prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Med den uppläggning av den nya kommitléns arbetesom jag har förordat torde anledning saknas att nu närmare avgränsa kommitténsuppgifter i förhållande till de uppdrag som har getts åt andra utredningar.Jag förutsätter alt kommiiién lar kontakt med berörda utredningar för attsamråda och för atl undvika dubbelarbete. Enligt min mening ärutredningsuppdraget av den art all arbetet bör ledas av en kommitté medparlamentarisk sammansättning. Till kommittén bör som sakkunniga knytasföreträdare för bl.a. centrala och lokala myndigheter som i sin verksamhetsysslar med barns och ungdomars angelägenheter. 47 Kommittéer; Del II Ju:12 Ocksårepresentanter för organisationer, som är särskilt inriktade på att ta tillvarabarnens intressen bör ingå bland de sakkunniga. Givetvis bör kommittén dessutomi vanlig ordning erhålla experthjälp. En sådan uppbyggnad av kommittén tordeborga för att frågorna om barns rättsskydd får den allsidiga belysning somriksdagen har förutsatt. Medhänvisning till vad jag har anfört nu hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en kommitté med högst sex ledamöter förau utreda frågan omförstärkning av barns rättsliga ställning, attutse en av ledamöterna alt vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligl kommittékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrivs, attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 12.Översyn av det militära ansvarssystemet Departementschefen,statsrådet , anför. Sedanlänge finns del i vårt land en särskild straff- och processlagsliflning för delmilitära försvaret. Mililärstrafflagstiftningenundergick genomgripande reformer . Brottspåföljder ochdisciplinmedel för krigsmän fick då i huvudsak sin nuvarande utformning. Bestämmelseri ämnet finns intagna i (BrB) och i lagen (1973:18) omdisciplinstraff för krigsmän (DL). Bestämmelser om handläggning av militäramål, om tvångsmedel och om verkställighet av disciplinstraff är intagna imilitära rältegångslagen (1948:472, MRL) och i kungörelsen (1948:691) angåendeden militära rättsvården (MRK). Demilitära straffen och disciplinmedlen är tillämpliga endast på den personalinom försvarsmakten som anses soni krigsmän. Krigsmänär enligt BrB regementsofficerare, kompaniofficerare, plutonsofficerare,gruppchefer, reservofficerare och meniga som är anställda vid försvarsmakten,vämpliktiga som inte har fält tillstånd till vapenfri tjänst saml hemvärnsmänoch hemvärnsrekryler, samtliga de är tjänstgöringsskyldiga isådan egenskap. Som krigsmän räknas också sådana vid försvarsmakten anställdaeller i övrigt ijänstgöringsskyldiga personer som anges i särskildabestämmelser om innebörden i rättsligt hänseende av begreppen försvarsmaktenoch krigsman. Anställd personal omfattas inte av de militärslraffrättsligareglerna under tjänstgöring vid civilt statligt organ, DelIIJu:12 Skr1977/78:103 48 vidmilitärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak är av civil natur eller vidkommunal myndighet. Särskildastraffbestämmelser om brott av krigsmän finns i 21 kap. BrB. Där föreskrivsstraff för lydnadsbrott, grovt lydnadsbroll, myteri, ohörsamhet mot vakt,missbruk av förmanskap, oskickligt beteende, uppvigling av krigsmän,undanhållande, rymning, övergivande av post och onykterhet i tjänsten. Kapitletinnehåller vidare vissa brott som motsvaras av slrafibe-stämmelser riktade motenvar, nämligen våld eller hot mot krigsman samt förargelseväckande beteende.Därutöver finns brotten obehörig befälsutövning, missfirmelse mot krigsman ochtjänstefel. 122 kap. BrB- krigsartiklarna - har förts sammanansvarstestämmelser som med något undanlag är tillämpliga endast under krig ochberedskapstillslånd. De flesta bestämmelserna avser krigsmän. Vissa broll,nämligen landsförräderi, landssvek, landsskadlig vårdslöshet ochfolkrätlsbroll, avser emellertid inte bara krigsmän ulan också andra personer. Vidsidan av de övriga påföljder som kan ådömas enligl BrB finns disciplinsiraffförkrigsmän som en särskild påföljdsform. Disciplinstraffen är enligt 32 kap. 6 §BrB fritidsslraff och disciplinbot. Av dessa båda strafformer är fritidsslraffi princip att anse som den svårare. Fritidsslraffinnebär förbud för den som är föriagd inom kasernområde, läger ellermotsvarande område att , minst 8 och , på fritidvistas utanför sådant område eller del därav som har upplåtits åt vissavdelning. För den som är föriagd ombord på fartyg innebär straffet förbud attunder angivna tid av eller under ett visst antal särskildadagar, minst 5 och högst 8, på frifid lämna fartyget. Disciplinbotåläggs för minst en och samt utgörs av löneavdrag ellermotsvarande oetalning i pengar. Bestämmelserom när disciplinstraff fär användas finns i 2 och 3 §§ DL. Disciplinstraffskallåläggas, utom för brott mot bestämmelse där sådant straff är direkt utsatt, istället för böter när det är fråga om brott av krigsman mot bestämmelse i 20-22kap. DisciplinstrafTskall också åläggas för annat av krigsman förövatbrott som är av sådan beskaffenhet all straff för brottet kan åläggas idisciplinmål. Även om det inte är fråga om sådant brou, fär disciplinstraffvidare åläggas i stället för böter under förutsättning dels att brottet är avden arten alt mål om brottet skall handläggas som militärt mål, dels attdisciplinstraff framstår som lämpligare än böter med hänsyn lill denbrottsliges tjänstgöringsförhållanden och brottets art. Böter får i sin lurådömas i stället för disciplinstraff om böter är en lämpligare påföljd medhänsyn till tjänstgöringsförhållandena och brottet. Förmindre förseelser av beskaffenhet att straff kan åläggas i disciplinmål kanlilliviiavlsning användas i stället för disciplinstraff, om lillrällavisning ärlämpligare än sådant straff TillräUavisningsformerna är varning, extratjänst,utegångsförbud och landgångsförbud. Extratjänst innebär åläggande för visstantal gånger, högst 4, eller för viss bestämd tid, , alt utomvanlig ordning utföra handräckningsarbete eller annan särskild uppgift.Utegångsförbud innebär för den som är föriagd inom kasernområde, läger ellermotsvarande område förbud av.l , , på fritidvistas utanför sådant område eller del därav som har upplåtits åt vissavdelning. Landgångsförbud är motsvarigheten till utegångsförbud för den som ärförlagd ombord på fartyg och innebär förbud att , högst 7dagar, eller under bestämt antal särskilda dagar, högst 4, på fritid lämnafartyget. 49 Kommittéer: Del II Ju:12 Detdisciplinära sanklionssystem som sålunda tillämpas inom försvarsmakten skiljersig i åtskilliga avseenden från vad som gäller för civila arbetstagare iallmänhet hos staten. omläggning av systemet med ansvar och skyddför funktionärer i offentlig verksamhet har civila statstjänstemän ettdisciplinansvar som vilar på privaträttslig grund och således inte harstraffrätlslig karaktär. Enligt 10 kap. lagen (1976:600) om offentliganställning () kan i enlighet härmed flertalet arbetstagare hos statenåläggas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse, dvs. om arbetstagarenuppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som åligger honom i hansanställning och felet inte är ringa. Disciplinpåföljderna är - om inte annat följerav kollektivavtal - varning och löneavdrag under . Arbetstagaresom har begått brottslig gärning, varigenom han har visat sig uppenbariigenolämplig att inneha sin anställning, fär enligt 11 kap. avskedas.Avskedande kan också komma i fråga, om arbetstagare på annat säu än genom brotthar gjort sig skyldig till grov tjänsteförseelse eller ålagts disciplinpåföljdoch därefter ånyo gjort sig skyldig till tjänsteförseelse, alltunder förutsättning atl han därigenom har visat sig uppenbariigen olämplig attinneha sin tjänst. I finns också särskilda regler om förfarandet i ärendenom disciplinansvar. Vid de civila myndigheterna handläggs ärenden omdisciplinpåföljd som regel av ett kollegium. För vissa tjänstemän, bl.a. demsom innehar eller uppehåller byråchefstjänst eller högre tjänst, prövas frågaom disciplinansvar av statens ansvarsnämnd. Disciplinpåföljdsom avses i kan enligt uttrycklig föreskrift i samma lag inte åläggaskrigsman som är underkastad ansvar enligt 21 kap. BrB. För de krigsmän som äranställda vid försvarsmakten men inte är underkastade militärt straffansvargäller dock . Vad som sägs i om avskedande gäller vidare föralla anställda krigsmän. Äveni fråga om den processuella handläggningen av de militära brottmålen gäller iflera hänseenden en särreglering enligt MRL och MRK. Som militära brottmålanses enligt MRL vissa mål om ansvar för brott som har begåtts av krigsman.Helt allmänt kan sägas alt till militära brottmål är aU hänföra mål om ansvarför sådana av krigsmän förövade brott som har samband med den militära tjänsteneller annars nära berör militära förhållanden. Till dessa broll hörförargelseväckande beleende enligl 16 kap. 16 § BrB, om den brottslige vidgärningens begående var klädd i militär tjänstedräkl. Vidare räknas dit bl.a.de i 8-10, 12 och 13 kap. BrB upptagna förmögenhetsbrotten ochskadegörelsebrollen, om brotten har angått försvarsmakten tillhörig eller fördess behov avsedd egendom, de i 20 kap. 1 -3 §§ angivna brotten samt de brottsom har tagits upp i 21 och 22 kap. BrB. Begreppet militära brottmål harpraktisk betydelse främst i det hänseendet, att det i dessa mål i vissa fall ärmöjligt aU ålägga disciplinstraff i stället för böter. Militärabrottmål handläggs vid allmän domstol, om de inte skall handläggas somdisciplinmål. 1 disciplinmål är det befattningshavare vid försvarsmakten somprövar frågan om straff för brottet. Straff fär åläggas i disciplinmål endastom den misstänkte står under militärt befäl - från den regeln finns dock visstundantag - och straffet finnes böra bestämmas till disciplinstraff. Endast ifråga om vissa av de förut angivna brotten kan straff åläggas i disciplinmål. Bestraffningsrätteni disciplinmål är i princip förbehållen sådana befattningshavare vidförsvarsmakten som har lägst överstelöjtnants eller kommendörkaptens gradeller tjänsteklass. 1 vissa fall fär dock bestraffningsrätten anförtros åtannan befattningshavare som har lägst majors eller örlogskaplens DelIIJu:12 Skr1977/78:103 50 Regelmässigt utövas bestraffningsrätten av chef förregemente eller motsvarande förband eller av högre militär chef För atl biträdabestraffningsberättigade chefer vid handläggningen av disciplinmål saml i vissaövriga hänseenden finns auditörer. Endast den som uppfyller vUlkoren för atlutöva domartjänst och som har avlagt domared får tjänstgöra som auditör,Auditörema har inle särskild tjänsteställning, 1MRL och MRK finns vidare särskilda regler bl.a. om anmälan om militärt brott,om den bestraffningsberättigade chefens åtgärder när han fär sådan anmälan, omhänskjutande i vissa fall av målet lill åklagare, om avskrivning avbagatellförseelser, om miliiärförhör, om handläggningen efter avslutatmilitärförhör och om militärt strafTregisler. Beslut i disciplinmål kanöverklagas till allmän domstol. Har disciplinstraff ålagts, skall beslutetverkställas utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft, om inte denbestraffningsberättigade chefen förordnar annat. Rättalt ålägga tillrättavisning har i huvudsak kompanichef och motsvarandebefattningshavare över underlydande personal med högst furirs tjänstegrad ellertjänsteklass, bataljonschef och motsvarande över underiydande personal samlregementschef och motsvarande över all personal inom förbandet över vilken hanhar tiestraffningsrält i disciplinmål. Liksom i fråga om disciplinmål finns iMRL bestämmelser om förfarandet i tillrättavisningsärenden. Det finns ocksåregle-r om förteckning över tillrättavisningar och omprövning avtillrättavisningsbeslut. En ålagd tillrättavisning kan på begäran omprövas avnärmast högre befattningshavare med bestraffningsrätt. Tillrättavisning gåromedelbart i verkställighet. Beslraffningsberätligadchef kan i vissa fall också ålägga ersättningsskyldighet, när egendom somtillhör eller används av försvarsmakten har gått förlorad eller blivit skadadsamt förlusten eller skadan har uppstått på grund av att någon har åsidosattförpliktelse med anledning av tjänst vid försvarsmakten. Den föriust ellerskada som skall ersättas fär inle översliga . Ersättningsskyldighet kanmed visst undantag åläggas den som, då föriust eller skada har inträffat, ärunderkastad disciplinär bestraffningsrätt. Vid prövning av fråga omersättningsskyldighet tillämpas bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207).Behörighet all ålägga ersättningsskyldighet tillkommer den som i disciplinmålhar bestraffningsrätt över den ersättningsskyldige. Särskilda regler finns omhandläggningen av dessa s.k. ersättnings-mål. Militärachefer har under \'issa förutsättningar rätt all använda vissa särskildatvångsmedel. Militär chef får inte förordna om häktning eller anhållande mendäremot om gripande av krigsman över vilken han har bestraffningsrätt. Dettatvångsmedel används dock sällan. Av större praktisk betydelse är tagande iförvar och förvarsarrest. Av dessa båda tvångsmedel är tagande i förvar dellindrigaste. Det är avsett atl användas för alt omhänderta krigsman somuppträder berusad eller ordningsstörande, medan förvarsarrest skall kunnatillgripas vid allvariigare disciplinupplösande broll. Tagande i förvar kanbeordras av vilken förman som helst i fråga om underlydande krigsman. Delsammaär i princip fallet beträffande förordnande om förvarsarrest. Om den som harförordnal om förvarsarrest inle själv har bestraffningsrätt över denarresterade s,icall han dock underrätta närmastbestraffningsberättigade chef, som fattar fortsatta beslut i ärendet. Bestraffningsberättigadechefer har också möjlighet att med anledning av brott, för vilket underiydandeär misstänkt, under vissa förutsättningar förordna om beslag, kroppsvisitationoch kroppsbesiktning. 51 Kommittéer: Del II Ju:12 Underberedskapstillstånd och då rikelär i krig skall, i stället för allmänunderrätt, krigsrätt vara domstol för avdelning vid försvarsmakten i denutsträckning som regeringen bestämmer. Krigsrätt kan också, utan atlberedskapstillslånd har inträtt, enligt regeringens förordnande inrättas vidavdelning av försvarsmakten där beredskapsövning fullgörs. Krigsrätt består aven lagfaren krigsdomare som ordförande samt en nämnd med tre ledamöter, varavtvå är civila och en är militär. Allmän åklagare vid krigsräu är krigsfiskal. Somframgår av vad jag nu har anfört avviker straff- och processordningen förförsvarsmakten i betydelsefulla avseenden från vad som gäller inom samhället iövrigt. Ett huvudsyfte med försvarsmaktens särskilda regelsystem är atl skapagarantier för att den militära disciplinen skall kunna upprätthållas och allöver huvud taget säkra att försvarsmaktens personal fullgör sina uppgifter.Dessa krav måste självfallet tillgodoses även i framliden. Detär emellertid uppenbart att lagstiftningen på detta område inte böravvika från vad som gäller på andra områden i vidare mån än som är nödvändigtför att säkerställa försvarsmaktens effektivitet. Överväganden av detta slaglåg bakom såväl 1948 som reformer av den militärastrafflagstiftningen. Reformerna innebar all tillämpningsområdet för denmilitära strafflagstiftningen begränsades och atl påföljderna utformades meratidsenligt. De mindre ändringar i det militära ansvarssystemet, som gjordes isamband med omläggning av regleringen av ansvar för funktionärer ioffentlig verksamhet, innefattade en ytteriigare anpassning av förhållandenainom den militära verksamheten till dem som råder inom den civila sektorn avsamhällslivet. På gmnd av dessa ändringar omfattas anställda krigsmän medtypiskt civila uppgifter numera av samma ansvarsregler som civil personal. Jagvill i detta sammanhang också hänvisa till att tanken på en särlagstiflning ifråga om de försvarsanställdas åligganden i tjänsten under normala, fredligaförhåUanden avvisades i samband med tillkomsten av (prop. 1975/76:105 s.216). Sedanlänge har det dock ställ klart att del behövs en mera genomgripande översyn avdel militära ansvarssystemet. Frågan om en sådan översyn aktualiserades redanav ämbetsansvarskommitlén (Ju 1967:63) i dess principbetänkande (SOU 1969:20)Ämbetsansvaret. Frågan har också uppmärksammats av i samband med dendebatt som föregick ändringar i lagstiftningen om militära straff ochdisciplinmedel (JuU 1972:28 s. 18-19). 1 flera andra sammanhang harreformbehovet på delta område betonats, bl.a. av de anställdas organisationeroch av företrädare för de värnpliktiga vid de årliga vämpliktskonferenserna.Även i motioner till innevarande har frågan berörts. Enöversyn av det militära ansvarssystemet aktualiserar också frågan om dennuvarande processordningen är i alla avseenden ändamålsenlig. Det gäller bl.a.den militära bestraffningsrätten. För egen del anser jagefter samråd med chefen för försvarsdepartementet att tiden nu är mogen för attse över hela den särskilda straff- och processordning som gäller förförsvarsmaktens personal. En given utgångspunkt för ett reformarbete på detlaområde är atl man söker nå fram lill en ytterligare anpassning av det militäraansvarssystemet lill del regelsystem som gäller inom samhället i övrigt.Vägledande för ett reformarbete bör också vara att samma ansvarsregler skall imöjlig mån gälla för all anställd personal .inom försvarsmakten, både militäroch civil. Detta gör det nödvändigt aU DelIIJu:12 Skr1977/78:103 52 bl.a.se över 21 och 22 kap. BrB. Det finns emellertid anledning att ta upp ävenandra frågor inom den militära rättsvården, l.ex. tillrältavisningsrälten ochsystemet atl militära befattningshavare handlägger militära brottmål. Ävenbestämmelserna om åläggande av ersättningsskyldighet bör ses över, För detutredningsarbete som jag nu har angett bör en kommitté tillkallas, 1enlighet med det anförda bör kommittén till en början utgå från atl demilitärt anställda arbetstagarna åtminstone i fredstid bör följa sammaregelsystem för disciplinansvar som del som gäller för offentligt anställda iallmänhet. En sådan ordning innebär att sådana förseelser i tjänsten som med enmotsvarande tillämpning av skulle beivras på disciplinär väg bliravkriminaliserade för den fast anställda militära personalens del. Destraffbestämmelser i 21 kap. BrB som fn. reglerar ansvaret för sådanaförseelser skulle därmed inte längre vara tillämpliga på denna personal,oavsett om arbetsuppgifterna har rent militär karaktär eller inte. Beivran avde tjänsteförseelser som det här gäller skulle i stället få ske inom ramen förell utomstraffrätlsligt disciplinsystem. Utformningenav ett nytt, delvis utomslraffrättsligl ansvarssyslem för krigsmän kanemellertid inte ske enbart med utgångspunkt i en privaträttslig gmndsyn. Detstora flertalet krigsmän fullgör ju inte sin militärtjänstgöring somarbetstagare utan till följd av värnplikt. Det är sannolikt ofrånkomligt attåtminstone i vissa delar behålla det nuvarande strafTrättsliga ansvaret enligt21 kap. BrB för de vämpliktiga. Jag tänker här särskilt på sådana brott sominnebär all värnpliktig undandrar sig att fullgöra vad som åligger honom pågmnd av värnplikten. Detta spörsmål har emellertid även samband medutformningen av sanktionerna vid fall av vägran att fullgöra värnpliktstjänstgöring,en fråga som har utretts av vapenfriutredning (Fö 1973:01), varsbetänkande har avlämnats. Det bör inte ankomma på den kommitté som jagnu förordar att överväga utformningen av dessa sanktioner Kommittén haremellertid självfallet anledning atl beakta resultatet av vapenfriutredningensarbete liksom de beslut som statsmakterna kan komma alt fatta på grundvaldärav. Detnu anförda bör inte hindra atl kommittén i första hand prövar möjligheten avatt även för de värnpliktigas del låta ansvaret för sådana tjänsteförseelser,som bör beivras endast i disciplinär väg, följa ett utom-slralTrätlsligldisciplinsystem. Ansvaret för de lindrigare förseelserna -motsvarande t.ex.tjänstefel som inte är grovt samt oskickligt beteende och förargelseväckandebeteende - skulle därmed inle längre regleras av BrB. En sådanavkriminalisering skulle innebära att straffansvaret enligt 21 kap. BrB kundebegränsas till eU fätal svårare brottstyper. Redanen sådan förändring av det militära ansvarssystemet som jag nu har skisseratmedför förhållandevis stora ingrepp i 21 kap. BrB. Kommittén bör emellertidockså pröva om det är möjligt alt ytteriigare förenkla och begränsa deomfängsrika och i många fall ganska ålderdomliga brotiskatalogerna i både deUakapitel och 22 kap. BrB. Vad särskilt beträffar krigsartiklarna i 22 kap. börkommittén överväga en modernisering av de olika brottstyperna så alt manutmönstrar alla straffbeskrivningar, som är nödvändiga ellersakligt motiverade, och för samman det återstående innehållet i kapitlet i kortavfattade och överskådligt sammanställda bestämmelser. Kommitténbör beakta de erfarenheter som kan inhämtas av tillämpningen av motsvarandelagsliflning i främst andra nordiska länder. Likaså bör kommittén beakta detpågående arbetet med modernisering av folkrättens regler i krig, framför allt ifråga om tilläggsprotokoll till 1949 års Geneve- 53 Kommittéer: Del II Ju:12 konventionerlill skydd för krigets offer rh.m. När det gällersanktionerna i ett nytt eller åtminstone i flera avseenden förändratdisciplinansvarssystem för det militära försvaret, bör kommittén i enlighet medvad jag fömt har anfört sträva efter att för den fast anställda personalens delsåvitt möjligt nå fram till en överensstämmelse med vad som gäller för andraoffentligt anställda. 1 fråga om de värnpliktiga torde det dock av flera skälinle vara möjligt att följa samma linje. LOA:s sanktionssystem är sålunda inleavpassat för andra än arbetstagare och det torde inte heller vara möjligt attreglera ansvaret för de vämpliktiga i kollektivavtal. Kommittén bör därför utgåfrån att man som disciplinpåföljder för de vämpliktiga i ett nytt system iprincip behåller de nuvarande sanklionsformerna fritidsslraff, disciplinbot ochtillrättavisning. Kommittén bör emellertid kartlägga de erfarenheter som finnsi fråga om verkställigheten av dessa sanktioner saml föreslå de åigärder somkan visa sig behövliga. Därvid kan bl .a. ges anledning lill en omprövning avtillämpningsområdet för de olika sanktionerna. Kommittén bör exempelvis prövamöjligheten av att låta disciplinpåföljderna för de värnpliktiga motsvaras av -förutom ekonomiska sanktioner - de nuvarande formerna för tillrättavisning,möjligen med en utvidgning av institutet utegångsförbud (landgångsförbud) såatt det närmar sig del nuvarande frilidsstraffet. Om kommittén i enlighetmed de nu skisserade tankegångarna stannar för en lösning som innebär all manavkriminaliserar sådana tjänsteförseelser inom försvarsväsendet som anses börabeivras endast I disciplinär ordning och begränsar det speciellastraffrättsliga ansvaret för värnpliktiga till ett fätal brottstyper, inverkardetta givetvis i hög grad även på de processuella reglerna. Det bör ankomma påkommittén alt se över dessa bestämmelser i deras helhet. Inom försvarsmaktenanses det atl bestraffningsrätten är en naturiig del av det militärachefsskapel och alt den hör ihop med den allmänna personaltjänsten. Med hänsynlill de stränga krav på disciplin som är ofrånkomliga i krig blir dennaprincipiella grundsyn naturiig också för verksamheten under fredstid. Godkännedom om och erfarenhet av den militära miljön och förhållandena på densärskilda tjänslgöringsplalsen underiättar också bedömningen av begångnaförseelser. angivna förhållanden talar för att det i princip även ifortsättningen bör ankomma på militära chefer att besluta om disciplinpåföljder.En sådan ordning tillgodoser också kravet på snabbhet i handläggningen. Häremotmåste dock ställas önskemålet att anpassa ansvarssystemet för försvarsmaktenspersonal till vad som gäller för samhället i övrigt.