prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtill anser utredningen, attkommunen bör fullgöra den nu behandlade prövningen. Denu förordade lösningarna medför vissa ändringar i YTF. Dessutom krävs enbestämmelse i lag om att kommun skall pröva sådana frågor om tillstånd m. m.som här avses. De lagtekniska frågorna behandlas närmare i avsnitt 6.5. Enligtdirektiven skall det som redan framgått vara en betydelsefull uppgift förutredningen att pröva hur det frivilliga trafiksäkerhetsarbetet i kommunernaskall kunna tillvaratas. Strävan bör, heter det, vara att uppmuntra, fördjupaoch effektivisera frivilligkrafternas insatser. Utredningen bör ange hurrekryteringen till det frivilliga trafiksäkerhetsarbetet kan ske, vilkauppgifter som kan ingå i detta arbete och hur kontaktema med de offentligaorganen skall upprätthållas. Somframgått av det historiska avsnittet (3.4) har det lokala frivilligatrafiksäkerhetsarbetet tagit form framför allt genom insatser av NTF. Underdess medverkan har i nästan alla kommuner tillskapats särskilda organ, oftastkallade trafiksäkerhetskommittéer. Dessa kommittéer har fått enallt fastare anknytning till kommunerna, vilket bl. a. tagit sig uttryck däri,att ledamöterna valts av kommunfullmäktige. fömt redovisade promemorian Kommunerna och trafiksäkerheten ägnades storuppmärksamhet åt det kommunala trafiksäkerhetsarbetet. Detta arbete bordeenUgt arbetsgmppens mening breddas och intensifieras samt ges en fastarekommunal förankring. Ansvaret borde därför läggas på ett kommunalt organ.Enligt arbetsgmppens förslag skulle en nyinrättad trafiknämnd övertasåväl de nuvarande trafiknämndemas som trafiksäkerhetskommittéema" uppgifter. 1977/78:81 138 hänsyntill angelägenheten av ett samarbete mellan den nya nämnden och"frivilligkrafterna" dvs. föreningar, företag, myndigheter och enskildamed intresse för trafiksäkerhetsfrågor föreslog arbetsgmppen att man vid sidanav den nya nämnden skulle inrätta ett referensorgan, förslagsvis benämnttrafiksäkerhetsråd e. d. Vidremissbehandlingen av arbetsgruppens förslag gjordes många uttalanden omvärdet av trafiksäkerhetskommittéernas arbete och frivillig-kraflemasbetydelse. NTF ansåg att en nämnd inte kunde samla frivilliga kraftertill insatser på samma sätt och med samma bredd som en frivillig organisation.Andra remissinstanser betonade svårigheterna att behålla och aktiverafrivilligkrafterna. Detär mot den nu tecknade bakgmnden som utredningen har att överväga olika frågorangående det lokala trafiksäkerhetsarbetet. På grund av det nära sambandetmellan lokalt och regionalt trafiksäkerhetsarbete anser sig utredningen ävenom frågan inte uttryckligen nämns i direktiven oförhindrad att ta upp ävendet regionala arbetet till diskussion. redovisar sina överväganden bör emellertid en närmare redogörelselämnas för kommunernas nuvarande engagemang i trafiksäkerhetsarbetet och fördet frivilliga trafiksäkerhetsarbetet. Trafiksäkerhetskommittéernasfrämsta uppgift i det lokala trafiksäkerhetsarbetet har alltsedan tillkomstenvarit att ta initiativ till olika trafiksäkerhetsfrämjande åtgärder, attstimulera till aktiv medverkan vid åtgärdernas genomförande samt stödja ochsamordna den frivilliga verksamheten. Kommittéerna utnyttjas dessutom i vissutsträckning som remissorgan. Efterden senaste kommunsammanläggningen finns trafiksäkerhets-kommittéer(motsvarande) i nästan samtliga kommuner. Ledamöter och suppleanter väljs avkommunfullmäktige och även i övrigt har kommittéerna anpassats till denkommunala förvaltningsorganisationen. De torde numera i regel kunna betraktassom fakultativa kommunala nämnder. Liksom beträffande andra sådana nämndervarierar verksamheten mellan olika kommuner. En orsak härtill är att bestämdaärende-grupper inte varit direkt hänvisade till kommittéerna och att verksamhetentidigare inte haft den kommunala förankring som varit kännetecknande förflertalet fakultativa nämnder. Enskilda ledamöters personliga intresse förtrafiksäkerhetsfrågor har i hög grad präglat verksamheten. Detta är förklarligtmed hänsyn till kommittéernas tillkomsthistoria. Verksamheten har givetvisockså varit beroende av de anslag som kommunfullmäktige ställt tillförfogande. I många kommuner har trafiksäkerhetskommittéerna tvingats arbetamed mycket små ekonomiska och personella resurser. En orsak till detta kan varaatt många kommittéer huvudsakligen ägnat sig åt informationsverksamhet isamband med trafiksäkerhetskampanjer o. 1. och att kommittéema, trots denkommunala anknytningen, i det praktiska arbetet betraktats enbart som en del avde frivilliga krafter som är verksamma inom trafiksäkerhetsarbetet. Kommunernahar emellertid blivit alltmer medvetna om att trafiksäkerhetsarbetet kräverökade insatser. Information och upplysning är inte nog. Varje åtgärd som vidtasi syfte att förebygga trafikolyckor eller för att lindra verkningarna avolyckor har ett trafiksäkerhetsfrämjande syfte. En mycket viktig del avverksamheten består i att medverka till 1977/78: 81 139 fortlöpandeförbättringar av trafikmiljön för att minska riskerna i trafiken och därmedäven antalet olyckor. Utformningen av trafiksystemet i kommunerna hör intimtsamman med den kommunala planeringen och har också kraven på enbättre trafikplanering och på en bättre samordning av denna medplaneringen i övrigt vuxit sig allt starkare. Även trafiksäkerhetsfrågorna hardärför kommit att vävas in i den kommunala planeringen. Alltstörre krav ställs på samhällets engagemang i trafiksäkerhetsarbetet.Trafiksäkerhetskommittéema har också i ökande grad tagits i anspråk vid denkommunala planeringen. Eftersom trafiksäkerhetsarbetet berör såväl bebyggelse-och samhällsplaneringsfrågor som upplysningsverksamhet och trafikreglerandeåtgärder är det emellertid inte enbart trafiksäkerhetskommittéema som sysslarmed trafiksäkerhetsarbete. Kommunstyrelse, byggnadsnämnd, gatunämnd,skolstyrelse, social centralnämnd m. fl. handlägger i olika sammanhang frågorsom har stor betydelse för trafiksäkerheten. Somredan framgått utförs en betydande del av det lokala trafiksäkerhetsarbetet avfrivilliga krafter, dvs. av personer med särskilt intresse förtrafiksäkerhetsfrågor, som utanför de statliga eller kommunala myndigheternasram på olika sätt arbetar för ökad trafiksäkerhet. Dessa personer är ofta meninte alltid engagerade i någon klubb, förening e. d. som av något skäl har ettdirekt intresse i trafikfrågor, t. ex. motorklubbar, bilkårister,sammanslutningar av yrkesförare o. 1. I andra fall är vederbörande aktiv iföreningsliv av annat slag, t. ex. ,handikapporganisation eller nykterhetsförening. Denu berörda frivilligkrafterna har i stor utsträckning tagits i anspråk vidgenomförandet av olika trafiksäkerhetsprojekt. Genom tillskapandet avtrafiksäkerhetskommittéerna har de frivilligt engagerade personerna i storutsträckning kommit att inlemmas i kommhtéernas arbete. En undersökning år1969 genom den förut berörda arbetsgruppen utvisade t. ex. att det då fanns 766kommuner med trafiksäkerhetskommittéer (av totalt 848 kommuner) och att idessa kommittéer ingick företrädare för respektive intressegrupp i följandeantal fall vägförvaltning, gatukontor o. d. Antaletpå detta sätt verksamma personer översteg 2 200. På gmnd av bl. a. deomfattande kommimala indelningsändringar som skett dessa siffroravser (antalet kommuner är nu endast 278) torde vissa förskjutningar ha skett isammansättningen av kommittéema. Det finns anledning antaga att inslaget avföreningar o. 1. nu är mindre. De angivna siffrorna torde emellertid ändå geen bild av trafiksäkerhetskommittéernas förankring i samhällsUvet. Somredan framgått torde trafiksäkerhetskommittéerna numera i re- 1977/78:81 140 gelböra betraktas som fakultativa kommunala nämnder. Allt frivilligt trafiksäkerhetsarbetekanaliseras emellertid inte genom dessa nämnder. Tvärtom finns det fortfarandestort utrymme för frivilligt arbete genom klubbar, företag, föreningar ochenskilda. Ett effektivt arbete förutsätter emellertid ett intimt samarbetemellan kommittéema och de utanförstående frivilligkraftema. Detta samarbeteunderlättas givetvis om företrädare för dessa krafter även ingår ikommittéerna. Denna anknytning kan emellertid vara olika stark. Det finnstroligen kommuner där trafik-säkerhetskommittén i realiteten representerar allainom kommunen verksamma krafter på trafiksäkerhetens område men det finns ocksåkommuner där frivilligkrafterna inte alls eller i ringa mån är representeradei kommittéerna. Omfattningenav och innehållet i den verksamhet som frivilligkraftema bedriver är naturligtnog mycket skiftande. Tre uppgifter kan emellertid sägas vara de väsentliga:att vara idégivare, att vara påtryc-kare, att informera. Idéerna kan föras framgenom trafiksäkerhetskommittéema eller annat kommunalt organ. Påtryckningarnatorde i regel gälla kommunala organ men kan också avse t. ex. idess egenskap av beslutsfattare i frågor om hastighetsreglering. Informationsverksamhetenkan gälla frågor i vilka man själv tagit Initiativet eller kampanjer sominitierats av TSV och/eller NTF. Depersoner som verkar i det beskrivna arbetet är som fömt antytts oftaengagerade i föreningsliv av något slag. Om det gäller föreningar med särskildanknytning till trafikfrågor, t. ex. (),kan naturligtvis det arbete en person nedlägger i det kommunalatrafiksäkerhetsarbetet ofta sägas vara ett arbete för föreningen. talar om frivilligkrafterna avses därför både de Insatser som görsav olika frivilligorganisationer och de som görs av enskilda, oavsett om de ärmedlemmar i sådana organisationer eller helt fristående. Ävenom utredningens huvuduppgift enligt direktiven skall vara att pröva hur detfrivilliga trafiksäkerhetsarbetet i kommunerna skall kunna tillvaratas, kanutredningen inte underlåta att först ta upp frågan huruvida kommunema somsådana bör åläggas att fullgöra vissa uppgifter på trafiksäkerhetens område ochatt ställa en viss organisation till förfogande. Vadsom talar för ett sådant åläggande som sagts är att det måste vara enfördel för olika myndigheter inte minst för TSV att ett visst kommunaltorgan har ansvaret för trafiksäkerhetsfrågoraa på lokal nivå. Också förallmänheten är det en klar fördel om detta ansvar är tydligt markerat. Isamma riktning som sagts talar naturligtvis i viss mån även utredningensförslag om att kommunema skall bära huvudansvaret för de lokalatrafikföreskrifterna. Utredningen har emellertid i den delen stannat för attföreslå att uppgiften skall läggas direkt på kommunema. Detta innebärvisserligen inte att kommunfullmäktige skall besluta i alla ärenden om lokalatrafikföreskrifter tvärtom är en delegation i betydande utsträckningförutsatt men utredningen har inte velat binda kommunema genom särskildaregler om att viss nämnd skall svara för ärendena. Det skäl som främstföranlett utredningen att stanna för denna lösning är att den ger maximalfrihet åt kommunerna. 1977/78: 81 141 storfördel med hänsyn till att förhållandena är så starkt skiftande i olikakommuner. Ävenom man stannar för den angivna lösningen i fråga om ansvaret för delokala trafikföreskrifterna finns naturligtvis som redan framhållits vissaskäl som talar för inrättandet av en särskild obligatorisk lokalatrafiksäkerhetsfrågoma. Om man vill hålla möjligheten öppen att nämnden ävenskall få viss beslutanderätt i fråga om lokala trafikföreskrifter, bör denemellertid inte vara specialreglerad. En sådan lösning skulle nämligeninnebära mindre inflytande för kommunens beslutande organ på innehållet itrafikföreskrifterna än om nämnden är fakultativ. En annan lösning bör därförväljas. Delösningar som återstår är alltså en icke specialreglerad obligatoriskeller fakultativ nämnd. Valet mellan dessa alternativ synes egentligen ganskaenkelt. Sanuna skäl som talar mot uttryckliga regler om vilken nämndsom bör bereda ärenden om lokala trafikföreskrifter eller på grund avdelegation besluta i frågor om sådana föreskrifter, talar också mot en i laggiven regel om att i varje kommun skall finnas en trafiksäkerhetsnämnd e. d. Destarkt varierande förhållandena i olika kommuner talar med andra ord för enmer flexibel lösning, dvs, i detta fall aUernativet med en fakultativ nämnd. Närde varierande förhållandena i olika kommuner åberopas som argument mot enobligatorisk nämnd syftar utredningen inte bara på att kommunerna är olikastora och på att trafik- och trafiksäkerhetsfrågorna är mer eller mindrekomplicerade. Vad som åsyftas är också att trafiksäkerhetsaspekten i regel ären bland många andra i ett ärende som angår något annat, t. ex. stadsplaner,byggnadsfrågor, vägfrågor, skolfrågor, miljöfrågor, ordningsfrågor e. d. Förmånga av dessa frågor finns redan specialorgan. Det är tveksamt om det finnsanledning att på motsvarande sätt generellt sett styra trafiksäkerhetsfrågornatill en obligatorisk nämnd. Utredningenfinner alltså skäl tala för att trafiksäkerhetsfrågorna på lokal nivå sammanförsi en nämnd men denna nämnd bör vara fakultativ, främst därför attdetta ger den flexibilitet som är önskvärd framför allt på gmnd av de starktskiftande förhållandena i kommunerna. När utredningen intar denna ståndpunktberor del som torde ha framgått av det fömt anförda självfallet inte pånågon nedvärdering av trafiksäkerhetsfrågornas betydelse i kommunala sammanhang.Utredningen anser tvärtom att det är en mycket viktig uppgift för kommunema attpå det lokala planet arbeta för en ökad trafiksäkerhet. Som framgått av denlämnade redogörelsen (6.4.2) för kommunema och trafiksäkerheten har kommunernaockså i betydande utsträckning engagerat sig i detta arbete. Detkan inte sägas att den förordade lösningen bara innebär ett accepterande avden bestående ordningen med trafiksäkerhetskommittéer som fungerar somfakultativa kommunala nämnder. Utredningen vill nämUgen se sitt förslag framförallt som en bas för en utveckling, där trafiksäkerhetskommittéerna kommer attspela en allt större roll för de kommunala trafik- och trafiksäkerhetsfrågorna.Som en markering av att ett nytt skede inleds och av att det inte är fråga omnågra provisoriska organ bör kommittéema möjligt döpas om och kallastrafiksäkerhetsnämnder, en benämning som för övrigt redan nu förekommer inågra kommuner. Enav de mest väsentliga fördelama med att bygga vidare på trafiksä- 1977/78: 81 142 kerhetskommittéemaär enligt utredningens mening att dessa kommittéer som själva tillkommit somorgan för det omfattande arbete på trafiksäkerhetsområdet som utförs avfrivilliga krafter har ett väl etablerat samarbete med föreningar, klubbaroch andra sammanslutningar som arbetar med trafiksäkerhetsfrågor. Dettasamarbete har i de allra flesta kommuner kunnat utvecklas på ett sätt somtillgodoser önskemål från företrädare för det frivilliga trafiksäkerhetsarbetetom en starkare förankring i kommunerna av trafiksäkerhetsfrågorna och en merafram-åtsyftande och konstmktiv planering. Utredningenskall enligt direktiven särskilt uppmärksamma det frivilligatrafiksäkerhetsarbetet. Detta är givetvis ingen tillfällighet. I trafiksäkerhetsarbetetsnatur ligger att det väl lämpar sig för frivilliga insatser av i de aktuellafrågorna engagerade personer. Ett sådant engagemang kan inte på ett fullgottsätt ersättas av arbete i en nämnd. Men arbetet i en sådan nämnd ocharbetet genom frivilliga krafter kan komplettera varandra. Detta visar inteminst de beskrivna erfarenheterna från trafiksäkerhetskommittéemassamarbete med frivilligkraftema. Värdetav det personliga engagemanget i trafiksäkerhetsfrågor tillvaratas f. n. påolika sätt. Dels återfinns företrädare för frivilligkrafterna i betydandeutsträckning som ledamöter i trafiksäkerhetskommittéema eller som adjungeradeledamöter i kommittéerna, dels finns i vissa kommuner särskildatrafiksäkerhetsföreningar som då i viss mån ersätter trafiksäkerhetskommittéerna,dels finns som redan nämnts ett i regel väl utbyggt samarbete mellankommittéerna och de organisationer av skilda slag, i vilka frivilligkrafternaoftast är aktiva medlemmar. kan det inte anses realistiskt attgenerellt sett räkna med tillfredsställande representation förfrivilligkraftema i de fakultativa kommunala nämnder som utredningen föreslårskall kallas trafiksäkerhetsnämnder. Inte heller ett formlöst samarbete mellansådana nämnder och olika organisationer är tillräckligt. Utredningen ser istället lösningen i att man tillskapar särskilda referensorgan, i vilkaföreträdare för frivilligkrafterna ingår. Dessa referensorgan bör sedan utgöraen naturlig samtals-och samarbetspartner till trafiksäkerhetsnämnderna. Ensådan lösning föreslogs även promemoria. Äveni den nu behandlade frågan utgör de starkt skiftande förhållandena i olikakommuner en olägenhet. I vissa kommuner kan frivilUg-krafterna bådeorganisationer och enskilda samlas i en trafiksäkerhetsförening, som mednågot av folkrörelsens kraft kan föra trafiksäkerhetens talan. I andrakommuner finns kanske inte underlag för en sådan organisation. Intresseradetrafiksäkerhetsarbetare kan då i stället knytas till trafiksäkerhetsnämnden somett rådgivande organ under namn av trafiksäkerhetsråd e. d. I mycket småkommuner kan det t. o. m. vara möjligt att bereda alla intresserade parterrepresentation i trafiksäkerhetsnämnden. I stora kommuner kan entrafiksäkerhetsförening om underlaget gör detta lämpligt till sig knytarådgivande organ för vissa grupper, t. ex. yrkesförare, ungdomar, pensionäreretc. på ungefär motsvarande sätt som förekommer i länsförbunden och påriksplanet. i enlighet med vad nu anförts skulle innebära att det frivilligatrafiksäkerhetsarbetet fick en fast organisation både centralt (genom NTF),regionalt (genom ) och lokalt. Prop.1977/78:81 I43 Deöverväganden som redovisats i det föregående har utgått från att det i varjekommun finns eller bör inrättas en trafiksäkerhetsnämnd/-kommitté, som utgör enfakultativ nämnd. Förhållandena är något speciella i de tre störstakommunema i landet, dvs. I dessa kommuner finnsinga trafiksäkerhetskommittéer men väl trafiksäkerhetsföreningar. Medlemmar idessa föreningar är olika kommunala organ, företag och organisationer. Föreningarna arbetar iallt väsentligt på samma sätt som trafiksäkerhetskommittéerna men de fyllerdessutom samma funktion som de av NTF organiserade länsförbunden (se 5.4). Pågrund av sin sammansättning kan föreningarna också sägas vara sådana referensorgansom utredningen i det föregående förordat som kontaktorgan mellan trafiksäkerhetsnämnderna/kommittéernaoch trafikanterna m. fl. Om utredningens förslag i övrigt godtas, saknas detenligt utredningens mening anledning att ändra organisationen i de tre nuberörda kommunerna. Det kan tvärtom visa sig fördelaktigt med en liknandeorganisation även i andra kommuner. Något hinder för en sådan utveckling börinte uppställas. För atttrafiksäkerhetsnämnderna skall bli den trafiksäkerhetsfrämjande institutionsom alla kan hoppas på, krävs i många fall att verksamhetsområdet vidgasväsentligt utöver vad som präglat trafiksäkerhetskommittéema. En utvidgningsom ligger nära till hands skulle givetvis vara att nämnderna blev beredandeoch i mån av delegation även beslutande organ i ärenden angående lokalatrafikföreskrifter. Enligt utredningens mening är en utveckling i dennariktning önskvärd, åtminstone . En förutsättning för en sådanutveckling är givetvis att nämnderna också får resurser att klara dennauppgift. Eftersom flertalet trafiksäkerhetskommittéer f. n. torde sakna sådanaresurser räknar utredningen med att uppgiften i fråga i regel kommer att tillsvidare fullgöras av kommunstyrelsen eller . Utredningen räknarmed att kommunförbundet, om förslaget genomförs, engagerar sig för attförstärka trafiksäkerhetsarbetet i kommunerna och ger råd om vilka lösningarsom under givna fömtsättningar är de mest lämpliga. Utredningen skall enligtdirektiven även undersöka hur man skall kunna uppmuntra, fördjupa ocheffektivisera frivilligkrafternas insatser. Med utredningens uppfattning tordedirektiven i denna del böra anses gälla även trafiksäkerhetsnämnderna, trotsatt de numera inte kan ses som i egentlig mening organ för frivilligkrafterna.Aktiviteten i de nuvarande kommittéerna är skiftande och verksamhetsområdetvarierar. I båda hänseendena kan åtskilligt göras. Trafiksäkerhetsnämndema börgivetvis vara obligatoriska remissorgan i alla trafik- och trafiksäkerhetsfrågor.De bör vara det normala kontaktorganet för centrala och regionala myndigheteroch organisationer. Liksom bör de svara för informationsverksamhet avolika slag. De bör ta initiativ till och hos berörda myndigheter begäraåtgärder för att förbättra trafiksäkerheten samt vara förmedlande länk mellanallmänheten och andra myndigheter i trafiksäkerhetsfrågor. Nämndernas arbetebör emellertid vidgas till att omfatta även ett aktivt deltagande i denkommunala planeringsprocessen. Över huvud taget bör nämnderna ta ett merasamlat ansvar för trafiksäkerhetsfrågoraa på lokal nivå. En ökad aktivitetfömtsätter också ett ökat engagemang i trafiksäkerhetsarbetet från kommunerna.Utredningen anser sig böra något utveckla vad som kan göras i dessa hänseenden.Vad som därvid anförs får enbart karaktären av rekommendatio- Prop.1977/78:81 I44 ner.Med hänsyn till att förhållandena är så skiftande i olika kommuner är iblandden ena åtgärden lämplig, ibland den andra, ibland kan kombinationerifrågakomma. Trafiksäkerhetsarbetetbygger, som redan nämnts, till stor del på egna initiativ från dem som deltar iarbetet. Genom sådana initiativ kan farliga övergångsställen flyttas, föremålsom skymmer sikten tas bort, andra trafikfällor elimineras, skolbarn få tryggareväg till och från skolan etc. Än större effekt får detta arbete omtrafiksäkerhetsaspekteraa i tillräcklig grad beaktas redan närövergångsstället inrättas, vägen eller gatan planeras, skolan byggs etc. Medandra ord: trafiksäkerhetsnämnder-na/kommittéema bör i väsentligt ökadomfattning beredas tillfälle att på ett tidigt stadium anlägga synpunkter påärenden, där frågor om trafiksäkerhet ingår. Utom sådana ärenden som nyssnämnts hör givetvis till denna kategori bl. a. flertalet ärenden om lokalatrafikföreskrifter. Detlokala trafiksäkerhetsarbetet är naturligtvis för sin effektivitet i hög gradberoende av vilka ekonomiska resurser som står till dess förfogande. I dennadel är förhållandena f. n. mycket varierande. Enligt uppgifter som tillhandahållitsutredningen av NTF uppgår kommunernas sammanlagda anslag tilltrafiksäkerhetskommittéerna (motsvarande) till knappt 6 miljonerkronor. Spridningen mellan olika kommuner är mycket stor även om hänsyn tastill storlek och andra omständigheter. Antalet kommuner där engagemanget ärobetydligt är få. har kommunerna successivt ökat sinaanslag till trafiksäkerhetskommittéerna. Som exempel på kommuner som anslårbetydande belopp kan nämnas (. ), (. ), (. ), (.) Eftersomtrafiksäkerhetsarbetet bör intensifieras och effektiviseras är det angelägetatt kommunerna ställer erforderliga ekonomiska resurser tillkommittéemas/nämndemas förfogande. Utredningenhar som redan framhållits ansett sig oförhindrad att i sina övervägandeninkludera även det regionala trafiksäkerhetsarbetet. Orsaken är naturligtvisatt det finns ett starkt samband mellan trafiksäkerhetsarbete på olika nivåer centralt, regionalt och lokalt. Centralt finns ett intimt samarbete bl. a.mellan TSV och NTF. På lokal nivå är båda dessa organ starkt beroende avtrafiksäkerhetsnämnderna/-kommittéema och det frivilliga arbete som utförsutanför dessa. En naturlig fråga är då vad som kan göras i fråga om detregionala trafiksäkerhetsarbetet. Förutomde insatser som utförs på regional nivå av TSV:s regionala organisation görsbetydande insatser också av de frivilligkrafter som är sammanslutna i de av NTFadministrerade länstrafiksäkerhetsförbunden m. m. Enligt utredningens mening äräven det regionala trafiksäkerhetsarbetet förtjänt av uppmuntran och stöd.Framför allt finns det anledning att satsa på länsförbunden som huvudmän förheltidsarbetande trafikkonsulenter e. d. som kan ge de kommunalatrafiksäkerhetsnämnderna/kommittéerna den hjälp och stimulans och det stöddessa behöver.