prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Hit hör den s.k,traditions-principen, som delvis anses följa av lösöreköpsförordning.Denna princip innebär atl den som förvärvar lösöre måste ha fält egendomen isin besittning för att vara skyddad mot alt den las i anspråk av överiåtarensborgenärer eller av annan förvärvare av egendomen. Beträffandepantsätlning av lösöre finns bestämmelser i 10 kap. handels-balken. 1 deltakapitel finns också regler om borgen. Bestämmelserna slår i huvudsak kvaroförändrade års lag. De har emellertid i stor utsträckning fyllts utgenom kompletterande regler i andra författningar och genom rättspraxis. 1betänkandet (SOU 1974:55) Utsökningsrätl XIII har lagberedningen föreslagitbl.a. atl det införs en särskild lag med vissa bestämmelser om överlåtelse ochpantsätlning av lösöre och att lösöreköpsförordningen upphävs. Lagförslagetinnebär i stor utsträckning en kodifiering av gällande rätt. 1 fråga omöverlåtelse slås iraditionsprincipen fast beträffande förvär-vares skydd såväl motöveriåtarens borgenärer som mot annan förvärvare av samma egendom. Även förpantsättning skall det i princip krävas tradition. 1 vissa avseenden föreslåsdock särskilda regler både om överiåtelse och pantsättning. Det gäller bl.a.bål som är införd i båtregistret. behandlade år1975 frågan om pantsätlning av byggnad på annans mark. Med anledning av enmotion (1975:1128) uttalade lagutskottet att frågan borde utredas i lämpligtsammanhang. beslöt all ge till känna för regeringen vad utskottetanfört (LU 1975:28, rskr 1975:233). 33 Kommittéer: Del II Ju:8 Ävenfrågan om pantsätlning av båtar har berörts i . Sålunda har riksdagenunder det pågående behandlat en motion (1975/76:1114) vari föreslogsatt gällande bestämmelser om fartygsinteckning skulle ändras så, att inteckningskulle kunna erhållas även vid förvärv av mindre fiskebåtar. Under hänvisningtill bl.a. den pågående utredningen (Ju 1972:12) angående företagsinteckninghar beslutat avslå motionen (LU 1976/77:4). Frågorom panträtt har tagits upp även i skrivelser till regeringen. Sålunda harSvenska bankföreningen, och i en skrivelse till den 7januari 1974 hemställt att åtgärder vidtas för alt åstadkomma en tidsenliglagsliflning om panträtt i lös egendom. Organisationerna pekar särskilt påbehovet av lagstiftning om pantsätlning av byggnad på annans mark. Ävenreglerna om borgen bör enligt organisationerna ses över. Vidare har och Sjösportens samarbetsdelegation tagit upp frågor omöverlåtelse och pantsättning av båtar. Enligtmin mening talar onekligen vissa skäl för att man gör en allmän översyn av denuvarande reglerna om panträtt i lös egendom och borgen. I och för sig kundedet också finnas anledning att i det sammanhanget överväga behovet avuttryckliga bestämmelser om överlåtelse av lös egendom. fä en uttömmande reglering av hithörande spörsmål krävs emellertid ettmycket omfattande utredningsarbete. Visseriigen har ett betydelsefullt arbeteredan utförts av lagberedningen. Det förslag till lag om överlåtelse ochpanlsältning som beredningen har lagt fram avser emellertid bara lösöre, vilketinnebär alt bl.a. byggnad på annans mark lämnas utanför. Vad som har kommitfram vid remissbehandlingen av lagförslaget visar att del skulle behövakompletteras också på andra punkter. Jaganser för min del att del inte finns tillräckliga skäl atl sätta i gång någotmera allmänt syftande utredningsarbete rörande pant och borgen. Inte heller ärjag beredd alt förorda atl lagberedningens förslag lill lag om överlåtelse ochpantsättning genomförs. I stället bör man enligt min mening inskränka sig tillatl la upp frågor om överiåtelse och pantsättning av lös egendom på sådanaområden där behovet av en översyn är särskilt påtagligt. Vadsom med denna utgångspunkt i första hand kommer i blickpunkten är frågor omöverlåtelse och pantsätlning av byggnad på annans mark. Föremålsom tillförs en faslighet av annan än fastighetsägaren betraktas inte somtillbehör lill fastigheten utan som lös egendom, Detla gäller också byggnad.Överlåtelse av sådan egendom blir gällande mot överiåtarens borgenärer redangenom avtalet, dvs. utan att besittningen överförs (NJA 1952 s. 407), Närdel gäller pantsättning av byggnad på annans mark krävs däremot i princip attbesittningen till byggnaden förs över till panthavaren för att panträtten skallgälla mot upplålarens borgenärer (NJA 1954 s. 455). 1vissa fall kan dock en byggnad på annans mark användas som säkerhet utan attbesittningen överförs. Så är fallet när en sådan byggnad hör lillnäringsverksamhet i vilken företagsinteckning kan meddelas eller när enfastighet har upplåtils med tomträtt. Liksom vid vanlig fastighctsinleckningoch skeppshypotek ersätts besittningsövergången då av ett registreringsförfarande. Vidareförekommer i viss omfattning att byggnad på annans mark används somkreditsäkerhet genom s.k. säkerhetsöverlåtelse. En sådan innebär vanligen attbyggnadens ägare överlåter äganderätten med återköpsrätt och DelIIJu:8 Skr 1977/78:103 34 medbevarande av besittningen till byggnaden. Ocksånyttjanderälten lill den mark som byggnaden slår på hänförs till lös egendom.För att en panträttsupplåtelse av nyttjanderälten skall bli gällande motupplåtarens borgenärer torde krävas att denne avstår från besittningen. 1särskilda fall kan dock vissa nyttjanderätter göras till föremål för förelagsinteckning,varvid tradition alltså inle krävs. Vadjag nu har sagl visar att möjligheterna är begränsade att på ett ändamålsenligtsätt använda byggnad på annans mark som kreditsäkerhet. En pantsätlning sominnebär atl ägaren av byggnaden avstår från besittningen är knappast ettanvändbart alternativ, eftersom han som regel har behov av att kunna utnyttjabyggnaden. Debegränsade möjligheterna atl använda byggnad på annans mark som kredilsäkerhelhar, som jag har berört, behandlats av vid 1975 årsriksmöte, varvid hemställdes att en utredning skulle ske. Enligt riksdagensmening borde utredningsarbetet främst syfta lill atl skapa någon form avregisterpant som kunde tillgodose bosladsarrendatorernas kreditbehov.Utredningsuppdraget borde dock inte begränsas till all avse enbart dennakategori av nyttjanderättshavare. Denberörda utredningen bör nu komma till stånd. För detta ändamål bör en särskildutredare tillkallas. Somriksdagen har uttalat bör utredningsarbetet i första hand inriktas på attåstadkomma en regislerpanträU som kan tillgodose bosladsarrendatorernaskreditbehov. En sådan reform skulle fä betydelse främst för dem som har ellervill skaffa sig fritidshus. F.n. torde antalet fritidshus på annans marköverstiga 150.000. Närdet gäller jordbruks- och anläggningsarrendatorer torde behovet av regler ompantsätlning av byggnad som tillhör arrendatorn vara tämligen begränsat. Delbör emellertid undersökas i vad mån ett sådant behov föreligger. möjligheterna lill företagsinteckning beaktas i samråd med utredningen(1972:12) angående företagsinteckning. Även om behovet av en möjlighet atlpantsätta byggnad på annans mark inte visar sig vara särskilt stort när detgäller jordbruks- och anläggningsarrendatorer, talar dock myckel för att enreform av panträtten, såvitt gäller byggnad på annans mark, (är allmängiltigkaraktär. Frågorom panträtt i byggnad på annans mark har ett nära samband med vad som börkrävas för all överiåtelse av sådan byggnad skall bli gällande mot överiåtarensborgenärer. Även spörsmål som hänger samman med överlåtelse bör därföromfattas av utredningsuppdraget. Vad gäller det närmareinnehållet i en reform bör del stå utredaren fritt all föreslå de regler hanfinner ändamålsenliga. Jag skall i det följande endast peka på några spörsmålsom bör uppmärksammas under utredningsarbetet. Utredaren bör belysa vilkakonsekvenser förbättrdde formella kreditmöjligheter för ägare av byggnad påannans mark kan väntas fä i olika avseenden, t.ex. för planeringen avfritidsbebyggelse. De faktiska möjligheterna atl fä sådana krediter som häravses blir självfallet beroende av den kreditpolilik som förs vid varjetidpunkt. Spörsmålen om överiåtelseoch pantsätlning av byggnad på annans mark kan inle isoleras från motsvarandefrågor beträffande nylljanderätten till den mark som byggnaden står på. Olikalösningar kan tänkas härvidlag. Bl.a. fär övervägas om det alls skall varamöjligt alt pantsätta byggnaden ulan all nyttjanderälten till marken omfattas.Jag vill i detta sammanhang framhålla 35 Kommittéer: Del II Ju:8 attjag med byggnad avser inle bara hiis av olika slag utan även annan anläggningsom har tillförts fastigheten och som inte tillhör fastighetsägaren. Utredarenfär överväga i vad mån det behövs en avgränsning av de inteckningsbaraobjekten. Föratt fä till stånd ett ändamålsenligt panträttsinslitul kan del visa signödvändigt att göra vissa justeringar av jordabalkens regler om arrende.Utredaren bör vara oförhindrad atl efter en avvägning mellan motståendeintressen föreslå de ändringar som bedöms erforderiiga för att syftet med enpanträttsreform skall uppnås. Särskilt i denna fråga bör samråd äga rum medarrendelagskommittén (Ju 1975:04). Enligt2 kap. 4 § första stycket jordabalken föriorar byggnad på annans markkaraktären av lös egendom och blir tillbehör till den faslighet som den stårpå, om byggnaden och fastigheten fårsamma ägare. Byggnaden kommer i så fall atlomfattas av de inteckningar som finns i fastigheten, varigenom en panträtt somhar upplåtits i byggnaden kan bli värdelös. Utredaren bör överväga hurproblemet med kolliderande inteckningar bör lösas. Ett säU kan vara att låtabyggnaden under viss lid behålla sin karaktär av lös egendom (jfr 2 kap. 4 §andra stycket jordabalken). Engrundläggande förutsättning för en reform av det slag som åsyftas är all mankan åstadkomma ett smidigt och säkert system för registreringen. Den fråganhänger i sin tur nära samman med valet av registermyndighet. Det är naturiigtatt i första hand tänka på de inskrivningsmyndigheter som är knutna tilltingsrätterna och som handlägger ärenden om inskrivning i fast egendom ochtomträtt. Vissa skäl kan emellertid anföras mot att lägga de nyaregistreringsuppgifierna på inskrivningsmyndigheterna. Bl.a. måste hänsyn laslill del påbörjade arbetet med atl införa automatisk databehandling inominskrivningsväsendel. Det är i och för sig naturligt att ett nyttregisterpant-rältssystem konstrueras så, att man kan använda sig av automatiskdatabehandling. Emellertid kan det vara förenat med olägenheter all inordna enny grupp av dala i del syslem som redan är under uppbyggnad. Del bör därför slåutredaren fritt all överväga också andra alternativ när det gäller valet avregistermyndighet. Enannan viktig fråga är hur byggnad som pantsätts skall identifieras. Utredarenbör bl.a. undersöka i vad mån skattemyndigheternas beteckningar kan användassom underlag för identifiering också i inskrivningshänseende. Iregisireringsfrågor bör utredaren samråda med och andramyndigheter med anknytning lill fastighetsregistrering och inskrivning. Utredarenbör vidare beakta att utredningsförslaget eventuellt kan föranledaföljdändringar i bl.a. banklagstiftningen, t.ex. rörande frågan hur lån motsäkerhet av panträtt i byggnad på annans mark bör behandlas i jämförelse medlån mot säkerhet i fast egendom. Vadhärefter beträffar frågan om överlåtelse och pantsättning av båtar anser jagatt den generellt sett bör anstå. Fiskebålarna ulgör emellertid ett specielltproblem i detta sammanhang. 1 likhet med (LU 1976/77:4) konstaterarjag att det ankommer på utredningen angående företagsinteckning atl övervägafrågan om en utvidgning av kretsen av inteckningsberät-tigade näringsidkarelill alt omfatta bl.a. fiskare. SkuUe det emellertid visa sig att någonändamålsenlig lösning av frågan om pantsättning av fiskebåt inte står all finnainom ramen för institutet företagsinteckning, bör frågan i stället övervägas idetta sammanhang. Även i denna fråga bör sålunda utredaren hålla nära kontaktmed utredningen angående företagsinteckning. DelIIJu.9 Skr 1977/78:103 36 atltillkalla en särskild utredare med uppdrag all utreda frågorna om överlåtelseoch pantsätlning av byggnad på annans mark m.m., allbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning till utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligl kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrivs, atlkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Ställföreträdare för dödsbo i vissa fall m.m. Departementschefen,statsrådet , anför. Bestämmelserom förvaltning av dödsbo finns i 18 och 19 kap. . Enligt huvudregelnskall den avlidnes egendom förvaltas gemensamt av dödsbodelägarna. Deföreträder boet tillsammans. 1 princip måste de vara ense om varjeförvaltningsåtgärd. Endast åtgärd som inte tål uppskov fär företas ulan attsamtliga delägares samtycke har inhämtats. Uppståroenighet mellan dödsbodelägarna, kan var och en av dem hos domstol begära attegendomen skall avträdas till förvaltning av boutredningsman. Sådan ansökanfär göras också av testamentsexekutör, legalarie, överförmyndare, borgenär ochborgensman. Boutredningsman är behörig att företräda dödsboet gentemot tredjeman och föra boets talan inför domstolar och andra myndigheter. Han behöverinte inhämta delägarnas samtycke annat än för överlåtelse av fast egendom ellertomträtt. Dock skall han höra delägarna också i andra viktiga frågor, om detlämpligen kan ske. Några regler om alt dödsboskall skiftas inom viss lid finns inte. Vid tillkomsten av lag omboutredning och arvskifte, som sedermera har inarbetats i , tordeman ha utgått från alt ett dödsbo skulle äga bestånd bara under en övergångstidoch inle ägna sig åt någon varaktig ekonomisk verksamhet. Emellertid har detav olika skäl blivit allt vanligare alt dödsbon förblir oskiftade underavsevärd tid. Del är inte heller ovanligt att gemenskapen mellan delägarnafortsäiler även efler ett skifte genom atl de tillskiftas andelar i fastegendom. 1 sådana fall blir lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt tillämplig.Det innebär bl.a. alt delägarna i princip måste vara ense om varjeförvallningsåtgärd. Vid oenighet mellan dem kan domstol på ansökan förordna godman all förvalta fastigheten. Undersenare år har i olika sammanhang påtalats att gällande bestämmelser kan ledatill olägenheter i fråga om förvaltningen av fastigheter som ägs av dödsboneller med samäganderäll. 37 Kommittéer: Del II Ju:9 Sakentogs upp av dåvarande lanlrnäteristyrelsen, ochlantbruksstyrelsen i en skrivelse till regeringen år 1962.1 skrivelsenframhölls alt den omständigheten att en fastighet ägs av dödsbo - eller avförutvarande dödsbodelägare med samäganderäll - ofta hade visat sig vara tillhinder för verksamheten inom styrelsernas områden, bl.a. när det gällde denyttre rationaliseringen. Svårigheterna hänförde sig dels till kravet attdelägares beslut måste vara enhälligt för att bli giltigt, dels till reglernaom delgivning med dödsbo. Styrelserna lade i skrivelsen fram ett förslag lilllag om fastighetsombud. Förslaget innebar i huvudsak att domstol på ansökan avdelägare eller myndighet skulle kunna förordna ett särskilt ombud medbehörighet att företräda fastighetsägaren i vissa situationer, bl.a. vidlanlmäteriförrättningar och i ärenden enligl skogsvårdslagen (1948:237) och dendå gällande lagen (1947:288) om uppsikt å jordbruk. Förslaget remissbehandladesmen ledde inte lill lagstiftning. Vid1965 års riksdag behandlades motionsyrkanden om utredning av frågan omfastighelsombud för dödsbo som äger jordbruks- eller skogsfas-tighel. 1 sitt avriksdagen godkända utlåtande 1965:12 hänvisade tredje lagutskottet till delnyssnämnda förslaget och remissytlrandena över detta. Även om förslaget hadefatt ett blandat mottagande, vitsordades från de fiesta håll att det förelåg svårigheteratt fä till stånd överenskommelser beträffande fastigheter som ägs av dödsbo.Med hänsyn lill utflyttningen från landsbygden kunde det enligt utskottetsmening befaras atl svårigheterna skulle öka . Utskottet anslöt sigtill uppfattningen att dessa ölägenheter borde avhjälpas och förebyggas genomlagstiftning. Enligt utskottet borde regeringen låta utreda frågan och läggafram erforderliga lagförslag. 1 eu avgivetbetänkande (SOU 1974:80) Jaktmarker uttalade jaktmarksutredningen attdödsbofastighelernas representation vållade stora svårigheter i ärenden omjaktvård. Mot bakgrund av de olägenheter som hade visat sig föreslogutredningen för sådana fall då dödsbo saknar behörig företrädare att dendödsbodelägare som brukar eller förvaltar fastigheten skulle ha rätt altföreträda boet i frågor som rör jaktvårdsområde. Utredningens belänkande harremissbehandlats. Fråganom ställföreträdare för dödsbo har på nytt behandlats av medanledning av dels en motion (1975/76:547), dels en skrivelse till lagutskottetfrån revisorer . I sin skrivelse framhållerrevisorerna all ralionaliseringssträvandena inom skogsbruket inte bör fähindras av svårigheterna alt träffa överenskommelser med dödsbon och därmedjämställda fastighetsägare. Revisorerna anser att starka skäl talar för atlfrågan ges en tillfredsställande lösning och att eninterimslösning bör tillgripas, om en slutlig lösning inle synes kunna uppnåsulan dröjsmål. I samband med ärendets behandling har till utskottet ocksåkommit in en inom lantmäteriverket upprättad promemoria. förklarar sigi sitt betänkande 1975/76:30 dela uppfattningen atl frågan om ställföreträdareför dödsbo måste ges en tillfredsställande lösning. Eftersom fråganhur en generell lagstiftning om ställföreträdare skall utformas är ettkomplicerat spörsmål, anser sig utskottet emellertid inte nu böra ta ställningtill utformningen av en sådan lagstiftning. Inte heller anser sig utskottetböra föreslå någon interimistisk lösning. I stället bör det ankomma påregeringen att låta utreda frågan närmare. har i enlighet medutskottets hemställan begärt hos regeringen att frågan om ställföreträdare förvissa dödsbon m.m. omgående utreds (rskr 1975/ 76:340). DelIIJu:9 Skr 1977/78:103 38 Förmin del vill jag först påpeka atl frågan om ställföreträdare för dödsbo i någonmån har kommit i ett nytt läge genom olika lagstiftningsåtgärder som harvidtagits . Hit hör bl.a. de ändringar som vidtogs ikommunalskatielagen (1928:370) och som innebär att regler för beskattning avhandelsbolag skall tillämpas på dödsbo. Dessa ändringar färantas ha lett till en snabbare upplösning av dödsbon i vissa fall, även omeffekten sannolikt är ganska begränsad. Blandnyare lagstiftning bör också nämnas fastighelsbildningslagen (1970:988), somträdde i kraft . Genom denna lag har möjligheterna ökat atttvångsvis och sålunda utan att samtycke krävs av fastighetens ägare - t.ex. ettdödsbo - vidta förändringar i fastighetsbildningen i slrukturförbättrandeeller plangenomförande syfte. Motsvarande gäller lagstiftningen om inrättandeav gemensamhetsanläggningar för fastigheter. Vidare har man genom tillkomstenav delgivningslagen (1970:428) fält klarare och enhetligare regler omdelgivning med dödsbon och samägare. Ävenom de ölägenheter som hänger samman med att fastighet ägs av dödsbo sålunda ivissa avseenden har minskat, kan avsaknaden av mer generella regler omställföreträdare för dödsbo alltjämt ge upphov till praktiska problem.Svårigheter visar sig framför allt i samband medfastighetsbildningsförrältningar och vid tillämpningen av skogsvårdslagen(1948:237) och naturvårdslagen (1964:822). Närdet gäller exempelvis fastighetsbildning är det som lagutskottet har påpekatinle tillräckligt att möjligheterna till tvångsingripanden har ökat. Ofta kanbättre resultat uppnås genom frivilliga överenskommelser mellan sakägarna. Emellertidkan en förhandlingslösning inte sällan försvåras eller omöjliggöras av atl enfastighet ägs av dödsbo, särskilt om del är många delägare som måste lämna sittsamtycke i olika frågor. Till detta kommer alt delgivningsrulinerna när delgäller dödsbo alltjämt är betungande. Motbakgrund av det anförda är det befogat atl se över de nuvarande bestämmelsemaom ställföreträdare för dödsbo. Den av begärda utredningen bör alltsånu komma lill stånd. För delta ändamål boren särskild utredare tillkallas. av frågan om ställföreträdare för dödsbo måste självfallet denuvarande reglerna om boutredningsman beaktas. En utgångspunkt bör vara altbestämmelserna om boutredningsman behålls i stort sett oförändrade men all dekompletteras med regler om ställföreträdare som lar sikte på dödsbo i varstillgångar ingår fastighet. I fall då boutredningsman har förordnatstorde det inte finnas anledning att utse en särskild företrädare beträffandeden fasta egendomen, åtminstone inte innan boutredningen är avslutad. Som harframhållit bör det i första hand ankomma på dödsbodelägarna själva att utseföreträdare för dödsboet. Därvid fär lill en början övervägas om del börinföras bestämmelser om att företrädare alltid skall utses när fastighet ingåri boets tillgångar eller om skyldigheten bör begränsas på ett eller annat sätt.Bl.a. uppkommer frågan om begränsning bör ske till sådana fall då jordbrukeller skogsbruk bedrivs på fastigheten, dvs. om den är taxerad somjordbruksfastighet, eller om företrädare bör utses även när det är fråga omannan fastighet. Vidare bör övervägas omskyldighet alt utse företrädare bör gälla endast när det finns ett meramarkerat behov av en behörig företrädare för boet. Å ena sidan kan det vara enfördel atl ett dödsbo i vars tillgångar fastighet ingår så snart som möjligtutser någon som företräder boet i frågor som rör 39 Kommittéer: Del II Ju:9 fastigheten.Ett tänkbart alternativ är atl ålägga delägarna i sådana dödsbon alt utse enställföreträdare i samband med bouppteckningen. Å andra sidan kan skäl anförasför att begränsa skyldigheten att utse företrädare till sådana fall då boetförblir oskiftat eller till fall då behov av ställföreträdareföreligger i ett aktuellt ärende eller på grund av att särskilda bestämmelserär tillämpliga på fastigheten. Så kan vara fallet t.ex. om fastigheten berörsav fastighetsbildning, om den ingår i jaktvårds- eller fiskevårdsområde ellerom föreskrifter har meddelats för fastigheten med stöd av naturvårdslagen(1964:822) eller miljöskyddslagen (1969:387). Enligtriksdagens uttalande bör domstol ges möjlighet att förordna ställföreträdareför dödsbo, om delägarna underiåter att utse företrädare eller om de inle kangöra detla, t.ex. på grund av att någon delägare vistas på okänd ort ellerdärför att de inte kan enas om vem som skall företräda boel. Utredaren börnärmare pröva i vilka fall det finns behov av en sådan möjlighet. Företrädarebör kunna förordnas inle bara på begäran av delägare ulan som haranfört också på ansökan av myndighet för vilken frågan har betydelse. Utredarenbör överväga vilka myndigheter som kan ha behov av en sådan inilialivmöjligheloch fdrulsättningarna för all ansökan skall kunna bifallas. En viktigfråga är vilka befogenheter som bör tillkomma ställföreträdaren. Förställningstagandet lill denna fråga kan viss ledning hämtas från de nuvarandebestämmelserna om boutredningsman. Det måste emellertid beaktas allboutredningsmannens huvuduppgift är atl utreda boet och göra del berett förskifte, medan de uppgifter som bör ankomma på en ställföreträdare ifastighetsfrågor är av annan och mera begränsad art. Ställföreträdarenshuvuduppgift blir att företräda boel inför olika myndigheter i ärenden som rörden fasta egendomen. Självfallet bör slällföreträdar-inslitutei samtidigtutformas på sådant sätt all den enskilde delägarens intresse inte träds förnär. 1 fråga om överiåtelse av fast egendom och tomträtt bör ställföreträdarensålunda inle ha större befogenheter än vad som i sådant hänseende tillkommerboutredningsman. Enannan fråga som måste beaktas under utredningen gäller ställföreträdarensskyldigheter och ansvar inför dödsbodelägarna. Härvidlag bör bl.a.uppmärksammas i vad mån ställföreträdaren skall åläggas atl samråda meddelägarna innan han vidtar en viss åtgärd och i vad mån han skall underrättadem om vidtagna åtgärder.