prop · G10391 · 1977-12-31 00:00:00 — För att stärka och komplettera den regionala nyhetsinformation,som framför allt pressen ger, bör det finnas plats både för en vital lokalradiooch för reguljära regionala nyhetsprogram i TV. Hittillsvarandeförsöksverksamhet med regional-TV har fåll ett positivt motiagande. Det sägersig självt all lokalradion med sin längre sändningstid och sin lättröriigainspelningsteknik har förutsättningar för bl. a. en mer inträngandereportageverksamhet och aktivare kulturbevakning än vad som är möjligt medkorta nyhetssändningar i TV. Lokalradions bevakningsområden är också betydligtmindre än de elva som landet bör delas in i enligt mitt förslag.Samtidigt ligger det ett stort värde för sammanhållningen ochsamhällsinformationen inom de större regionerna att publiken har tillgång tillett dagligt regionalt producerat nyhetsprogram. Det är av största vikt att deni och för sig naturliga slorsladsdomi-nansen i nyhetsutbudet balanseras av ettökat inslag av regionalt nyhets-stoff. Regionala nyhetssändningar kan vara ettsätt att åstadkomma en förändring i denna riktning. Ett lika tungt vägande skälför en utbyggd regional-TV-verksamhet ligger i det förhållandet attverksamheten ger basresurser för utveckling av riksprogramproduktion, både vadgäller nyheter och annan programverksamhet. Detta samband är för mig ett tungtvägande skäl alt föreslå en successiv utbyggnad och permanentning av nuvarandeförsöksverksamhet med regionala nyhetssändningar i TV. Prop.1977/78:91 187 I fråga om lokalradion kommer jag i det följande attföreslå resurstillskott för konsolidering av verksamheten och förbättring avde allmänna arbetsvillkoren. Jag utgår från att medelsförstärkningen i förstahand används för att förbättra villkoren vid de nuvarande produktionshuvudor-temaoch endast i ett mindre antal fall för att inrätta underredaktioner. Enligt minmening bör nämligen ställning till frågan om lokalradions redaktionellatäckning tas i ett sammanhang sedan ett par års erfarenhet av verksamheten harvunnits. Detla innebär emellertid inte att jag har frångått kravet attlokalradion skall fungera som länsradio, dvs. inte bara spegla residensstadenshändelser. En tillfredsställande bevakning av hela länet bör i många fall kunnaske med utgångspunkt från produklionshuvudorten. I enlighet med vad jag har anförtinledningsvis räknar jag inte med någon ökning av lokalradions sändningstidunder . Jag vill i sammanhanget även erinra om förslaget(4.2.4) atl lokalradion skall kunna producera program för riksradion ocherhålla täckning av kostnaderna härför. Originalsändningarna i TV brukar med hänsyn tillproduktionskällan delas in i egen och främmande produktion. Med egen produktionförstås program som i allt väsentligt framställts med programföretagets egenpersonal och teknik. Främmande produktion är program och programinslag somgjorts utanför företaget, både svenska och utländska program. Andelarna egenoch främmande produktion har varit ungefär lika stora.Schablonmässigt ligger genomsnittskostnaden för de egenproducerade programmenbetydligt högre än för den främmande utländska produktionen. Naturligtvisfinns det stora variationer inom resp. kategori. Reprissändningarna ärschablonmässigt billigare än originalsändningarna. I remissyttrandena och den allmänna debatten har stortintresse ägnats åt frågan huruvida den svenska produktionens andel av utbudetbör höjas. Det har i sammanhanget framhållits alt en vikfig beståndsdel i deltotala utbudet utgörs av olika serieproduktioner av amerikanskt och brittisktursprung. Enligt mångas åsikt fyller alla serier inte högt ställda krav påkvalitet. Det ensidiga inslaget av serier och underhållning från vissa länderhar också kritiserats. Från vissa håll har hävdats att, liksom utredningenföreslår, inköpsorganisationen bör stärkas och ansträngningarna intensifierasall ge de svenska TV-tittarna ett mer mångfasetterat utbud av utländska TV-programoch filmer som speglar olika kulturer. Del framhålls också all större resurserkrävs för att bearbeta de utländska inslagen för atl göra dem mer tillgängligaför den svenska publiken. För egen del vill jag först erinra om vad jag haranfört om behovet av ökad frilansmedverkan i etermedierna. Det är såledessjälvklart atl i utbudet av svenska program måste ingå en växande andel som harproducerats av eller under medverkan från personer utanför programföre- Prop.1977/78:91 188 Det är i sammanhanget av mindre intresse omproduktionen klassificeras som egen eller främmande. Det står klart att enkraftig ökning av den egna produktionen skulle kräva avsevärt störreproduktionsresurser. Jag är därför inte beredd att rent allmänt förorda enkraftigare ökning av andelen svenska program utan anser att - på samma sätt somgäller den totala sändningstiden - insatserna i stället bör sättas in påkvalitetshöjningar med utgångspunkt från i stort sett nuvarandeproduktionssammansättning. Avgörande för min bedömning härvidlag är inle baraekonomiska skäl ulan också kullurpolitiska. När det gäller de utländska programmenfinns det anledning att söka bredda inlaget både vad avser ursprungsländer ochämnen. Härigenom ökar möjligheterna att ge den svenska publiken vidgadekontakter med skilda utländska förhållanden och miljöer. 1 detta sammanhang har det nordiska samarbetet på radio-och TV-sidan stor betydelse. Det är en viktig del i det allmänna nordiskakulturutbytet. Frågan har följts med stort intresse i bl. Nordiska Rådet.Det är dock angelägel atl det pågående utredningsarbetet beträffande eneventuell nordisk , som jag har berört inledningsvis, inteundanskymmer den vikt som programutbytet och produklionssamarbetet inom ochutanför Nordvisionen bör ha för programföretagen. Programsättningsprinciperna i radio och TV skiljer sig åt.I radions tre programkanaler tillämpas en renodling av programinnehållet på såsätt att P 1 huvudsakligen innehåller talprogram, P 2 utbildnings- ochminoritetsprogram samt seriös musik och P 3, slutligen, huvudsakligen lättmusik och lokalradio. De båda TV-kanalerna har däremot i princip ett likartat,heltäckande programinnehåll. TV-kanalerna skall enligt beslut ha storsjälvständighet vid programsättningen. Systemet förutsätts inbjuda till en"stimulerande tävlan". skall programsättningen i vissaavseenden samordnas. Den grundläggande principen är att de båda kanalerna inteskall sända likartade program . Denna modell för programsätlningbrukar kallas växlingsprincipen. Renodlingsprincipen i radion har kritiserats starkt frånmånga håll. Del har hävdats att systemet missgynnar bl. a. de seriösatalprogrammen och den klassiska musiken. Minskningen av P 1-pubIiken har bl. a.framhållits som en olycklig konsekvens. Som alternativ till nuvarande renodlinghar förespråkats olika blandformer. framhålls från många håll att detkan vara förenat med risker alt göra alltför radikal förändringar av nuvarandeordning, förändringar som kanske leder till att radiolyssnandet minskar totaltsett. Renodlingen har mjukats upp något. För egen del utgår jagfrån att det nya programföretaget kommer att följa denna fråga med storuppmärksamhet. Det bör - liksom har varit fallet - ankomma påförelaget ensamt att göra en sammanvägning av de starka publikönskemålen om enkanal för lätt musik mot olika skäl för ett mera omväxlande utbud i var och enav kanalerna. Programsättningsprinciperna i TV lades fast i 1966 årsbeslut. 1977/78:91 189 nalssystemet i dess ursprungliga tappning har modifieratsnågot av sedan vissa erfarenheter har vunnits. De nuvarande koordina-lionsprincipernabygger på att ett visst skydd ges det seriösa, informativa programutbudet. Jaghar i det föregående uttalat att det nuvarande tvåka-nalssystemet börbibehållas. Jag förutsätter således inga förändringar i nuvarande regler förtelevisionens programverksamhet. Jag utgår från att de två programenheterna inom det nya TV-företagetfortsätter atl pröva olika koordinationsåtgärder som - ulan att inskränkapublikens valfrihet - kan vara ändamålsenliga. Programenheterna tillämparredan i dag en viss programmässig samordning inom vissa ämnesområden. En sådansamordning bör kunna fullföljas, varigenom en bredare täckning kan åstadkommaspå vissa områden. Även tidsmässig samordning bör kunna prövas utan attgrundförutsättningarna med två i princip konkurrerande kanaler ändras. Nyhetsförmedlingen tillhör radions och televisionenscentrala uppgifter. Nyhetsprogrammen har höga tittar- och lyssnarsiffror. Programmennår en stor publik och sannolikt är det många människor som genom radio och TVfår sin väsentliga information om dagshändelserna. Frågan om hurnyhetsverksamheten skall utformas och organiseras är därför värd storuppmärksamhet. Den nuvarande nyhetstjänstens organisation grundar sig på1966 års riksdagsbeslut. I propositionen (1966: 136) betonades att det frånopinionsbildningens synpunkt var önskvärt med en långt gående spridning av nyhelsurval,analyser och kommentarer. En fullt utbyggd nyhetsorganisation inom varjeprogramenhet befarades dock medföra att den sammanlagda kostnaden förnyhetstjänsten skulle bli betydande. Därför förordades alt en gemensamnyhetsredaktion för radion och de båda TV-kanalerna skulle inrättas. Radion ochde båda TV-enheterna skulle därutöver var för sig svara för kommenterandeaktualitetsprogram. Föredragande statsrådet framhöll att det föreslagnaarrangemanget beträffande nyhetsprogrammen skulle betraktas som enförsöksordning, vars ändamålsenlighet kunde avgöras först sedan viss tidserfarenhet hade vunnits. har organiserat nyhelsverksamhelen på ettsätt som nära ansluter till uttalandena proposition. Erfarenheternaunder de år som har gått sedan nyhetsorganisationen infördes visar dock atl dekommenterande nyhetsredaktionerna i stor utsträckning måste sköta sammabevakning och göra samma arbete som den gemensamma nyhetsorganisationen, den s.k. Den besparingseffekt som förutsattes närCentralredaktionen infördes har alltså inte kunnat uppnås. Organisationen harockså inneburit en för TV-publiken svårförklariig uppdelning avnyhetssändningarna. Mot denna bakgrund vill jag, i likhet med radioutredningenoch en bred remissopinion, förorda att de kommenterande redaktionerna självaför svara för den telegramredigering och telegramläsning som Centralredaktioneni dag sköter. Prop.1977/78: 91 190 När det gäller nyhetsorganisationen som helhet menarutredningen och en omfattande remissopinion att den eftersträvade mångfaldenoch bredden i nyhetsutbudel bäst hävdas genom att TV har två från varandrafristående nyhetsredaktioner och att radion likaså har två självständiganyhetsförmedlare (och ). En spridning av nyhelsurval, analyser och kommentarer ärfrån opinionsbildningens synpunkt önskvärd. Jag ansluter mig därför till radioulredningensförslag om oförändrade principer för nyhelsorganisa-tionen och jag ser del somett fullföljande av dessa principer atl Centralredaktionens uppgifter övertas avde kommenterande nyhetsredaktionerna. anser all radions ochtelevisionens utrikesbevakning har försämrats under de senaste åren.Utredningen föreslår atl bevakningen förstärks genom att nyhetsredaktionernages ökade resurser och att programenheterna inom radio och TV gessjälvbestämmanderätt i fråga om hur utrikesbevakningen bör organiseras. och en samlad remissopinion förordar attprogramenheterna ges möjlighet alt förbättra och utveckla sin utrikesbevakningför programverksamheten. De förslag rörande radio- och TV- verksamhetensorganisation, som jag har lämnat, innebär att programföretagen självaskall kunna bestämma hur utrikesbevakningen skall organiseras och att uiredningensförsls därmed automatiskt tillgodoses. De ansvariga inom radio och TV gesalltså möjlighet att med givna ekonomiska ramar ge hemmaredaktioner ochkorrespondentnät den inriktning som anses vara önskvärd. Jag utgår dock frånatt riksradions och televisionens programenheter - av ekonomiska och praktiskaskäl - även i fortsättningen skall ha möjlighet att samarbeta med varandra ifråga om utrikesbevakningen där så är lämpligt. De programfrågor som jag kommer att beröra i det följandeär av principiell natur. De anknyter till förslag och synpunkter som harkommit fram i radioutredningens betänkande och i remissyttrandena. I huvudsakanknyter vad som här behandlas till den diskussion om olika programfrågor somförts . Det ligger både en styrka och ensvaghet i en sådan utgångspunkt. I och för sig är det naturiigt att det görs enavstämning inför början av en ny avtalsperiod och att man försöker summeravunna erfarenheter. finns givetvis risken att de riktlinjer somformuleras med en sådan utgångspunkt blir alltför tidsbundna och föga framåtsyftande.Det är angeläget att debatten om programverksamheten förs kontinueriigt inomoch utom programföretagen; det vore olyckligt om riktlinjerna i ett avtal blevalltför präglade av den debattsituation som rådde vid avtalsperiodens ingång.Inte minst av detta skäl är det viktigt att riktlinjerna förprogramverksamheten för den kommande avtalsperioden begränsas till vissagrundläggande principer. 1977/78:91 191 En grundläggande målsättning för programverksamheten underden kommande avtalsperioden bör vara att åstadkomma kvalitetsförbättringar.Radioutredningen och remissinstanserna diskuterar ingående kvalitetsbegreppetsbetydelse. Häri ryms bl. a. sådana nyckelord som professionalism,tillgänglighet, förnyelse, variation och bredd. Strävan efter hög kvalitetmåste givetvis vara en av grundförutsättningarna för verksamheten. Det finnsall anledning att notera den kritik för publikfrieri som tid efter annan harförts fram i den allmänna debatten. Även om det inte kan fastställas atlsträvan efter höga publiksiffror har varit ett självändamål måste manuppmärksamma de risker som finns inbyggda i ett syslem med konkurrerandeprogramkanaler. Spekulativa metoder för all nå höga publiksiffror måstemotverkas. En grundläggande tes i utredningens och remissinstansernasdiskussion om åtgärder för att höja kvaliteten i utbudet av egenproduceradeprogram är alt ökade möjligheter ges till bearbetning och gest al tni ng. Detgäller alla programformer, alltså även t. ex. underhållningssidan. Lika viktigtär det, som jag har anfört i del föregående (4.3.2), att låtakvalitetsaspekterna vara avgörande vid inköp av TV-program som har produceratsutanför programföretagen, varav merparten utgörs av utländska produktioner. Förbättringar av detta slag bör vara möjliga att genomföramed hjälp av de resursförstärkningar som jag kommer att förorda. Kravet på opartiskhet och saklighet i programverksam hetenhar en central betydelse i den nuvarande ordningen för radions ochtelevisionens organisation. Radiolagen stadgar atl skall utöva sinensamrätt opartiskt och sakligt. Avtalet mellan staten och Radioanger (§ 8) att den nämnda bestämmelsen i radiolagen skall tillämpas medbeaktande av att en vidsträckt yttrande- och informationsfrihet skall råda samtatt programverksamheten i sin helhet skall präglas av skälig balans mellanolika åsikter och intressen. Frågan om under den gångna avtalsperiodenhar levt upp till dessa krav eller ej har varit föremål för en intensiv debattsom inte sällan dominerats av kritik mot företaget. Kritiken har framför alltgällt vissa typer av program riktade till en viss publik. anser med hänvisning bl. a. tillstatistik över radionämndens granskningsarbete atlprogramutbudet i stort stått i god överensstämmelse med föreskrifterna iradiolagen och avtalet med staten. En liknande slutsats kom radionämndsutredningentill. diskuterar med utgångspunkt i någraspecialundersökningar de svårigheter som ligger i att tolka de mål ochriktlinjer för programverksamheten som återfinns i radiolagen och avtalet närdet gäller bl. a. saklighelskravet. Det framhålls bl. a. att full objektivitetinte alllid är möjlig att uppnå. Däremot bör anspråken på saklighet ochmångsidighet Prop.1977/78:91 192 alllid vara möjliga att upprätthålla. Remissinstansernadelar i allmänhet radioutredningens bedömning. För egen del vill jag understryka viklen av att man iprogramverksamheten ständigt strävar efter att tillgodose kravet påopartiskhet och saklighet. För programföretagen måste det vara en angelägenuppgift att följa debatten på området och all vaka över att förtroendet förprogramverksamheten i detta hänseende upprätthålls. Programföretagens styrelserbär det yttersta ansvaret för att verksamheten bedrivs i enlighet med deuppställda reglerna. I samband med redovisningen av mina förslag till ändringari radiolagen (6.1) återkommer jag till kraven pä opartiskhet och saklighet. Jagvill också erinra om den markering av betydelsen av de demokrafiska värdena somgörs i mitt förslag till ändringar av lagen. Jag kommer i det följande (4.10.1)att föreslå en förstärkning av radionämndens organisation. Demetodutvecklingsförsök som nämnden har påbörjat bl. a. för att analysera hurkravet på opartiskhet och saklighet upprätthålls bör - i likhet med vad radioulredningenhar föreslagit - fortsälla. Värdet av en vital debatt i hithörande frågor inomoch utanför programföretagen kan inte nog understrykas. På en viktig punkt formulerar utredningen merspecificerade krav med utgångspunkt från debatten om saklighet och opartiskhet.Det gäller bevakningen av s.k. slutna samhällen, dvs. stater där nyhetsförmedlingenstyrs av myndigheterna. Det föreligger en uppenbar risk attnyhetsrapporteringen från dessa länder blir mera positiv än i de"öppna" samhällen, där en undersökande och ifrågasättandejournalistik kan bedrivas lättare. Utredningen anser med stöd av resultatet avsina undersökningar att man i programverksamheten bör göra ytterligareansträngningar för att spegla och kritiskt granska utvecklingen i de"slutna" samhällena. Remissinstanserna, inkl. ,instämmer häri. För egen del vill jag erinra om att det i gällande avtalstadgas att Radio skall hävda de grundläggande demokratiska värdena.Som jag har antytt anser jag denna princip vara så viktig att jag avseratt föreslå att en bestämmelse av motsvarande innebörd tas in i radiolagen.Radio- och TV-verksamhetens fria och publicistiskt oberoende ställning är enförutsättning för en journalistisk bevakning av företeelser ochutvecklingstendenser både i demokratiska stater och diktaturer. En inträngandeutlandsbevakning i bl. a. dessa avseenden förutsätter ökade resurser.Nyhetsverksamhetens organisation - som jag har behandlat (4.3.2) - kanäven ha betydelse. Utredningen konstaterar att vid en internationelljämförelse troligen skulle visa sig vara återhållsamt i fråga om våldsinslag iunderhållningsprogram i TV men att företaget inte väjt för att behandla ochåterge verklighetsvåld. Utredningen anser det vara angeläget att SverigesRadio även i fortsättningen ägnar stor uppmärksamhet åt frågan om förekomstenav våld i programmen, särskilt med tanke på de effekter som våldet kan ha påden unga publiken. Prop.1977/78:91 193 Däremot avvisar utredningen förslag att frågan omvåldsinslag i programmen skall regleras genom bestämmelser i radioavtalet.Enligt utredningen skulle det vara svårt att utforma bestämmelser som riktarsig mot de typer av brutalitet och känslolöst och spekulativt våld som rimligeninte bör förekomma, utan att man lägger hinder i vägen för en berättigadoch nödvändig skildring av det våld som är en faktisk del av verkligheten ochav människors villkor. Utredningen anser att redan nuvarande föreskrifter omradions och televisionens samhällsansvar innebär ett allmänt krav på varsamhetmed våldsinslag. a. i syfte att ytterligare understryka detta föreslårutredningen alt en föreskrift om atl programföretagen skall hävda principen omalla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet skalltas in i 6 § radiolagen. Denna formulering skall enligt utredningen uppfattasbl. a. som ett krav på måttfullhet i användningen av våldsinslag iunderhållningen. lägger den inte hinder i vägen för konstnärligtmotiverat våld i teaterpjäser och liknande program och inte heller för speglingoch granskning av våld som en företeelse i samhället. Remissinstanserna instämmer i slorl sett i utredningensallmänna synpunkter på frågan om våldsinslag i programmen. När det gällersättet att reglera programverksamheten på denna punkt skiljer sig dockuppfattningarna åt. Några remissinstanser ansluter sig lill uiredningensförslag, medan andra anser att en särskild bestämmelse i ämnet bör tas in i radioavlalel.Sveriges Radio och ett antal andra remissinstanser anser att det skulle varatillräckligt om nuvarande avtalstext förtydligades genom ett uttalande ipropositionen. Debatten kring våldsinslag i TV-program har främst kretsatkring underhållningsvåldet, dvs. utnyttjandet av våldsscener som spänningsskapandeelement i program av förströelsekaraktär. Debatten har präglats av den starkaökningen av våldsinslag i det internationellautbudet av såväl biograffilm som TV-program. Man har särskilt betonat deskadliga följder som våldsskildringar kan få för barn och ungdom. Biograffilm som skall visas offentligt måste granskas avstatens biografbyrå. 1 fråga om film som önskas tillåten för barn under 15 årskall byrån ta särskild hänsyn till om filmen kan vålla barn i olikaåldersgrupper psykisk skada. TV-program får inte förhandsgranskas av myndighet. Det ärinte heller möjligt att som på biograferna stänga ute barn under viss ålder.Ansvaret för vilka program barnen får se vilar helt på hemmen. Det är viktigtatt programsättningsprinciperna i televisionen samverkar med hemmens strävandenatt inte utsätta barnen för skada. TV-program som är avsedda för barn brukar sändas på s. k.barnvänliga tider. Undersökningar visar emellertid klart att barn och yngreungdomar i stor utsträckning följer TV-program som är avsedda för vuxna, ävennär 13 Riksdagen1977178. Prop.1977/78:91 194 Delta gäller särskilt vidveckosluten och . Även om barn lar del av TV-program underandra yttre omständigheter än vid biografbesök måste denna omständighet beaktasvid programsällningen. Forskning har pågått sedan mycket länge om hur såväl vuxnasom barn påverkas av film och TV. Under senare lid har man särskilt försöktklarlägga de negativa effekterna av våldsbilder och våldssekvenser särskilt påbarn och ungdomar. Man har här sökt särskilja skadeverkningar med kortvaraktighet - t.ex. skräckupplevelser, som leder till övergåendesömnsvårigheter - och skadeverkningar på lång sikt i form av avtrubb-ningseffekler,normförändringar etc. De undersökningar som har publicerats medger ingaentydiga slutsatser. Forskningen har emellertid intensifierats under senare åroch metoderna har förfinats. 1977 tillsalla videogramutredningen (U1977:05) pågår arbete att ställa samman en översikt över den aktuellaforskningen inom detta område. Sammanställningen och en utvärdering beräknasvara färdig , I denna situation bör den svenska televisionensprogramutbud präglas av försiktighet när det gäller våldsskildringar ochvåldsinslag. Programmens effekter i här berört avseende bör uppmärksammas vidutvärderingen av programverksamheten. Televisionsföretaget bör givetvis följapågående forskning och la hänsyn till de nya rön som kan komma fram. Sammanfattningsvis bör följande gälla för behandlingen avvåld i programverksamheten. Radion och televisionen har skyldighet attinformera publiken, såväl de unga som de äldre, om det faktiska våld somförekommer i människans tillvaro. Detta våld måste få behandlas i olika typerav program, t. ex. nyhetsprogram, kommenterande program eller dramatiskaframställningar. Självfallet bör viss återhållsamhet i framställningssättetiakttas vid sändningar som äger rum vid tider då barn kan förutsättas ta del avprogrammen. Man bör också ta hänsyn till de risker som följer av alt fleraprogram som skildrar våld sänds . Den ökning av underhållningsvåldelsom har ägt rum i biograffilm och kommersiellt producerade TV-program bördäremot inte återspeglas i den svenska televisionens programutbud. De principer för behandlingen av våld i radio och TV somföljer av det anförda har stöd i de allmänna reglerna för programverksamheten.Några särskilda föreskrifter på delta område är därför enligt min mening inlenödvändiga.