prop · G10375 · 1977-12-31 00:00:00 — Remissinstansernaär överlag positiva till att tillämpningsområdet för ransoneringslagen utvidgasutöver vad som gäller enligt allmänna ransoneringslagen till att avse ävenförsörjningssvårigheter till följd av inhemska förhållanden, s. k. inre kris.Några remissinstanser anför emel-iertid principiella betänkligheter. och handelskammare vill inte bestrida attde skäl som RLU anför fiir den föreslagna utvidgningen av området förfuUmaktslagstiftning äger en avsevärd tyngd, men vill framhålla attdet från principiell synpunkt är betänkligt att det vanliga i grundlagenstadgade Jagstiflningsförfarandet skall kunna åsidosättas underfredsförhåUanden. De båda remissinstanserna avstyrker dock inte utredningensförslag. Kaniniarrälleni delar RLU:s uppfattning att det ej längre j;an anses sakligtmotiverat att från ransoneringslagens tillämpningsområde undantaförsörjningssvårigheter som är föranledda av inre kris. Ulredningens synpunkteroch överväganden i denna fråga är enligt »iammarrätten välgrundade och deanförda skälen väger så tungt att kammarrätten anser sig böra biträdautredningsförslaget. Kammarrätten tar vidare upp avgränsningsfrågan och anför: enligt utredningens mening ej vara möjligt,sätta ransoneringslagensbcfogenhetsbestämnielser i tillämpning vid alla de tillfäUen dåförsörjningssvårigheter uppstår eller förväntas uppstå till följd av Jnhemskaförhållanden. Utredningen konstaterar att det är ytterligt svårt Prop.1977/78: 75 117 att i lagtext beskriva och begränsa de situationer, dåbefogenhetsbestämmelserna skall få sättas i tiUämpning, och föreslår därföratt så skall kunna ske vid "utomordentlig händelse". Enligtkammarrättens mening är det beklagligt att man i en för hela befolkningen såbetydelsefull fråga ej kunnat i lagtexten närmare ange i vilka situationerbefogenhetsbestämmelsema skall få sättas i tillämpning. Mot bakgrunden av deni betänkandet lämnade redogörelsen för vad som bör vara vägledande, när detgäller att bedöma arten av de händelser som skall kunna föranleda entillämpning av. befogenhetsbestämmelserna, tillstyrker kammarrätten emellertidutredningens förslag i denna del. Kammarrätten vill i anslutning härtill ocksåpeka på att betydande garanti mot att befogenhetsbestämmelserna i onödan sättsi tiUämpning ligger i underställningsförfarandet. Statens pris- och kartellnämnd (SPK) pekar på attregeringen kan till-lämpa prisregleringslagens bestämmelser vid allvarligprisstegring förorsakad av förhållanden inom landet. Genom RLU:s förslag fårregeringen motsvarande befogenheter när det gäUer att besluta om ransoneringsåtgärder.Nämnden tillstyrker förslaget. Regeringen kan på så sätt vid svår varubrist,orsakad av inrikeshändelser, genom förbmknings-och prisreglerande åtgärder setill att begränsade tiUgångar fördelas såväl rättvist under kontrolleradeformer som till priser som ej tillåts drivas upp av ett begränsat utbud. Debåda lagarna kompletterar härvid varandra som försörjningspolitiska instrument,menar nämnden. SIND instämmer i RLU:s slutsats att det inte är sakligtmotiverat att undanta försörjningssvårigheter föranledda av inre kris och menaratt lagförslaget i den delen är väl avvägt. Civilbefälhavaren i Västra civilområdei, transporlnämnden(TN) och ÖEF tillstyrker RLU:s förslag såvitt nu är ifråga. ÖEF anför att demotiveringar och exempel som lämnas i RLU:s betänkande beträffande förändringari samhället och näringslivets struktur, högre krav på myndigheterna att klaraav en besvärlig försörjningssituation samt den ökade sårbarheten genom minskadlagerhåUning av förnödenheter i alla led från producenter till konsumenteröverensstämmer med ÖEF:s syn på dessa frågor. Förslaget i denna del innebärutan tvivel förbättringar i jämförelse med nu gällande ordning. () tillstyrker också förslaget motbakgrund av den ändrade samhällsstrukturen samt anför: Kollegiet har konstaterat att i EBU och RLU förekommerviss oklarhet i begreppen fredskris resp. inre kris. 1 EBU ges t. ex. följandedefinition av begreppet fredskris. "Med fredskris avses lägen dåallvarliga störningar inom försörjningsviktiga varuområden uppstått utan attdet är krig eller krigsfara i vår nära omvärld." Enligt denna definitionskulle begreppet fredskris inkludera såväl "inre" som"yttre" kriser medan man avser endast yttre kriser. RLU:s betänkandesynes också kunna föranleda visst missförstånd på denna punkt. Det vore såledesönskvärt att klarläggande begreppsdefinitioner presenterades i lämpligt sammanhang. 1977/78: 75 118 BådeKF och LRF godiar RLU:s förslag att tiUämpningsområdet skall utsträckas tillatt omfatta också inre kris. KF framhåller särskilt att KF stöder RLU:sståndpunkt att lagen inte skall få tillämpas på knapphetssituationer beroendeav "statsmakternas långsiktiga handlande". LRF anser det väsentligt särskilt vad gäller inre kris att de definitioner och begränsningar som harintagits i utredningens motiveringar noga iakttas. Landstingsförbundetframhåller att särskild vikt bör fästas vid förslaget, att lagen skall kunnatiUämpas även vid inre kris, något som kan ha betydelse för sjukvårdenserforderliga upprätthållande. ansluter sig till RLU:s uppfattning att ransoneringslagen skaUfå tillämpas vid inre kris. Förbundet framhåller att eftersom tillämpningen avett ransoneringsförfarande inte minst för näringslivets del kan innebäraytterst allvarliga oeh omfattande ingrepp stora krav måste stäUas på deförutsättningar som skall vara uppfyllda för att ransoneringslagen skaU träda itiUämpning. Under förutsättning att tillämpningen av lagen vid inre kris endastaktuaUseras i de av RLU angivna extremfallen bör enUgt förbundets mening interisk föreligga att kravet på stor restriktivitet beiräffanderansoneringsåtgärder åsidosätts. anser att det är ändamålsenligt att ransonering även blirtillämplig vid inre kris och annan utomordentlig händelse. Då sådanasituationer inte torde få Uka omfattande konsekvenser för vårt försörjningslägesom krig eller krigsfara föreslär förbundet dock mer restriktiva bestämmelserbeträffande ikraftträdande av ransoneringslagens regler än vad utredningen harföreslagit. KKtar upp en speciell sida av ransoneringsproblematiken, nämligen ransoneringarspåverkan på utrikeshandeln, i synnerhet vid fredskris och inre kris. KK menaratt vid övervägande av ransoneringsåtgärder måste beaktas våra internationellaåtaganden och utrikeshandelsförbindelser. Det syns vidare böra uppmärksammas,framhåller kollegiet, att det generellt sett torde vara svårare att vinnainternationellt gehör för utrikeshandelspåverkande åtgärder som vidtas isamband med inre kriser och fredskriser än för åtgärder som vidtas i sambandmed krig och krigsfara. Utredningensförslag om en särbestämmelse för ransonering av elektrisk kraft sätts i frågaav vissa remissinstanser, främst inom kraftindustrin. , till vars synpunkter , och ansluter sig, framhåller att det inte är större sannolikhetför att elbrist skall uppstå utan samtidig allmän energibrist än att annanenergisektor skall drabbas av 1977/78: 75 119 "egen" brislsituation. Mot denna bakgrund anserinte kraftindustrin att de skäl är bärande vilka anförs av utredningen för attbetrakta långvarig torka som skulle kunna utgöra orsak tUl att sättaransoneringslagen i tillämpning såsom annan orsak än "utomordentlighändelse". Kraflindustrin föreslår därför att andra stycket 2 § ilagförslaget utgår vilket då innebär att alla orsaker till bristsituationer sominte beror på krig eller krigsfara får betraktas som utomordentlig händelse.Alternativt bör andra stycket byggas ut till att innefatta knapphet på allenergi och på förnödenheter i övrigt av vikt för totalförsvaret ellerfolkförsörjningen som har uppstått av annan anledning än som anges i förstastycket. utvecklar sin syn på frågan om"utomordentiig händelse" ytterligare och anför att risken för separatelkraftbrist pä grund av låg nederbörd blir med kraftproduktionens planeradefortsatta utbyggnad allt mindre. Enligt föreningens mening talar därför starkaskäl för att elbrist betraktas som en "utomordentlig händelse",vilket kan klargöras i motiven. Kraftindustrin får stöd för sin ståndpunkt av SIND somanför: RLU motiverar förslaget dels med att uttrycket"utomordentiig händelse" markerar en presumtion emot att tUlämpafullmaktslagstiftningen och att alla förutsebara bristsituationer därför fallerutanför tiUämpningsområdet, dels att erfarenheterna fram till och medenergikrisen visar lämpligheten av att ransoneringslagens bestämmelser ävenskall kunna tillämpas vid en i och för sig förutsebar bristsituation avseendeelkraft. Sistnämnda motivering synes industriverket ej heltinvändningsfri. Visserligen har , som RLU närmare redogjort för, haftfyra bristsituationer avseende elkraft sedan allmänna ransoneringslagens tUlkomst1954. Emellertid är den enda bristsituation som möjligen kan tas till intäktför att även skall komma att drabbas av sådana förutsebarabristsituationer på elsidan bristen på elkraft 1970. De båda tidigarebristsituationerna uppstod då i allt lör stor utsträckningvar beroende av sina vattentillgångar och brist berodde i huvudsak påotillräcklig oljeimport, vilket är en utomordentlig händelse, som RLU också ioch för sig konstaterar (s. 107 f). brist på elkraft hade sin grund i att vattenmängdeni vattenmagasinen nedgick tiU omkring hälften av den för årstiden normala tillföljd av en extremt lång torrperiod i kombination med en osedvanligt kallperiod några månader omkring . Produktionen från samtligavärmekraftverk och utnyttjandet av importmöjligheter frän grannländerna kundeden gången inte kompensera bortfallet av vattenkraft. är emellertidförsörjningsberedskapen väsentUgt högre. Elkraftsystemet är utbyggt såatt det tUlgodoser högt ställda krav på leveranssäkerhet. Denna upprätthåUstill priset av en reservhållning dimensionerad till aktuelltdistributionsområde (för el hela landet eller stora delar därav, för fjärrvärmetätort). Leveranssäker-faeten har nått en tillräcklig nivå främst genom enutbyggnad av värmekraftverken samt ett intensifierat samarbete med nordiskagrannländer i elförsörjningsfrågor. 1977/78: 75 120 Sammanfattningsvis menar SIND att leveranssäkerhetenbeträffande elkraft nu är så hög att det inte finns stöd för en särbehandlingav elkraft i ransoneringslagen. Å andra sidan kan det, anför SIND, varapraktiskt och arbetsbesparande att ha en bestämmelse av den karaktär som densom har föreslagits för elkraft i ransoneringslagen. Denna bestämmelse borde iså fall enligt verkets mening täcka alla för landets försörjning väsentligaförnödenheter i fråga om vilka förutsebara bristsituationer ej är heltuteslutna. Om en sådan bestämmelse skaU finnas i ransoneringslagen och om den iså fall skall omfatta även elkraftförsörjningen påverkas, säger , ytterstav hur man värderar de praktiska administrativa fördelarna med detta jämförtmed den något minskade rättssäkerhet som lagregeln ifråga kan sägas innebära. En enhällig remissopinion innefattande arbetsmarknadensparter stöder utredningens uppfattning rörande arbetskonflikt. SAF tillstyrker förslaget, men vill härutöver förorda attriksdagens rätt att besluta om tillämpning av ransoneringslagen, i fall dåförsörjningssvårigheter ej hänför sig till utomordentlig händelse, ikonsekvens härmed begränsas till sådana situationer som ej föranleds avarbetskonfUkt. () understryker utredningensåsikt, att till sådan utomordentlig händelse, som möjUggör för regeringen attsätta ransoneringslagen i kraft, inte får hänföras fackUga slridsälgärder. LRF tar upp frågan om arbetskonflikt och anför: I utredningen anföres blott konflikter mellan parterna påarbetsmarknaden för att belysa frågan huruvida fackliga stridsåtgärder skallkunna kvalificera utlösning av ransoneringslagens förfogandebestämmelser. Avden av utredningen åberopade riksdagsbehandlingen av frågan om de politiskafri- och rättigheterna synes dock framgå att den fackliga friheten överhuvudtaget ingår bland de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna. EnUgt LRF:suppfattning måste detta innebära att i analogi med vad utredningen anför omarbetskonflikter ransoneringslagens förfogandebestämmelser ej kan begagnas påsådant sätt att lantbrukarnas möjligheter att med fackliga åtgärder slå vaktom sina intressen äventyras. Underställning m. m. Remissinstanserna accepterar utredningens uppfattning attbehov av snabbare ingripanden vid kriser föreligger. Mot den bakgrunden godtarde i allt väsentligt RLU:s förslag om möjligheterna för regeringen att sättaransoneringslagen i tillämpning. De remissinstanser som berör frågan närmareär främst näringslivels organisationer. och Västerbottenshandelskammare tar upp frågan om underställning och anför att de inte vill be- Prop.1977/78: 75 121 strida att de skäl som RLU anför äger en avsevärd tyngdmen de vill framhålla vissa principiella betänkligheter mot förslageti denna del. menar att den omständigheten attregeringen i förväg måste inhämta medgivande är ägnad att verkaåterhållande på benägenheten att tillgripa fullmaktslagstiftning och attbegära längre gående fullmakter än vad som med hänsyn till läget framstår somoundgängligen nödvändigt. SAF, som anser det ändamålsenligt att lagen får tUlämpasäven vid inre kris och fredskris, betonar att sädana situationer vanligen intefår lika omfattande konsekvenser för det allmänna försörjningsläget som krigoch krigsfara. Därför skulle SÄF dock vilja förorda mer restriktivabestämmelser rörande ransoneringslagens sättande i tillämpning. Det ärnaturligt, anför SÄF, att det kan krävas att beslut härom fattas snabbt och attdet därmed ankommer på regeringen att fatta beslut, som i efterhand underställsriksdagen för godkännande. SÄF ser inga praktiska möjligheter att ändra på ensådan ordning, men skulle när fråga är om utomordentlig händelse, vilja förordaen snävare tidsbegränsning för regeringens skyldighet att underställa riksdagensitt beslut. initiativrätt att upphäva regeringens beslut genom attlagstifta härom torde tidsmässigt inte näinnvärt kunna påverka tillämpningen avett obefogat beslut. Även diskuterar lämpligheten avatt regeringen utan att först höra föreslås få möjUghet att sättalagen i tillämpning vid fredskris och inre kris. Förbundet menar att det finnsskäl som talar för en sädan lösning men att det också finns vissa fördelar medatt i angivna situationer samtycke först skall inhämtas. Sistnämnda fördelar består enligt förbundels uppfattningfrämst däri att medgivande ger en ökad garanti för att lagentillämpas med av lagstiftaren avsedd restriktivitet. Ett inhämtande avriksdagens samtycke i förväg kan nämligen i sig anses komma att verka som enåterhållande faktor vid regeringens val av lämpliga åtgärder. alt de skäl föredraganden åberopar i proposiiion 1957: 167 (jfr. s.94 i RLU:s betänkande) mot att regeringen skulle ha möjlighet att förordna omransoneringslagens lillämpning utan att först gav sitt samtyckefortfarande är "relevanta ur principiell synvinkel". Vissa nackdelar med angiven ordning finns dock. Som RLUvisar kan situationer föreligga där ett "fördröjt" beslut omransonering medför oönskade effekter, exempelvis hamstring av den aktuellavaran. Inte minsl i de fall urtima med åtföljande förlängning avtiden innan beslut kunde fattas skulle bli aktueUt skulle icke obetydliganegativa följdverkningar kunna uppstå från hamstringssynpunkt. Vidare skullekunna befaras att behandling av frägan som med nödvändighet måsteske snabbt inte skulle komma att ge den Prop.1977/78: 75 122 allsidiga belysning som vore önskvärd och som skulle kunnages vid ett underställningsförfarande i efterhand. Såvitt gällerfredskrisfallen skulle ett avståndsjagande från RLU:s förslag i denna delvidare stå i strid mot de tankegångar som energiberedskapsutredningen framförtbeträffande vikten av att åtgärder som står regeringen till buds snabbt kansättas in. En ytterligare faktor av betydelse i sammanhanget är samordningenmed oljekrislagen. Vid en samlad bedömning av främst de nu angivnaomständigheterna anser förbundet att skälen för den av RLU i detta hänseendeföreslagna regleringen bar sådan tyngd att de principiella betänkligheter somhar anförts däremot får ge vika. tar också upp frågan omunderställning. Då det enligl förbundets uppfattning måste finnas möjlighet tUlatt snabbt sätta fagen i tiUämpning accepterar förbundet att det ankommer påregeringen att fatta sådant beslut som i efterhand underställs förgodkännande. Även KF biträder uppfattningen att ransoneringsbestämmelsernamåste kunna sättas in snabbt för att önskad effekt skall nås och har ingenerinran mot förslaget i nu ifrågavarande delar. Några re.missinstanser, bl. a. och JN,ifrågasätter om det är nödvändigt att såsom utredningen har gjort kräva förtillämpningen av särbestämmelsen om elransonering att samtyckeinhämtas innan regeringen får sätta lagen i tillämpning. 1.3 Förfogandebcstämmelser i ransoneringslagen Många remissinstanser, bl. a. AMS, , , MRF och kraftindustrin genom ochCDL, delar utredningens uppfattning att förfogandemöjligheter kan behövas vidransoneringar oavsett i vilken krissituation de genomförs. LRF understrykeratt förfogande med stöd av ransoneringslagen endast, som utredningen harföreslagit, bör komma i fråga i de fall förfogande är oundgängligen nödvändigtför genomförandet av en reglering. TN framhåller att möjligheterna tillförfogande har visat sig vara ett effektivt medel att fånäringsidkare att sluta avtal och samarbeta med de myndigheter som har hand omde ransoneringsåtgärder som krisen har föranlett. Under oljekrisen 19731974framkom ytterligare belägg för delta. Av RLU framförda synpunkter om samordningoljekrislagen-ransoneringslagen är beträffande förfogandebestämmelser såvälsom i öviiga sammanhang att förorda. Förslaget att vid fredskris och inre krisbegränsa förfogande till enbart näringsidkare kan inte från TN:s synpunkl ansesmedföra svårigheter i ransoneringsarbetet. SAF hänvisar till vad föreningen har anfört i sittremissvar över energiberedskapsulredningens betänkande. Däri framhåller SÄFatt i de fall företag har skaffat sig egna överlager av förnödenheter för egenför- Prop.1977/78: 75 123 brukningmiåsle företagen i mindre allvarliga situationer få använda dessa tager eftereget behov. Först vid mycket svåra fredskriser eUer i krigssituationer börförfogandemöjligheter finnas. Som skäl för denna uppfattning anför SAF attföretagen härigenom stimuleras att anskaffa sådana lager cch att därmed landetstotala försörjningssituation förbättras. Också , somrefererar till ett yttrande av Näringslivels energidelegaiion överenergiberedskapsutredningens betänkande, har dragit samma slutsatser som S.AFrörande förfogande av lager hos företagen. tar upp frågan om lagring av olja men ser problemet ur enannan synvinkel än SAF och . Värmeverksföreningenerinrar inledningsvis om att förfogande endast skall få ske hos näringsidkare.Föreningen fortsätter: Ombland .r,äringsidkare inräknas även kommunala värme- och kraftvärmeverk villföreningen erinra om att många sädana verk bygger ut lagringsanläggningar föreldningsolja utöver beredskapslager och vad som kan vara kommersielltmotiverat. Fjärrvärmeabonnenterna i sådana orter belastas således med en visskostnad under icke-kristid för denna ökade bränslelagring, men tillförsäkrassamtidigt en tryggare värmeförsörjning vid en eventuell kris. De särskildavärderingsnämnder som föreslås handha crsättningsärenden bör ta vederbörlighänsyn till dessa förhållanden, om inlösen av olja lagrad hos kommunalavärmeverk och kraftvärmcvfcjk alls kommer ifråga. ÄvenÖEF lar upp frågan om förfogande och anför att styrelsen är medveten om attgenomförandet av en reglering enligt den föreslagna ransoneringslagen kanförsvåras måhända äventyras om inte regeringen har möjlighet att i sambanddärmed föreskriva om tillämpning av förfogandelagens bestämmelser. ÖEF finnerdet emellertid mycket tveksamt om åigärder av så ingripande natur somförfogande omfattas av delegalionsbestämmelserna i 8 kap. 7 § regeringsformenoch att regeringen utan på förhand lämnade samtycke äger attförordna om förfogande. Enligt ÖEF:s mening är en sådan möjlighet för regeringeni och lör sig ett mycket lämpligt och verksamt medel att höja beredskape.n,särskilt under tid då inte är samlad. ÖEF vill därför gärnalillslyrka förslaget i denna del, men förutsätter därvid att frågan om clessgrundlagsenlighet blir ingående prövad. Grundlagsiiågantas också upp av , som anför: EnUgtmoliviiitalanden av departementschefen (prop. 1973: 90, s. 311) faller bl.a. ensådan beredskapslag som allmänna ransoneringslagen inom ramen fcr 8 kap. 7 § 1st 3. regeringsformen. Varken av lagtexten eller av förarbetena tiUregeringsformen framgår att detta även skuUe gälla föreskrifler rörandeförfogande. Förfogande framstår som en väsentligt mer ingripande åtgärd änransonering. Behov av att i åtskilliga fall sammankoppla ransonerings- ochförfogandebestämmelser i syfte att säkerslälla att en ransonering går attgenomföra kan inte utan vidare medföra räll för att enligt 8 kap. 7 §regeringsformen dele- 1977/78:75 124 gera föreskrifter om förfogande. Med hänsyn härtill och dåen vidsträckt tolkning av grundlag allmänt sett inger betänkligheter kan hovrätteninte dela utredningens mening att förfogande ligger inom ramen för riksdagensdelegeringsrätt. Några remissinstanser diskuterar den av uiredningen valdajuridiskt-tekniska utformningen av förfogandebestämmelsen i ransoneringslagen.LRF å ena sidan finner utredningens förslag att i ransoneringslagen hänvisatill den i annan ordning föreslagna nya förfogandelagen vara ändamålsenligt.Kraftindustrin och Svenska dverksförenigen å andra sidan ifrågasätter omförslaget är ett från lagteknisk och rättssäkerhetssynpunkt lämpligarealternativ än att ta in.alla, för skilda situationer behövliga förfogandebestämmelseri förfogandelagen. Frågor angående samordningen av bestämmelser i denföreslagna nya ransoneringslagen med bestämmelser i oljekrislagen behandlas avflera remissinstanser, bl. a. i och oljekrisnämnden.Nämnden framhåller följande: Då ransoneringslagen tillämpas med stöd av oljekrislagensigångsättningsmekanism, bestämmes ej ersättning i samband med inlösen enligtransoneringslagen av nämnd som anges där utan av den i oljekrislagen angivnaoljekrisnämnden. Om emellertid förfogande över t. ex. oljeprodukter sker medstöd av nya ransoneringslagen skall ersättning bestämmas av värderingsnämndsom anges i den av rekvisitions- och förfogandeutredning föreslagnanya förfogandelagen. Som utredningen framhåller torde det vara förenat meduppenbara olägenheter om likartade ersättningsfrågor avseende samma slag avförnödenheter skall bestämmas i skilda ordningar beroende pä vilken författningsom har tillämpats vid inlösen- eller förfogandeåtgärden. tillstyrkerdärför i sak utredningens förslag att det bör skapas en möjlighet att låtanämnden handlägga även frågor om ersättning vid förfogande och inlösen enligtransoneringslagen, såvitt de avser råolja och oljeprodukter, eller vidförfogande som i övrigt har samband med förfogande över dessa produklslag. också har förordat bör i likhet med vad som gäller enligtoljekrislagen talan inte heller få föras mot beslut av oljekrisnämnden i nuangivet hänseende. Även riksvärderingsnäninden säger sig ha förståelse förRLU:s synpunkter i nu berört hänseende och har i princip inte något att erinramot att oljekrisnämnden ges vidgad befogenhet att såsom enda organ bestämmaersättning för råolja och oljeprodukter. Förslaget om förbrukningsdämpande avgift har möttövervägande negativa reaktioner från remissinstanserna. Det finns dockremissinstanser som utan reservationer har anslutit sig till förslaget. Till demyndigheter som är positiva till förslaget hör TN och lanibrukssiyrelsen.Styrelsen framhåller särskilt den stora betydelse en förbrukningsdämpandeavgift kan ha i inledningsskedet av en ransoneringsperiod. Prop.1977/78: 75 125 Länsstyrdsen i Stocktwlms län ställer sig inte helleravvisande till förslaget. anför, att inte ansersig av säkerhetsskäl från samhäUets synpunkt böra avstyrka dessabetämmelser.