prop · G10397 · 1977-12-31 00:00:00 — Det kan därför inte, såsom utredningen föreslagit, överlämnas åtregeringen att utfärda närmare föreskrifter i detta hänseende. I lagen måstefastslås åtminstone huvudlinjerna för denna rätt att framställa kopior. Förmin del vill jag föreslå att detta görs genom att man i lagtexten i likhetmed vad som gäller för arkivs och biblioteks rätt att kopiera enligt 2 §tUlämpningsförordningen till URL och FotoL anger att mångfaldigande får skeför tillgodoseende av beredskaps- och skyddssynpunkter. Kopiering bör vidarefå ske för forskningsändamål. Framställningen bör endast avse enstakaexemplar. Genom en sådan bestämmelse tillgodoses arkivinstitutionens ochforskningens behov av att fritt kunna göra eller erhålla kopior somupphovsmännens intressen skyddas. a. av vissa remissinstansers påpekanden bör en del redaktionellaändringar göras i utredningens förslag tUl lagtext. huvudsak samma skäl som har anförts beträffande rätten att verkställa självainspelningarna bör även bestämmelsen om tillhandahållande av kopior m. m. bUdaen särsidld paragraf, 22 c §, i anslutning till de förut nämnda 22 a och 22 b§§. Klyshar framhåUit det angelägna i att man på ett effektivt sätt garanterar atttillhandahållna arkivkopior inte kopieras vidare. I detta syfte föreslår Klysatt man i 11 § URL för in ett förbud mot vidarekopiering 1977/78:97 99 förenskilt bruk av sådana kopior. I andra hand föreslår man att arkivet, närmaterial utiämnas, skaU föreskriva förbehåll i detta hänseende och attöverträdelse av förbehållet skall medföra straffpåföljd. Sådana förbe-håU börenligt förslaget föreskriva förbud mot all kopiering och mot allt annatutnyttjande än för enskilt studium. Somjag tidigare anfört bör bevarat material vara tUlgängligt bara förforskningsändamål. Som en följd härav bör rätten att göra kopior för utlämningtill annan begränsas till kopior för sådant ändamål. Någon framställning avkopior för enskUt studium såsom utredningen föreslagit bör därför inte komma i fråga.Arkivet bör också i enlighet med vad utredningen föreslagit åläggas attkontrollera att den som får ut kopior för forskningsändamål verkligen bedriverforskning. Det är vidare viktigt att materialet tiUhandahålls endast undersådana former att risken för missbruk i görligaste mån begränsas. För attförebygga missbruk bör i den nya 22 c § tas in en bestämmelse om att exemplarsom har framställts med stöd av bestämmelsen inte får utnyttjas för annatändamål. Något behov av regler av det slag som Klys har föreslagit föreliggerdå inte. Detkan självfallet vara lämpligt att arkivet vid utlämnande av exemplarskriftligen påminner om de begränsningar i användningen som URL på detta sättföreskiver. I övrigt bör man genom lämpliga tillämpningsföreskrifter sörja föratt det bevarade materialet eller kopior därav inte missbmkas, Isammanhanget vill jag slutiigen erinra om att det ankommer på utredningen omupphovsrätt att se över hela den upphovsrättsliga lagstiftningen. Det kan dågivetvis komma i fråga att göra förnyade överväganden även på de punkter somhär har behandlats. k. närstående rättigheter och rätten till fotografi föreslagit bör de nya bestämmelsernas innehåll göras tiUämpligtäven på utövande konstnärers, fonogramframslällares och radioföretagsprestationer samt på det s. k. katalogskyddet. Hänvisningar till 22 a22 c §§bör därför införas i 45, 46, 48 och 49 §§ URL. Deföreslagna reglerna bör också göras tUlämpliga på rätten tiU fotografisk bild.Utredningen har i detta hänseende hänvisat tUl regeln i 6 § FotoL, vUken gerarkiv och bibUotek rätt att med regeringens tiUstånd och på de villkor somanges däri för sin verksamhet framställa exemplar av fotografisk bUd.Bestänunelsen tar emeUertid liksom motsvarande regel i 12 § URL i huvudsaksikte på kopiering av sådant som redan finns i arkivels eller biblioteketssamlingar. Både det bevarande av inspelningar för arkivändamål och denkopieringsrätt som föreslås torde kräva direkt stöd i lagen på samma sättsom har föreslagits i fråga om URL. Detta bör ske genom att en hänvisning tUlbestämmelsema i URL görs i FotoL, lämpligen i ett särskilt stycke i 12 § ilagen. 1977/78: 97 lOo lertidi detta sammanhang påpeka att hela frågan om utformningen av FotoL och om desseventueUa inarbetande i URL f. n. övervägs av utredningen om upphovsrätt. ' Somjag har framhåUit, skall ett av pliktexemplaren vara nationalexemplaroch ett vara nationellt reservexemplar. Dessa exemplar, som bör vara såfullständiga som möjUgt, skall bevaras för framtiden. I likhet med utredningenoch remissinstanserna anser jag att kungl. såsom nationalbibliotekbör få nationalexemplaret. Det nationella reservexemplaret bör förvaras påbetryggande avstånd från . Med tanke på den särsldldasmåtrycksavdelning som finns vid universitetsbibUoteket i och på attSvenska ordboksredaktion är belägen inom föreslårutredningen att reservexemplaret bör placeras vid detta universitetsbibliotek.Jag biträder utredningens förslag. Det kombinerade materialet bör som jag harnämnt levereras endast till dessa två bibUotek. Jag återkommer härtUI i detföljande. Närdet gäller utnyttjande och tillhandahåUande av nationalexemplaret förutsätterjag en del begränsningar. Det är nödvändigt med tanke på den föreslagnakonstruktionen med endast ett komplett nationalexemplar och ett reservexemplari . Reservexemplaret bör såsom utredningen har föreslagit även vararegionexemplar för /högskoleregion. Det bör även kunna utnyttjas fört. ex. internationell låneverksamhet och sådana fjärrlån inom landet för vUkamaterial saknas vid andra bibliotek. Närmare regler om utnyttjande bör utarbetasinom universitetsbiblioteket och fastställas av styrelsen för isamråd med kungl. och forskningsbiblioteksrådet eUer det organ somkan komma att ersätta detta. UniversitetsbibUoteken iUppsala och har fått pliktexemplar av skrift . Genom 1949års riksdagsbeslut fick även ett pliktexemplar. I motiveringen förutvidgningen anfördes att (numerauniversitetsbibliotek) i motsats tUl andra svenska bibliotek hade kommit attintaga en ställning som vetenskapligt bibliotek jämförbart med kungl.biblioteket och de båda nyssnämnda universitetsbiblioteken. Frågan omförläggning till av högre utbildning och forskning aktuaUserades undersenare delen av , Genom beslut fick (numera universitetsbibliotek) rätt att med vissa inskränkningar disponera dets, k, granskningsexemplaret av skrift. Utredningenskulle enligt sina direktiv överväga i vUken utsträckning nuvarandeuniversitetsbibliotek skulle kunna utnyttja pliktexemplaren när det gällerförsörjning av svenskt tryck. 1977/78: 97 101 övervägtolika möjligheter att begränsa antalet pliktexemplar. Den anser att så starkaprincipiella skäl talar för att de olika högskoleregionerna behandlas på ettlikvärdigt sätt vad beträffar tillgång till svensk skrift för forskningsändamålm. m. att det inte vore försvarUgt att särbehandla någon av regionerna.Samtiiga remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga instämmer vad gällerde principiella skälen. Denav beslutade högskolereformen (prop. 1975: 9, UbU1975: 17, rskr 1975: 179 och prop. 1976/77: 59, UbU 1976/77: 20, rskr 1976/77:246) trädde i kraft den 1 juU 1977. Genom beslut har landet delatsin i sex högskoleregioner. Tillskapandet av högskoleregionerna innebär bl. a.att en i viss mån sammanhållen forsknings- och utbUdningsorganisation byggs uppinom varje region. Universitetsbiblioteken kommer därmed i praktiken att fungerasom vetenskapliga centralbibliotek i resp. region. Samtliga universitetsbibliotekfinns på orter som har en väl utbyggd forskningsverksamhet. Jaganser det riktigt, av både principiella och praktiska skäl, att behandla allahögskoleregioner lika i fråga om försörjning med det svenska trycket. Jagförordar därför att pliktexemplar levereras till universitetsbiblioteken isamtliga högskoleregioner i enlighet med utredningens förslag. Jag vill idetta sanunanhang erinra om att pliktleveranserna omfattar ett stort antalskrifter och småtryck som inte kan köpas på vanligt vis. Utredningenhar föreslagit att beslut om gaUring av pliktexemplar bör fattas lokalt, dvs.hos de mottagande biblioteken. Vidare föreslås att beslut om utnyttjande avpliktexemplar bör ankomma på styrelserna för de universitet, vUkas bibliotekfår pliktexemplar, efter hörande av resp. regionstyrelser. Universitets- ochhögskoleämbetet och i högskoleregion anser däremot attresp. regionstyrelse bör utfärda riktlinjer för fördelning av materialetmellan berörda högskoleenheter. Jaganser för egen del att det är naturligt att universitetsbiblioteken i den nyahögskoleorganisationen har en uppgift också gentemot andra högskoleenheter iregionen än den tUl vilken resp. bibUotek hör. Denna serviceuppgift gör detmotiverat att, som utredningen gör, tala om regionexemplar av det svenskatrycket. Föratt universitetsbiblioteken skall kunna fullgöra denna serviceuppgift på etttiUfredsställande sätt fordras enligt min mening att de har det fulla ansvaretför sin verksamhet. Vid dessa bibliotek finns också, bl. a. genom de särskildakrav som stäUs på bibliotekspersonalen, sakkunskap på detta område. Jag anserdärför att beslut om hur pliktexemplar skall utnyttjas inom regionen skallfattas, efter förslag av ledningen för resp. bibliotek, av styrelsen för denhögskoleenhet som får pliktexemplaren. Styrelsen bör därvid givetvis ta hänsyntill hur forskningen 1977/78:97 102 ochutbildningen är organiserad i regionen. Detta kan leda tUl att pliktexemplarplaceras vid annan högskoleenhet i regionen. Isamband med att jag återkommer med förslag i anledning av BIDOK:sbetänkande (SOU 1977: 71) Vetenskaplig och teknisk informationsförsörjningavser jag också att ta upp tidningsfilmningens organisation. 11.6.2Ljud- och bildupptagningar En ny arkivinstitution Jagdelar den uppfattning som kommit tUl uttryck hos DAK och hos flertaletremissinstanser att ljud- och bildupptagningar bör bevaras hos en central institution.Som jag har förordat bör emellertid sådana upptagningar som ingår ikombinerat material bevaras i bibliotek. Genomde föreslagna åtgärderna kan de tekniska och personella resurserna utnyttjaspå ett effektivt sätt. Bevarandet av fonogram bör därvid knyta an till denverksamhet som bedrivs vid nationalfonoteket (avsnitt 2,3.1), Fonoteket börorganisatoriskt anslutas till den centrala arkivinstitutionen. Härigenom kanen teknisk samordning komma till stånd. Dessutom möjliggörs en mer övergripandebehandling av de gallringsfrågor som kan bli aktuella. Dennya arkivinstitutionen bör som jag har föreslagit få ställning avstadig myndighet. Med den verksamhetsformen får den de bästa förutsättningarnaatt tillgodose forskningens intressen, vUket blir en av huvuduppgifterna. Degallringsuppgifter som institutionen kommer att få utförs också lättast inomramen för en statlig myndighet. Verksamheten vid den nya institutionen kommer iväsentliga avseenden att anknyta till de fömtsättningar och arbetsformer somgäller inom det offentliga arkivväsendet. I stor utsträckning kommer sålundamaterialet hos institutionen att vara av unik karaktär. Registrerings- ochgallringsuppgifter kommer att utgöra betydelsefulla delar av verksamheten. Liksomför arkivväsendet innebär utnyttjandet av nya databärare att de tekniskafrågorna och beständighetsaspekterna kommer i blickpunkten. De uppgifter somkommer att knytas till vad gäUer bevakningen av den tekniskautvecklingen på informationsbehandlingens område skapar en naturligförbindelselänk till den nya arkivinstitutionen. Arkivinstitutionen kommer åandra sidan att ansvara för en materialtyp som är tämligen specifik.Materialleveranserna och utnyttjandet av materialet kommer att grunda sig påen lagstiftning som avviker från vad som gäller för arkivväsendet i övrigt.Detta talar för att den nya arkivinstitutionen bör vara en självständigmyndighet, lämpligen benämnd arkivet för ljud och bild (). Samtidigtanser jag det viktigt att verksamheten inom de olika arkivinstitutionernasansvarsområden samordnas. Ett uttryck härför är den styrelsefunktion påarkivområdet som inrättades . 1977/78:97 103 kivetleds numera av en lekmannastyrelse, benämnd , i vUkeningår bl. a. företrädare för statlig och samtorganisationslivet och forskningen. är styrelse även förde självständiga myndigheterna dialekt- och ortnamnsarkiven samt svensktvisarkiv (DOVA) resp. svenskt biografiskt lexikon (SBL). Särskilda nämnder, medledamöter utsedda av regeringen, svarar för planering och samordning avverksamheten inom dessa myndigheter. Genom delegation har nämnderna också fåttvissa beslutsfunktioner. Närfrågan om särskild styrelsefunktion på arkivområdet togs upp i 1977 årsbudgetproposition (prop. 1976/77: 100 bil. 12, s. 102 f.) betonade jag att denföreslagna lösningen skulle göra det möjligt att låta statensarkivstyrelse leda flera institutioner om detta bedömdes lämpligt. Motbakgrund härav bör enligt min mening även vara styrelseför myndigheten arkivet för ljud och bild. En särskild nämnd bör utses meduppgifter motsvarande dem som åligger nämnderna för DOVA resp. SBL, Det börankomma på regeringen att besluta om nämndens storlek och sammansättning. Detplanerings- och förberedelsearbete, bl, a, rörande de närmare anvisningarnaför verksamheten, som erfordras inför inrättandet av den nyaarkivinstitutionen, bör lämpligen fullgöras av en organisationskommitté. Jagavser att i annat sammanhang återkomma tiU regeringen i denna fråga. Idet föregående har jag förordat att leveranserna till institutionen av såvälradio- och TV-material som fonogram, videogram och film bör regleras i lag. Enhuvuduppgift för institutionen blir att svara för att föreskrivna leveranserfuUgörs. Institutionen bör också inom ramen för tilldelade medel ta initiativtill förvärv av sådana upptagningar som är undantagna från leveransplikt ochsom bedöms lämpliga att införliva med samlingarna. Jag återkommer senare tillfrågan om övertagande av äldre arkivmaterial från andra institutioner. Jag ärinte beredd att ta ställning till förslagen om att arkivinstitutionen bör haresurser att bedriva viss egen inspelningsverksamhet på såväl ljud- sombildområdet. Frågan får prövas i anslutning till institutionens årligaanslagsframställningar. Jag förutsätter dock att den inspelningsverksamhet somnu bedrivs hos nationalfonoteket kommer att fortsättas även efter det attnationalfonoteket fått annan huvudman. Jagär medveten om att en arkivinstitution med forskarservice kräver en noggraimoch mångfacetterad katalogisering av materialet för att det skall bli såtillgängligt som möjUgt. Utredningens höga ambitionsnivå i detta avseendeskulle medföra betydande kostnader. SR har i sitt remissyttrande påpekat attutredningens bedömning av kostnadema för kåta- 1977/78:97 104 logarbeteoch samkörningar ändå är tilltagen i underkant. Företaget anser att frågan omsamköming av SR:s och arkivinstitutionens katalogsystem måste studerasnärmare. Mot bakgmnd härav finns det anledning att tills vidare sikta på någotenklare registreringsformer. Detta skulle innebära att varje mediumkatalogiseras för sig, varvid institutionen direkt kan utnyttjaprogramföretagens kataloger och nationalfonotekets registreringsmtiner. Vadgäller filmen torde erfarenheter stå att vinna från . Det börvara en uppgift för arkivinstitutionen att efter hand pröva om uppläggningenav katalogiseringsverksamheten någorlunda svarar mot de krav som utnyttjarnaställer. Behovet av mer kostnadskrävande registersystem får sedan prövas i deårliga budgetprövningarna. Det bör också ankomma på institutionen altundersöka fömtsättningama för och angelägenheten av en samordning av katalogiseringenmed andra registrerande och bevarande organ. Förslaget om särskUd registreringav rättighetshavare, som framfördes i radioutredningens remissyttrande, börlikaså prövas av den nya av en bedömning avbehovet av en sådan registrering. Gallringsbeslutav mer övergripande karaktär bör fattas av efter hörandeav SR resp. . I annat fall bör den särskUda nämnden eller chefenför institutionen få fatta beslut om gallring. Somframgår av vad jag förut har sagt skall materialet utan tillstånd avrättsinnehavarna tillhandahållas för forskningsändamål. I övrigt krävs iprincip att avtal med rättsinnehavarna träffas t, ex, när det gäller kopieringför andra ändamål. Medhänsyn tUl de kopieringskostnader m. m. som kommer alt uppslå i samband med attmaterialet tillhandahålls finner jag utredningens förslag om avgiftsbeläggningrimligt. Som flera remissinstanser har påpekat är det emellertid angeläget attavgiften inte blir så hög att den förhindrar ett utnyttjande av materialet. Detbör ankomma på arkivinstitutionen att efter samråd med () komma in till regeringen med förslag i avgiftsfrågan när fömtsättningamaför avgiftsuttaget är klarlagda. Jag förutsätter att de inkomster som kan kommaatt uppstå till följd av avgiftsbeläggning skaU tiUföras institutionen ochdisponeras i den löpande verksamheten. Institutionen bör själv förfoga översådan kopieringsutrustning som behövs för att man skall kunna tillhandahållaupptagningar inom arkivets lokaler. Den publiceringsverksamhet som bedrivsvid nationalfonoteket bör fortsätta. Behovet av ytterligarepubliceringsverksamhet får prövas med anledning av de årliga anslagsframställningarna. Jaghar tidigare framhåUit att jag avser att föreslå regeringen att uppdra åtriksarkivet att bevaka den tekniska utvecklingen på informationsbehandlingensområde, främst där arkivfrågoma direkt berörs. Genom den föreslagnaarkivinstitutionens anknytning till det offentliga 1977/78:97 105 arkivväsendetoch inordningen under får bevakningsfrågan enligt minuppfattning en tiUfredsställande lösning. Någraremissinstanser har föreslagit att arkivinstitutionen skall åläggas uppgifterutöver dem jag här har behandlat. Man har bl. a, pekat på behovet avinventering av befintliga ljud- och bildupptagningar i landet och vissaserviceinsatser i samband därmed. Jag vill i detta sammanhang åter erinra omriksarkivets uppgifter vad avser bevakning av den tekniska utvecklingen.Riksarkivet har dessutom en i instruktion reglerad skyldighet att tUlhandagåäven statsägda bolag, kommunala myndigheter och enskilda med de råd ochanvisningar i arkivfrågor som verket kan lämna. Servicebehovet vad gäller ljud-och bildupptagningar torde sålunda i viss utsträckning kunna täckas inom ramenför existerande resurser. Erfarenheterna från den nya institutionensverksamhet torde också på ett naturligt sätt, tUl följd av den organisatoriskasamhörigheten, kunna tiUföras servicefunktion. Vad gällerförslaget om inventeringsverksambet kan anföras, att för närvarandebygger upp ett s, k, nationalregister över enskilda arkiv. Detta register, somavses få olika sökmöjligheter, torde i viss utsträckning också ge vissaupplysningar om ljud och bildmaterial. I den mån inventeringar utöver dettaanses erforderliga bör de ske inom ramen för de resurser som den nyainstitutionen tilldelas. Övertagandeav arkivmaterial från andra institutioner Detbör betonas att den nya arkivinstitutionen åtminstone till en början huvudsakligen kommer alt bevara sådant material som avlämnas till följd av denföreslagna pliktleveranslagen. Detla betyder att materialet i princip ärtiUkommet efter . För radio- och TV-upptagningarna förordarjag dock vissa övergångsbestämmelser i pliktleveranslagen med innebörd attleveranserna skall omfatta program som har sänts efter utgången av (avsnitt 11.10,1). Avförslaget att knyta det framtida bevarandet av fonogram till den verksamhet somnu bedrivs vid nationalfonoteket bör enligt min mening följa att det äldrematerial som finns vid denna institution också organisatoriskt förs över tiUden nya arkivinstitutionen. Jag återkommer senare till de lokalmässigaaspekterna på denna fråga. VadgäUer äldre arkivmaterial (upptagningar och s. k. kringmaterial) i SR:s arkivhar utredningen pekat på två möjligheter, antingen överlämnas originalmaterialtUl arkivinstitutionen eller så får institutionen möjUghet att framställakopior. SR har i sitt remissyttrande framhållit att företaget inte anser detlämpligt annat än i undantagsfall att äldre material överlämnas tillarkivinstitutionen. SR kommer dock att medge att materialet kopieras punktvisefter hand som forskare önskar ta del av det. Jagvill i sammanhanget erinra om att de förslag till tekniska lös- 1977/78:97 106 ningari fråga om TV-inspelningar som här förordas också medför praktiska hinder fören överföring av äldre TV-upptagningar som används för programändamål. Denkopierings- och avspelningutrustning som i detta sammanhang är beräknad förarkivinstitutionen är således inte tekniskt anpassad för detta material. Medhänsyn till det anförda finner jag att kompletteringen av arkiv institutionenssamlingar med äldre material från SR tUls vidare torde få lösas genomkopiering. Omfattningen av kopieringsverksamheten får styras avarkivinstitutionens ekonomiska resurser. Jag har för /79beräknat vissa medel för detta ändamål. äldrematerial kan av en rad skäl, bl. a. tekniska, knappast komma i fråga föröverföring till arkivinstitutionen. Detta har även utredningen påpekat. Kopiori form av videogram torde kunna utgöra en lösning. Jag har i det föregåendeförordat att arkivinstitutionen skaU förfoga över utrustning för överföring avfilmupptagning till videogram. Härmed skapas också goda tekniska fömtsättningarför överföring av äldre filmmaterial. Arkivinstitutionen bör ha rätt att somgåva eller deposition ta emot äldre ljud- och bildupptagningar från enskildinom ramen för nu beräknade resurser. 11.7.1Skrifter m. m. Kostnadernaför det leveranspliktiga materialet fördelas dels på kostnader för denleveransskyldiga parten, dvs. framställnings-, hanterings-ochlagringskostnader, dels kostnader hos de mottagande biblioteken. Därtill kommervissa portokostnader som f. n. betalas av staten om tryckeriet är beläget påannan ort än det leveransberättigade . Jagvill här först beröra kostnaderna för den leveransskyldiga parten. Utredningenvisar att hela framstäUningskost-naden tryckproduktion uppgicktill ca 4,9 milj. kr. varav ca 2,1 milj. kr. Med hänsyntill genomsnittlig upplagestorlek, beräknade friexemplar och det faktum attupplagorna i regel lämnar ett visst antal överexemplar, som inte kan säljastill fuUt pris, konstaterar utredningen att kostnaderna för pliktexemplarendast är att se som en marginalkostnad för producenten. Dyrbara bokverk i småupplagor kan dock utgöra undantag. Utredningen föreslår därför att ersättningskall utgå i sådana fall där förlagsnettopriset överstiger . avvisar resonemanget om att kostnaderna kan anses varamarginella för producenten. Enligt föreningens mening bör staten helt ellerdelvis ersätta kostnaderna för pliktleverans. Lagbestämmelserom skyldighet för boktryckare eller utgivare att avlämna exemplar av sinproduktion till ett eller flera bibliotek förekommer i de flesta länder. ISverige har som jag har nämnt pliktie- 1977/78:97 107 Vid pliktieverans utgår ingen ersättningtill producenten. Föregen del anser jag, i Ukhet med utredningen, att kostnadema för pliktexemplarav skrifter kan anses marginella. Med hänsyn tiU alt ytterst få pUktexempIar,endast sex verk, överstiger beloppet . (förlagsnettopris) anserjag att ersättning inte skall utgå för pliktexemplar av skrift. Vadgäller kombinerat material har jag tidigare förordat, att skyldighet att lämnapliktexemplar bör gälla endast för upplagor som uppgår till 50 exemplar ellermer. Vidare har jag förordat, att bl. a. av kostnadsskäl endast tvåpliktexemplar skall lämnas, ett till kungl. och ett tilluniversitetsbiblioteket i . Med anledning av nyssnämnda begränsningar ileveransskyldigheten kommer enligt min mening producenternas kostnader för detleveranspliktiga materialet att bli av mindre omfattning. Sålunda förordar jagatt ersättning inte skall utgå. Vadgäller kostnaderna för de mottagande biblioteken konstaterar utredningen attdessa torde bli högre såväl vid köp som vid förvärv genom rekvisition än vidnuvarande system.