prop · G10375 · 1977-12-31 00:00:00 — Föreligger särskilda skäl får regeringen eller myndighetsom regeringen bestämmer befi"ia den som ålagts överförbrukningsavgiflfrån att utge avgiften, 36 § Den som uppenbarligen underlåter att rätta sig efterreglering enligt 7 § kan, om åtgärd enligt 25 § ej kan vidtagas, av myndighet som regeringen bestämmer avstängas från att erhålla ytterli gare mängd av förnödenheten. Utgöresförnödenheten av ledningsbunden energi skall den som tillhandahåller energinverkställa beslutet om avstängning. Härvid äger 30 § andra stycket motsvarandetillämpning. Underlåtes vad i andra stycket stadgas äger vad i 34 §föreskrives om vite motsvarande tillämpning. 37 § Har näringsidkare, som driver handel med eller i sinrörelse an vänder förnödenhet som avses i 7 §, ålalats för brott mot denna lag och har han genom brottet i väsentlig mån åsidosatt föreskrift eller villkor som meddelats enligt 7 §, får myndighet som regeringen bestämmer meddela honom förbud att i rörelsen saluhålla, överlåta eller använda sådan förnödenhet som brottet avsåg. Föreligger särskilda skäl får för budet jämväl avse andra förnödenheter, som är föremål för regleri.ng enligt 7 §. Avsåg brottet förnödenhet som avses i 8 § och harnäringsidkaren genom brottet i väsentlig mån åsidosatt föreskrift eller villkorsom meddelats enligt samma paragraf, får om särskilda skäl föreligger förbudenligt första stvcket meddelas honom beträffande förnödenhet, som är 38 § Förbud enligt37 § består till dess reglering av förnödenheien enligt 7 § upphör. Myndighetsom meddelat förbudet får dock upphäva det . Leder åtalet somföranlett förbud enligt 37 § ej till fällande dom, skall myndighet som meddelatförbudet häva det. 39 § Förråd avförnödenhet som omfattas av förbud enligt 37 § och som näringsidkaren inneharvid delgivning av förbudet är denne berättigad att få inlöst genom denmyndighets försorg som meddelat förbudet. Härvid skall 1621 §§ tillämpas. Ansvarsbestämmelser m. m. 40 § Till böter eller fängelse i högst dömes, om ejgärningen är belagd med straff i , den som uppsåtUgen eller av oaktsam het 1. ej iakttagerföreskrift eller villkor som meddelats enligt 7 eller 8 §, 2. i ärende omutfående eller återkallande av ransoneringsbevis eller i ärende om tUlstånd somavses i 8 § till myndighet eller dess ombud lämnar oriktig uppgift, om åtgärdeninnebär fara i bevishänseeride. 1977/78: 75 106 3. vid förvärv mot kvitto eller liknande handling avförnödenhet som avses i 7 § i handlingen lämnar oriktig uppgift, om åtgärden inne bär fara i bevishänseende, 4. bryter mot 22,23 eller 24 § eller obehörigen förskaffar sig äkta eller falsktransoneringsbevis, 5. för förvärv avförnödenhet obehörigen använder för annan utfärdat ransoneringsbevis elleranvänder återkallat ransoncringsbevis, 6. underlåter attfullgöra skyldighet som åligger honom enligt 29, 30 eller 31 §, 7. vid fullgörandeav skyldighet enligt 29 eller 30 § lämnar oriktig uppgift eller i anteckningarinför sådan uppgift, om åtgärden innebär fara i bevishänseende, 8. bryter motförbud som meddelats enligt 37 §. Föreliger särskilda skäl får regeringen föreskriva attgärning som avses i första stycket och som är av mindre allvarlig karaktäricke skall förskylla svårare straff än böter, högst femhundra kronor. 41 § Näringsidkare som icke iakttar erforderlig omsorg vidomhän- derhavandet av rörelsens förråd av förnödenhet som avses i 7 eller 8 § eller av ransoneringsbevis som mottagits i eller för rörelsen och som till följd därav icke kan redovisa förrådet eller bevisen i föreskriven ordning dömes tUl böter. Vad i första styeket stadgas i fråga om ransoneringsbevisskall även gälla anteckningar som avses i 29 § och andra handlingar som skallupprättas enligt föreskrift som utfärdats med anledning av reglering enligt 7dier 8 §. Har fleramedverkat till brott enligt denna lag äger 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbalkenmotsvarande tillämpning. 43 § Företagareansvarar för gärning som avses i 40 eller 41 § om gärningen begås i hansrörelse och han har haft eller bort ha vetskap om gärningen. 44 § Egendom sommottagits, olovligen saluhållits eller utbjudits till avyttring mot vederlag isamband med brott enligt denna lag eller som undanhållits eller olovligenanvänts, frambringats, tillverkats eller beretts genom sådant brott skallförklaras förverkad, om det ej är uppenbart obilligt. Detsamma gällerransoneringsbevis samt, om gärningsmannen eller annan som medverkat tillbrottet äger ytterligare förråd av den förnödenhet som brottet avsett, dessaförråd. Förråd av andra förnödenheter som är föremål för reglering enligt 7eller 8 § och som ägs av gärningsmannen eller annan som medverkat till brottetkan också förklaras förverkade, om särskilda skäl föreligger. I stället för egendom som avses i första stycket kan dessvärde förklaras förverkat. 45 § Har beslag lagts på egendom, som kan antagas bliförverkad, och är den underkastad förskämning eller snar förstörelse eller annan nedgång i värde, får den genast försäljas. Sådan försäljning skall alltid ske om ägaren begär det. Uppskattas egendomens värde till femhundra kronor eller högre belopp och har ej försäljning påkallats av ägaren, skall dock tillstånd till försäljning sökas hos rätten, om omständighe- Prop.1977/78: 75 107 Rätten får utan att höra ägaren meddela beslut om egendomensförsäljning. 46 § Ätal för brott som avses i 41 § får endast väckas efter anmälan eller medgivande av myndighet som regeringen bestämmer. 47 § Mot beslut om föreläggande av vite får talan ej föras annat än i samband med talan mot beslut om utdömande av vitet. Talan mot beslut omutdömande av vite, mot beslut som meddelats enligt 3638 §§ och mot beslut avcentral förvaltningsmyndighet rörande återkallelse av ransoneringsbevis föreshos kammarrätten genom besvär. Förvaltningsmyndighetseller kammarrätts beslut länder till efterrättelse utan hinder av besvär, omej annat förordnas. Talanmot annat beslut enligt denna lag oeh som icke meddelats av allmän domstolföres i den ordning regeringen bestämmer. Dennalag träder i kraft då allmänna ransoneringslagen (1954:280) skall upphöra att gälla. Förekommeri lag eller författning hänvisning till föreskrift som ersatts genombestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Prop.1977/78: 75 Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928: 370) Härigenom föreskrives att 20 § kommunalskattelagen (1928: 370) skall ha nedanangivna lydelse. 20§1 Vid beräkningen av inkomsten från särskUd förvärvskälla skola från samtligaur förvärvskällan under beskattningsåret härfiutna intäkter i penningar ellerpenningars värde (bruttointäkt) avräknas alla omkostnader underbeskattningsåret för intäkternas förvärvande och bibehållande. Ättkoncernbidrag, som icke utgör sådan omkostnad, ändå skall avräknas i vissa falloch inräknas i bruttointäkt hos mottagaren framgår av 43 § 3 mom. Avdrag måicke ske för: den skattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter,däruti inbegripet vad skattskyldig utgivit såsom gåva eller såsom periodisktunderstöd eller därmed jämförlig periodisk utbetalning till person i sitthushåll; värdet av arbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhetutförts av den skatlskyldige själv, andre maken, hemmavarande barn under 16 åreller hemmavarande barn, som fylli 16 men ej och som ej anses tillhöraarbetspersonalen; ränta å den skattskyldiges eget, i hans förvärvsverksamhetned lagda kapital; svenska allmänna skatter; kapitalavbetalning å skuld; avgift enligt 5 kap. sludiestödslagen (1973: 349); avgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift; förlust, som är att hänföra till kapitalförlust. Avdrag må icke ske för: denskattskyldiges levnadskostnader och därtill hänförliga utgifter, därutiinbegripet vad skattskyldig utgivit såsom gåva eller såsom periodisktunderstöd eller därmed jämförlig periodisk utbetalning till person i sitt hushåU; värdet avarbete, som i den skattskyldiges förvärvsverksamhet utförts av denskattskyldige själv, andre maken, hemmavarande barn ellerhemmavarande barn, som fyllt 16 men ej och som ej anses tillhöraarbetspersonalen; ränta åden skatlskyldiges eget, i hans förvärvsverksamhet nedlagda kapital; svenska allmänna skatter; kapitalavbetalning å skuld; avgiftenligt 5 kap. studiestödslagen (1973: 349); avgift enligt lagen (1972; 43.5) om överlastavgift; överförbrukningsavgifl enligt ransoneringslagen (OOOO:000); förlust, som är att hänföra till kapitalförlust. Denna lag träder i kraft . 1) Senastelydelse 1973: 113 Prop.1977/78: 75 Lag om ämjdlriiig i lagen (1973: 861) om lokalkristidsförvaltning Härigenom iöreskrives i fråga om lagen (1973: 861) om lokalkristidsförvaltning dels att i 2 och 12 §§ orden "Kungl. Maj:t" skaUbytas ut mot "regeringen", dds att 1och 11 §§ skall ha nedan angivna lydelse. Kommer rJket i krig, träder bestämmelserna i 2 § i tillämpning.När kiiget upphört, förordnar Koniirigcn före avslutandet av dennksdagssession som börjar nisrrnaiit efter krigets slut, att bestämmeSsernaicke vidare skall tUlämpas. Detta gäUer dock ej i den mån beslämmelserna alltjämtskall UHämpas på grund av förordnande enligt andra stycket. Vid krigsiaia vari riket befin ner sig och under förhållanden som avses i / ii tredje stycket allmänna ransoneringslagen (1954: 280) iar Konungen förordna att bestämmelserna i 2§ skall tillämpas. Sådar.t förordnande skall inom en månad eller, omriksdagssession ei pågår, inom en månad frän facrian av nästkommande sessionunderställas för prövning av frågan om förordnandet skall bestå.Sker ej sädan inderställning eller godkänner ej förordnandet inornivå månader från det underställning skett, förfaller förordnandet. Upphörkrigsfara som föranlett förordnandet, skall förordnandet upphävas förenästkommande riksdagssessions avslutande. Kommer riket i krig, träder bestämmelserna i 2 § i tillämpning.När kriget upphört, förordnar regeringen före avslutandet av det sombörjar närmast efter krigets slut, att bestämmelserna icke vidare skalltillämpas. Detta gäller dock ej i den mån bestämmelserna alltjämt skalltillämpas på grund av förordnande enligt andra stycket. Vid krigsfara vari riket befinner sig och underförhållanden som avses i 2 § första stycket ransoneringstagen (OOOO: 000) fårregeringen förordna att bestämmelserna i 2 § skall tiUämpas. Sådantförordnande skall inom en månad eller, om ej pågår, inom en månad frånbörjan av nästkommande unaerställas för prövning av fråganom förordnandet skall bestå. Sker ej sådan underställning eller godkänner ejriksdagen förordnandet från det underställning skett,förfaller förordnandet. Upphör krigsfara som föranlett förordnandet, skallförordnandet upphävas före nästkommande avslutande. 1977/78: 75 110 11§ Talan mot kristidsnämnds beslut i ärende enligt denna lag föres hoslänsstyrdsen genom besvär. Mot beslut en- Mot beslut en- ligt denna lag förestalan genom ligt denna lag föres talan, om ej besvär hos Konungen eller myn- regeringen förordnar att tcdan ej dighet som Konungen bestäm- må föras, genom besvär hos re- mer. geringen eller myndighet som re- Kristidsnämndsoch länsstyrelses beslut länder till efterrättelse utan hinder av besvär, om ejannorlunda förordnas. Dennalag träder i kraft . Prop.1977/78: 75 Lag om ändring i oljekrislagen (1975:197) Härigenomföreskrives i fråga om oljekrislagen (1975: 197) att 2 § skall ha nedan angivnalydelse. SkaU fullgöra skyldighet att begränsa oljekonsumtionen enligt artiklarna 13 och 14 i det avtal som anges i 1 §, får regeringen föreskriva, att bestämmelserna i 712 §§ ransoneringslagen (0000:000), hdt dier delvis, skall äga tillämpning , högst varje gång. Skall fullgöra skyldighet att begränsaoljekonsumtionen enligt artiklarna 13 och 14 i det avtal som anges i 1 §, fårregeringen föreskriva, att bestämmelserna i 25 §§ aUmänna ransoneringslagen(1954:280), helt eller delvis, skall äga tillämpning , högst ettår varje gång. Föreskriftsom avses i första stycket skall inom en månad eller, om ej pågår,inom en månad från början av nästkommande underställas fördess prövning huruvida föreskriften skall bestå. Underlåtes detta ellergodkänner ej föreskriften från det underställningenhar skett, är föreskriften förfallen. Undertid då bestämmelse i 2 5 §§ allmänna ransoneringslagen äger tiUämpning skalläven motsvarande föreskrifter i 646 §§ samma lag tillämpas. Ersättning vidinlösen skall dock bestämmas av den nämnd som anges i 8 § denna lag och ej avvärderingsnämnd som avses i 10 och 11 §§ allmänna ransoneringstagen. Undertid då bestämmelse i 712 §§ ransoneringslagen äger tUlämpning skall ävenmotsvarande föreskrifter i 1347 §§ samma lag tillämpas. Ersättning vidinlösen och förfogande skall dock bestämmas av den nämnd som anges i 8 § dennalag och ej av värderingsnämnd som avses i 16 och 17 §§ ransoneringslagen och18 § förfogandelagen (OOOO: 000). Denna lag träder i kraft . 1977/78: 75 112 1 Förslaget till ransoneringslag (RLU:s) betänkanderemissbehandlades i anslutningtill remissbehandlingen av energiberedskapsutredningens (EBU:s) betänkande(SOU 1975: 6061) Energiberedskap för kristid. Ransoneringslagsutredningensbetänkande innehåller två huvudavsnitt, dels en översyn av allmännaransonerigslagen (1954: 280), dels förslag med motiveringar till regeringensransoneringsförordningar på skilda försörjningsområden. Iremissammanställningen tas inte remissinstansernas synpunkter på dessa förslagmed annat än i undantagsfall. De flesta reniissinstanser tillstyrker eller lämnarutredningens förslag utan erinran. Den kritik som framförs avser tillövervägande delen detaljspörsmå! av saklig eller redaktionell natur. Endast pånågra punkter ifrågasätts behovet och lämpligheten av de föreslagna bestämmelserna. Riksåklagaren() anför att utredningens allmänna överväganden inte föranleder något annatuttalande från hans sida än att den föreslagna ransoneringslagen framstår somändamålsenligt disponerad. Rikspolissiyrelsenframhåller att erfarenheterna från oljekrisen och andra internationellakrislägen har påvisat det angelägna i alt klara beslutsregler och en välförberedd administration finns färdiga all användas då behoven uppkommer.Enligt uppfattning har utredningen föreslagit åtgärder somär väl avpassade att möta och förebygga allvarligare försörjningskriser. Inteheller överbefälhavaren () har utöver vissa smärre påpekanden något atterinra mot betänkandet. Civiljörsvarsstyrelsen menar att RLU:s beskrivning avutvecklingen av det svenska samhällets sårbarhet är rimlig. En svaghet är attutredningen inte diskuterar alternativa utvecklingstendensers konsekvenser förransoneringslagstiftningen. Daiainspekiionenerinrar i anslutning till utredningens påpekanden att samhällsutvecklingen avflera skäl har medfört att möjligheterna att bemästra försörjningssvårigheterminskat väsentligt om datoriseringens effekter och därav föranleddasvårigheter att klara försörjningskriser. 1977/78: 75 113 försvar anför attutredningen har sökt tillmötesgå kraven på rättvisa iransoneringslagstiftningen utan att för den skull behöva föreslå en långt drivendetaljreglering. Enligt nämndens mening är de avvägningar utredningen har gjortväl motiverade. En förenkling av språket i lagtexten borde dock, menarnämnden, vara möjlig ulan att rimliga krav på exakthet och tydlighet behövereftersättas. Civilbefälhavaren i Övre civilområde finner detmycket tillfredsställande dels att möjligheten till snabba ingripanden har tillgodosetts,dels att den administrativa beredskapen väsentiigt har höjts genom deutarbetade förslagen till tUlämpningsföreskrifter. Lantbruksstyrelsenframhåller nödvändigheten av att samhället har ett ransoneringssyslem som ialla krislägen garanterar jordbruket tillgång till i försia hand drivmedel ochelström. Brist på drivmedel skulle i vissa känsliga skeden, t. ex. vid sådd ochskörd, medföra nedgång i produktionen. Utan att närmare gå in påuppdelningen av beslutsbefogenheterna mellan regering och riksdag påpekarstyrelsen det angelägna i att ransoneringsbestämmelserna snabbt kan sättas itiUämpning, varvid särskilt risken för hamstring och andra ogynnsamma samhällseffektermåste beaktas. Lika viktigt som att systemet fort kan sättas i tillämpning äratt det sedan är lättadministrerat, framhåller styrelsen. () betonar att förslaget till nyransoneringslag fyller nu kända behov inom livsmedelssektorn. Nämnden har ingaprincipiella invändningar mot förslaget och biträder i huvudsak de synpunkteroch förslag till åtgärder som redovisas i betänkandet. finner det mycket tillfredsställande attregeringen fär förbättrade möjligheter att snabbt tillgripa åtgärder vidkrislägen med knapphet på energi och varor. EnUgtöverstyrelsens för ekonomiskt försvar (OEE:s) mening innebär den nyaransoneringslagen ooh särskilt utredningens förslag till en smidig koppUngmellan denna och förfogandelagen att goda förutsättningar har skapats för attmöta försörjningskriser av alla tänkbara slag varför man kanundvika ransoneringslagstiftning av tiUfällighets-karaktär. () finner RLU:s förslag i stortväl grundade och har utöver vissa smärre påpekanden och förslag inga erinringarvarken från allmän synpunkt eller från energisynpunkt. och Centrala driftledningen (CDL) instämmer i RLU:söverväganden och understryker det angelägna i att erforderliga lagar ochförordningar är så förberedda att utlösningstiden minskar väsentligt iförhåUande till vad som har varit fallet. () ansluter sig till RLU:suppfattning att målet för samhäUet bör vid fredskris vara att samhället skallkunna 8 1977/78. 1977/78: 75 114 verka under i stort sett normala förhållanden och ommöjligt utan störningar i produktion och sysselsättning. har inga avgörande invändningarmot utredningens förslag i stort med undantag för förslagen till förbrukningsdämpandeavgift och överförbrukningsavgifl, som enligt förbundets uppfattning fått enklart otillfredsställande behandling och därför inte bör ingå i en eventuell nylagstiftning på sätt som föreslås i betänkandet. () delar RLU:s allmännaöverväganden i stort och understryker att folkförsörjningen är sårbar påett helt annat sätt än när nu gällande ransoneringslag tillkom. KF tillstyrkerdärför RLU:s förslag att tillämpningsområdet för lagen vidgas. KF menar därvidatt det måste slås fast att ransoneringslagen skall tjäna uteslutandeförsörjningspolitiska syften; att vara ett väsentligt led i vårberedskapslagstiftning. KF påpekar vidare att lagen inte får tolkas så att denfår rent tUlfälliga och prisreglerande verkningar. understryker det positiva i atten samordning sker av de olika lagbestämmelserna som finns på ransoneringsområdet.Svenska värmeverksföreningen ger uttryck för likartade uppfattningar och menaratt det är en fördel att utredningen har valt att sammanföraransoneringslagstiftningen i en enda lag. Föreningen har inga principiellainvändningar mot förslaget. Även () uttalartillfredsställelse med att initiativ har tagits för att samordna de olikalagreglerna på ransoneringsområdet. (), , . , och har i och för sig inte något i sakatt erinra mot RLU:s lagförslag. vill emellertid påförekommen anledning kraftigt inskärpa att man vid förslagets eventuella framtidatillämpning inte missgynnar eller diskriminerar den mindre och medelstoraindustrins behov i en krissituation. Även lianlverks-ocliindustriorganisation (SHIO) tillstyrker med visst undantag RLU:s förslag. allmännyiiiga bostadsföretag () är av denuppfattningen att en ransoneringslag med föreslagen uppbyggnad är ettvärdefullt instrument för att åstadkomma en god försörjning av energi tillolika samhällssektorer även i krissituationer. På några punkter av allmän karaktär framför en delremissinstanser kritik. och , som företräder densamlade svenska kraftindustrin, är starkt kritiska mot utredningens forceradearbetstakt och anför: I åtskilliga avsnitt av betänkandet anförs tidsbrist somskäl för att RLU inte i önskvärd eller ofta ens erforderlig omfattningbearbetat ski' frågor i syfte att underbygga sina överväganden och förslagbetr. Prop.1977/78: 75 115 nyaoch ändrade lagar och förordningar. Kraftindustrins representanter i RLU harunder utredningsarbetet påpekat det synnnerligen betänkliga i att utredningenmåst forceras i så hög grad att nämnda konsekvenser uppstått. Kraftindustrinvill kraftigt understryka denna synpunkt och även framhålla att förslag tillett antal andra nödvändiga författningsbestämmelser borde ha utarbetats avRLU, en uppgift som RLU nu tvingats föreslå att skilda planläggningsmyndigheterfår ta på sig. KraftindustrinvUI i sammanhanget som exempel peka på en besvärande generell konsekvens avRLU:s tidsbrist, nämligen att förslagen tiU olika förordningar och instmktionerknappast i något fall kunnat anknytas till krigs- och beredskapssituationen ransoneringslagen som utgör grunden för förordningarna täcker däremot allatyper av krislägen, alltså även krig och beredskap. ansluter sig till kraftindustrins kritik och understrykerkraftindustrins beklagande av att tidsbrist har hindrat utredningen från att trots lovvärda ambitioner utarbeta ett i alla delar komplett system av lagaroch förordningar. Detta gör, säger föreningen, att oklarhet omransoneringssystemets funktion i vissa delar ännu föreligger. Från föreningenssynpunkt gäller detta kanske speciellt i de delar som gäller formerna föruppbörd och indrivning av överförbrukningsavgifter, beslut om avstängning m.fl. hithörande problem. Därtill kommer enligt föreningen att remisstidenknappast har varit tillräcklig för den allsidiga gran.skning, som detta ärendeenligt föreningens uppfattning borde ha motiverat. har kritiska synpunkter på utredningens arbete. RLUhar i likhet med alla andra utredningar inom energiområdet haft att arbetaunder en betydande tidspress, skriver förbundet. Detta har medfört att etticke obetydUgt utredningsarbete återstår, innan alla delar av det föreslagnasystemet för energireglering m. m. har klarnat. Såsom exempel på återståendeutredningsuppgifter nämner förbundet utarbetandet av förslag till förordningaroch instruktioner som täcker inte bara fredskrissituationerna utan även krigoch krigsfara. Vidare kan nämnas formerna för uppbörd och indrivning avöverförbrukningsavgifter, avstängning från ytterligare leveransav förnödenhet, besvärsordningen inom elsektorn och översyn av vissabestämmelser om beredskapsplanering. riktar å sin sida kritik mot RLU för att utredningen ejhar lagt fram förslag till en lag om den av energiberedskapsutredningenförordade värmetaxeringen av fastigheter. Någraremissinstanser tar upp och diskuterar lämpligheten av att utredningen harutformat en ny lag. Inget yttrande mynnar dock ut i ett avstyrkande. Sålundadelar kammarrätten i utredningens mening att ransoneringsbeslämmelserna bör sammanföras i en ny lag. 1977/78: 75 116 Kammarrättentillstyrker namnet Ransoneringsiag. anser attRLU:s "tillvägagångssätt" är lämpligt från lagteknisk synpunkt. i finner det praktiskt att alla bestämmelser, påsätt som har skett, inarbetas i en ny ransoneringsiag. Handelskammaren iGöteborg ifrågasätter däremot starkt motbakgrund av att RLU:s förslag ej innebär en genomgripande förändring avallmänna ransoneringslagen om en fullständig omredigering verkligen ärnödvändig. En omredigering kan medföra viss osäkerhet huruvida saklig överensstämmelsemellan den gamla och den omredigerade lagen avses. Handelskammaren finner dockatt utredningens skäl för en fullständig omarbetning är starka inte minstvad beträffar samordningen med andra lagar varför man tillstyrkerutredningens förslag. () finner att åtgärden att utforma en ny lag är berättigad medhänsyn till de delvis "nya" områden som lagen avses täcka. LRF anseratt utformningen av lagtexten även i övrigt är ägnad att täcka ändamålet attutgöra den författningsmässiga ramen för regeringens handlande i av"försörjningskriser präglade situationer". 1.2Förutsättningarna för lagens tillämpning