prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — ') Inkluderar beviljade men ev. inte uttagna lån tillföreningarna för /78, totalt . ') Utöver detta belopp tillkommer ca 14 milj. kr. iutestående lån från vissa landsting. ') Varav garanti . 4.2.1 Företagareföreningarnas jramtida verksamhet i stort 4.2.1.1 Utredningen Företagareföreningsutredningenframhåller i sitt belänkande, med utgångspunkt i den splittrade bild som detstatiiga stödet till småföretagen uppvisar, att en ökad samordning på regionaloch lokal nivå av olika näringspolitiska insatser bör åstadkommas. Behov avökad samordning föreligger enligt utredningen inte bara av de centralanäringspolitiska organens, landstingens och kommunemas kontakter med företagenutan också av själva genomförandet av deras stöd- och utvecklingsprogram.Hittillsvaran- 1977/78:40 68 de erfarenheter visar att företagen finner det mycketvärdefullt att kunna repliera på en organisation, som kan arbeta i nära och mereller mindre daglig kontakt med företagen. De enskilda företagen finner det enligt utredningen fögaändamålsenligt att bli föremål för uppsökande stödverksamhet från flera håll.De har ofta svårigheter att få en överblick över alla deorgan och aktiviteter som står till buds. Företagen känner ofta inte till vilkastödformer som finns och de vet inte vart de skall vända sig med sina problem.De har sällan tid eller resurser att söka lösningar på problemen genom attkontakta alla olika myndigheter och organ. Utredningen anser att åtgärder bör vidtas i syfte atteffektivisera de samhälleliga utvecklingsfrämjande insatserna för näringslivetinom varje län. Utredningen pekar på att företagareföreningarna redan i dagfungerar som ett slags samordnande organisation i varje län. I sin genomgång och analys av företagareföreningarnasnuvarande verksamhet har utredningen funnit att föreningarna i stort synesvara lämpade att utgöra basen för en framtida regional näringspolitiskorganisation. Föreningarna börjar få väl utvecklade kontakt- ochinformationsvägar inte bara till målgrupperna - de mindre och medelstoraföretagen - ulan också till de olika centrala och regionala myndigheter ochorgan som ingår i den näringspolitiska organisationsstrukturen. De ökaderesurser som har ställts till föreningarnas förfogande har inneburit attförutsättningarna för utvecklande insatser i föietagen har förbättrats. Genomnära och dagliga kontakter har föreningarna skapat ett förtroende hos företagenoch bidragit till en gynnsam utveckling bland dessa. Utredningen har dock funnit förhållanden som inte kanbetraktas som helt tillfredsställande. Vissa av dessa är av generell naturmedan andra är att hänföra till svagheter inom vissa föreningar. En del avproblemen är betingade av bristande resurser hos föreningarna. De bör sålundaenligl utredningens uppfattning kraftigt förstärkas resursmässigt och samtidigtges en bättre organisatorisk uppbyggnad för att de mer effektivt skall kunnastödja småföretagen i deras utvecklings- och expansionsansträngningar. Målet för föreningarnas framtida verksamhet i stort böräven framöver vara att främja utvecklingen av ett internationelltkonkurrenskraftigt svenskt näringsliv, som ger möjligheter lill en trygg ochökad sysselsättning. Detta bör ske med speciell inriktning på de mindre ochmedelstora företagen. Den övergripande uppgiften blir därvid att niedverka tillatt uppnå en tillfredsställande effektivitet i enskilda företag och att imöjligaste mån bidra till en effektiv produktionsstruktur inom olika branscher.Tyngdpunkten i föreningarnas verksamhet måste med nödvändighet ligga i attvidareutveckla det befintliga näringslivet. En viktig uppgift är emellertid attmedverka till att nya företag etableras. De nuvarande uppgifterna hosföreningarna - dvs. främst kredilstödjande verksamhet och olika slag av 1977/78:40 69 företagsserviceinsatser - bör därvid i stort bibehållas.Enligt utredningen har föreningarnas bieda verksamhetsområde och omfattandemedelarsenal inneburit en ökad effektivitet i de åtgärder man har vidtagit.Föreningarna har inom ramen för sin organisation kunnat välja lämpligsammansättning av insatser alltifrån översiktliga företagsanalyser över merspeicalinriktade rådgivningsinsatser till direkt kreditstöd. Engmndförutsätlning för insatser från föreningarnas sida bör vara att företagen/projektenifråga bedöms vara utvecklingsbara och lönsamma åtminstone på litet längresikt. Företagareföreningarnakommer i än högre grad att vara samhällets -statens, landstingens ochkommunernas - regionala organ för näringspolitiska insatser till små ochmedelstora företag. De bör därvid regionalt betjäna främst industriverket, STUoch . Föreningarnas insatser-alltifrån rådgivnings- ochkonsultinsatser till lån och bidrag- måste få karaktären av hjälp tillsjälvhjälp. Det är företagen själva som skall bestämma om de vill utnyttjaföreningarnas stödmöjligheter. Föreningarna har en viktig samordningsuppgiftmellan näringslivet och centrala myndigheter, stöd- och serviceorgan, läns-och kommunala myndigheter m.fl. Föreningarna skall i denna funktion geinformation om och hänvisa till de centrala och regionala stödformer som kanaktualiseras i enskilda fall och i övrigt förmedla kontakter som näringslivetav olika skäl kan ha problem att klara. Föreningarnas verksamhel måsle stå isamklang med samhällets regionalpolitiska strävanden. Centralanäringspolitiska organ, landsting och kommuner bör i princip inte bedrivauppsökande och rådgivande verksamhet eller annan stödverksamhet inom detnäringspolitiska området vid sidan av föreningarna. De bör därför inte byggaupp egna regionala näringspolitiska organisationer för stöd till enskildaföretag utan kanalisera sina insatser via föreningarna. Restriktivitetbör iakttas när det gäller att överlämna myndighetsutövning till föreningarna.Överlämnandet bör prövas från fall till fall. I första hand bör övervägas attöverlämna eventuell myndighetsutövning till regionala myndigheter. Utredningenhar dock inget att erinra mot att föreningarna även i fortsättningen handharvissa myndighetsutövande uppgifter på samma sätt som gäller . Föreningarnabör ges stor flexibilitet och självständighet när det gäller prioritering avresurser mellan olika uppgifter. Utredningen har inte ansett det möjligt ochinte heller ändamålsenligt att göra en närmare analys av hur föreningarna börprioritera sina resurser mellan olika uppgifter. Erfarenheterna visar attbehoven av stöd- och utvecklingsinsatser hos näringslivet dels varierar övertiden, dels varierar mellan olika regioner och län. Det börankomma på föreningarna att själva göra de avvägningar och prioriteringar somär nödvändiga för att insatserna skall få tillfredsställande effekt inom detegna länet. Prop.1977/78:40 70 Nära nog samtliga remissinstansers allmänna bedömning äratt utredningens förslag i stort bör kunna ligga tUl gmnd för den framtidaregionala näringspolitiska organisationen. SA Fl Familjeföretagens jöreningdelar ulredningens uppfattning om föreningarnas övergripande målsättning.Organisationerna finner även flertalet av de åtgärder som uiredningen föreslårväl ägnade att främja detta övergripande mål. delar i stort utredningens bedömning av denhittillsvarande utvecklingen och de nu rådande förhållandena. Verket instämmervidare i huvudsak i utredningens förslag, som till stora delar innebär en anpassningtill redan tillämpad praxis. RRV anser att utredningen inom den valda ramen välkartlagt problem och brister i företagareföreningarnas nuvarande verksamhet. Verketvill dock understryka vikten av att företagareföreningarnas uppgifter ses somen del i den totala regional- och näringspolitiken. ÖEF hälsar med tillfredsställelse utredningens förslag attstärka och bredda företagareföreningarnas organisation och verksamhet. Enliknande uppfattning framförs av . LO framhåller att organisationen i olika sammanhang harpekat på behovet av en effektiv regional organisation för näringspolitiken. LOhar emellertid ställt sig tveksam till företagareföreningarnas möjligheter atti nuvarande form och utan kraftiga resurförstärkningar effektivt kunna fungerasom regional näringspolitisk organisation. LO har därför föreslagit attföreningarna borde göras till föremål för en utredning varför LO inledningsvisuttrycker sin tUlfredsställelse över att denna nu har genomförts. Rent allmäntdelar LO uppfattningen att verksamheten främsl skall ta sikte på de mindre ochmedelstora företagen. Det är enligt LO det stora antalet sådana företag spriddaöver hela landet och med starkt varierande problem och förutsättningar som göratt en effektiv regional organisation för näringspolitiken kommit att framståsom allt mer nödvändig. Det är ett allmänt näringspolitiskt intresse attutvecklingsmöjligheter för denna del av näringslivet tas tillvara och attnäringspolitiken aktivt bidrar till detta. TCO kan i allt väsentligt ansluta sig till utredningensprincipiella överväganden om behovet av en utbyggd regional näringspolitik. Deförslag som framförs i betänkandet ligger i stor utsträckning i linje med TCO:suppfattning. Även framhåller attförbundet i allt väsentligt delar utredningens huvudförslag.Företagareföreningarna, liksom länsstyrelserna, landslingen ochhandelskamrarna är i stort positiva till utredningens förlag även om vissadelar av förslagen kritiseras. i länkonstaterar med glädje den stora enighet som utredningen redovisar vad gällerbehovet av en slagkraftig regional näringspolitik samt målsättningen förföretagareföreningarna att 1977/78:40 71 kunna fungera som ett effektivt instrument i närasamverkan med länets näringsliv för att skapa och vidmakthålla en tryggsysselsättning. Sysselsättningsuiredningenanför att företagareföreningsutredningens uppfattning attföretagareföreningarna i alltmer ökad utsträckning bör fungera som ett organför samhällets induslripoliliska insatser inom regional-och näringspolitikenöverensstämmer med sysselsättningsutredningens uppfattning. Svenska företagares riksförbimd anser däremot att enutbyggd verksamhet enligt utredningens förslag först bör ske sedan klarautredningar visat det verkliga behovet av kreditstöd och serviceverksamhet tillicke marknadspris hos mindre och medelstora familjeföretag. Remissinstansernaär genomgående positiva till utredningens förslag att företagareföreningarnabör kunna utgöra basen för en framtida regional näringspolitisk organisationoch att målet för företagareföreningarnas verksamhet bör vara att främjautvecklingen av ett internationellt konkurrenskraftigt svenskt näringsliv, somger möjligheler lill en ökad och trygg sysselsättning samt att della bör skemed speciell inriktning på de mindre och medelstora företagen. Landsiingsförbundeianför att företagareföreningarna på det hela taget har varit framgångsrika somförmedlare av samhällets insatser och gör sammanfattningsvis den bedömningenatt föreningarnas verksamhet har bidragit till en mera balanserad regionalutveckling- både mellan länen och inom varje län. serpositivt på förslaget att föreningarna kommer alt få vidgade och merbetydelsfulla arbetsuppgifter genom att starkare betoning på deras ansvar föruppbyggnanden av den regionala näringspolitiken genom kreditförmedling. Förelagskredit framhåller i sitt gemensamma yttrande alt som ett av deviktigaste problemen inom svenskt näringsliv framstårbehovet av höjd effektivitet. Företagareföreningarnas liksom övrigakreditinstituts insatser måste inriktas på åtgärder som kan förväntas höja dentekniska och kommersiella idénivån i landet. Ett stortantal remissinstanser, däribland LO,. SvenskabankföreningenlPK-banken, och att föreningarnas insatser bör inriktas endast påföretag eller projekt som bedöms vara utvecklingsbara och lönsamma. Exportrådetfmner det angeläget att poängtera denna gmndinställning, för att sådanaaktiviteter skall kunna ge långsiktiga effekter på livskraftiga företag. Handelskammarförbundetanser att det är ett oavvisligt krav att de projekt i vilka föreningarna satsarresurser är utvecklingsbara och lönsamma . Förbundet anser vidare attdet är en fördel att målformuleringen gjorts relativt vid då det ger de olikaföreningarna frihet vid den närmare utformningen av sin verksamhet. LO framhåller att föreningarnas verksamhel skall ta siklepå företag som Prop.1977/78:40 72 med hjälp av föreningarnas insatser har gynnsammautvecklingsmöjligheter. Uppgtften bör inte vara att med olika stödåtgärderkortsiktigt rädda sysselsättningen i sådana fall där företagen inte harmöjligheter att överleva på . vill LO understryka viktenav att föreningarnas verksamhet ligger i linje med samhällets regionalpolitiskasträvanden. Utredningens förslag att centrala näringspolitiska organ,landsting och kommuner inte bör bedriva stödverksamhet vid sidan avföreningarna eller bygga upp egna regionala näringspolitiska organisationer fårstöd av ett stort antal remissinstanser. ansluter sig tillutredningens mening att det regionala näringspolitiska arbete som ligger vältill för föreningarna skall kanaliseras genom dessa. Några nya organ behöverinte inrättas på länsnivå för att täcka in speciella behov när detgäller företagsservicen. Det är också angeläget att centrala organ intebedriver verksamhet i länen genom personal placerad i de centrala organensadministration. Föreningarna utgör en naturlig replipunkt för förmedling avservice och bör få resurser för att tillgodose de ökade krav som successivtkommer att ställas. Även industriverket betonar vikten av att de centralanäringspolitiska organen - STU, m.fl. - liksom landstingen och ävenprimärkommunerna inte bygger upp egna länsbaserade organisationer, utan kanaliserarsina operativa insatser via föreningarna. Föreningarna blir då den naturligakontaktpunkten för länets mindre och medelstora företag i frågor som ärväsentiiga för dessa företags utveckling. anser det vara tillfredsställandeatt utredningen så hårt trycker på att samhällets direkta näringspolitiskainsatser på regional nivå skall samlas till ett organ. framhållerförbundet att det faktum att företagareföreningarna inom det statliga områdetskall utgöra regionala replipunkter inte får innebära atthandelskamrarna som företrädare för det samlade näringslivet i resp. regionfår mindre möjligheter att ge företagen service på utrikeshandelsområdet. Många remissinstanser, däribland Landsting.sfärbundet,, , länsstyrdsen i Gävleborgslän, samt Svenska kommunförbiindet, anserdock att utredningens ståndpunkt är väl kategorisk. Flera av dessa instansermenar att bl.a. kommunerna även måste ha nära kontakter medföretagen för att kunna fullgöra sina servicefunktioner och övriga verksamhet. framhåller bl.a. att landstingen försin del kan ha behov av egna organ för regionalpolitiska frågor, om derasinsalser på länsplanet kan vidgas. Vidare måste både landsting ochprimärkommuner ha möjlighet att medverka inom regionalpolitiken i andra former.Det handlar exempelvis om alt ta fram industrimark och lokaler, om att erbjudagod service och att biträda företagen vid kontakter med andra 1977/78:40 73 Således måste det finnas utrymme förallmänt näringslivsfrämjande insatser som inte riktar sig direkt till enskildaföretag. Nära nogsamtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget attrestriktivitet bör iakttas när det gäller att överlämna myndighetsutövningtill föreningarna. understryker liksom utredningen att:"stor restriktivitet måste iakttas om man överväger alt ge föreningarnamyndighetsutövande uppgifter. Föreningarnas karaktär av stöd- och serviceorganmåste i stället markeras, varför uppgifter av fiskal, reglerande, föreskrivandeeller kontrollerande art i princip inte bör ges föreningarna". RRV delardenna uppfattning. liksom flera andra instanser,.bl.a. fleralänsstyrelser, anser dock att föratt undvika dubbelarbete och för att utnyttjaföreningarnas miljökunskap dessa bör kunna utföra berednings- ochuppföljningsarbete åt andra organ. Det storaflertalet remissinstanser, som har yttrat sig i denna del. ansluter sig tillutredningens uppfattning att föreningarna bör ges stor flexibilitet ochsjävständighet i sin verksamhet. Några instanser, bl.a. Svensk induslriföreningoch LO synes dock mena att behovet av självständighet inte bör överdrivas utanatt behovet av central påverkan av föreningarnas verksamhet också måste beaktas.Enligt LO ger utredningens resonemang på vissa punkter intryck av att manunderskattar värdet av central samordning och styrning. LO vill rent allmäntslå fast att näringspolitiken är och måste vara en huvuduppgift för staten. Enövergripande styrning av resurserna är nödvändig i syfte att utjämna deregionala skillnaderna i sysselsättning. Detta har varit lelativtallmänt accepterat vad gäller regionalpolitiken och det måste i lika hög gradgälla näringspolitiken. Statsmakterna bör därför klart slå fast attföretagareföreningarnas verksamhet skall ha som utgångspunkt den planering somsker inom ramen för regional- och näringspolitiken. 4.2.2 Företagareföreningarnas jraintida målgrupp Utredningensprincipiella utgångspunkt är att inom ramen för olika näringspolitiska insatserbör samhället söka nå samtliga mindre och medelstora företag som kan vara ibehov av stöd eller hjälp i någon form. Det är dock inte möjligt att på en gångutvidga företagareföreningarnas målgrupp i en sådan omfattning. 1 enlighetmed sina tilläggsdirektiv föreslår utredningen att den nuvarande målgruppen -främst de tillverkande företagen - utökas till att omfatta även vissatjänsteproducerande företag. Utvidgningenav målgruppen bör dock enligt utredningen i ett första steg begränsas till attomfatta tjänsteproducerande företag som har direkt anknytning till dennuvarande målgruppen. 1 den mån tjänsteproducerande företag vänder sig tillbåde tillverkande förelag och andra företag eller 1977/78:40 74 enskilda konsumenter, får frågan om företagen ärstödberättigade avgöras från fall till fall av föreningarna. En förutsättningför stöd bör dock vara att företagens huvudsakliga verksamhet är inriktad påtillverkande företag. Utredningen, som relaterar målgmppsavgränsningen tillSvensk näringsgrensindelning (SNI), föreslår att följande näringsgrenar ellerdelar av näringsgrenar bör ingå i föreningarnas målgrupp: Företag inomjordbrukets binäringar som inte omfattas av det särskilda stöd som finns tilljordbrukets eller trädgårdsnäringens rationalisering Sand- ochgrustag, mineralbrott m. m. Lastbilstransportoch maskinuthyrning, vad gäller föreningarnas företagsservice men däremot intekreditstöd Juridisk,ekonomisk, kameral och teknisk uppdragsverksamhet Renings-,renhållnings- och rengöringsverksamhet, reparation av motorfordon samttvätteriverksamhet. Frågan om målgrupper bör enligt utredningen tas upp tillny prövning med ledning av då vunna erfarenheter avseenderesursanspråk m.m. Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i denna del,däribland , anser att utredningensmålgruppsavgränsning är välmotiverad eller tillfredsställande. Flerainstanser anser dock att avgränsningen gjorts för snäv. anser sålunda att detaljhandeln bör ingå i målgruppen. Bl.a.RRV, flera länsstyrelser och handdskamrar framhåller att turistnäringen böringå i målgruppen. Malmgruvor, ytterligare delar av byggnadsindustrin,åkerinäringen - även i fråga om kreditstöd -, restaurang- och hotellrörelse ärandra exempel på näringsgrenar som föreslås ingå i målgmppen. LRF,och bl.a. vissa företagareföreningar förordaren större valfrihet i målgruppshänseende beträffande verksamhet i glesbygd,t.ex. stuguthyrning och taxirörelse. Investeringsbanken förordar en mycketallmänt hållen formulering för att ange målgmppsavgränsningen, nämligen:"mindre och medelstor näringsverksamhet''. Å andra sidan uttrycker åtskilliga remissinstanser,däribland ett fiertal företagareföreningar, industriverket. Företagareföreningarnasförhund och Norrlandsfonden tveksamhet inför den föreslagna utökningen avmålgruppen från ca 35000 tiU ca 100000 företag. Dessa instanser förordar enmer successiv utökningstakt så att stödet lill den primära 1977/78:40 75 målgruppen inte minskas. Därvid framhålls att föreningarnaredan har svårigheter tUlgodose behoven hos den nuvarande målgruppen. I sammanhanget framhåller LO att även om föreningarnasverksamhet främst skall ta sikte på mindreföretagen så vill LO dock betonavikten av att föreningarna strävar efter att upprätthålla goda kunskaper ochkännedom om förhållanden även i större företag. Vidare anser LO rent principielltatt företag som kommer i åtnjutande av olika samhälleliga stödåtgärder skallfölja de allmänt accepterade spelregler som är etablerade på densvenska arbetsmarknaden. LO menar sålunda bl.a. att det klart bör slås fast ianvisningarna för föreningarnas kredilstödjande verksamhel att det avbeslutsunderlaget i kreditärendet bör framgå huruvida relationerna till deanställda är reglerade genom avtal samt huruvida mer betydande brister iarbetsmiljön kan anses föreligga. Vidare bör framgå om företaget fullgjort sinaskyldigheter enligt medbestämmandelagen. Remissinstanserna tillstyrker genomgående eller har ingainvändningar mot förslaget att frågan om målgmppsavgränsningen tas upp till nyprövning om . 4.2.3 Företagsservice i fortsättningen Uiredningen framhåller sin allmänt positivagrundinställning till den hittUls bedrivna verksamheten. I det stora helafungerar företagsserviceverksamheten väl enligt utredningen och fylleruppenbarligen ett stort behov när det gäller småföretagens utveckling. Utredningen föreslåratt företagareföreningarnasföretagsservice liksom bör omfatta informations- ochkontaktverksamhet, allmän rådgivning inklusive översiktliga företagsanalyser,utbildningsservice samt konsultverksamhet. Verksamheten, som bör vara av aktivuppsökande karaktär, bör intensifieras och ges ökad spridning. En strävan börvara att nå samtliga företag inom målgruppen. Föreningarnabör ägna särskild uppmärksamhet åt rådgivning inom områdena produktutveckling,marknadsföring och export samt åt den uppföljande verksamheien. Vad gällerrådgivningsverksamheten anser utredningen att denna ofta bör kunna begränsastill en allmän och översiktlig genomgång av företagets funktioner ocheventuella problem. Genomförandet av djupgående analyser, liksom meromfattande åtgärdsförslag, bör i princip överlåtas till utomstående konsulter.Föreningarna bör iaktta viss restriktivitet i fråga om renodladkonsultverksamhet i egen regi och med egna resurser. Uppfattningen grundas påbl. a. att föreningarnas personella kapacitet i regel inte medger alltför långvarigaengagemang i ett och samma företag. Den mer allmännarådgivnings-/analysverksamheten är mycket tidskrävande och fordrar hårdprioritering vad gäller urvalet av företag. Föreningarna måsle sålunda hushållamed sina resurser. 1977/78:40 76 ligare skäl till utredningens principiella ståndpunkt idenna fråga är att föreningarna inte bör få karaktären av konkurrenter tilletablerade privata konsultföretag eller näringslivsorganisationer. I den månkonsultverksamhet bedrivs bör uppdragen normalt debiteras med marknadsmässigavgift, eller i vart fall med ett belopp som lägst motsvarar föreningarnassjälvkostnader. Utredningen föreslår särskilda åtgärder för att främjaetablering av nya företag. De omfattar bl. a. kartiäggning av utvecklingsbaraidéer, information till potentiella nyföretagare samt intensifierade åtgärderi form av rådgivning och utbildning under inledningsskedet för ett nybildatföretag. Utredningen framhåller att insatserna på detta område å ena sidan börvara av mer genereU karaktär, dvs. ägnade att skapa en allmänt sett gynnsamlokal och regional miljö för att ta fram nya idéer och projekt, eller inriktadepå informations-, konferens- och utbUdningsverksamhet med tänkbara nyföretagaresom målgmpp. Dessa insatser kan exempelvis omfatta regionala kartläggningar ochanalyser av utvecklingsbara affärsidéer samt icke tillgodosedda behov avlokal/regional produktion i form av t. ex. underieveran-ser. Å den andra sidan är enligt utredningen olika insatserockså nödvändiga i ett senare stadium av företagsbildningsprocessen - efter etteventuellt etableringsbeslut. Dessa bör vara väsentligt mer selektivt utformadeoch konkreta.