prop · G103178 · 1977-12-31 00:00:00 — Dennuvarande alkohoUagstiftningen trädde i huvudsak i kraft . Bestämmelserinom området återfinns bl. a. i lagen (1977: 292) om tUlverkning av drycker, m.m. och i lagen (1977: 293) om handel med drycker samt i lagen (1961: 181) omförsäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat (ändrad senast 1977:294). I det följande lämnas en redogörelse för det huvudsakliga innehållet ibestämmelserna. Medspritdryck förstås enligt lagen om tillverkning av drycker sprit Prop.1977/78:178 14 somär avsedd att förtäras som dryck. Med sprit förstås vara, som innehålleralkohol i en koncentration av mer än 1,8 viktprocent. Vin eller maltdryck ansesdock inte som sprit. Med alkohol avses etylalkohol. Medvin förstås dryck som är framställd genom jäsning av saft från druvor, bär,frukt eller rabarber och som innehåller mer än 1,8 viktprocent men högst 22volymprocent alkohol. Vin kallas lättvin om det har en alkoholhalt av högst 15volymprocent och starkvin om alkoholhalten överstiger 15 men inte 22volymprocent. Medmaltdryck förstås jäst, odestiUerad dryck som är framställd med torkat ellerrostat malt som huvudsakligt extraktgivande ämne. Med starköl förstås maltdrycksom innehåller mer än 2,8 viktprocent alkohol. Öl är en maltdryck vars alkoholhaltöverstiger 1,8 men inte 2,8 viktprocent. Lättöl är en maltdryck som innehållerhögst 1,8 viktprocent alkohol. Tillverkningav spritdrycker får bedrivas endast av det s. k. partihandelsbolaget. Aktiebolaget (Spritcentralen), är statendelägare. Staten har dock ett avgörande inflytande över bolagets verksamhet,vilken regleras genom ett särskilt avtal. Enligt alkoholpolitiskabeslut skall Spritcentralen bli ett av staten helägt företag. Medel härför harbegärts av (prop. 1977/78: 101). Förtillverkning av vin, starköl och öl krävs tillstånd, om det inte är fråga om tiUverkningi hemmet för eget behov. Idet följande används uttrycket alkoholdrycker som en samlingsbeteckning förspritdrycker, vin, starköl och öl, dvs. i huvudsak de alkoholhaltiga dryckersom vållar eller kan vålla alkoholpolitiska problem. Försäljningenoch införseln av alkoholdrycker är, med vissa undantag, underkastadbestämmelserna i lagen om handel med drycker. Undantagen avser bl. a.försäljningen av spritdrycker, vin och starköl för tekniskt, industriellt,medicinskt, vetenskapligt eller likartat ändamål. För sådan försäljning gäUerlagen om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. Medpartihandel i detta sammanhang avses försäljning till återförsäljare i och förhans rörelse. Annan försäljning benämns detaljhandel, eller, om den sker förförtäring på stället, servering. Partihandelnoch importen av spritdrycker, vin och starköl omhän-derhas, med vissa undantagav Spritcentralen. Undantagen från partihandelsmonopolet avser bl. a. rätt förtillverkare av vin och starköl att sälja sina varor för export och tillSpritcentralen. Tillverkare av starköl får även sälja sådan vara till det fördetaljhandel bildade statliga detalj-handelsbolaget. (Systembolaget), och tiU annan tillverkare av starköl samt till den som hartillstånd att servera starköl. Vidare har Systembolaget rätt att säljaspritdrycker, vin och starköl till den som har rätt att servera sådana drycker. Partihandelmed öl får bedrivas av den som har tillstånd tiU detalj- Prop.1977/78:178 15 handelmed sådan dryck. Efter tillstånd får sådan handel även bedrivas av den somyrkesmässigt bedriver partihandel med matvaror eller yrkesmässigt för in öltill landet. Den som driver partihandel med öl får även sälja sådant öl förexport. Detaljhandelmed spritdrycker, vin och starköl får bedrivas endast av Systembolaget. Bolagetbeslutar om försäljningsstäUenas förläggning enligt bestämmelser som meddelasav regeringen. I beslut har regeringen meddelat sådanabestämmelser. Det totala antalet systembutiker i landet var 1975.Dessutom fanns 474 s. k. ut-lämningsställen. Detaljhandelmed öl får bedrivas av Systembolaget och av den som har tUlstånd tUl sådanhandel. Öl saluhåUs i så gott som alla matvarubutiker. Antalet butiker med tUlståndvar 12 1975. Idetta sammanhang kan anmärkas följande. Spritcentralen och Systembolaget har,som har nämnts, monopol på import, respektive detaljhandelbeträffande spritdrycker, vin och starköl. För bolagen finns således inteanledning att bedriva reklam för enskUda produkter i importsortimentet. Däremotkvarstår de utländska producenternas intresse av att göra reklam för sina varorpå den svenska marknaden. TUl följd härav förekommer reklam bl. a. för den s.k. märkesimporten. I allmänhet företräds de utländska producenterna därvid avombud här i landet. Huvuddelen av dessa ombud (s. k. vinagenter) är anslutnatill Föreningen och spritproducenters ombud i . Serveringav alkoholdrycker får, med visst undantag, ske endast om tillstånd harmeddelats. Antalet spritrestauranger med rättighet tiU års-ulskänkning uppgickår till 1 793 och antalet vinrestauranger var 927. Socialstyrelsenansvarar på central nivå för samhällets alkoholpolitik. Styrelsens uppgift ärfrämst att verka för att alkoholpolitiska synpunkter noga beaktas isamhällsutvecklingen och att samordna olika alkoholpolitiska insatser medvarandra och med insatser på angränsande områden. Dessutom har socialstyrelsentill uppgift att ta initiativ till särskilda insatser på informationensområde, inom fritidslivet och på forskningsområdet. Till styrelsen har knutitsen nämnd, , med bred förankring isamhällslivet. Detregionala huvudansvaret för frågor rörande försäljningen av alkoholdryckeråvilar . Efterlevnanden av bestämmelsema övervakas vidare av bl.a. länsnykterhetsnämnd, nykterhetsnämnd och polismyndighet. Iavsnitt 2.3.3 lämnas en redogörelse för vissa andra bestämmelser som närmareberör marknadsföringen av alkoholdrycker. Föreår 1970 saknades lagstiftning för ingripanden mot vUseledande eller på annatsätt olämpliga metoder vid marknadsföring. Prop.1977/78:178 16 formav normbildning växte i stället fram. SkUda s. k. opinionsnämnder inrättadesför att i konkreta fall yttra sig om vad som var god affärssed. Särskildbetydelse fick som kom . Samhällsingripandenmot olika marknadsföringsåtgärder blev möjliga genom tillkomsten av lagenom otillbörlig marknadsföring (1970: 412). Den nu gällande marknadsföringslagen(1975: 1418) trädde i kraft . I1 § marknadsföringslagen slås fast att lagen har tiU ändamål att främjakonsumentemas Intressen 1 samband med näringsidkares marknadsföring av bl. a.varor och att motverka marknadsföring som är otiUbörlig mot konsumenter ellernäringsidkare. Begreppet marknadsföring har en vidsträckt innebörd. I begreppetligger enligt förarbetena att det skall vara fråga om åtgärder som syftar tillatt främja avsättning av bl. a. varor (prop. 1970: 57 s. 64 och 1975/76: 34 s.124). Hit hör i första hand framställningar och andra handlingar som vänder sigtiU allmänheten eller en viss grupp av intressenter, exempelvis annonser och säljfrämjandeåtgärder av allmän inriktning. Begreppet täcker emellertid också åtgärder somär inriktade på enskUda individer, t. ex. sälj argument som en försäljareanvänder vid förhandling med en enskUd kund. Också själva saluhållandet, ävenom det är helt passivt, bör anses utgöra marknadsföringsåtgärd. Marknadsföringslagensändamål tillgodoses i första hand genom att ochkonsumentombudsmannen (KO) bevakar marknaden och vid behov tar uppöverläggningar med berörda näringsidkare i syfte att på frivillig väg få tillstånd en marknadsföring som står i överensstämmelse med konsumenternasintressen. För det fall att den verksamhet som sålunda bygger på attfrivilliga åtgärder vidtas inte leder tUl önskat resultat, ger lagenmöjligheter att i vissa fall vidta tvingande åtgärder mot näringsidkare.Sådana tvångsåtgärder kan åstadkommas med stöd av tre generalklausuler, som harupptagits i 24 §§ i lagen. TUl-lämpningen av dessa bestämmelser har anförtrottsåt KO och . Generalklausulen i 2 §riktar sig mot otUlbörlig marknadsföring. Företar näringsidkare vidmarknadsföring av vara m. m. reklamåtgärd eller annan handling, som genom attstrida mot god affärssed eller på annat sätt är OtUlbörlig mot konsumentereller näringsidkare, kan förbjuda näringsidkaren attfortsätta därmed eller att företa annan liknande handling. Den i 3 § intagnageneralklausulen syftar till att få till stånd tillräcklig information isamband med marknadsföring. Underlåter näringsidkare vid marknadsföring attlämna information som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt, kanmarknadsdomstolen ålägga honom att lämna sådan information. Prop.1977/78:178 17 Medstöd av generalklausulen i 4 § kan förbjuda näringsidkare attsaluhålla eller tiU uthyrning mot vederlag erbjuda vissa farliga elleruppenbart otjänliga varor. Vid tillkomsten av denna bestämmelse framhölls attde konsumentpolitiska instanserna dock inte bör ingripa mot själva saluhåUandetav sådana produkter, som samhäUet kan anses ha prövat och godkänt i annanordning (prop. 1975/76: 34). Förbudeller åläggande enligt 24 § kan meddelas även anställd hos näringsidkare och annansom handlar på näringsidkares vägnar. Förbud mot handling som innebär otUlbörligmarknadsföring kan enligt 2 § därjämte meddelas var och en som I övrigtväsentligen har bidragit tUl handlingen. Förbudeller åläggande skaU enligt 5 § förenas med vite, om ej detta av särskilda skälär obehövligt. Till stöd för användandet av vite i stället för straff anfördesvid tillkomsten av lagen om otillbörlig marknadsföring (prop. 1970: 57 S. 78)att vitet kan riktas inte bara mot fysiska utan också mot juridiska personeroch att detta har stor betydelse när det är fråga om att reglera företagenshandlande. En annan fördel ansågs vara att vitet kan bestämmas tiU ettväsentligt högre belopp än vad som skulle kunna dömas Ut i form av dagsböter. KO behöver inte alltidvända sig till för att få till stånd ett förbud elleråläggande enligt 24 §. Ifall som inte är av större vikt får frågan nämligenenligt 14 och 15 §§ prövas av KO själv genom förbudsföreläggande ellerinformationsföreläggande. Förbudsföreläggande innebär att den som antas haföretagit handling, som avses i 2 eller 4 §, föreläggas förbud vid vite attfortsätta därmed eller, i faU som avses i 2 §, att företa annan liknandehandling. Informationsföreläggande sker på likartat sätt. Har föreläggandegodkänts gäller det som förbud eller åläggande som har meddelats avmarknadsdomstolen. Omförbud eller åläggande som har förenats med vite överträds, kan vitet utdömas.Av 17 § första stycket framgår att fråga om utdömande av vite prövas av allmändomstol på talan av åklagare. Åklagaren får dock väcka sådan talan endast efteranmälan av KO eller, i vissa fall, av annan som hos haransökt om förbudet eller åläggandet. Utmärkandeför generalklausulen om otiUbörlig marknadsföring är att i denna inte i detaljräknas upp vad som är tillåtet eUer ej. Den formella normbildningen sker Istället genom avgöranden i enskUda fall. Marknadsdomstolensbeslut i ett visst ärende får emellertid betydelse också som vägledning förandra näringsidkare. Vidare har KO ofta lagt domstolens beslut i principfrågortill grund för överenskommelser med berörda näringsidkare inom en viss branscheller för riktlinjer som KO har antagit för sin granskningsverksamhet. Sådanaöverenskommelser och riktiinjer har ibland täckt även förfaranden som inte harprövats av domstolen och därigenom kommit att utgöra en blandning av rättsligt 2 1977/78. Prop.1977/78:178 18 faststäUdanormer samt normer av annan art, exempelvis frivilliga åtaganden av grapper avnäringsidkare. Denverksamhet som bedrivs inom marknadsföringslagens ram utgörs, som harberörts, till stor del av förhandlingar mellan och berördanäringslivsorganisationer och/eller branschföreträdare. Flertalet ärendenklaras av genom att företagen eller organisationerna frivUligt utfiister sigatt ändra marknadsföringen. utfärdar också allmänna riktUnjerrörande marknadsföringen. Dessa är inte rättsligt bindande men utgörrekommendationer till företagen hur de enligt verkets mening bör uppträda påmarknaden i olika hänseenden. I förarbetena till marknadsföringslagen betonadesatt önskvärda förändringar av marknadsföringsmetoderna så långt som möjligtborde genomföras på grundval av friviUiga åtgaganden från företagens sida.Tvingande åtgärder förutsattes endast undantagsvis behöva tillgripas (prop.1975/76: 34 s. 94). Uttalandenom den rättsliga karaktären hos de riktlinjer för marknadsföringen som konsumicntverketkan utfärda förekommer bl. a. i förarbetena tUI konsumentkreditiagen (1977:981). Här anfördes bl. a att en utgångspunkt vid bedömningen av riktiinj ernåskaraktär var att de skall ses som rekommendationer (prop. 1976/77: 123 s. 370).Formellt sett kan de varken tvinga en näringsidkare att handla på ett visstsätt eUer binda prövning av t. ex. huruvida ett visst förfarandeskall anses lagstridigt och därför förbjudas. En följd härav torde vara att riktiinjemainte kan överklagas. Det ligger emellertid i sakens natur att riktiinjema ipraktiken måste få en väsentlig betydelse, särskUt när de återspeglar ävenbranschorganisationens uppfattning eller i övrigt ger uttryck för vad som fåranses vara god sed på marknaden. Vidare framhölls att det förhållandet attkonsumentverket kunde komma att publicera riktiinjema i den författningssamlingverket enligt författningssamlingsförordningen (1977: 725) har ålagts att utgeinte förändrar riktlinjernas karaktär av rättsligt sett ej bindanderekommendationer. 2.3.3Författningsföreskrifter för marknadsföring av alkoholdrycker Iavsnitt 2.3.1 har lämnats en översiktlig redogörelse för lagstiftningen beträffandebl. a. tillverkning av och handel med spritdrycker, vin, starköl och öl(alkoholdrycker). Marknadsföringenav alkoholdrycker regleras I viss utsträckning genom bestämmelser i lagen(1977: 293) om handel med drycker. Enligt 7 § första stycket skall allförsäljning av alkoholdrycker skötas på ett sådant sätt att skador imöjligaste mån förhindras. Den som tar befattning med försäljning av dryckerskall enligt andra stycket tillse att ordning, nykterhet och trevnad råder påförsäljningsstället. I förarbetena anförde föredraganden bl. a. att regeln äratt anse som en anvisning främst till de myndigheter och enskUda som har att tiUämpalagens bestämmelser. Prop.1977/78:178 19 Deallmänt hållna krav som ställs är avsedda att ge uttryck för lagens anda (prop.1976/77: 108 s. 65). Enligt8 § första stycket gäller att den som tUlverkar, säljer eller förmedlarförsäljning av alkoholdrycker i sin rörelse får lämna sådan dryck som gåvaendast i form av varaprov. Vid handel med andra varor än alkoholdrycker fårenligt andra stycket sådan dryck inte lämnas som gåva. I förarbetena anfördeföredraganden bl. a. att förbudet i andra stycket har till syfte att förhindraförfarande, varigenom alkoholdrycker ges i gåva som säljargument för vissa andravaror (prop. 1976/77: 108 s. 66). Dennu nämnda paragrafen ersätter 5 § rusdrycksförsäljningslagen (1954: 521).Paragrafen har dock gjorts tiUämpUg även beträffande öl. I förarbetena tilldenna lag anförde departementschefen bl. a. att bestämmelsema avser attförhindra att tillverkare eller agent skänker bort rusdrycker i samband medrörelsens bedrivande, t. ex. i reklamsyfte (prop. 1957: 143 s. 97). Enkonsekvens av gåvoförbuden ansågs vara att tillverkare eller agent ej heller iannan form exempelvis kontantbetalning till restauratör för försäljning avviss kvantitet, betalning av "kork- eller kapsylpengar" tillrestaurangpersonal eUer ersättning av Uknande slag till den som säljerrusdrycker får lämna gåvor till återförsäljare. Lämnas gåvor av nu avsettslag, borde detta kunna ge Spritcentralen och Systembolaget anledning omprövahuruvida de i fortsättningen skall upprätthålla affärsförbindelser medvederbörande tillverkare eUer agent. Partihandelsbolaget(Spritcentralen) och detaljhandelsbolaget (Systembolaget) är enligt 16 § andrastycket lagen om handel med drycker skyldiga att verka för att reklam och andramarknadsföringsåtgärder för spritdrycker, vin och starköl inte bedrivs på ettsätt som uppenbarligen står i strid mot det i 7 § första stycket angivnasyftet. Bestämmelseni 16 § andra stycket ersätter 69 och 75 §§ rusdrycksförsäljningslagen. Iförarbetena till dessa bestämmelser anförde departementschefen bl. a. att detsjälvfallet borde fasthållas, att all reklam på rusdrycksområdet borde bedrivasmed känsla för det därmed förbundna ansvaret att man borde undvika uttalandensom kunde uppfattas som propaganda för dryckesseden (prop. 1957: 143 s. 90).Ingripanden i första hand genom föreställningar borde ske i den mån reklambedrevs på ett sätt som för en ansvarskännande reklamman borde framstå som OtillbörUgt.Departementschefen räknade med att Spritcentralen endast skulle behöva IngripaI sällsynta undantagsfall. Enligt53 § lagen om handel med drycker får på serveringsställe inte vidtas åtgärd isyfte att förmå gäst till inköp av alkoholdrycker. I förarbetena anfördeföredraganden bl. a. att en förfrågan från serveringspersonal om ytterligarealkoholdrycker önskas före serveringstidens utgång inte anses strida motförbudet. Liksom tidigare borde förbudet begränsas till åtgärder som innebäraktiv påverkan (prop. 1976/77: 108 s. 8586). Prop.1977/78:178 20 Denu nämnda bestämmelsema är inte straffsanktionerade. Enligt 64 § finns dockvissa möjligheter att ingripa med administrativa åtgärder mot sådanförsäljning som äger rum med tiUstånd. Om försäljningen föranleder olägenheteri fråga om ordning, nykterhet och trevnad eller om bestämmelser i lagen ellermed stöd därav meddelade föreskrifter inte iakttas, kan tillståndet återkallas eUerbegränsas. Möjlighet finns också att meddela varning eller särskildaföreskrifter. 2.3.4Andra normer än författningsregler för alkoholdrycker Normbildningenför alkoholreklam intensifierades i anslutning till att riktiinjemadrogs upp för den framtida nykterhetspolitiken. Spritcentralen tillkallade en särskUdnämnd. , för tolkning av den praktiskatillämpningen av det reklamförbud som infördes i anslutning till slopandet avmotboken. Samarbetsnämndenutarbetade riktlinjer för alkoholreklam. Nämnden fick också en rådgivandefunktion. Den finns fortfarande kvar men dess verksamhet har efter hand så gottsom upphört. Pågrundval av ingripanden som nämnden har gjort i enskilda fall har den ocksåutfärdat anvisningar för hur alkoholreklam bör bedrivas. De senasteanvisningarna RiktUnjer för vin- och spritreklam antogs . Beträffande starköl har enspeciell ordning tillämpats. beslutade förmedlemmarnas räknmg att avstå från all reklam riktad tillkonsumenter på den svenska marknaden. Föreningen åtog sig också att följa särskUdaanvisningar för försäljning av starköl. Systembolaget å sin sida förband sigbl. a. att lämna viss information om starkölssortimentet. Är 1970 antog vidare regler för reklam avseende öl klass II. Reglernaför sälj aktiviteterna för öl kom att utsträckas också till detaljhandeln.Frivilliga begränsningar av reklam för öl tillämpas alltjämt. Reglernainnehåller allmänna föreskrifter om reklamens syfte, bl. a. att den skallfrämja strävandena från det allmännas sida att få en övergång frånalkoholstarka till alkoholsvaga drycker. För detta syfte skall ölreklamen verkagenom saklig upplysning och med hjälp av lämpliga medier. När det gällerbudskapets Innehåll får reklamen inte främja missbruk, riktas till barn ochungdom, avbUda ungdomar, innehålla uttalanden eller bilder av personer som kanframstå som idoler, ge uppfattningen att öl befordrar hälsa m. m. Reklamen fårej förekomma i publikationer som hu-rvudsakligen riktar sig till ungdomar, vidutbildningsanstalter m. m. för iimgdomar, vid sportarrangemang m. m., på sättsom anknyter till motorism eUer på sätt som stimulerar konsumtion av öl påarbetsplats. Normernaför alkoholreklamen har utvecklats . Detta har bl. a. skettgenom att med stöd av marknadsföringslagen vid någratillfällen har fått ta ställning till frågor om alkohol- Prop.1977/78:178 21 reklam.Den 29 januari 1976 utvidgades de frivUliga begränsningarna av alkoholreklamengenom en branschöverenskommelse som KO träffade med huvuddelen av de utiändska tUlverkamasombud (numera sammanslutna i Föreningen och spritproducenternasombud i ) här i landet. Reklamen skall enligt avtalet präglas av balansoch måttfullhet. I bUd får visas endast själva varan samt råvara, flaska eUerburk och varumärke eller annat kännetecken i bildform samt för dryckenavpassat, kännetecknande glas eller tillbehör för servering (t. ex. is-hink).Bakgrunden skall vara neutral. Text får endast innehålla varans namn, varumärkeeller tillverkarens namn samt sakliga uppgifter om bl. a. varans art,egenskaper, användningssätt, användningsområde, förpackningens utseende,råvaror, tillverkningsplats och pris. Förbud gäller mot bl. a.direktreklam, filmreklam, stiUbUdsreklam på biografer och teatrar, reklam på aUmänplats o. d., reklam genom högtalare e. d. samt mot reklam i veckotidningar m. m.som främst riktar sig till ungdomar , på dagspressens idrottssidor m.m. samt bl. a. i sjukhus, lokaler för huvudsakligen ungdom och vididrottstävlingar. Vidare förbjuds provutdelning, kostnadsfri avsmakning ochpresenterbjudanden. Pristävlingar för allmänheten får inte heUer förekomma. Enannons får i dagspress inte överstiga samt i populär-ochfackpress 3/4 sida. Förekommer i ett tidningsnummer flera annonser för sammamärkesvara gäller begränsningen den sammanlagda ytan. 2.3.5Författningsföreskrifter för marknadsföring av tobaksvaror Den1 trädde lagen (1975: 1154) om varningstext och innehållsdeklarationpå tobaksvaror I kraft. Lagen föreskriver att deti den utsträckning som i första hand regeringen bestämmer skall finnasvarningstext och innehållsdeklaration på tobaksvara som är avsedd att saluhållastill konsumenter inom landet. Texten skall lämna upplysning om hälsoriskerförbundna med brak av tobak. Deklaration skall lämna uppgift om skadliga ämnensom varan innehåller eUer den ger upphov tUl. Tobaksvara får inte säljas om densaknar föreskriven text eller deklaration eller om dessa är uppenbart oriktiga.Ansvaret för att varan märkes ligger på tillverkaren. För importerade varorhar dock den ansvaret som saluför dem inom landet. Regeringenhar med stöd av lagen föreskrivit (SFS 1975: 1163) att skallha tiUsyn över efterlevnanden av lagen och de föreskrifter som utfärdas ianslutning till den. Styrelsen skall vidare bestämma om vilka varor som skallha varningstext och innehåUsdeklara-tion samt hur text och deklaration skall seut. Den31 utfärdade en kungörelse (SoS FS 1976: 31) omvarningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror. Om dess innebörd kan här framhåUasföljande. Varningstext skaU finnas på alla tobaksvaror utom på s. k. luktsnus.Beträffande cigaretter har före- Prop.1977/78:178 22 skrivitsatt 16 skilda texter skall i lika stor omfattning användas vid märkning av deförpackningar som är avsedda att spridas i handeln. För förpackning sominnehåller piptobak och rulltobak finns en särskild text liksom för förpackningsom innehåller cigarrer och cigariller. En gemensam varningstext finns vidareför förpackning som innehåller snus-och tuggtobak. Innehållsdeklaration skallenligt föreskrifter ange innehållet i röken av rökkondensat("tjära"), nikotin och kolmonoxid (koloxid) beräknat per cigarrett Iförpackningen samt för att möjliggöra en jämförelse de genomsnittsvärdensom i dessa avseenden gäUer för cigarettmärken i . 2.3.6Andra normer än författningsregler för tobaksvaror Påtobaksområdet har inte funnits någon motsvarighet tUl de nämnder som inrättatsför alkoholreklamfrågor. som upphört hardock haft att pröva flera ärenden som rört tobaksreklam. Som underlag förnämndens bedömning tjänade bl. Grundreglerför reklamen, däribland en alltjämt gällande regel att reklamen inte fårfrämja överdrivet bruk av tobak och Inte heller får riktas till barn ochungdom. Vidare har näringsidkarna inom tobaksbranschen tillämpatsärskilda regler för cigarrettreklam, vUka sedermera omarbetats. Dennormbildning som därefter skedde i anslutning tiU marknadsföringslagen kom atti flera avseenden göra näringsidkarnas regler inaktuella.