prop · G103157 · 1977-12-31 00:00:00 — SPNanser att FHR bör bibehållas som självständig myndighet för all markera att defrågor som FHR förhandlar om är sådana som förbehålls statsmakterna lillskillnad från de beslut som gmndas på överenskommelser med de anställdasorganisationer. Ifråga om FHRs fortsatta uppgifter och ställning vill jag erinra om vad föredragandestatsrådet bl. a. anförde i prop. 1975/76:105, bil. rällsreform:Lag om offentlig anställning: "Såsomframgår av del förut anförda avgörs emeUertid ett slort anlal frågor som på ettmyckel ingripande sätt rör förhållandena vid en eller flera myndigheter avregeringen. Som har framgått av det föregående, kan förhandlingar i sådanafrågor inte ske direkt med regeringen. 1 den mån förhandlingar skall föras isådana frågor får det i stället ske under medverkan av regeringskansliet.Vikliga förhandlingsfrågor på departementsnivå torde komma alt avse 1977/78:157 29 denverksorganisatoriska uppbyggnaden i slorl och större myndighetsinternaorganisationsförändringar. Sådana frågor innefattar i slor utsträckningproblem av likartad natur, oavseti om frågorna rör myndigheter som lyder underdet ena eller del andra departementet. Behandlingen av sådana frågor kan oftafå betydelse även för andra myndigheter än den eller de som en viss förhandlingavser. Jag finner del därför lämpligast atl dessa förhandlingar samordnas avett särskilt förhandlingsorgan under . Därmed kan man uppnåförutom en enhetlig behandling av likartade förhandlingsfrågor också rentorganisatoriska fördelar. Genom delta organ skapas möjligheter att samlatjänstemän med erforderlig erfarenhet av frågor av detta slag. Därigenomskulle förhandlingsberedskapen inom höjas." Enligtmin mening har inte förutsätlningarna för dessa bedömningar på något sätländrats. Jag förordar således att FHR även fortsättningsvis skall utgöra ensjälvständig myndighet direkt under regeringen med uppgifi alt svara församverkansförhandlingar enligl MBL i frågor som bereds inom regeringskanslietför beslul av statsråd, regering eller riksdag. Liksom skall FHR intesvara för förhandlingar som gäller interna angelägenheter.Jag förordar vidare i likhet med utredningen och många remissinstanser, atl FHRsnuvarande uppgifter alt bistå de statliga myndigheterna med rekommendationer,råd och synpunkter i frågor som rör samverkansförhandling skall överföras tillarbetsgivarverket. bör arbetsgivarverket vidare ha samordningsansvaret förföreskrifter, tillämpningsanvisningar m. m. (normerande verksamhet) i frågorsom rör förhållandel mellan staten som arbetsgivare och de statsanställda.Utredningen avser här sådana bestämmelser inom del i princip avlalsbara områdetvilka även fortsättningsvis kan komma all regleras i offentligrältslig ordning.Utredningen pekar på att flera administrativa fackmyndigheter enligl sin instmktionf. n. har räll all utfärda sådana bestämmelser. Utredningen föreslår därför atlsådan fackmyndighet som äger rätt att utfärda bestämmelser med giltighetutanför den egna myndigheten åläggs skyldighet all samråda medarbetsgivarverket innan bestämmelserna utfärdas. SPNsinslruktionsenliga uppgifi att meddela anvisningar för tillämpningen avgällande föreskrifter inom det personaladministraliva området och att meddelaallmänna riktlinjer för den personaladministrativa verksamheten bör enliglutredningen överföras lill arbetsgivarverket. fall då frågor som rör förhållandel mellan arbetsgivare och arbetstagareregleras genom kollektivavtal bör arbetsgivarverket, eller den myndighet tiUvilken arbetsgivarverket överiämnar rätlen att föra avtalsförhandling, enliglutredningen kunna meddela bindande anvisningar om till-lämpningen av avtalet 1likhet med vad som gäller för avtalsverkel. Någraremissinstanser har särskilt kommenterat förslaget i dessa delar. a.postverket menar att centrala direktiv kan få ekonomiska konsekvenser, som kanförsvåra affärsverkens konkurrenssituation. bör i dessaavseenden främst ha rollen som konsult. Prop.1977/78:157 30 att behovet av samordning 1 dessa frågor i avvaktan påytterligare överväganden om organisatorisk ordning kan lösas genom altsamordningsskyldigheten i frågor som är av mer generell betydelse förstatsförvaltningen och som berör förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare utövas t. ex. i en samrådsnämnd, i vilken ingår företrädare för deberörda myndigheterna. betonar atl styrelsens myndighetsrollbeträffande generella normer för planering, byggande och fastighetsförvaltningmåste bibehållas entydig och klar. SPN avstyrker förslaget att nämndensuppgift att utfärda anvisningar och riktlinjer inom det personaladministralivaområdet skall överföras till arbetsgivarverket. Samtliga remissinstanser somuttalar sig i frågan är dock överens om att en samordning av den normerandeverksamheten är nödvändig. Även jag finner det angeläget att den normerandeverksamhet samordnas som berör förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare och som har giltighet även utanför den myndighet som utfärdarbestämmelserna. Inom arbetsgivarverket bör finnas en samlad överblick över heladet regelsystem som är av betydelse för förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare på det statliga området. Med hänsyn till att olika administrativafackmyndigheter meddelar föreskrifter inom områden som hänger nära samman och -inte minsl viktigt i detta sammanhang - inom områden, som är avtalsbara,är det nödvändigt all koppla samordningen av den normerande verksamheten lilldet organ som svarar för förhandlingar och avtal inom området. Detla uteslutersjälvfallet inte att även andra centrala myndigheter än arbetsgivarverket eftersamråd med arbetsgivarverket kan utfärda nödvändiga bestämmelser i frågor somrör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Behovet av samordning idessa avseenden är enligt min mening särskilt framträdande när det gällerdirektiv, föreskrifter m. m. inom det personaladministrativa området eftersomdetta område kan förväntas komma att i stor uisträckning regleras genom avtal iframtiden. Jag delar således uppfattningen att den normerande verksamhet som SPNnu svarar för bör överföras till arbetsgivarverket. I vissa frågor som är gemensamma för helastatsförvaltningen är det enligl min mening nödvändigt att centrala direktivkan utfärdas som är bindande för samtliga myndigheter. Jag tänker här bl. a. påfrågor som rör omplacering av anställda över myndighetsgränser och placering avarbetshandikappade. I dessa frågor måste enligl min mening alla myndigheter,även de affärsdrivande verken, följa samma regler för att staten somarbetsgivare skall kunna uppfylla gjorda åtaganden. roll kandärför inle vara enbart konsulterande. I arbetsgivarverkets uppgifter måstekunna ingå all själv meddela för alla myndigheter bindande föreskrifter i denmån detla inle redan ingår i annan myndighets åligganden eller delegerats tillsådan myndighet av arbetsgivarverket. Del torde i kontakten mellan berörda myndigheter ocharbetsgivarverket naturligen kunna avgöras vilka frågor som är av sådan artatt en central 1977/78:157 31 samordning är nödvändig och vilka frågor som helt ellerdelvis bör las om hand av resp. myndighet. Frågan om kontakler och formerna för dessa kontaklermellan arbetsgivarverket och övriga myndigheter har berörts av mångaremissinstanser. Samtliga remissinstanser som uttalat sig i frågan harframhållit del angelägna i att arbetsgivarverket kan ge myndigheterna ett effektivislöd genom rådgivning och utbildning och all former skapas för smidiga kontakteräven i övrigt. SAV pekar på all man erfarenhetsmässigt vet att det krävs kontaklermed central arbetsgivare för diskussioner om vad som från centraltarbetsgivarhåll avsetls med exempelvis skrivningar i centrala avtal ellercentralt meddelade föreskrifter utanför avtalet. SAV menar också attmöjligheter till fortlöpande information om vad som avhandlas mellan parternapå central nivå som underlag för beredskap för åigärder m. m. är ett rimligtkrav från myndigheterna. självklart intresse för såväl myndigheter somcentral arbetsgivare är all få del av varandras erfarenheter och problem vidhantering av frågor som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Enligt min mening måste frågan om del ömsesidigainformationsutbytet mellan arbetsgivarverket och myndigheterna tillmätas storbetydelse vid utformningen av arbetsgivarverkels organisation. Vid uppbyggnadenav verkets organisation bör behovet av smidiga kontakter med myndigheternabeaktas. Som utredningen också föreslår bör flera olikakontaktformer tillämpas. I arbetsgivarverkets uppgifter bör ingå att följautvecklingen hos myndigheterna i viktigare frågor som berör förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare. bör vidare svara försådan rådgivning och utbildning som riktar sig till myndigheterna i deras rollsom arbetsgivare. Jag anser också att uiredningens förslag om särskildaperiodiska arbetsgivarkonferenser, där cheferna för verk och myndigheter kandiskutera och lämna synpunkter på den övergripande arbetsgivarpolitiken, är välvärt att pröva. Som jag återkommer till i del följande bör myndigheternaäven ges representation i arbetsgivarverkets styrelse och i särskildarådgivande arbelsgivardelegationer. Härutöver bör erfarenheter och problem hos myndigheternakunna fångas upp på ett tidigt stadium bl. a. genom all företrädare för dessadeltar i det utvecklingsarbete som bedrivs Inom arbetsgivarverket. Enligl minmening kommer kravet på sådant förberedande utvecklingsarbete alt ökaväsentligt i och med att förhandlingar och avtal nu kan gälla områden där olikalösningar kan få vittgående administrativa konsekvenser för myndighetema. Enligl utredningen bör arbetsgivarverkets styrelse vidgasi jämförelse med SÄVs nuvarande styrelse med bl. a. företrädare för vissa av decentrala organ som är av särskild betydelse för förhållandel mellan arbets- 1977/78:157 32 Vidare bör företrädare för myndigheterna ingå i styrelsen.Motivet är utvidgningen av del avlalsbara området och arbetsgivarverketsvidgade uppgifter. Samtiigaremissinstanser som uttalat sig i frågan har delat utredningens uppfattning.Bl. SAV ansluter sig lill uiredningens förslag om breddningen av verkelsledningsfunktion. Statskontoret anser att om arbetsgivarverket ges denkraftfulla ställning som utredningen föreslagit måste ordförandeposten iprincip Innehas av en företrädare för regeringen i form av en avbudgetministerns närmaste medarbetare. Luftfartsverketanser all förslaget atl myndigheterna bör vara representerade i styrelsenvisserligen är välmotiverat men alt del varken är praktiskt möjligt eller i övrigllämpligt att myndighetsrepresentanterna betraktas som företrädare för allamyndigheter. Myndigheternas inflytande måste därför tillförsäkras på annalsätt. Liknande synpunkter framförs från statskontoret och generaltullstyrelsen. Ävenjag stöder uiredningens uppfattning atl arbetsgivarverkets vida ansvarsområdemotiverar en bredare styrelserepresentalion än den som SAV har.Enligt min uppfattning bör i arbetsgivarverkels styrelse ingå representanterför bl.a. , myndigheterna och administrativa fackmyndighetermed uppgifter inom det avtalsbara området. Styrelsensordförande bör vara statssekreteraren hos budgeldepartementetspersonalenheter. Inomstyrelsen bör finnas en särskild förhandlingdelegation. I förhandlingsdelegationenbör arbetsgivarverkets chef vara ordförande. Dessutombör i enlighet med utredningens förslag särskilda rådgivande arbelsgivardelegationerkunna knytas till arbetsgivarverket med företrädare för administrativafackmyndigheter, andra myndigheter och . Detankommer på regeringen atl bestämma den närmare sammansättningen avarbetsgivarverkets styrelse. Jagövergår nu till frågan om arbetsgivarverkets resursbehov. Utredningenhar utgått från alt den föreslagna organisatoriska strukturen skaU kunnaskapas med i huvudsak oförändrade resurser. För arbetsgivarverkets delförutsätter utredningen all viss sakkunskap inom olika administrativa områdenpermanent kan överföras från berörda administrativa fackmyndigheter. Ihuvudsak bör dock behovet av sådan sakkunskap tillgodoses genom altarbetsgivarverket vid behov lånar in personal såväl från dessa myndigheter somfrån andra myndigheter. Någraremissinstanser, bl. a. de statsanställdas huvudorganisationer, har ifrågasattutredningens bedömning atl omorganisationen bör kunna genomföras med i huvudsakoförändrade resurser. () anser för sin del atl detprimära intresset måste vara alt skapa en väl fungerande organisation somresursmässigt avpassas till de uppgifter som Prop.1977/78:157 33 Nuvarande resursramar får inle avgöra i vadmån del intresset kan tillgodoses. (TCO-S) delar inte utredningens bedömning mot bakgrund av de nya krav somarbetsgivarsidan lika väl som de fackliga organisationerna ställs inför. TCO-S menar också atl del är nödvändigt all uppmärksammabehovet av resursförstärkning vid myndighetema. Framförallt är del enligl TCO-Sangelägel alt myndigheterna ges sådana personalresurser alt de på ett effektivtsätt kan möta de krav som en alll mer decentraliserad förhandlingsverksamhelställer. Liknande synpunkter har framförts av bl. SAV, generallullstyrelsenoch luftfartsverket. Statskontoret är införstått med all arbetsgivarverket kanbehöva ha tillgång lill viss kompetens på olika administrativa områden, medhänsyn till alt kollektivavtal kommer att tecknas på en rad områdenutanför det traditionella löneområdet. Statskontoret konstaterar att SAVgenom en fortgående delegering till myndigheterna av förhandlingsarbete och avtalsslulandehar avlastats en hel del arbete på löneområdet. De genomförda s. k. ALLÄ-förhandlingarnaär exempel härpå. Det torde därför enligt statskontoret vara rimligt all anta atlde nya arbetsuppgifterna kan utföras med i huvudsak oförändrade personalresurser. RRV anser för sin del inte att arbetsgivarverket annat änundantagsvis bör skaffa sig permanent expertis från olika fackområden.Sakkunskap förutsätter i regel kontinuerlig kontakt med verksamheten i fråga.Uppkommande behov av detta slag bör därför så långt möjligt tillgodoses genomtillfälliga tjänster. anser atl arbetsgivarverket inte börtillföras egen expertis i byggnadsfrågor. Både statskontoret och RRV avstyrker förslaget attarbetsgivarverket tillförs permanenta resurser genom överföring från deadministrativa fackmyndigheterna. PUN understryker vikten av att arbetsgivarverkettillförsäkras sådan kompetens som kan underlätta samarbetet medfackmyndigheterna även på övriga administrativa områden. För egen del stöder jag uiredningens åsikt attarbetsgivarverket, som central myndighet för arbetsgivarpolitiken på verksnivå,bör ha tillgång till egen sakkunskap inom del avlalsbara området.Arbetsgivarverket bör vidare svara för bl. a. utbildningsinsatser som riktarsig lill arbetsgivarföreträdare på myndigheterna. Jag är inle beredd all nu laställning till hur stora permanenta resurser det nya arbetsgivarverket bör ha. Jag ämnar återkomma till frågan om anslag till ändamålet iannal sammanhang. Övergångsvis bör arbetsgivarverkets behov av sådana resurserinom olika administrativa områden m. m. kunna tillgodoses genom inlåning frånberörda administrativa fackmyndigheter. Jag stöder också uppfattningen att behovet avspecialistkunnande, bl. Prop.1977/78:157 34 inför förberedelser för avtalsförhandlingar, bör lösasgenom inlånad expertis från berörda administrativa fackmyndigheter och andramyndigheter med hänsyn lill vilka frågor som är aktuella för förhandlingar ochavtal. Härigenom kan myndigheterna tillförsäkras möjligheten atl påverka inriktningenav förhandlingsverksamhelen. Vidare skapas goda förutsättningar att smidigtanpassa organisationen till de olika krav som från tid lill annan kommeratiställas. Som jag har framhållit bör behovet av smidigakontakter med myndighetema beaktas vid uppbyggnaden av arbetsgivarverkels organisation.Utformningen av den organisationen bör härutöver ske bl. a. så att etteffektivt erfarenhetsutbyte kommer till stånd mellan de olika fackmässiga ochadministrativa områden som avses bli representerade inom arbetsgivarverket.Det är vidare angelägel alt närmare undersöka de organisatoriska ochresursmässiga konsekvenserna för verket av all vissa löneförhandlingardelegerats till myndigheterna saml arten och omfattningen avarbetsgivarverkets behov av egna resurser inom det avtalsbara området. Del ankommer på regeringen att närmare besluta om verketsställning, uppgifter och inre organislion i huvudsaklig överensstämmelse medvad jag har anfört. Jag avser all föreslå regeringen atl tillsätta en särskildorganisationskommitté för all förbereda detta beslul. Jag övergår nu till att behandla utredningens förslag ominrättande av en och irygghetsfrågor. Utredningen har isina överväganden i princip utgått från en grundsyn enligt vilken denpersonaladministrativa verksamheten bör betraktas som ett verksamhetsområde.Inom myndigheterna finns också klara fördelar av alt organisatoriskt hålla sammanpersonaladministraliva uppgifter. På central nivå finns dock enligt utredningeninte samma skäl all eftersträva en total organisatorisk samordning. Utredningen menar all de principiella skillnader i verksamhelssyfleoch verksamhelskaraklär som föreligger mellan individinriklade åigärder ochannan personaladministrativ verksamhet, exempelvis stöd i form av rådgivning ochutvecklingsarbete, bör vara avgörande för arbetsfördelningen mellan centralaorgan. Det erfarenhetsutbyte, som behövs mellan olika personaladministralivaverksamhetsområden på central nivå, bör enligt utredningen kunna tillgodoses påannat sätt än genom organisatorisk samordning. En effektiv omplaceringsverksamhel är enligt utredningenen förutsättning för att staten skall tillgodose de krav som följer avtrygghetslagstiftningen och de pågående strukturförändringarna inomstatsförvaltningen. Staten som arbetsgivare bör därför lill sitt förfogande ha ellsärskilt organ som är specialiserat på omplacering och närliggande frågor.Utredningen föreslår att en ny myndighet - Irygghetsfrågor-inrättas. Prop.1977/78:157 35 Verksamheten vid den föreslagna nämnden bör enligtutredningen i första hand omfatta omplaceringsinsatser vid övertalighet, omlokaliseringoch olika slag av arbetshandikapp, insatser för att främja anställning avgrupper med svårigheter på arbetsmarknaden, t. ex. äldre ocharbetshandikappade, saml direkt individinriklade personalsociala insatser ifrågor som är av sådan karaktär att de inte kan lösas av de enskildamyndigheterna. Utredningen anser atl nämnden bör ges en näraorganisatorisk anknytning till arbetsgivarverket. Den föreslagna nämnden bör vidare ha nära kontakt medarbetsmarknadsverket (AMS) så att dubbelarbete undviks. Arbetsfördelningenmellan AMS och den föreslagna nämnden bör enligl utredningen utformas så attnämnden medverkar vid genomförandel av arbetsmarknadspolitiken som företrädareför staten som koncern, jämförbar med en företagsgrupp inom den privatasektorn. Den verksamhet som enligt utredningsförslaget skulle åviladen nya myndigheten åligger f. n. i första hand SPN. Också Irygghetsnämndens (TrN)verksamhet faller enligt utredningen till stora delar inom den föreslagnanämndens verksamhetsområde. Utredningen föreslår därför alt den nya nämndenorganisatoriskt skall byggas upp genom en sammanslagning av TrN och vissa delarav SPN. Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker inrättandetav ell särskilt organ för omplacering m. m. med den principiella avgränsning avarbetsuppgifterna som utredningen föreslagit. SF finner liksom utredningenskäl för att särskilja den konsulterande och rådgivande verksamheten på delpersonaladministrativa området från den individinriktade omplacerings-ochpersonalsociala verksamheten. TCO-S anser att de principiella skillnader somföreligger mellan konsultationsverksamhel och personalsocial verksamhet börvara organisationsgrundande. Enligt TCO-S finns inga principiella skäl somtalar mot den av utredningen föreslagna uppdelningen av SPNs nuvarandeverksamhet. /SR framhåller det angelägna i all information från den individinriktadeverksamheten kontinuerligt når fram till organ som arbetar med annanadministrativ verksamhet. Andra remissinstanser har ställt sig kritiska. SPN anförsålunda att större personaladminislrativa problem vid myndigheterna måsteangripas från en total personaladministrativ synvinkel vilket innebär behov avkombinationer av förutseende, förebyggande och avhjälpande insatser. SPN anserdärför att den föreslagna uppdelningen mellan individorienlerad å ena sidan ochallmänt utvecklande och förebyggande verksamhet å den andra är felaktig. FHRoch SIND har framfört liknande synpunkter. Några remissinstanser, bl. a.televerket, , universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) och länsstyrelseni anser all personaladministrativ konsultation och utbildningsamt personalsocial verksamhet organisatoriskt bör knytas till den centrala arbelsgivarmyndighelen. 1977/78:157 36 Vissa remissinstanser, bl a. SÄV, TrN och /SR, haravstyrkt att TrN inordnas i den nya organisationen med hänvisning till densärskilda karaktären hos TrNs verksamhet. fåtal remissinstanser har vidare ifrågasatt denföreslagna arbetsfördelningen mellan nämnden och AMS. AMS har dock intet alterinra mot förslaget och betonar i sammanhanget det ansvar som staten somarbetsgivare har att bereda arbetshandikappade möjligheter till arbele. Jag delar, i likhet med remissmajoriteten, uiredningensuppfattning atl staten som arbetsgivare lill sitt förfogande bör ha ellsärskilt organ som är specialiserat på bl. a. omplaceringsfrågor. Enligl minmening bör emellertid ell sådant organ ges ell vidare verksamhetsområde än vadutredningen föreslagit. Den föreslagna nämnden bör bl a. få i uppgifi attöversiktligt följa utvecklingen av personalbehovet inom statsförvaltningen,särskilt med avseende på effekter av strukturförändringar inom förvaltningen, övertalighelsproblemm. m. Nämndens uppgifter bör avse personalbehov såväl kvantitativl somkvalitativt och inom såväl sektorer och regioner som statsförvaltningen i slorl.Härutöver bör nämnden fortlöpande medverka vid omlokalisering och i andra slmklurpåverkandefrågor samt vid behov medverka i arbetsmarknadspolitiskt betingade åtgärderavseende den statliga arbetsmarknaden. Nämndens arbetsuppgifter bör vidare omfatla bl. a. individinriktadeåigärder, såsom omplacering och vissa personalsociala insatser. Nämnden börockså kunna fungera som remissinstans och biträda utredningar med experlkunnandeinom sill verksamhetsområde. Med hänsyn till de utökade arbetsuppgifter i förhållande lillutredningens förslag som jag anser bör anförtros nämnden anserjag att den börfå en självständig ställning. Jag föreslår därför att en ny central myndighet,benämnd statens arbetsmarknadsnämnd, inrättas med i huvudsak de arbetsuppgiftersom jag har angivit. Jag utgår från att arbetsmarknadsverket skall kunna biståstaten som arbetsgivare med insatser på samma sätt som verket gör i fråga omandra arbetsgivare. Jag förutsätter därför ett nära samarbete mellan den nyanämnden och arbetsmarknadsverkels centrala, regionala och lokala organisation. Den nya nämnden bör organisatoriskt i första hand byggasupp med resurser från SPN. Det ankommer på regeringen all närmare besluta om den nyamyndighetens uppgifter och organisation. Jag har för avsikt all föreslåregeringen atl tillsätta en särskild organisationskommitté - i vilkenföreträdare för personalens huvudorganisationer bör ingå - för atl förbereda detlabeslut. I likhet med bl. a. SF anserjag alt organisationskommittén även böröverväga om TrN eller delar därav bör inordnas i den nya myndigheten. 1977/78:157 37 Medhänsyn till karaktären i verksamheten vid den föreslagna statens arbetsmarknadsnämndanserjag, i likhet med bl. a. TCO-S, det naturligt att personalenshuvudorganisationer bereds möjlighet till Inflytande över verksamheten. Fråganom formerna för detla inflytande bör lösas genom förhandlingar mellan parterna. Jagåterkommer senare lill frågan om lämplig tidpunkt för inrättande av nämnden medhänsyn lill de organisatoriska konsekvenserna för SPN.