prop · G10330 · 1977-12-31 00:00:00 — Det ansågs bättre att i stället satsa på en utbyggnadav den s. k. dagcenter-verksamheten. Kommerskollegiumerinrade om den erfarenhet som företagareför- 1977/78: 30 21 eningarna i skogslänen erhållit genom att svara förhemarbetet inom ramen för det s. k. glesbygdsstödet. erinrade om att man föreslagit att verkstäderna för skyddatarbete i glesbygdskommunerna på lämpligt sätt borde integreras i hemarbetsverksamhetenoch utgöra lokala replipunkter för regionens stödtagare. framhöll att det i länet fanns ett mycket gott samarbetemellan landstingskommunernas verkstäder för skyddat arbete och den medglesbygdsstöd finansierade hemarbetsverksamheten. Samarbetet innebar bl. a. attverkstäderna lade ut arbetsobjekt och svarade för kommunikationerna medhemarbetarna samt ombesörjde avsättningen av de färdiga produkterna. kommun framhöll nödvändigheten av en väl utbyggd hemarbetsverksamhetmen underströk att lönesättningen inte borde understiga vad som gällde på denordinarie marknaden. AMS ansåg att placering i hemarbete borde ske först sedanandra alternativ noga prövats. 3.2.4 Verkstäder för skyddat arbete Utredningens analyser rörande verksamhetens lönsamhetlämnades utan kommentarer från flertalet remissinstanser. TCO fann emellertidatt de resultat som erhållits styrkte utredningens slutsats att driften vidverkstäderna var samhällsekonomiskt lönsam. SHIO fann det anmärkningsvärt attstörre ansträngningar inte gjorts för att utreda orsakerna till de avsevärdalänsvisa skillnaderna i lönsamheten för verksamheten. ansåg att en anställning på verkstad för skyddat arbete ofta innebardirekta ekonomiska vinster för andra samhällsorgan som t. ex. socialvård ochförsäkringskassa. normaliserades tillvaron för den enskilde och hansfamiljesituation förbättrades. Liknande synpunkter framfördes avlänsarbetsnämnden i län. 3.2.5 Yrkesinriktad habilitering av psykisktutvecklingsstörda FUB betonade att en del av de utvecklingsstörda bästkommer till sin rätt på särskilda verkstäder eller verkstadsavdelningar, därarbetsledningen kan ta vederbörlig hänsyn till deras speciellainlärningssvårigheter. fann det angeläget att den s. k.normaliserings-principen tUlämpades. Erfarenheterna visade emellertid att denbästa lösningen var att inrätta särskilda avdelningar vid företag för skyddatarbete dvs. en lokalmässig integrering. AMS underströk utredningens synsätt att genom en merametodiskt upplagd industriell arbetsterapi förbereda utvecklingsstörda föranställning i företag för skyddat arbete. Styrelsen delade också utredningensuppfattning att den mera vårdpräglade arbetsterapin lokalmässigt inte bordesammanföras med det produktionsinriktade verkstadsarbetet. läns landstingskommun ifrågasatte utredningensförslag 1977/78: 30 22 oeh betonade att det förelåg ett starkt intresse avsamordning mellan olika vårdformer inom omsorgsverksamheten och en integreringmellan olika led i vårdkedjan. Det kunde därför diskuteras huruvida inte desärskilda verkstadsavdelningarna för utvecklingsstörda i stället borde förläggasi anslutning till sysselsättningshem. i länansåg att de nuvarande särskilda verkstäderna för utvecklingsstörda borde ombildastill dagcentra i den takt som möjligheterna till anställning vid reguljäraverkstäder för skyddat arbete förbättrades. 3.2.6 Mål för skyddat arbete LO betonade det skyddade arbetets rehabiliteringsuppgift.Ambitionen att sysselsätta också gravt handikappade måste vara hög. Liknandesynpunkter framfördes av flera remissinstanser däribland KF, socialstyrelsenoch SÖ. AMS menade att man i första hand borde använda sig av arbetsprövningoch arbetsträning för yrkesinriktad rehabilitering. Ett mera systematisktinförande av en sådan verksamhet vid verkstäderna för skyddat arbete skulleinte bara försvåra möjligheterna att skapa goda rehabiliteringsbetingelser utanäven medföra högre kostnader. Däremot borde det vara möjligt att använda sigav skyddat arbete som en förlängd träning för vissa grupper t. ex. psykisktsjuka. och länsarbetsnämnden i anfördeliknande synpunkter. Flera remissinstanser erinrade om den målkonflikt somligger i uppfattningen att verkstäderna dels bör drivas enligt likartadeförutsättningar som gäller för andra företag och dels bör tillgodose ettrehabiliteringsbehov. menade att arbetsträningenborde effektiveras genom ett närmande till arbetsmarknadsutbildningen och attskyddat arbete främst borde inriktas på sådana personer som var i behov avsådant arbete . Även framhöll svårigheternamed att bedriva en yrkesinriktad rehabilitering vid verkstäderna.Landstingsförbundet delade i princip utredningens uppfattning om målet förverksamheten men menade att den inte var förankrad i verkligheten. a. till att arbetsoförmåga var den vanligaste orsaken till attmänniskor lämnade sina anställningar vid verkstäderna för skyddat arbete. Utredningens uppfattning att skyddat arbete endast börberedas personer med en viss minsta arbetsförmåga och att personer med en mycketnedsatt arbetsförmåga måste få sin sysselsättning ordnad på annat sättkommenterades av flera remissinstanser. AMS erinrade om svårigheterna attbedöma en människas arbetsförmåga. Det kunde inte vara rimligt att låta ensådan bedömning helt avgöra om en person skulle beredas skyddat arbete ellerinte. Hänsyn måste även tas till sociala och psykologiska skäl. Ä andra sidanmenade att man borde försöka 1977/78: 30 23 få till stånd en gränsdragning mellanarbetsmarknadspolitiska åtgärder och sådana åtgärder som på grund av sittsysselsättningsterapeutiska syfte hörde hemma hos andra samhällsorgan. Enligtsocialstyrelsen var det svårt att förvägra gravt handikappade med betydandenedsättning av arbetsförmågan tillträde till skyddat arbete så länge andramöjligheter till sysselsättning eller arbete saknades. Det var därförnödvändigt att se till att alternativa sysselsättningsformer skapades för demsom inte kunde få skyddat arbete. Liknande synpunkter framfördes av bl. a.Östergötlands läns landstingskommun som ansåg att kommunerna borde åta sighuvudmannaskapet för en sådan verksamhet. LO underströk att en placering påskyddad verkstad inte fick bli ett sätt för arbetsförmedlingen att lösasysselsättningen för personer som blivit arbetslösa av i huvudsakarbetsmarknadsskäl. För detta ändamål borde i stället industriellaberedskapsarbeten användas. Liknande synpunkter anfördes av bl. SÖ, HCK, KF,samt . Enligt borde denmedvetna strävan mot en öppen vård utan särlösningar, som då prägladeutvecklingen av vårdinsatserna för alkoholmissbrukare, även gälla den arbetsmässigarehabiliteringen. Ätt inrätta särskilda verkstäder för alkoholskadade så somutredningen diskuterat var enligt oförenligt med strävandenaatt öka toleransen i samhället mot personer med sociala problem. Någraremissinstanser däribland läns landstingskommun menade att detfanns anledning att befara att särlösningar skulle innebära att personer medsociala och/eller psykiska arbetshinder skulle få sin situation ytterligareförsvagad jämfört med de rent fysiskt handikappade. ArbetsvårdsfÖretagen bordei stället rusta sig för att kunna ge arbete också åt grupper med svåra socialastörningar. Liknande synpunkter framfördes av och . Remissinstansernas inställning i huvudmannaskapsfrågangick starkt isär. fann således att ett landstingskommunalthuvudmannaskap dels torde underlätta en balanserad utveckling inom olikaregioner och dels skapa förutsättningar för en bättre avvägning mellan skyddatarbete och övriga rehabiliteringsinsatser inom landstingskommunernasansvarsområde. Statskontoret ansåg att utredningen redovisade starka motiv förstatligt huvudmannaskap. I synnerhet fäste statskontoret vikt vid den skyddadeverksamhetens samband med hela det arbetsmarknadspolitiska åtgärdssystem, somansågs vara en statlig angelägenhet. Statskontoret stannade trots dennainställning för att tillstyrka utredningens förslag, nämligen attlandstingskommunerna resp. de landstings-fria kommunerna skulle svara förhuvudmannaskapet. Det som i första hand erfordrades var en ökad samordningmellan verkstäderna inom Prop.1977/78: 30 24 En sådan samordning kunde sannolikt lättare åstadkommas underett landstingskommunalt än under ett statligt huvudmannaskap. Ett avgörandeskäl för statskontorets tillstyrkan var att utredningsförslaget innebar enförbättring utan att en senare ändring av huvudmannaskapet låstes elleravsevärt försvårades. HCKfann mot bakgmnd av att arbetsvärdens resurser skulle samordnas medlandstingskommunernas rehabiliteringsresurser att landstingen borde varahuvudmän för den skyddade verksamheten. Liknande synpunkter anfördes avÖstergötlands läns landstingskommun. 1 sitt yttrande framhöll dock HCK att detinom handikapprörelsen även fanns andra åsikter företrädda ihuvudmannaskapsfrågan. framhöll att ett enhetligthuvudmannaskap skulle vara till fördel för verksamheten och att styrelsendärför ingenting hade att invända mot utredningens förslag. Styrelsen önskadedock framhålla att många skäl talade för ett statligt huvudmannaskap bl. a. attstaten redan då betalade ca hälften av utgifterna för den skyddadeverksamheten. ville att möjligheterna att driva verksamheten istiftelseform borde utredas ytterligare. kommun som även biträddeutredningens förslag fann starka skäl som talade för att verksamheten skulledrivas som ett kommunalt bolag. ,, , , läns landstingskommun samt Arvikaoch kommuner fann i enlighet med utredningens förslaglandstingskommunerna vara de lämpligaste organisatoriska enheterna. Jönköpingskommun framhöll särskilt att riskerna för byråkratisering skulle bli mindre vidett landstingskommunalt huvudmannaskap än vid ett statligt. Utredningensförslag tillstyrktes också av elva länsarbetsnämnder samt en handelskammareoch en företagareförening. DHR anförde att en och samma huvudman borde svaraför verksamheten i hela landet. Ett av staten och landstingskommunerna samägtbolag borde övervägas i det sammanhanget. AMSdelade utredningens uppfattning att ett mer enhetligt huvudmannaskap bordeeftersträvas. Starka skäl talade för ett statligt huvudmannaskap. Detta bordeemellertid ytterligare utredas. Därför biträdde styrelsen förslaget atthuvudmannaskapet för verkstäderna för skyddat arbete tills vidare skulle åvilalandstingskommunerna och de utanför landstingskommun stående kommunerna.Länsarbetsnämnderna i och anförde i huvudsak samma motivsom AMS. tog inte ställning i huvudmannaskapsfrågan men anförde attverksamhetsområdet för ett regionalt arbetsvårdsföretag inte borde vara mindreän ett landstingsområde. Oavsett huvudmannaskapet borde det finnas en särskildregional styrelse. läns landstingskommun fann en fortsattfrivillighet önskvärd dvs. att möjligheter också gavs till ett kommunalthuvudmannaskap. Härvid åberopades den skyddade verksamhetens gynnsammakostnads- 1977/78: 30 25 läge och omfattning i . Ävenlänsarbetsnämnderna i och förordade fortsattfrivillighet. Om arbetsvärden i första hand betraktades som en arbetsmarknadspolitiskoch inte en vårdpolitisk fråga föreföll enligt SHIO ett statligt huvudmannaskapvara en rimlig lösning. Ett statligt huvudmannaskap skulle dessutom ge störremöjlighet till samordning med näringslivet och näringslivsorganisationerna. Äandra sidan kunde man inte bortse från problem med den regionala anpassningenav insatserna, ökad byråkrati och minskad rörlighet i organisationen. LO pekadepå den mångfald av åtgärder som förekom i fråga om sysselsättningsskapandeåtgärder och den risk för splittring i olika avseenden som kunde föreliggainte minst i konkurrenshänseende. Övervägande skäl talade därför för ettstatligt huvudmannaskap. Då den skyddade sysselsättningen var att betrakta somen del av arbetsmarknadspolitiken, ansåg LO det lämpligt att AMS också fickansvaret för denna verksamhet. Härigenom torde också möjligheterna till enjämn regional spridning av företagen förbättras. Det centrala ansvaret förverksamheten borde kompletteras med regionala organ knutna Ulllänsarbetsnämnderna. Även pekade på det utvidgadestatliga ansvaret för arbetsmarknadspolitiken bl. a. i fråga omarbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten oeh halvskyddat arbete. Med hänsyntill detta ansågs det naturligt att även ansvaret för det skyddade arbetetåvilade staten. anförde i huvudsak samma motiv som statligt huvudmannaskap. Förbundet framhöll därutöverbl. a. att dispositionsrätten över platserna enligt utredningens förslag ävenframgent skulle ligga kvar hos arbetsmarknadsmyndigheten. Det statliga ansvaretför arbetsmarknadspolitiken borde i avvaktan på ett slutligt beslut omhuvudmannaskapet komma till uttryck i att dåvarande huvudmän i princip erhöllfull kostnadstäckning samt att staten medverkade till att företagen erhöll tUlräckligaproduktionsuppgifter. Konkurrensförhållandet mellan industriellaberedskapsarbeten, kontorsarbetscentraler och verkstäder för skyddat arbetekunde inte accepteras . anförde att staten genomlänsarbetsnämnderna redan hade en väl förgrenad organisation med grundligkännedom om resp. regions arbetsmarknadsmässiga förutsättningar och särdrag.Enligt rådets mening borde man närmare granska möjligheterna att inom ramen förett statligt huvudmannaskap skapa den önskvärda regionala förankringen genomatt utnyttja länsarbetsnämndernas sakkunskap. Beträffande samordningen medlandstingskommunernas övriga rehabUiteringsuppgifter var det enligt rådetsmening ännu viktigare att få den klara anknytning till den ordinariearbetsmarknaden som ett statligt huvudmannaskap med ett utnyttjande avlänsarbetsnämndernas sakkunskap skulle medföra. Ett statligt huvudmannaskapskulle också genom en ansamling 1977/78: 30 26 och samordning av resurserna ge större möjligheter attskapa bärkraftiga arbetsvårdsföretag inom ekonomiskt svaga regioner. Även landstingskommunerna i och länsamt länsarbetsnämnden i förordade ett statligt huvumanna-skap. 3.2.8 Driften av företag för skyddat arbete någrasynpunkter Flertalet remissinstanser, däribland LO, TCO, och tillstyrkte eller lämnade utanerinran utredningens synpunkter att det långsiktiga rehabiliteringsmålet måstetilllåtas dominera över det mera kortsiktiga målet att erhålla ett gott driftresultatsamt att verkstäderna borde ha en differentierad tillverkning även om dettainte alltid var rationellt från produktionssynpunkt. Flertalet remissinstanseransåg också i likhet med utredningen, att dispositionsrätten över platserna iskyddat arbete måste ligga kvar hos arbetsmarknadsmyndigheterna. 3.2.9 Lokalisering av företag för skyddat arbete Utredningens förslag till modell för lokalisering av arbetsvårdsföretag,filialföretag och hemarbete liksom synpunkten att alla arbetshandikappadeborde få likartad tillgång till skyddat arbete oavsett bostadsort tillstyrktesav så gott som samtliga remissinstanser. AMS underströk behovet av en samordning i bl. a.produktions- och marknadsföringsfrågor och tillstyrkte utredningens förslag omett centralt samordningsorgan. ansåg också att den rådandeutvecklingen medförde krav på en ökad samordning. Förbundet fann det naturligtatt den som ålades huvudmannaskapet även skulle utreda förutsättningarna ochformerna för den centrala samordningen. Även anslöt sigtill utredningens förslag. läns landstingskommun avstyrkte däremot somenda remissinstans utredningens förslag i fråga om det centrala samordningsorganet.Man befarade att de administrativa kostnaderna inte skulle komma att uppvägasav de fördelar den tänkta samordningen kunde ge. i ansåg det viktigt attverkstäderna för skyddat arbete var knutna till arbetsmarknadsverket för attdetta bl. a. skulle kunna påverka produktionens anpassning till arbetskraftenssammansättning. synpunkter i fråga om samråd på det regionala planet underströkFöretagareföreningarnas förbund och ett antal företagareföreningar utredningensuttalande att även företagareföreningarna borde engageras i detta samarbete. Prop, 1977/78: 30 27 4 arbete (SOU1975: 82) 4.1 Utredningen 4.1.1 Syftet med skyddat arbeie någraställningstaganden Det angavs i direktiven att kommitténs bedömningarangående organisation och huvudmannaskap för den skyddade verksamheten skulleutgå från vad utredningen rörande den skyddade sysselsättningen anfört omverksamhetens syfte och inriktning. Där betonades det skyddade arbetetsrehabiliterande uppgifter. Kommittén understryker emellertid att skyddat arbetesamtidigt är enda möjligheten till sysselsättning och bättre ekonomiskaförhållanden för många människor. Kommittén sammanfattar sinaställningstaganden beträffande verksamhetens syfte och inriktning på följandesätt: Medarbetshandikappad skall förstås en person, som p. g. a. ett fysiskt,intellektuellt, socialmedicinskt och/eller psykiskt arbetshinder har ellerväntas få svårigheter att erhålla eller behålla ett arbete på den reguljäraarbetsmarknaden. Skyddat arbeteskall syfta till att erbjuda arbetshandikappade sysselsättning och därigenompå förbättra deras möjligheter att få oeh behålla ett arbete på denreguljära arbetsmarknaden. Personer som är arbetslösa av renodladearbetsmarknadsskäl bör få sin sysselsättning ordnad inom ramen för andraarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Innan enskyddad anställning aktualiseras bör alla arbetsmarknadspolitiska ochrehabiliterande åtgärder som kan stärka den arbetshandikappades möjligheteratt få och behålla ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden övervägas och itillämpliga fall prövas. En anställning vid ett arbetsvårdsföretag bör därförinnebära att arbetsförmedlingen för tillfäUet utesluter möjligheten till annatarbete. Skyddat arbete skall ses som ersättning för en anställning som denarbetshandikappade inte kunnat få eller behålla på den reguljäraarbetsmarknaden och därmed också betraktas som ett led i den yrkesmässigarehabiliteringen. Skyddat arbete skall därför bedrivas så att det jämsidesmed sysselsättning och försörjning ger den arbetshandikappade tillfälle att tatill vara och så långt möjligt förbättra sin arbetsförmåga. Detta bör innebäraatt en person skall lämna sin anställning så snart han eller hon kan få ochklara av ett annat arbete. Då skyddatarbete syftar till att erbjuda den arbetshandikappade en på produktion inriktadsysselsättning måste en viss minsta arbetsförmåga ställas som villkor föranställning. Eftersom arbetsförmåga är ett relativt begrepp som varierar medarbetsuppgifter, mättidpunkt etc, kan denna minsta arbetsförmåga aldrig angesexakt. Sysselsättningav terapeutisk natur bör inte tillgodoses genom skyddat arbete utan ingå i densociala omvården. 4.1.2 Den skyddade sysselsättningens dimensionering Den satsning på förebyggande åtgärder och insatser för attinlemma så många som möjligt i det regidjära arbetslivet som följer av den nya Prop.1977/78: 30 28 arbetslagstiftningen liksom övriga åtgärder med sammasyfte inte minst utbyggnaden av halvskyddad verksamhet kommer enligt kommitténatt minska behovet av nya skyddade platser. Personer som annars skulle haanvisats anställning i ett arbetsvårdsföretag bör bl. a. genomanpassningsgruppernas insatser i ökad utsträckning kunna beredas arbete på denreguljära arbetsmarknaden. Kommittén ser det därför inte som nödvändigt ellerens önskvärt med en sådan kraftig expansion av verksamheten som tidigareansågs behövlig. Utredningen rörande den skyddade sysselsättningen uppskattadebehovet till ca 50 000 varav ca 30 000 avsåg platser i verkstäder för skyddatarbete oeh hemarbete. Om en sådan utbyggnad kommit till stånd hade detinneburit en fördubbling av platsantalet. Kommittén bedömer emellertidnuvarande resurser som otillräckliga för att fullt ut motsvara kraven pårehabilitering och sysselsättning inom alla landstingsområden. Kommitténföreslår därför att den fortsatta utbyggnaden inriktas på att i första handutjämna den regionala platsfördelningen så att likartade möjligheter tUlanställning uppnås i alla delar av landet. Kommittén beräknar ett sådantutbyggnadsbehov till storleksordningen 5 000 platser. 4.1.3 Samordning mellan olika industriella former avskyddat arbete Kontorsarbetscentralernas tUlkomst kan ses som enkonsekvens av en tidigare ensidig produktionsinriktning vid de kommunalaarbetsvärdsföretagen. Genom utvecklingen mot marknadsmässig debitering av arbetenutförda vid centralerna och införandet av kontorsserviceenheter vid verkstäderför skyddat arbete har dessa båda verksamhetsformer dock kommit att bliidentiskt lika. Det ursprungliga syftet med industriellaberedskapsarbeten, dvs. tillfälliga insatser i samband med företagsnedläggelser,har endast delvis varit bestämmande vid etableringar eller utvidgningar undersenare år. Den successiva övergång från kortsiktiga insatser till mer varaktigverksamhet är en följd av olika omständigheter. En sådan omständighet är att start oeh avveckling avverkstäder som regel inte kan ske i nära anslutning tillkonjunkturförändringarna. Starttiden från beslut till full drift uppgår oftatill mellan ett halvt och . Ävvecklingstiden är likalång. En annan omständighet är att det industriella beredskapsarbetet medtiden tenderar att få en sammansättning av arbetskraften som alltmer liknar densom finns vid verkstäder för skyddat arbete. Detta beror på attarbetsförmedlingens möjligheter till omplacering av arbetstagare är sämst föräldre och personer med arbetshinder. Då fullt arbetsföra personer vid ettberedskapsarbete på nytt får arbete på den regulära arbetsmarknaden, finns deti regel på den ort där beredskapsarbetet är beläget ofta även i godakonjunkturer svårplacerad arbetskraft som fyUer upp de ledigblivna platserna.1 dessa fall får industriella beredskapsarbeten samma syfte och inriktning somskyddat arbete. 1977/78: 30 29 Det regionalpolitiskt motiverade hemarbete som bedrivsunder industriverkets tillsyn tillkom för att stärka möjligheterna förpersoner bosatta i utpräglade glesbygdsområden att få sysselsättning. På flerahåll har verksamheten därvid kommit att utgöra ersättning för det kommunalahemarbetet för arbetshandikappade. Eftersom de beskrivna åtgärderna fått samma syfte somverkstäderna för skyddat arbete har för de arbetshandikappade, finns det enligtkommittén inte längre något som motiverar en fortsatt uppdelning av verksamhetenpå olika huvudmän och organisationsformer. Splittringen av huvudmannaskapet för den skyddadeverksamheten har bl. a. lett till oklarhet om vem som i första hand skall svaraför de arbetshandikappades behov av skyddat arbete. Detta har hämmat utbyggnadstaktenpå många håll med en påtaglig regional obalans som följd. Splittringen harockså bidragit till att totalt sett försämra det ekonomiska utfallet avverksamheten. De enskilda huvudmännen kan t. ex. inte ensamma bygga upp enslagkraftig försäljnings- och marknadsföringsorganisation. Samhället drar påsig högre kostnader än nödvändigt också därför att man inte nu kan utnyttja desamlade resurserna utan i stället tvingas bygga upp dubbla resurser ochorganisationer för samma ändamål. Kommittén slår fast behovet av att driva verksamheten isådana former att den kan erbjuda arbetshandikappade likartade möjlighetertill skyddat arbete oavsett bostadsort. Som en andra utgångspunkt för sittställningstagande anger kommittén nödvändigheten av att inom ramen för detövergripande målet för skyddat arbete söka skapa gynnsammare villkor för ettbättre företagsekonomiskt utfall av produktionen. För att åstadkomma dettaföreslår kommittén att allt skyddat arbete samordnas i en och sammaföretagsbildning. I denna företagsbildning föreslås ingå samtliga verkstäderför skyddat arbete som drivs av kommuner och landstingskommuner inkl. de särskildaverkstäderna för utvecklingsstörda och hemarbete samtliga kontorsarbetscentraler,flertalet industriella beredskapsarbeten samt stora delar av det hemarbete somdrivs i industriverkets regi. Beträffande de två sistnämnda verksamheternauppkommer vissa gränsdragningsproblem.