prop · G10330 · 1977-12-31 00:00:00 — Något utbyggt och fast organiserat samarbete mellan deolika statliga och kommunala huvudmännen finns inte vare sig regionalteller för landet som helhet. Splittringen har enligt mitt förmenande lett konkurrens mellan enskUda arbetsvårdsföretag som från många synpunktervarit olycklig. I likhet med och flertalet remissinstanserser jag en 1977/78: 30 83 organisatorisk samordning av verksamheten vid verkstäderför skyddat arbete, kontorsarbetscentraler, industriella beredskapsarbeten ochhemarbete som en grundförutsättning för att lösa de problem jag här berört. Deskäl som kan tala för ett bibehållande av de nuvarande sysselsättningsformernakan enligt min mening inte uppväga de väsenUiga förbättringar som en enhetligorganisation byggd pä de förutsättningar jag här anger skulle innebära. Enutgångspunkt bör härvid vara att samordningen skall ske pä regional nivä ochmed en stark demokratisk förankring. Jag vill också peka på att det skyddadearbetet har en nära anknytning till flera samhällsområden som berörarbetshandikappade personer och för vilka ansvaret är förlagt till regional ochlokal nivå. Det gäller förutom arbetsförmedling bl. a. också försäkringskassa,sjukvård, medicinsk rehabilitering och socialvård. En regional och lokalanknytning är enligt min mening också en nödvändig förutsättning för att arbetsvårdsfÖretagenskall kunna få ett nära samarbete med näringslivet inom den region där verkstadenär belägen. Detta gäller inte bara beträffande den egentiiga produktionen utanockså i hög grad ärbetsvårdsföretagens möjligheter att kunna skapa förståelseför de arbetshandikappades förutsättningar på arbetsmarknaden och därmed ökamöjligheterna till en ökad utplace-ring från den skyddade sektorn. Jagåterkommer i det följande till hur behovet av industriella beredskapsarbetenmed det ursprungliga temporära syftet skall kunna tillgodoses inom ramen förden organisation som jag förordar. framhåller lägger det förhållandet att arbetsvårdsfÖretagendrivs som offentiiga förvaltningar i myndighetsform offentiigrättsliga hinder ivägen för att åstadkomma en bättre ekonomi i verksamheten. angerockså en rad andra olägenheter med myndighetsformen som jag tillmäter storbetydelse. Så är t. ex. arbetsvårdsfÖretagen nu som regel inordnade i en staUigeller administration bl. a. beträffande bokföring och redovisning sombyggts upp för att tillgodose helt andra ändamål främst inom socialvården ochsjukvårdens ram än dem som gäller för varuproducerande företag.Bestämmelserna om allmänna handlingars offentiighet medger andra företag iprincip full insyn i det material som ligger till grund för ärbetsvårdsföretagensprissättning och övriga affärsmässiga agerande. ArbetsvårdsfÖretagen är vidareskyldiga att följa den statliga upphandlingskungörelsen eller motsvarandekommunala reglementen t. ex. vid uppköp av de varor och tjänster som erfordrasför produktionen. Dessa bestämmelser är i första hand avpassade tillförvaltningsmyndighetens behov av färdiga produkter. Detta innebär skyldighetatt tillämpa anbudsförfarande och att lägsta anbud i princip skall antas. 1977/78: 30 84 varuproducerande företag är däremot att man förhandlar medleverantörerna om priserna. Detta gör det ofta möjligt att sluta merförmånliga uppgörelser t. ex. beträffande råvaror och halvfabrikat än vad somär möjligt vid anbudsförfarande. Jag delar också från dessa utgångspunkter OSA-kommitténssynpunkter beträffande behovet av friare och mer affärsmässiga former för denskyddade verksamheten. Ä andra sidan måste stort avseende fästas vid desynpunkter som reservanten och vissa remissorgan framfört beträffande detvärde som ett demokratiskt inflytande över verksamheten har på såväl regionalsom lokal nivå. Som jag närmare kommer att utveckla i det följande anser jagatt en friare företagsform för den skyddade sysselsättningen väl går att förenamed såväl en stark demokratisk förankring som möjligheter till starkt medinflytandefrån arbetsmarknadens parter. OSA-kommitténhar i första hand prövat två olika alternativ till företagsform nämligenaktiebolag och stiftelse. Kommittén konstaterar att aktiebolagsformen medhänsyn till aktiebolagslagens regler om bl. a. tvångslikvidation endast passarför verksamhet som syftar till full kostnadstäckning eller överskott. Detförhållandet att arbetsvårdsfÖretagen StäUer krav på betydande kapitaltillskottär därför ett avgörande motiv för att välja stiftelseformen. Förstiftelseformen talar enligt kommittén också det förhållandet att skyddatarbete inte bedrivs i lönsamhetssyfte utan för att tillgodosearbetsmarknadspolitiska och sociala välfärdsmotiv. Några remissinstanserdäribland landstingskommun och DHR förordar dockaktiebolagsformen. Deras motiv är bl. a. att det för stiftelser saknas enhetUgaförvaltningsbestämmelser liknande dem som finns för aktiebolag. Detta skulleminska möjligheterna till samhällelig kontroll och insyn över verksamheten. Somjag tidigare framhållit är jag medveten om problemställningen. Jag inenaremellertid att behovet av demokratisk förankring och medinflytande frånarbetsmarknadsparterna väl kan tillgodoses genom särskilda bestämmelser i deurkunder som reglerar de regionala stiftelsernas verksamhet. Aktiebolagslagensbestämmelser om förvaltning, redovisning och insyn bör här kunna ge vägledning.Jag vill erinra om att utredningen om reformering av företagareföreningarna isitt betänkande (SOU 1977: 3) Utbyggd regional näringspolitik föreslagit enstiftelsemodell som nära ansluter till den som föreslagit för denskyddade verksamheten. Huvuddelenav den skyddade verksamheten utgörs av kommunala och landstingskommunalaverkstäder för skyddat arbete. Verkstäderna har mycket skiftandeproduktionsförutsättningar. En del är förhållandevis stora medan andra är tämUgensmå. Produktsortimentet är starkt skiftande. Det förekommer såvällegotillverkning som egen produktion. De anstäUdas arbetshinder ocharbetsförmåga varierar. av verkstadsplatserna är särskilt anordnade förutvecklingsstörda. 1977/78: 30 85 där landstingskommunen eller utanför landstingskommunstående kommun är huvudman, har man under en politiskt vald nämnd i en delfall byggt upp tämligen stora förvaltningar som relativt detaljerat styr verksamhetenvid arbetsvårdsfÖretagen och och arbetsträning. Iandra län med landstingskommunalt huvudmannaskap har endast mindre arbetsvårdskanslierinrättats. Dessa består av en ar-betsvårdschef och några medarbetare.Produktionsledning och försäljning samt merparten av de administrativa frågornasköts här i huvudsak av arbetsvårdsfÖretagen själva. Oavsett vilken modell somvalts utnyttjas i så gott som samtliga landstingskommuner också andraförvaltningsenheter för vissa uppgifter t. ex. beträffande ekonomi-, personal-och budgetarbete. I fyra av de sex län där kommunerna är huvudmänför de skyddade verkstäderna har landstingskommunerna inrättat särskildakanslier som bistår de kommunala huvudmännen vid marknadsföring ochförsäljning. 1 ett av de två återstående länen har landstingskommunen vissaresurser för skyddad verksamhet i sin egenskap av huvudman för verkstäder förutvecklingsstörda. Med hänsyn till att det i flertalet landstingsområdenredan i dag finns en väl fungerande administration för det skyddade arbetetdelar jag uppfattning att de regionala stiftelserna bör byggasupp med dessa arbetsvårdsförvaltningar som grund. I de få landstingskommunerdär arbetsvärdsförvaltningar saknas får en sådan organiseras. Det torde härvidvara möjUgt att bygga ut någon t. ex. ilänscentrum som får bilda stomme i den nya organisationen. De regionalastiftelserna bör i princip täcka samma geografiska områden som berördalandstingskommuner eller utanför landstingskommun stående kommuner. Med hänsyntill de särskilda förhållanden som råder i Malmö- och Göteborgsregionerna bördock övervägas om inte regionala stiftelser kan bildas som omfattar såvälGöteborgs kommun som och läns landstingskommun resp. Malmökommun och landstingskommun. Jag vill erinra om att det finns ett omfattande samarbete mellan arbetsvårdsförvaltningarna i dessakommuner och landstingskommuner. Utredningen rörande den skyddade sysselsättningen angavatt humanitära och ekonomiska synpunkter torde ha legat bakom kommunernasintresse att anordna verkstäder för skyddat arbete. Skyddat arbete innebarförbättringar i de handikappades levnadsvillkor och blev ett alternativ Ullkommunal socialhjälp som då kunde begränsas. Under framför allt senare hälftenav tog allt fler landstingskommuner över den skyddade verksamhetenfrän kommunerna. Som orsak pekade utredningen dels på de driftekonomiskafördelar som anses möjliga genom en regional samordning, dels på attkostnaderna för verksamheten blev mer Prop.1977/78: 30 86 jämnt fördelade och dels att möjligheterna förhandikappade att få arbete på verkstad för skyddat arbete blev mer likvärdiga.Även landstingskommunernas uppgifter i samband med bl. a. arbetsprövning och arbetsträningsamt industriell terapi vid t. ex. dagcentra och sjukhus liksom produktion vidde särskilda verkstäderna för utvecklingsstörda torde enligt utredningen habidragit till utvecklingen. Jämsides med att landstingskommunerna tog över meroch mer av ansvaret för verksamheten gick staten in med liknande åtgärder iform av kontorsarbetscentraler, industriella beredskapsarbeten ochglesbygdsstöd till hemarbete. Som har nämnts i det föregående föreslogutredningen rörande den skyddade sysselsättningen ett enheUigtlandstingskommunalt huvudmannaskap för verkstäder för skyddat arbete samt kontorsarbetscentraler. förslag inte godtogs av många remissinstanser gjorde den dåvaranderegeringen den bedömningen att förslaget inte borde läggas tUl grund för sluUigtställningstagande i huvudmannaskapsfrågan. I stället hänsköts denna fråga tillförnyad utredning i . Denna konstaterar att något nytt intetillkommit sedan den förra utredningen remissbehandlades och att remissinstansernasinställning kvarstår. Man för därför undan tanken på ett renodlat landstingskommunalthuvudmannaskap. Däremot övervägs ett helstatligt huvudmannaskap förverksamheten, i första hand genom anknytning till . Förslag idenna riktning har från tid till annan förts fram såväl i den politiskadebatten som av företrädare för löntagarorganisationer och huvudmän. Liknandetankegångar framkommer i några remissyttranden. konstateraremellertid att såväl Statsföretag som koncern, som dess enskilda bolag skalldrivas under marknadsmässiga förutsättningar. Detta innebär bl. a. krav pålönsamhet. Skyddat arbete däremot motiveras av arbetsmarknadspolitiska ochsociala skäl, varför en anknytning av verksamheten till voremindre lämplig. I stället bör enligt kommitténs mening samhället förfoga överen fristående organisation för skyddat arbete. Kommittén anger tre principersom bör vara vägledande för valet av huvudman. För det första anser man attstaten som huvudansvarig för arbetsmarknadspolitiken och landstingskommunernaför annan rehabiUteringsverksamhet har ett gemensamt ansvar för att rätten tiUarbete tillgodoses för människor med arbeishandikapp. För det andra menar manatt detta ansvar förutsätter en anknytning av verksamheten till lokala ochregionala intressen t. ex. arbetsförmedling, arbetsmarknadsutbildning,yrkesinriktad rehabilitering, sjukvård, medicinsk rehabilitering ochsocialvård. För det tredje är det skyddade arbetet en affärsmässig verksamhetsom kräver en ökad regional samordning av produktion och försäljning. Med dessaprinciper som grund föreslår kommittén ett mellan staten ochlandstingskommunerna delat huvudmannaskap. Det delade huvudmannaskapet kommerfrämst tiU uttryck genom inflytande i de regionala stiftelsernas styrelser.Finan- 1977/78: 30 87 sieringen föreslås däremot ske genom en av riksdagenfastställd arbetsgivaravgift. Så gott som samtliga remissinstanser däribland LO. TCO.SACO/SR. flertalethandikapporganisationer, det övervägande antalet såväl staUiga som kommunalahuvudmän och , sluter upp bakom kommitténsförslag. Kommittén är emellertid inte enhällig i sitt ställningstagande. Enledamot reserverar sig till förmån för ett förslag som innebär attlandstingskommunerna, kommunerna och länsarbetsnämnderna gemensamt skall åtasig huvudmannaskapet. Reservanten ansluter ig däremot tillutredningsmajoritetens syn på behovet av regional samordning m. m.Reservantens förslag biträdes av ett fåtal remissinstanser, däribland någralandstingskommuner. Med hänsyn till den ansvarsfördelning som rådermellan stat och landstingskommuner beträffande arbetsvärd och övrigrehabilitering ser jag det som naturligt att dessa parter i enlighet medkommitténs förslag ges ett gemensamt ansvar för den skyddade verksamheten.Detta behov markeras ytterligare av att den nya organisationen föreslås omfattaalla nuvarande former av arbetsvårdsföretag i såväl statlig som ochlandstingskommunal regi. Staten svarar för av kostnaderna förden samlade verksamheten medan kommuner och landstingskommuner svarar förresten. Kommunerna har som ytterst ansvariga för medborgarnassociala välfärd betydande intressen att bevaka vid de lokala arbetsvårdsfÖretagen.Det samarbete som därför redan etablerats mellan arbetsvärd och socialvård börenligt min mening fortsätta på lokal nivå. Jag återkommer till detta i detföljande. Enligt min mening ligger förslaget om att bilda regionalastiftelser väl i linje med den länsdemokratiska utveckling som uttrycktes iregeringsdeklarationen . Jag tillstyrker därför kommitténs förslagatt staten tillsammans med landstingskommunerna bildar en regional stiftelseför skyddat arbete inom varje landstingskommun. Landstingsfri kommun skallhärvid jämställas med landstingskommun. Medinflytande för arbetsmarknadensparter m. fl. bör därför tillgodoses inom ramen för den styrelserepresentationsom skall ankomma på landstingskommunen i egenskap av huvudman. En majoritet av ledamöter föreslår attvarje regional stiftelse skaU ledas av en styrelse bestående av mellan sju ochelva ledamöter, som utses av regeringen. Ledamöterna föreslås representera stiftelsebildarna,dvs. staten och landstingskommunen, de anställda samt näringslivet. Reservantenmenar att styrelsen bör utses av stiftelsebildarna och bestå av nio ledamöter.Tre av dessa bör utses av landstingskommunen, tre av kommunerna via , en av länsarbetsnämnden, en avföretagareföreningen och en av 1977/78: 30 88 de anställdas organisationer. Kommitténs och reservantensförslag till styrelserepresentation kommenteras endast av några fåremissinstanser. anser sålunda att regeringen endast börtillsätta tvä ledamöter medan övriga bör tiUsättas av landstingskommunen,varvid två bör tillsättas efter förslag från de anställdas organisationer ochen efter förslag från näringslivet. Övriga remissinstanser som accepterarstiftelseformen och ett mellan staten och landstingskommunerna delathuvudmannaskap har inga principiella invändningar mot kommitténs förslag.Däremot framförs vissa synpunkter beträffande styrelsens sammansättning.Statens handikappråd, och menar att kommunerna börvara representerade eftersom de har viktiga funktioner i den socialarehabiliteringen. Kommunerna har även fått en större roll i samhälletssysselsättningsplanering. Handikapporganisationerna anser att de bör varaföreträdda. Det är självfallet angeläget att stiftelsernas styrelserfår en sådan representation att de inom sig rymmer olika kompetens- ocherfarenhetsområden. delar jag reservantens och bl. Svenska kommunförbundetsuppfattning om behovet av ett starkt lokalt och regionalt samband. Ett mellanstaten och landstingskommunerna delat huvudmannaskap bör emellertid komma tilluttryck genom att staten blir representerad i styrelserna. Jag förordar attvarje styrelse består av tolv ledamöter enligt följande. Ordförande ochytterligare tio ledamöter utses av landstingskommunen. En av de tioledamöterna bör utses efter förslag av ,en efter förslag av , en efter förslag av och ensom representant för näringslivet. Regeringen utser en ledamot som samtidigtär vice ordförande. Utöver dessa tolv personer bör två representanter för länsarbetsnämndenadjungeras till styrelsen. Vidare bör två fackliga företrädare för personalenknytas till styrelsen varav en bör representera de arbetstagare som har skyddatarbete. I övrigt delar jag kommitténs uppfattning att de anställda måsteberedas betryggande insyn i stiftelsernas förvaltning och att formerna fördetta bör övervägas mellan företrädare för de fackliga organisationerna och decentrala och regionala stiftelserna. Kommittén pekar t. ex. på möjligheten attinföra ett system med arbetstagarkonsulter. Jag har ingen erinran mot kommitténs förslag att trerevisorer bör utses att granska de regionala stiftelsernas förvaltning ochräkenskaper. En revisor bör utses av regeringen och två av landstingskommunen. Ävde senare bör en utses efter förslag från den fackliga organisation somföreträder de arbetstagare som har skyddat arbete. har som jag tidigare framhålUt starktstrukit under behovet av en lokal förankring av den skyddade verksamheten. 1977/78: 30 89 också mot den bakgrunden som kommittén diskuterar olikaformer av lokal representation vid arbetsvårdsfÖretagen. Kommittén tar dockinte ställning till hur en sådan representation bör utformas utan anser att detbör ankomma på de regionala stiftelserna att själva avgöra detta med hänsyntill de skiftande förutsättningarna. De få remissinstanser som yttrat sig ifrågan har olika uppfattningar. anser att lokalaverkstadsstyrelser är direkt olämpliga med hänsyn till att de regionalastiftelserna måste kunna fungera som sammanhållna enheter. Liknandetankegångar förs fram av läns landstingskommun. länslandstingskommun däremot hänvisar till positiva erfarenheter som man haft avlokala samrådsgrupper vid varje verkstad. 1 dessa grupper, som följer och tarinitiativ till utvecklingen av verksamheten, finns företrädare för huvudmannen,arbetsförmedlingen, , ortens näringsliv och de anställda. Jagdelar kommitténs uppfattning att det bör ankomma på de regionala arbetsvårdsfÖretagenatt själva fatta beslut om hur den lokala representationen bör utformas medhänsyn till de skiftande förutsättningarna. I detta sammanhang vill jag betonanödvändigheten av att man i den nya organisationen utnyttjar den goda kunskapom den lokala arbetsmarknaden och de upparbetade kontakter med andra företagsom föreståndare, arbetsledare och andra anställda vid arbetsvårdsfÖretagenoftast har och att ledningen för de lokala verkstäderna tillförsäkras sådanrörelsefrihet som möjliggör anpassning till lokala förhållanden. 6.2.6 Regional fördelning av skyddade arbetsplatser föreslår att lokaliseringen av skyddade arbetstiUfälleninom ett landstingsområde bör ske i enlighet med den modell som den tidigareutredningen hade föreslagit. Utredningen föreslår tre olika former av skyddat arbetenämligen reguljära verkstäder för skyddat arbete, filialer till dessa ochhemarbete. I likhet ined så gott som samtliga remissinstanser anser jag attden föreslagna modellen tUlgodoser kravet på en god spridning avarbetstillfällen och därför bör kunna utgöra en principiell grund för lokaUseringav skyddat arbete inom ett landstingsområde. 6.2.7 Anvisning av skyddat arbete I samband med att behandlar behovet avregionala personalfunktioner, berörs också arbetsförmedlingarnas roll. Som kommitténframhåller måste en anställning i skyddad sysselsättning alltid föregås av enallsidig arbetsmarknadspolitisk prövning. Detta innebär att alla åtgärder föratt placera en arbetssökande på den ordinarie arbetsmarknaden måste ha prövatsinnan alternativet skyddat arbete aktualise- Prop.1977/78: 30 90 kan göra en sådanbedömning. Det måste även vara arbetsförmedUngens uppgift att fortlöpande prövamöjligheterna för samtliga anställda i skyddat arbete att ta anställning påden ordinarie arbetsmarknaden. Skall detta vara möjligt krävs att dispositionsrättenöver platserna i skyddat arbete ligger kvar hos arbetsmarknadsmyndigheterna.Ansvaret för uppföljningen av arbetsförmedlingens verksamhet på detta fält böri första hand ankomma på de partssammansatta distriktsarbetsnämnderna sominrättats fr. o. m. /77. 6.2.8 Drift av industriella beredskapsarbeten För att stärka det industriella beredskapsarbetet som ett arbetsmarknadspolitiskmedel och undvika dubblerade resurser föreslår att deregionala stiftelserna skall svara för driften av sådana industriellaberedskapsarbeten som beslutas av AMS. Den centrala stiftelsen föreslås svaraför viss övergripande planering. Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinranav flertalet remissinstanser. Även jag anser att kommitténs förslag skulleinnebära en förstärkning av det industriella beredskapsarbetetsanvändningsområde. AMS skulle inte behöva hålla en särskildproduktionsorganisation för industriella beredskapsarbeten. Jag delar ocksåkommitténs uppfattning om den centrala stiftelsens roll i sammanhanget. Med hänsyntill de långsiktiga åtaganden, som oftast följer med industriella beredskapsarbetenoch som belyst, bör beslut om eventuellt anordnande av nyaarbeten ankomma på regeringen eller, efter dess bemyndigande, AMS. 6.2.9 Vis.sa frågor rörande arbetsanskaffning De kommunala och landstingskommunala huvudmännens arbetsvårdsförvaltningarsvarar på många håll även för arbetsanskaffning till terapiverksamhet vidsjukhus och andra vårdinstitutioner inom huvudmannens ansvarsområde. OSA-kommitténföreslår att man regionalt skall kunna träffa överenskommelser enligt vilka denya stiftelserna då så bedöms lämpligt kan överta ansvaret för denna uppgift.Mot bakgrund av vad jag har sagt om betydelsen av att minska antalethuvudmän som sysslar med arbetsanskaffning och försäljning av industriellttillverkade produkter har jag ingen erinran mot detta förslag. Detsamma gällerkommitténs förslag att den skyldighet som statliga myndigheter f. n. har attinformera kriminalvårdens verkstäder om planerade statliga beställningar skallutsträckas till att också omfatta arbetsvårdsfÖretagen. Den närmareutformningen härav bör dock senare prövas av regeringen. När det gäller arbetsanskaffningvill jag slutligen stryka under vad anför om att prissättningskall grundas på marknadsmässiga principer för kalkylering. Prop.1977/78: 30 91 Frågan om ett centralt samordningsorgan för den skyddadeverksamheten har länge varit aktuell. Den s. k. föreslogredan år 1948 att ett sådant organ borde bildas och drivas i AMS regi. a. en arbetsgrupp inom AMS och en grupp arbetsvårds-chefer lagt framliknande förslag. Samtliga förslag har främst tagit sikte på ökade centralaserviceinsatser för marknadsföring, försäljning och produktutveckling. Decentrala samordningsfrågorna behandlades även av utredningen rörande denskyddade sysselsättningen som föreslog ett sådant organ knutet tillLandstingsförbundet. De frågor, som enligt utredningen motiverade samarbete avdet här slaget, var förutom marknadsföring och försäljning även inköp av vissavaruslag, kalkylering och prissättning samt bokföring och annan redovisning.Utredningens förslag fick genomgående stöd av remissinstanserna. OSA-kommitténkonstaterar att kraven på bl. a. samordnade försäljningsinsatser vuxit sig alltstarkare. Som orsaker framhålls bl. a. den relativt snabba utbyggnaden av verksamhetenunder och det stora antalet huvudmän. Kommitténaktualiserar därför på nytt centrala insatser av det slag som den förrautredningen förordade. Uppgifterna bör anförtros ät en central stiftelse medstaten och landstingskommunerna som huvudman. Stiftelsen bör ledas av enstyrelse med företrädare för stiftelsebildarna, näringslivet och de anställda.Vidare föreslås att den centrala stiftelsen skall sluta kollektivavtal för samUigaanställda vid de regionala stiftelserna. Den centrala stiftelsen bör även haresurser för vissa utvecklingsfrågor på personalområdet t. ex.personalhälsovård, arbetsmiljö och personalutbildning. Behovet av förstärktautbildningsinsatser framhölls redan av den förra utredningen.