prop · G103138 · 1977-12-31 00:00:00 — Om exempelvis kylningen skuUe upphöra eUer tanken skuUebrista vid förvaringen av färskt högaktivt avfall efter upparbetning av kärnbränsle,skulle konsekvenserna kunna bli spridning av radioaktiva ämnen i en omfattnuigsom är jämförbar med en reafctorolycka. Det finns därför skäl för attkärnkraftinspektionen även beträffande sådana anläggningar utför ensäkerhetskontroll motsvarande vad som sker för kärnkraftverken.Strålskyddsinstitutet framhåller vidare att kärnkraft- Prop.1977 f 18:138 13 inspektionenmed den nuvarande lydelsen av saknar formell grund för en kontroU avsäkerheten i andra anläggningar än dem i vilka det finns klyvbart material.Liknande synpunkter framförs av SGU som anser det vara riktigt och lämpligt allkärnkraflinspeklionen förutom sina hittillsvarande uppgifter också skall utövatillsyn över och kontroll av hantering och förvaring av radioaktivt avfaU frånkärnkraftanläggningar, även om avfallet inte innehåUer klyvbart material.Detta bör gälla oavsett om hantering och förvaring sker vid kärnkraftanlägg- nuigarnaeller i anläggningar på annan plats. Arbetarskyddsstyrelsen tiUstyrker attlagändring sker som utsträcker kärnkraftinspektionens normala befogenheter attgälla även anläggningar för bearbetning och förvaring av radioaktivt avfall somuppkommer vid användning av kämbränsle eller bearbetning av använt kämbränsle. Någraremissinstanser, däribland och , erinrar om sin positiva syn på Aka-utredningensförslag om att kämkraftinspektionen får ökade resurser för kontroll avhantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Fråganhur ansvaret formellt skall fördelas meUan tillsynsmyndigheterna påkärnenergiområdet behandlas av många remissinstanser. Vissa remissinstanser,däribland , belyser ingående ansvarsfrågorna. Kärnkraftinspektionensförslag tUl ansvarsfördelning får stöd eUer lämnas ulan eriman av mångaremissinstanser. TiU dessa hör , ,, statens planverk, statens brandnämnd,länsstyrelserna i , , och ,hälsovårdsnämnden i kommun, kommun. Sydvästra och AB Asea-Atom. Vissa remissinstanserpekar på oklarheter i ansvarsfördelningen mellan tillsynsmyndigheterna som kanuppslå om kärnkraftinspektionens förslag följs. framhåUeratt förslaget synes innebära en ny gränsdragning mellan kärnkraftinspektionensoch strålskyddsinsli-tutets tUlsynsområden. SGU noterar atl fråga omgränsdragningen mellan de båda tillsynsmyndigheternas verksamhetsområden kanuppkomma, men förmodar att sådant kan regleras i annan ordning. Programrådetför radioaktivt avfall menar att kämkraftinspektionens förslag kan medföra attverksamheter, som övervakats av siatens strålskyddsinstitut, förs inunder kärnkraftinspektionens tillsynsansvar. Detta kan leda tUl oklarheter igränsdragningen mellan resp. myndigheters ansvarsområden och till dubbleringav tiUsynskompetens om inte särskilda förlydliganden görs. Oklarheten uppkommernär kärnkraftavfall förvärvas och bearbetas i annat syfte än alt förvara det.Det förefaller enligt programrådet sannolikt att det omfattandeutvecklingsarbete 1977/78:138 14 inomavfaUsområdet som pågår inom och utom landet kommer att i viss ulsträcknmginriktas på att avfall skall kunna nyttiggöras. En användning som ledan haraktualitet är starka strålkällor för sterilisering av livsmedel och försterilisering av rölslam. Andra användningar torde aktualiseras efter hand somstrålkällor kan framstäUas till lägre kostnad ur kärnkraflavfall än genombestrålning av modersubstanser i reaktorer. Användning av strålkällor inomforskning, utvecklingsarbeten och industriell verksamhet regleras av slrålskyddslagenoch står under strål-skyddsinstitutets tiUsyn. Det synes enligt prograrmådetsmening inte föreligga några starka motiv för att lägga tUlsynsansvar hos enannan myndighet därför atl kärnkraftavfall varit utgångsmaterial för en strålkälla.Nuvarande kompetensfördelning bör i princip bibehållas oförändrad. Liknandesynpunkter anför , som även påpekar att aUt från början lågaktivt aviall,som inle innehåUer alfa-aktivt eller klyvbart material, bör undantas från kämkraftinspektionensansvarsområde. TUl-synsansvaret för sådant avfall vUar på strålskyddsinstitutetoch något väsentiigt skäl atl ändra på delta föreligger inte. Länsstyrelseni län understryker vikten av att ansvarsfördelningen i dessa frågorregleras på ett klart och entydigt sätt. delar uppfattningen atttUlägg tUl nuvarande lagstiftning måste göras i avsikt att ge kärnkraftuispektionenansvar för och därmed överbUck över den tekniska kontrollen av avfaUshanteringeni dess helhet. Slrål-skyddsinstitulet bör liksom uppställa de krav somskall gälla omgivningspåverkan med avseende på människor och miljö samt medhjälp av mätningar utöva kontroll härav. Liknande synpunkter anförs av som framhåller alt, om kämkraftinspektionens förslag tUländring av genomförs, inspektionen kommer att få ansvar för tillsyn ochkontroll också av icke-klyvbart radioaktivt avfall, vilket nu faller under strålskyddsinstituletsansvarsområde. Del svenska skyddet av lotalmUjön kännetecknas nu av en rikflora av mjmdigheter, vilkas ansvarsområden delvis täcker varandra. En sådandubbel- eller flerfaldig läckning förekommer t. ex. inom vattenvården,livsmedelskontrollen, produktkontrollen och miljövårdsinformationen. Det tordebli allt svårare alt motivera eller bibehålla en så orationell verksamhet.Också AB Atomenergi delar uppfattningen att kämkraftinspektionen bör ha ett väldefinierat ansvar för radioaktivt avfall. Det är även viktigt att gränsen motandra myndigheters ansvarsområden blir väl definierad, främst motstatens strålskyddsinstitut, som under strålskyddslagen har ansvar för skyddmot bl. a. joniserande strålning. En överlappning av oUka myndighetersansvarsområden leder enligt bolaget tlU en dubblering av tillsynsverksamhetenoch blir ekonomiskt betungande för samhället. Kärnkraftinspektionens förslagkan leda tiU oklarheter bl. a. vid tUlämpning på hantering av strålkällor ochandra produkter Prop.1977/78:138 15 somframsläUs genom bestrålning i atomreaktorer eller utvinns ur radioaktivtavfall. Dessa oklarheter bör undanröjas. Länsläkarorganisationeni län anför att ett kämkraftverk aldrig kan bli en helt isolerad delfrån samhället i övrigt och att det därför från tillsynssynpunkt är en mindregod lösning att den lokala eUer regionala tillsynsmyndigheten inte kan följatillsynsorganets verksamhet även inom kärnkraftverkets område. Även om detfortsättningsvis inle skulle vara möjligt att åstadkomma en sådan rutin blirvarje förändring, som medför överförandet av tUlsynen tlU en enda myndighet,från "omgivande" tillsynsmyndigheters synpunkt till en klar fördelför deras arbete. Med det senare avses i första hand hälsovårdsnämnden,, länsläkaren och i viss mån också . iUppsala län hänvisar tUl dessa synpunkter och förutsätter att frågor som berörde regionala och lokala myndighetemas verksamhet kan lösas genom kontinuerliginformation från de centrala tUlsynsmyndighclema. Någraremissinstanser stäUer sig tveksamma eller negativa tUl kämkraftinspektionensförslag och förordar ytterligare utredning av ansvarsfördelningsfrågorna.Statens naturvårdsverk anser att de föreslagna ändringarna i 1 § synesleda tUl oklarheter i den ansvarsfördelning mellan kämkraftinspektionen ochstrålskyddsinstitutet, som råder och där strålskyddsinstitutet är ansvarigmyndighet för frågor, som faller under strålskyddslagen. En avvikelse fråndenna princip kan leda till komplikationer i ärendehantering och kontaktermellan myndigheter och expertgrapper med olika kompetens och sakkunskap inomområdet. Minoriteten i Svenska kommunförbundets styrelse pekar på attkärnkraftinspektionens förslag innebär en dubbeltäckning av tillsynsansvaretför icke-klyvbart material. Det kan därför inte tUlstyrkas utan bör utredasnärmare. Liknande synpunkter framförs av och . Fleraremissinstanser avstyrker kärnkraftinspektionens förslag tlU ansvarsfördelningoch förordar i stället den lösning som framfört i betänkandetAnvänt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Statskontoret erinrar om sitt jtrandeöver förslag, där statskontoret tillstyrkte atl ansvaret för säkerhetsmriktatutvecklingsarbete och härtiU anknuten granskning och kontroll inom bränsle- ochavfallsområdet skulle förläggas tUl kärnkraftinspektionen. Det förefaUer rimUgtatt kärnkraftinspektionens ansvar för säkerhet och produklkontroU utvidgas attomfatta även anläggningar där radioaktiva klyvningsprodukter kan finnas. Om Aka-utredningensförslag i denna riktning genomförs, synes den av kärnkraftinspektionenföreslagna ändringen överflödig. avstyrker kärnkraftinspektionens förslag och framhåller attdet enklaste och mest effektiva handläggningsförfa- Prop, 1977/78:138 16 randelär om avfallsfrågorna behandlas med samma ansvarsfördelning mellan de tvåmyndigheterna som redan råder inom övriga oinråden. Någon ändring av 1 § skuUedå inte erfordras och Aka-utrednmg-ens ändringsförslag skuUe vara tillräckUgt.Det ger kämkraftinspektionen möjlighet att pröva och kontroUera säkerheten ivarje anläggning i kärnkraftens processkedja, där del finns risk för olycka medallvarliga konsekvenser. Förslaget innebär också alt det kommer att krävas tiUståndenligt för sådana anläggningar. Kämkraftinspektionens förslag synesemellertid ha ytterligare en ambition. I Unje med den princip som exemplifierasi den s. k. villkorslagen är det önskvärt att de totala konsekvenserna av enföreslagen verksamhet kan överblickas när tillstånd ges för verksamheten. Detlamål kan emeUertid uppnås på grundval av det ändringsförslag som framfördes av Aka-utredningen.Ett tillstånd enligl innebär automatiskt ett tillstånd enliglstrålskyddslagen, såvida inte annat föreskrivs i tiUståndet. Detta betyderemellertid inte att den tekniska handläggningen av strålskyddsfrågorna sker enliglAEL. Prövningen sker här enligt strålskyddslagen vid strålskydds-institutet somanger de särskilda viUkor som kan bli nödvändiga. Det går således utmärkt attmed slöd av strålskyddslagen kräva en redovisning av hur man tänkt sig slutiigthantera det radioaktiva avfallet från strålskyddssynpunkt innan man bedömer denavfaUsproducerande anläggningen acceptabel från denna synpunkt. Med den av Aka-utredningenföreslagna ändringen av 2 § kan också kämkraftinspektionen kräva enredovisning av hur man tänkt sig lösa säkerhetsaspekterna vid deavfallsanläggningar som kan bli nödvändiga. 4 § ger härkärnkraftinspektionen slora befogenheter. Strålskyddsinstitutetanger alt institutet har förståelse för att man kan vilja centraliserahandläggningen av kärnkraftens avfaUsproblem tUl en enda myndighet och det kantyckas som om detta utgjorde en förenkling och effektivisering. Så bliremellertid icke fallet eftersom strålskyddsinstilutet fortfarande har sittansvar enligt strålskyddslagen. I stället för en förenkling skiUle förslagetleda till en oklarhet om ansvarsfördelningen. avråderdärför bestämt från den av kämkraftinspektionen föreslagna ändringen i ochförordar i stället att endast 2 § ändras i enlighet med Aka-utredningensförslag. Strålskyddsinstilutet rekommenderar vidare att kärnkraftinspektionenoch strålskyddsinstitutet när det gäller anläggningar för bearbetning ellerförvaring av radioaktivt avfall från kärnkraftverk följer sammaansvarsfördelning som f. n. gäller vid handläggningen av frågor rörandekraftverken. Institutet delar uppfatmlngen att del är lämpligt att tillståndför uppförande av sådana anläggningar meddelas av regeringen på grandval av AELefter det att strålskyddsaspekterna har behandlats av strålskyddsinstitutet pågrundval av strålskyddslagen. Institutet anser att strålskyddslagen gertillräckliga möjligheter att kräva en redovisning av för- Prop.1977/78:138 17 utsättningarnaatl lösa samtliga strålskyddsproblem som kan uppstå genom långlivadeavfallsprodukter. Institutet betonar vidare att skyddsproblemen beträffanderadioaktivt avfall i de flesta faU är av slrål-skyddskaraklär snarare änsäkerhetskaraktär. Institutet förutser därför att kärnkraftinspektionensintresse i första hand bör vara inriktat på anläggningar för förvaring av dethögaktiva avfallet, särskilt då detta är färskt och innebären potentiell risk för stora olyckor. Problemen med det lågaktiva avfallet frånkämkraftverken är i princip likartade med problemen med lågaklivt avfaU frånandra källor. Det senare avfallet skulle inte heller enligt kämkraftinspektionensförslag föras in under . Ocksåstatens vattenfaUsverk, LO, TCO och kraftgrupp AB pekar påriskerna med en oklar ansvarsfördelning och förordar att Aka-utredningensförslag genomförs. Någraremissmstanser kommenterar det förslag till övergångsbestämmelser som kärnkraflinspeklionenlämnat i sin skrivelse. i menar att övergångsbestämmelsernabör kompletteras så alt en samordning med tidigare tUlstånd och föreskrifter,som meddelats enligt strålskyddslagen, underlättas. framhåller attde föreslagna övergångsbestämmelserna beträffande avfaUslagring ochlagringsanläggningar bör ändras. Hanteringsutrustningar och lager för avfall,som hilliUs har installerats, är inte avsedda att utoyttjas längre än underkärnkraftverkets livstid för .elproduktion. Det har fömtsatts vid projekteringav sådana avfallsanläggningar alt ett för landet gemensamt lager skaU finnastillgängligt från omkring mitten av . Hittillsvarande tUlstånd förkärnkraftverken medför rätt att under myndlghetsliUsyn innehaavfallsanläggning samt hantera och lagra avfaUsprodukt, Under förutsättning altanläggningsägaren uppfyller gällande föreskrifter för avfallsverksamheten innebärdet erhållna tiUståndet ett visst rättsskydd, som medger rimliga planeringsmöjligheterför den fortsatta energiförsörjningen. Kämkraftinspektionensförslag alt ansökan om förnyad prövning av gällande tUlstånd skaU inges föreden medför enligt rättsosäkerhet. Sådan prövning ärinte heller nödvändig. Myndigheternas insyns- och tillsynsmöjligheter är redantillgodosedda i nuvarande lagstiftning och säkerhetsgranskning har skett ivederbörlig ordning. Av förarbetena tUl lagändringen bör därför klart framgåatt anläggningar för avfaU, som säkerhetsgranskals och tagits i drift förelagändringens ikraftträdande, ej skall undergå ny prövning. Ettpar remissinstanser har pekat på behovet av en mera aUmän översyn av gällande lagstiftningpå kärnenergiområdet. i anser att en översyn av AELoch strålskyddslagen bör göras i syfte att modernisera lagarna. Liknande åsikthar Sydvästra som menar att Prop.1977/78:138 18 AELi sin helhet bör omarbetas. Redan i remissvaret över Aka-utredningensbetänkande framförde kommunalförbundet vissa synpunkter på behovet dels avberedskapsplaner i samband med transporter av använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall, dels av avvecklingsplaner i samband med ansökan omkoncessioner för kämkraftanläggningar. Det bör enligt kommunalförbundets meningföranleda fler kompletteringar gäma i form av en mer fullständig och tidsenlig kärnenergUag. 4.3Över kärnkraftinspektionens förslag om skydd mot obehörigt intrång ikärnkraftanläggningar m. m. Samtiigaremissinstanser stäUer sig positiva tiU statens kärnkraftinspektions framställnmgom skyddsföreskrifter ooh betonar angelägenheten av att ytterligare skydda kärnkraftarUäggningar.Rikspolisstyrelsen framhåller att vissa förhållanden, inte minst utvecklingenav den internationeUa terrorismen, har inneburit att man på ett heltannat sätt än tidigare måste beakta risken för sabotage och andra angrepp motfrån samhällssynpunkt vitala objekt även i fredstid. a. i län understryker det storasamhällsintresset av alt kärnkraftverken ges bästa möjliga skydd mot sabotageoch annan avsiktlig skadegörelse. pekar på att inte minstbehovet av skydd för den personal, som verkar inom anläggningen, böruppmärksammas. Någraremissinstanser anser det vara angeläget att antingen skyddslagen ses över,omarbetas och moderniseras eller helt nya bestämmelser utarbetas för attbereda skydd i fredstid. Enligt framstår lagbestämmelsermotsvarande de i skyddslagen och läckande ett vidare område, exempelvis objektav vitalt samhällsintresse, som i högsta grad önskvärda. I fråga om de objektsom bör skyddas anser bl. a. ÖB och att bestämmelsema bör gällaobjekt av betydelse för totalförsvaret. Flertaletremissinstanser framhåller att motsvarande problem och skyddsbehov som vidkärnkraftanläggningar kan finnas också vid andra aiUäggningar medsabotagekänslig verksamhet. a. pekas från flera håll påelförsörjningsanläggningar. i anför i detlasammanhang att det torde finnas en rik flora på industrier och anläggningar somfrån sabotagesynpunkt är mycket enklare att skaffa sig tillträde till och skadaän kämkraftverk. Sabotage torde med förhållandevis enkla medellätt kunna genomföras och effekten härav kan enUgt bli avsevärtmer katastrofal för såväl människor som miljö. förordar därföratt utredning verkställs angående behov av särskilt skydd för kärnkraft- ochandra sa-bolagekänsliga anläggningar. Prop.1977/78:138 19 Ensjälvklar förutsättning för att kärnkraften skaU få utnyttjas som energikäUa äratt de risker som är förenade med den kan bemästras på ett betryggande sätt. Långtgåendekrav på säkerhet måste vara uppfyUda innan tillstånd att uppföra och driva enanläggning meddelas. Ett viktigt led i säkerhetsarbetet är vidare tillsynen avatt stäUda krav uppfyUs. TiUsynen måste omfatta alla led i kämkraftproduktionenoch särskUt inriktas på de från skilda synpunkter kritiska punklema ikärnbränslecykeln. Erfarenheter av säkerhetsproblem måste återföras ochutnyttjas i syfte all åstadkomma ytterligare förbättring av säkerheten. Påsenare år har de problem och risker som är förbundna med hanteringen av använtkärnbränsle och radioaktivt avfall alltmer uppmärksammats. Vad gäller detradioaktiva avfallet har uppmärksamheten i första hand kommit att gälla dethögaktiva avfallet, dvs. främst de klyvningsprodukter som avskUjs vid upparbetningav använt kärnbränsle. Men också det låg- och medelaktiva avfaUet medförproblem som måste bemästras genom fortlöpande kontroU och tiUsyn. Kämkraftens avfallsfrågorhar ingående behandlats av (I 1972: 08) bl.a. i utredningensslutbetänkande (SOU 1976: 30 31) Använt kämbränsle och radioaktivt avfall. Detlabetänkande jämte remissyttrandena däröver har sedermera överlämnats att ingå iunderlaget för (I 1976: 05) arbete. Med anledning av ettav förslag har statsmaktema (se prop. 1976/77: 100 bil. 17 s.168, NU 1976/77: 24, rskr 1976/77: 206) uttalat att tUlsyns-ochkontrollverksamhet med avseende på hantering och förvaring av radioaktivtavfall från kärnkraftanläggningar bör byggas upp vid statens kämkraftinspektion.Inspektionen har inrättat en enhet föravfallsfrågor. Verksamheten påkärnenergiområdet står under kontroll och tUlsyn bl. a. enligt reglerna iatomenergilagen (1956: 306) (). ErUigt 1 § krävs tillstånd för förvärv,innehav, överlåtelse, bearbetning av eller annan befattning med uran, plutoniumeUer annat ämne som används som bränsle i atomreaktor. Tillståndsskyldighetenomfattar också förening i vilken sådant ämne ingår och gäller även i fråga ombl. a. kärnbränsle som har använts i reaktor. Vidare behövs tiUstånd enligt 3§ för utförsel av kämbränsle eller ämne som kan omvandlas till kämbränsleoch för utförsel av använt kärnbränsle. Enligt 2 § krävs tUlståndför att uppföra, inneha eUer driva atomreaktor eller anläggning för bearbetningav ämne eUer förening som avses i 1 §, dvs. a. använt kämbränsle. Vidmeddelande av tillstånd liksom under tillstånds giltighetstid får Prop.1977/78:138 20 uppställassådana villkor som är påkallade av säkerhetsskäl eller eljest från allmänsynpunkt (4 §). TiUståndenligt meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. I förordnmgen(1976:12) om tiUsynsmyndighet enligt atomenergilagen (1956: 306), m. m. harregeringen överlåtit åt kärnkraftinspektionen att pröva vissa tiUståndsfrågor,TUlstånd att uppföra, inneha eller driva atomreaktor eUer anläggning förbearbetning av bl. a. använt kämbränsle meddelas dock av regeringen. Enligtförordningen utövar kämkraftinspektionen tiUsyn över efterlevnaden av 13 §§AEL samt av villkor som har meddelats med stöd av 4 § samma lag. Med tillsynsfunktionenföljer rätt att få de upplysningar och handUngar som behövs för att tryggaefterlevnaden av föreskrivna viUkor. Kämkraftinspektionen har också rätt attfå tUlträde tiU anläggning eUer plats där verksamhet på kärnenergiområdetbedrivs (6 § ). Vidsidan av gäller beträffande kärmeaktorer som inle tagUs i drift före den 8oktober 1976 lagen (1977:140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaklorkärnbränsle, m. m., den s. k. villkorslagen. KärnkraftinspektionenstUlsyns- och kontrollverksamhet gäUer de ämnen och anläggningar som anges i 1och 2 §§ samt de förhållanden varom föreskrifter har meddelats med stöd av4 § lagen. Bestämmelsema i reglerar endast i begränsad utsträckning frågorom hantering och förvaring av det radioaktiva avfall som uppkommer vid användningav kärnbränsle eller vid bearbetning av använt kämbränsle. Detta haruppmärksammats av , som i sitt betänkande (SOU 1976: 30 s. 97)föreslår att 2 § ändras så att också anläggningar för bearbetning ochförvaring av radioaktivt avfall omfattas av tillståndsskyldighet samt kontrolloch tiUsyn enligt . Aka-utredningensförslag har i detta hänseende inte mött någon gensaga vid remissbehandlingen.Flera remissinstanser pekar också på önskvärdheten av en mera genomgripandeöversyn av lagstiftningen på kärnenergiområdet. Iskrivelse den 1 juU 1977 om tillsyn över och kontroll av hantering och förvaringav radioaktivt avfall från kärnkraftanläggningar har statenskärnkraftinspektion pekat på att endast i begränsad utsträckning ärtillämplig beträffande radioaktivt avfaU, något som i samma mån begränsarinspektionens möjligheter att utöva tillsyn över och kontroll av detradioaktiva avfaUet. Det lUlsyns- och kontroUansvar som statsmakterna har givitkärnkraftinspektionen bör enligt inspektionen omfatta hela avfallshanteringenoch avse aUa slag av radioaktivt avfaU från kärnkraftanläggningarna. Dånuvarande författningsreglering inte ger kämkraftinspektionen möjUghet att taett fuUständigt ansvar, bör en lagändring enligt inspektionens mening göras såatt inspektionen får behörighet som kontroU- och tUlsynsmyndighel beträffandealla slag av radioaktivt avfall från kärnkrafianläggningar. Samtiigaremissinstanser är positiva tiU att kärnkraftinspektionen ges Prop.1977/78:138 21 etttillsynsansvar beträffande radioaktivt avfaU. Däremot finns blandremissinstanserna olika uppfattningar om avgränsningen av kärnkraftinspektionensansvarsområde. För egen del vill jagunderstryka det behov av en utvidgning av AEL:s tillämpningsområde som harpåvisats av både och kärnkraftinspektionen. a.strålskyddsinstitutet har påpekat kan risker och problem i samband medavfallshanteringen delvis jämföras med vad som gäller för ett kämkraftverk.Flera remissinstanser har framhåUit den vikt som måste tillmätas säkerhetsaspektemai samband med hantering, transporter och förvaring av det radioaktiva avfallet.Reformbehovet i det hänseende jag har redogjort för är klart dokumenterat. Debåda förslag till ändring av för vilka jag har redogjort innebärskilda lagtekniska konstmktioner. De skUjer sig delvis åt också i sak. Detförslag som har fört fram 1 sin skrivelse den 1juli 1977 tar sikte på en ändring av 1 § . Enligt inspektionen kan AELgöras tiUämplig med avseende på radioaktivt avfall genom atl ett tillägg görs tiU1 § av den innebörden att sådana radioaktiva avfallsprodukter, som har bildatsvid utvinning av atomenergi i atomreaktor eller bearbetning av använt kämbränsle,jämstäUs med de ämnen och föreningar som omfattas av 1 § i dess gäUandelydelse. Därutöver föreslås viss, huvudsakligen redaktionell ändring i 2 §. Kärnkraftinspektionensförslag har, som jag tidigare nämnt, vunnit stöd eller lämnats utan erinran avflertalet remissinstanser. Många remissinstanser har emellertid pekat påproblem och oklarheter av främst administrativ art som skuUe kunna uppstå ifallinspektionens förslag genomförs.