prop · G103178 · 1977-12-31 00:00:00 — En tidskrift, som huvudsakligen vänder sig till dem somhar ett mera allmänt kulinariskt intresse av alkoholdrycker eller som i och försin yrkesverksamhet inte kan anses ha något behov av att erhålla information omsådana drycker, kommer däremot att omfattas av regleringen. Syftetmed den föreslagna lagstiftningen är att sörja för att vissa normer iakttasbeträffande marknadsföringen på den svenska marknaden. TUlämpningsområdet ärhärvid detsamma som gäller för marknadsföringslagen. Utanför faller såledessvenska näringsidkares marknadsföring på utländska marknader. Varmarknadsföringsåtgärderna har sitt ursprung saknar däremot i princip betydelse.Bestämmelserna bör således kunna tillämpas även exempelvis i fråga om reklammateridsom har producerats i utiandet och därifrån distribueras till konsumenter inomlandet. Detta bör gäUa vare sig reklamen är särskilt inriktad på svenskakonsumenter eller vänder sig till en internationell publik, däribland densvenska. Om däremot reklamen i och för sig avser bara en viss utländsk marknadbör bestämmelserna inte anses tillämpliga. Det bör sålunda inte vara möjligtatt ingripa mot en annons i en utiändsk tidning, vilken inte primärt är avseddför spridning i andra länder, även om vissa exemplar av tidningen skulleförekomma här i landet. Vad som har sagts bör gälla även beträffandemarknadsföringsåtgärder som vidtas av svenska näringsidkare. Beträffande detnu sagda vill jag för övrigt hänvisa till vad som uttalades under förarbetenatill lag om otillbörlig marknadsföring (prop. 1970: 57 s. 92 f.). Somredan framgår av första stycket är de föreslagna bestämmelserna tillämpliga påmarknadsföring av alkoholdrycker. I andra stycket anges att härmed förståsspritdrycker, vin, starköl och öl i den betydelse dessa beteckningar har ilagen (1977: 292) om tiUverkning av drycker, m. m. Med öl avses således enmaltdryck vars alkoholhalt överstiger 1,8 men ej 2,8 viktprocent. Utanförregleringen faller däremot lättöl, som innehåller högst 1,8 viktprocentalkohol. 2§ Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelserna om vad som skalliakttas vid marknadsföringen av alkoholdrycker. Förstastycket första meningen motsvarar närmast 1 § i utredningens förslag. Som engrundregel anges här att med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna medbruk av alkohol särskild måttfullhet skall iakttas vid marknadsföring avalkoholdrycker. Jag har i den allmänna motiveringen (avsnitten 3.2.3, 3.2.4och 3.2.5) närmare redogjort för denna regels syfte och för vad som i principkan anses falla inom och utom detta måttfullhetsbegrepp. Somjag har anfört i den aUmänna motiveringen (avsnitt 3.2.7) och Prop.1977/78:178 49 somnärmare kommer att utvecklas under 3 § är de föreslagna bestämmelserna intestraffbelagda. Bestämmelserna får i stället upprätthållas med stöd avmarknadsföringslagens regelsystem. Om en näringsidkare vid marknadsföringen avalkoholdrycker företar en marknadsföringsåtgärd som strider mot grundregeln omsärskild måttfullhet skall detta anses utgöra OtiUbörlig marknadsföring. SjälvfaUetkan ingripande inte ske mot handling som faller inom det av TF skyddadeområdet. Jaghar tidigare framhållit (avsnitt 3.2.7) att det får ankomma på konsumentverketatt, med beaktande av de principer som har legat tUl grund för den föreslagnalagstiftningen, utarbeta erforderliga riktlmjer till ledning förmarknadsföringen. Jag förutsätter därvid att utfärdandet av riktlinjerna somhittills kommer att föregås av kontakter med berördanäringslivsorganisationer, branschföreträdare eller andra berörda partsintressensamt att normerna för marknadsföringen även i fortsättningen i första handkommer att bygga på vad som kan åstadkommas på frivilig väg. /KOfår sedan övervaka marknadsföringen. Om riktlinjerna åsidosätts och ändringinte sker får i sista hand pröva huruvida en vissmarknadsföringsåtgärd är otillåten. Ifråga om den rättsliga karaktären hos de riktlinjer som konsumentverketförutsätts utfärda vill jag hänvisa till de uttalanden som gjordes underförarbetena tUl konsumentkreditiagen (1977:981) i prop. 1976/77: 123 (s.370371). Där anföres bl. a. att utgångspunkten vid bedömningen avriktlinjernas karaktär var att de skulle ses som rekommendationer. Formelltkunde de varken tvinga en näringsidkare att handla på visst sätt eller bindamarknadsdomstolens prövning av t. ex. huruvida ett visst förfarande skulleanses lagstridigt och därför förbjudas. En följd härav torde vara, anfördesdet, att riktlinjerna inte kunde överklagas. Det ansågs emeUertid ligga isakens natur att riktiinjema i praktiken måste få väsentlig betydelse, särskUtnär de återspeglade även branschorganisationens uppfattning eller I övrigt gavuttryck för vad som fick anses vara god sed på marknaden. Denföreslagna föreskriften om att särskild måttfulUiet skall iakttas vidmarknadsföringen motiveras av de hälsorisker som är förbundna med bruk avalkohol. Denna föreskrift är inte bunden till nuläget. Vid bedömningen av vadsom är särskilt måttfullt kan således nya kunskaper om alkoholens hälsorisker ochändrade värderingar I samhället aUtid beaktas. Detta gäller även beträffandekunskaper om marknadsföringens verkningar. Förstastyckets andra mening anger att reklamåtgärd eller annan handling ej fårföretagas som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar till bruk avalkohol. Härigenom understryks att vissa marknadsföringsåtgärder står i klarmotsats till vad som kan anses vara särskilt måttfullt. Därigenom kommerinnebörden av den mer allmänt 4 1977/78.1 saml. Prop,1977/78:178 50 hållnaföreskriften i första meningen att förstärkas och få ett mer konkret innehåll. Jaghar i den allmänna motiveringen (avsnitten 3.2.3 och 3.2.5) närmare behandlatinnebörden av bestämmelsen. Beträffande uttrycket "uppmanar till bruk avalkohol" vill jag framhålla följande. I och för sig torde varjemarknadsföringsåtgärd ha till syfte att främja avsättningen av varan i fråga.Därigenom kan givetvis åtgärden också sägas i viss mån uppmana till bruk avvaran. Jag viU emellertid understryka att ordet "uppmana" här skallses i en mer aktiv mening. Avsikten är sålunda inte att det skall uppfattas påannat sätt än det av utredningen använda ordet "övertalande". Andrastycket saknar motsvarighet i utredningens förslag. Här föreskrivs ett absolutförbud mot kommersiell annonsering i periodisk skrift eller i annan skrift påvilken TF är tillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivningär jämförbar med periodisk skrift, i den mån annonsen används vidmarknadsföring av spritdrycker, vin eller starköl. Från förbudet undantas dockannonsering i skrift som tUlhandahålls endast på försäljningsstäUe för sådandryck. I den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.4) har jag närmare behandlatbakgranden tiU den föreslagna bestämmelsen. I1 kap. 9 § TF anges en ram inom vilken ingripanden får ske utan hinder av TF:sbestämmelser. Enligt denna föreskrift kan det i lag föreskrivas förbud motkommersiell annons i tryckt skrift i den mån annonsen används vidmarknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. Under förarbetenatill denna föreskrift framhölls bl. 1973: 123 s. 4648) att det intekunde komma i fråga att från TF undanta alla uppgifter i tryckt skrift somavsåg alkohol eller tobak och som kunde innebära att konsumtionen av sådanavaror främjades. Endast meddelanden som hade rent kommersiell karaktär bordekunna undantas från TF:s exklusiva tillämpning. Uttrycket kommersiell annonsborde tolkas på så sätt att det för det första skulle vara fråga om enframställning som kunde sägas ingå i en annons. Bestämningen innebar attredaktionell text alltjämt var tryggad enligt . I allmänhet förelåginte några svårigheter att skilja annonser från den redaktionella texten. Denrent yttre utformningen borde dock inte vara ensamt utslagsgivande. Tillannonser var givetvis att hänföra reklammeddelanden på bl. a. affischer och ibroschyrer. För det andra skulle gälla att annonsen var kommersiell. Häri lågdels att den utgjorde ett medel för marknadsföring av vara. Meddelandet iannonsen skulle alltså vara sådant att av innehållet framgick att meddelandetvar avsett att främja avsättning av vara. Dels innebar bestämningen attannonsmeddelandet skulle ha rent kommersiella förhållanden tUl föremål, dvs.avse näringsidkares näringsverksamhet eller där tillhandahållen vara. Ipropositionen betonades särskilt att s. k. åsiktsannonsering i fråga om Prop,1977/78:178 51 alkoholoch tobak föll utanför undantagsbestämmelsens tillämpningsområde. Underremissbehandlingen hade diskuterats vad som borde gälla beträffande s. k.blandade meddelanden, dvs. framställningar som innehöll både reklam för enviss vara och vid sidan härom opinionsbildande eller nyhetsförmedlande inslag.Av särskUt intresse i detta sammanhang var propagandan för övergång frånstarkare till svagare alkoholdrycker. De moment i denna propaganda som direktvar inriktade på att påverka allmänhetens alkoholvanor kunde enligtföredraganden aldrig bli föremål för ingripande vid sidan om TF. Att en annonsinnefattade sådana rent opinionsbUdande inslag borde å andra sidan inteutesluta att den del av annonsen som syftade till ökad avsättning av viss varadrabbades av förbud mot alkoholreklam. Huruvida annonsen till någon del skulle betraktassom kommersiell fick emellertid bedömas i det särskilda fallet. Föredragandenansåg sig nämligen kunna föratsätta att en lagstiftning om begränsning avalkoholreklamen utformades så att den inte drabbade reklam som var ett led iden av det aUmänna förda alkoholpolitiken. Det var naturligtvis inte hellermed tanke på den annonsering som bedrevs av t. ex. Systembolaget som önskemålom begränsningar i alkoholreklamen hade förts fram. Till undvikande avmissförstånd tUkdes att annons som härrörde från annan än den som hade ett kommersieUtintresse av att avsätta en annonserad vara alltid föll utanför begreppetkommersiell annons. I propositionen anfördesvidare att undantagsbestämmelsen inte hade en så vidsträckt innebörd att denmedgav ingripande mot en annons så snart denna avbildade alkoholhaltiga dryckereller återgav en röksituation. Ett ingripande förutsatte att en alkoholhaltigdryck eller tobaksvara marknadsfördes i annonsen. Så kunde emellertid varafallet även om annonsen i första hand avsåg reklam för annan vara. a. det sätt på vilket alkoholdrycken eller tobaksvaran framhävdes iannonsen. Detär givetvis av utomordentligt stor vikt att de föreslagna bestämmelserna intetillämpas på ett sätt som kommer i konflikt med TF:s grundläggande princip omrätten att i tryckt skrift framföra åsikter och meddela upipgifter. Det kanemellertid vara svårt att ibland dra en klar gräns mellan gärningar som skaUbedömas enligt och gärningar som visserligen har begåtts genomtryckt skrift men ändå skall bedömas enligt annan lag. Textinnehållet i enannons kan uppfattas på olika.sätt och ge utrymme för skilda tolkningar. Detbör därför understrykas att ingripanden kan ske endast mot meddelanden somdels utgör medel för marknadsföring av vara, dvs. är avsedda att främjaavsättning av en vara, dels avser näringsidkares näringsverksamhet eller däritillhandahållna varor. Bestämmelserna kan således inte användas till stöd föringripande mot meddelanden, som är avsedda enbart att bibringa allmänhetenvissa värderingar eller påverka dess allmänna beteende i Prop.1977/78:178 52 Därav följer exempelvis att reportage från vinprovningar ochrestauranger som regel måste anses falla utanför tUlämpningsområ-det. Detsammatorde förhållandet vara beträffande annons- och reklamkampanjer som syftartill att minska alkoholkonsumtionen och främja en övergång till svagaredrycker. Detabsoluta förbudet mot kommersiell annonsering gäller som har framgåtttidigare i första hand annonsering I periodisk skrift. Därmed avses enligt 1kap. 7 § , tidskrift eller annan sådan tryckt skrift, som enligt utgivningsplanär avsedd att under bestämd titel utges med minst fyra nummer eller häftenårligen, vilka skall utkomma vid skilda tillfällen. Till periodisk skrifträknas löpsedlar och bilagor som hör samman med tidningen eller tidskriften.Periodisk skrift kan vara framställd såväl i tryckpress, vartill offsetpressräknas, som genom sten-cilering, fotokopiering eller liknande teknisktförfarande. Närmare bestämmelser om periodisk skrift finns i TF. Annonseringsförbudetgäller också beträffande kommersiell annons i annan skrift på vilken TF ärtillämplig och som med avseende på ordningen för dess utgivning är jämförbarmed periodisk skrift. Genom detta tillägg görs annonsförbudet tillämpligt påsådana tidningar och tidskrifter som kommer ut med viss periodicitet utan attutgivningen behöver uppgå till fyra nummer . Att skriftens titel mellanutgivningarna undergår mindre förändringar behöver inte heller medföra att annonsförbudetej blir tillämpligt. Härigenom förhindras att förbudet kan kringgås på ettenkelt sätt. Utanför tillämpningsområdet faller däremot affischer,reklambroschyrer, folders, etiketter, förpacknings- och emballagetryck,prislistor och liknande tryckalster. Annonsförbudetäger tiUämpning endast på den marknadsföring som avser spritdrycker, vin ellerstarköl. Något direkt hinder föreligger således inte mot annonsering för öl itidningar och liknande publikationer. Det bör dock understrykas att den annonseringför öl som får förekomma givetvis måste ske inom ramen för vad som följer av 2§ första stycket. Detta innebär således att den måste vara särskilt måttfulloch inte får vara påträngande, uppsökande etc. Detta betyder bl. a. atttidningsannonseringen måste vara starkt återhållsam och begränsad, exempelvisbeträffande format. ,Från det absolutaannonsförbudet har vidare undantagits sådan skrift som tillhandahålls endast påförsäljningsställe för den dryck som marknadsföringen avser. Bakgrunden tilldenna undantagsbestämmelse har lämnats i den allmänna motiveringen (avsnitt3.2.4). Med försäljningsställe avses här exempelvis restauranger ochSystembolagets butiker. Beträffande Innebörden I ordet"tillhandahålla" vill jag framhåUa att detta skall ses som en åtgärdinom ramen för näringsidkarens marknadsföring. En följd av detta synsätt bliratt hinder inte föreligger att en näringsidkare på uttrycklig begäran av enkonsument tillställer denne även om han då ej uppehåller sig påförsäljningsstället skriften Prop.1977/78:178 53 Initiativet härtill har ju då tagits av konsumenten. Det bör dock erinrasom att även marknadsföring som bedrivs på försäljningsställen skall ske mediakttagande av regeln om särskild måttfullhet. Under1 §, som innehåller bestämmelser om lagens tillämpningsområde i allmänhet, harjag berört vad som bör gälla beträffande annonsering i utländska tidningar. Avvad som där har sagts framgår att annonsförbudet i princip inte kommer attträffa sådana tidningar som är avsedda för spridning huvudsakligen utomSverige. Där har också framhållits att regleringen i princip inte heller ärtillämplig på den annonsering som förekommer i fackpress i den mening dettabegrepp där anges ha. 3 §Här anges att handling som strider mot 2 § skall vid tillämpning av marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsumenter. För innebörden av denna presumtionsregel har redogjorts i avsnitt 3.2.7. Förutommot näringsidkare kan förbud enligt generalklausulen om OtiUbörligmarknadsföring i 2 § marknadsföringslagen också riktas mot anställd hosnäringsidkare dier annan som handlar på näruigsidkares vägnar samt var och ensom i övrigt väsentligt har bidragit till handlingen. Vidsidan av generalklausulen i 2 § marknadsföringslagen är även de handläggningsregler,taleregler m. m. i marknadsföringslagen som anknyter till generalklausulen tUlämpliga.Ingripande mot viss marknadsföringsåtgärd får således normalt ske på så sättatt KO väcker talan vid eller, då förutsättningar härförföreligger, själv meddelar föreläggande enligt 14 § marlcnadsföringslagen. Jagvill i övrigt hänvisa till den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.7) samt tUl marknadsföringslagenoch dess förarbeten (prop. 1975/76: 34). 4 §Paragrafen Innehåller en erinran om att det i lagen (1977: 293) om handel med drycker finns vissa bestämmelser om marknadsföringen av alkoholdrycker. Enligt7 § första stycket lagen om handel med drycker gäller sålunda att allförsäljning av alkoholdrycker skall skötas på ett sådant sätt att skador imöjligaste mån förhindras. Den som tar befattning med försäljning av dryckerskall tillse att ordning, nykterhet och trevnad råder på försäljningsstället (7§ andra stycket). Spritcentralen och Systembolaget är enligt 16 § andra stycketskyldiga att verka för att reklam och andra marknadsföringsåtgärder förspritdrycker, vin och starköl inte bedrivs på ett sätt som uppenbarligen står istrid mot det i 7 § första stycket angivna syftet. Vidaregäller enligt lagen om handel med drycker att den som tillverkar, säljer ellerförmedlar försäljning av alkoholdrycker i sin rörelse får lämna sådan dryck somgåva endast i form av varuprov (8 § första styc- Prop,1977/78:178 54 ket).Vid handel med andra varor än alkoholdrycker får sådan dryck inte lämnas somgåva (8 § andra stycket). Enligt 53 § får på försäljningsställe inte vidtasåtgärd i syfte att förmå gäst till inköp av alkoholdrycker. Denu nämnda bestämmelserna är inte straffsanktionerade. Enligt 64 § lagen omhandel med drycker finns dock vissa möjligheter att ingripa med administrativaåtgärder mot sådan försäljning som äger rum med tillstånd. Beträffande dennärmare Innebörden av de nu relaterade bestämmelserna vill jag hänvisa tUl prop.1976/77: 108 s. 6566, 8586 och 89. 5.2Förslaget tiU lag med vissa bestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror 1 §I den inledande paragrafen, som motsvarar del av 1 § i utredning ens förslag, anges den föreslagna lagens tillämpningsområde, dvs. nä ringsidkares marknadsföring som avser tobaksvaror och som vänder sig till konsumenter inom landet. Beträffande den närmare innebörden härav vin jag i tiUämpliga delar hänvisa tiU vad som har sagts i avsnitt 5.1 under 1 §. Någon definition avbegreppet tobaksvara har inte ansetts vara behövlig. Begreppet har sammainnebörd som i lagen (1975:1154) om varningstext och innehåUsdeklaration påtobaksvaror (jfr prop. 1975/76:49 s. 21). Med tobaksvara får i regel förstås envara som till någon del innehåUer tobak och som är avsedd att brukas somnjutningsmedel. Tuggtobak och snus omfattas således av begreppet. Däremotfaller tillbehör som exempelvis rökpipa utanför tUlämpningsområdet. Inte hellercigarettpapper omfattas av lagen. 2 §Paragrafen innehåller de grundläggande bestämmelsema om vad som skall iakttas vid marknadsföringen av tobaksvaror. Förstameningen motsvaras närmast av 1 § i utredningens förslag. Som en grundregelanges här att med hänsyn till de hälsorisker som är förbundna med bruk av tobaksärskild måttfullhet skall iakttagas vid marknadsföring av tobaksvara. Andrameningen, som saknar motsvarighet i utredningens lagförslag, innehåller enbestämmelse som understryker att vissa marknadsföringsåtgärder är klartoförenliga med kravet på särskUd måttfullhet. Beträffande den närmareinnebörden av bestämmelserna vill jag i tilllämpliga delar hänvisa tUl vad somhar sagts i avsnitt 5.1 under 2 §. 3 §Paragrafen, som närmast motsvarar 10 § i utredningens förslag, innehåUer en bestämmelse om skyldighet att lämna vissa upplysningar i tidningsannonser. Prop.1977/78:178 55 allmänna motiveringen (avsnitten 3.2.4 och 3.2.6) har jag närmareredogjort för bakgrunden till den föreslagna bestämmelsen. Bestämmelserom upplysningsplikt på tobaksförpackningar finns, som jag harframhållit, I lagen (1975:1154) om varningstext och innehåUsdeklaration påtobaksvaror. Enligt denna lag skall, i den utsträckning som i första handregeringen bestämmer, det finnas varningstext och innehållsdeklaration påtobaksvara som är avsedd att saluhållas till konsumenter inom landet. Varningstextenskall lämna upplysning om hälsorisker förbundna med brak av tobak.Innehållsdeklarationen skall lämna uppgift om skadliga ämnen som varan innehåUereller ger upphov till. Tobaksvara får inte säljas om den saknar föreskriventext eller deklaration eller om dessa är uppenbart oriktiga. Ansvaret förmärkningen ligger på tillverkaren. För importerade varor har de ansvaret somförst saluför varorna inom landet. Medstöd av lagen har regeringen föreskrivit (SFS 1975:1163) att socialstyrelsenskall ha tUlsyn över lagen och de föreskrifter som utfärdas i anslutning tillden. Styrelsen skall vidare bestämma vilka tobaksvaror som skall havarningstext och innehållsdeklaration samt hur text och deklaration skall seut. Socialstyrelsenhar utfärdat en kungörelse (SoS FS 1976:32) om varningstext ochinnehållsdeklaration på tobaksvaror. Varningstext skall finnas på aUatobaksvaror utom på s. k. luktsnus. Beträffande cigarretter har föreskrivitsatt ett visst antal (f. n. 16) altemativa texter skall användas i lika storomfattning. Särskild varningstext skall finnas på förpackning som innehållerpiptobak, rulltobak, cigarrer och cigarrUler. För snus och tuggtobak finns engemensam text. om innehållsdeklaration har utfärdats endastbeträffande cigarretter. Iavsnitt 5.1 under 2 § har jag närmare redogjort för vad som avses medkommersiell annons samt periodisk skrift eller annan därmed jämförbar skrift. Bestämmelsenom upplysningsplikt knyter an till lagen om varningstext och upplysningsplikt.Detta Innebär att i annonsen måste återges endast den information som enligtsocialstyrelsens bestämmande skall finnas på varans förpackning. Informationskall lämnas även om den som är ansvarig för märkningen på förpackningen harförsummat sin skyldighet i detta avseende. Det bör vidare framhållas attbestämmelsen blir tillämplig även om annonsen också avser andra produkter äntobaksvaror. Somregel torde det inte möta någon svårighet att fastställa att en annons avseren viss tobaksvara och följaktiigen också vilken information som skall lämnas iannonsen. En annons behöver dock inte nödvändigtvis namnge ett vissttobaksmärke för att en skyldighet skall föreligga att lämna upplysning. Ensådan skyldighet gäller om det på annat sätt står klart vilket eller vUkamärken som åsyftas. Om exempelvis en annons Prop,1977/78:178 56 uppmanartill bruk av en viss tobaksproducents varor föreligger en skyldighet attåterge varningstext och innehållsdeklarationer som skaU finnas på producentensolika varor. Om flera varningstexterhar faststäUts för en viss tobaksvara behöver i annonsen återges endast en avdessa texter. Även om annonsen avser exempelvis flera cigarrettmärken räckerdet med att återge en av de texter som har faststäUts för produktslagetcigarretter. Vid fortsatt annonsering för en tobaksvara, för vilken harfastställts alternativa texter, skall texten användas omväxlande och såvittmöjligt i lika stor omfattning så att samtliga texter i vart fall under enlängre tidsperiod skall ha kommit till användning. Här Uksom i övrigt blir detmarknadsmyndigheternas uppgift att genom riktlinjer och domstolsavgörandenstyra utvecklingen. I andra stycket anges attvarningstext och innehållsdeklaration skall återges i ändamålsenlig form. Häriligger att text och deklaration inte nödvändigtvis behöver återges exakt iminsta detalj. Så torde dock vara lämpligt vid annonsering för en endatobaksvara. När annonsen däremot avser flera produkter som har olikavarningstexter eller varnings-deklarationer kan det vara lämpligt att undvikaupprepningar av olika formuleringar. Det kan dessutom vara lämpligt attsammanföra flera innehållsdeklarationer under gemensamma rubriker m. m. elleri tabellform. Den omredigering som således får ske får dock inte föranleda någonändring i sak. Vidare föreskrivs attvarningstext och innehållsdeklaration skall återges på ett framträdande sätt.Därmed markeras att tobaksupplysningen alltid skall ha tillräckligt utrymme föratt kunna uppmärksammas på ett tUlfredsställande sätt men inte behöver hastörre utrymme än som från sådan synpunkt är motiverat. Typografi, lay-out m. m.skall vidare vara sådan att upplysningen framträder tydligt.