prop · G103178 · 1977-12-31 00:00:00 — Ettannonsförbud avseende denna dryck skulle med all sannolikhet leda till enökning av marknadsföringsaktiviteterna inom områden där förbud inte råder.Dessa aktiviteter skulle dessutom med hänsyn till den fria handeln med öl frånsom har nämnts 12 000 försäljningsställen vara ytterligt svåra attövervaka. Härtill kommer också att öl är en förhållandevis alkoholsvag dryck.Ett annonsförbud skulle i viss mån kunna inverka negativt på samhäUets strävandenatt främja övergången till svagare drycker. Med hänsyn bl. a. härtill anser jagstarka skäl föreligga mot ett annonsförbud avseende öl. Det bör dock framhållasatt även om annonsering för öl får förekomma, denna måste ske med iakttagandeav särskild måttfullhet, dvs. vara starkt begränsad och starkt återhållsam. Enligt den förut nämndaföreskriften i TF föreligger I och för sig möjlighet att förbjuda annonsering iandra tryckalster än tidningar, exempelvis reklambroschyrer. Enligt minuppfattning bör dock det föreslagna förbudet begränsas till att avseannonsering i tidningar, tidskrifter och därmed jämförliga tryckalster. Flera remissinstanser harframhållit det väsentliga i att information kan lämnas på försäljningsstället.Jag delar denna uppfattning och vill därför föreslå att annonsförbudet inteskall äga tillämpning på sädana skrifter som tillhandahålls påförsäljningsställen för spritdrycker, vin och starköl, dvs. i huvudsak pårestauranger och i Systembolagets butiker. Det bör dock understrykas att ävenden annonsering som sålunda kan förekomma i sådan form skall präglas avsärskild måttfullhet. Vad gäller de trycksaker eller annan information somSystembolaget tillhandahåller i sina butiker får dessutom förutsättas attpresentationen av olika märken etc. sker på ett objektivt och neutralt sätt, såatt inte vin-och sprittillverkare otillbörligt missgynnas. Tillverkarnas ochderas ombuds möjligheter att direkt kommunicera med konsumenterna blir ju genomden föreslagna regleringen starkt begränsade. Beträffandeden närmare innebörden av de nu föreslagna bestämmel- 1977/78:178 40 sernavill jag som har nämnts hänvisa till specialmotiveringen till 2 §förslaget tUl lag med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker. Denföreslagna regleringens starka begränsning av bl. a. vägarna för marknadsföringav alkoholdrycker och tobaksvaror kommer naturligen att leda till att denreklam som kan göras på försäljningsstället, dvs. reklamen i butiker och pårestauranger, får en större betydelse även med beaktande av att också denkommer att styras av principen om särskUd måttfullhet. Att här i detalj angehur en särskilt måttfull marknadsföring på försäljningsstället skall bedrivasär varken möjUgt eller ens önskvärt. Detta får i stället ske genomkonsumentverkets riktUnjer och i sista hand genom marknadsdomstolensavgöranden. Såsom också har framgått av utredningens överväganden är det inteheller praktiskt möjUgt att utan en omfattande byråkrati ange generella reglersom kan gälla för alla försäljningsställen. Jag vill därför i det följandeendast behandla de viktigare principerna samt några frågor som Systembolagethar tagit upp i sitt remissyttrande. Ibutiksmiljö kan reklam förekomma i en mängd olika former, exempelvis påskyltar, broschyrer, affischer, pennor, underlägg, montrar och andra föremålsom reklambudskap kan anbringas på. Till butiksreklam måste också räknasreklambudskap i s. k. butiksradio. En viktig form av butiksreklam är varuexponeringen.Vid prisnedsättningar är det brukligt att lägga fram varorna i särskildamontrar försedda med anslag som anger extraerbjudandet. Man kan också väckakundernas uppmärksamhet genom butiksarrangemang som att särskilda stånd eUermiljöer byggs upp. Vidare kan man påverka kunderna genom olika former av varude-monstrationer. Somjag har anfört måste man vid regleringen utgå bl. a. från denprincipen att de stora grapper av befolkningen som använder alkohol och tobakmåste i ändamålsenliga former få tUlgång till relevant produktinformation.Denna princip måste beaktas särskilt vid utformningen av marknadsföringen ibutiker och andra försäljningsställen. Konsumenterna måste således inom ramenför en särskilt måttfull marknadsföring tillförsäkras sådan saklig informationom alkohol- och tobaksvaror som erfordras för att ett medvetet val mellanolika produkter skall kunna göras. Det bör här framhållas att även deremissinstanser som har förordat ett mer långtgående reklamförbud än detutredningen har föreslagit har ansett bl. a. konsumentupplysande information påförsäljningsstället nödvändig. Vadjag har anfört om att man bör kräva en stark begränsning ochåterhållsamhet beträffande bl. a. reklamens spridningsvägar och innehåll måstei allt väsentiigt och i tiUämpliga delar gälla även för Prop.1977/78:178 41 denmarknadsföring som bedrivs på försäljningsstället. I allmänhet torde vidareböra gälla att måttfullhetskravet får ställas högre beträffandemarknadsföringen i butiker som till skillnad från specialbutiker tillhandahållerockså andra varor än alkohol- eller tobaksvaror. Vad man här kan kalla blandadebutiker besöks ju av kunder som kan ha andra ärenden än att göra inköp avalkohol- eller tobaksvaror. Närdet gäUer reklambudskapens spridningsvägar är det befogat att kräva attreklambroschyrer och andra former av reklam inte på ett påträngande ellerövertalande sätt tillhandahålles konsumenterna. Inte heller bör påträngandemarknadsföringsmetoder som innebär att man mer aktivt försöker påverkakonsumenterna, exempelvis i form av personlig hänvändelse (jfr 20 § tredjestycket i numera upphävda rusdrycksförsäljningslagen 1954: 521) eller genomkundradio få förekomma. Vid själva saluhållandet är det dock ofrånkomligt meden viss form av påverkan. Det måste således vara möjligt för en försäljareeller expedit att få lämna relevant information rörande t. ex. varusortimentetsegenskaper. Jag viU i detta sammanhang erinra om bestämmelsen i 53 § lagen (1977:293) om handel med drycker (det s. k. animeringsförbudet) vilken anger attåtgärder inte får vidtas på serveringsställe i syfte att förmå gäst till inköpav alkoholdrycker. Under förarbetena till denna bestämmelse anfördes bl. (prop.1976/77: 108 s. 8586) att en förfrågan från serveringspersonal om ytterUgarealkoholdrycker önskas före serveringstidens utgång inte kunde anses strida motförbudet. Systembolagethar anfört bl. a. att ett genomförande av utredningsförslaget skulle medföraatt bolaget inte kan fortsätta med sin konsumentupplysning i nuvarandeomfattning, vare sig i fråga om den rena varuinformationen dier upplysningen omrisker för alkoholskador. När det gällerSystembolagets verksamhet kan det till en början förtjäna att påpekas attbolaget i likhet med Spritcentralen enligt 16 § andra stycket lagen (1977:293) om handel med drycker är skyldigt att verka för att reklam och andramarknadsföringsåtgärder för spritdrycker, vin och starköl inte bedrivs på sättsom uppenbarligen står i strid med syftet enligt 7 § första stycket samma lagatt försäljning av drycker som omfattas av lagen skall skötas på sådant sättatt skador i möjligaste mån förhindras. Sedanett antal år tillbaka har Systembolaget i stor utsträckning ersatt den tidigarepropagandan för att inrikta konsumtionen på svagare drycker med enkonsumentupplysning som utöver ren varuinformation syftar till att meddelafakta om riskerna för alkoholskador och hur sådana kan undvikas.Konsumentupplysningen bedrivs utom genom annonsering bland annat genomaffischer i butikerna och broschyrer och annat som tUlhandahålls konsumentemadär och även på begäran sänds till olika intresserade. I de former den förnärvarande förekommer synes den stå i god överensstämmelse med den av detallmänna förda Prop.1977/78:178 42 alkoholpolitiken.I den mån upplysningsverksamheten också kan bedömas som marknadsföring tordeden i allmänhet inte strida mot kravet på särskild måttfullhet. Såsom jag nyssanförde är det av vikt att konsumenterna tillförsäkras saklig information omvarasortimentet så att ett medvetet val mellan olika produkter kan göras.Kravet på måttfullhet vid marknadsföringen får därför inte drivas så långt inte på försäljningsstället kan tillhandahålla kunderna sådan sakUgvarainformation. Jaghar redan (avsnitt 3.2.4) uttalat mig för skyldighet att i annonser upplysa omtobakens skadeverkningar. I det följande utvecklar jag närmare skälen för mittställningstagande. Tobaks-och alkoholreklamutredningen framhåller att, med hänsyn till de attityder ochkonsumtionsmönster vi har beträffande tobaken, omfattande och allsidigainformationsåtgärder är av största betydelse om konsumtionen skall kunnaminskas. Utredningen menar därför att näringsidkares annonsering skulle kunnaanvändas så att den bidrog till det informationsflöde som krävs. Utredningenanför flera skäl för tobaksupplysning i annonser. a. skulle man på så sättkunna upprätthålla en balans gentemot det kommersiella budskapet. Utredningenmenar också att det är naturligt med tobaksupplysning i annonser med tanke påatt sådana informationer ansetts påkallade på förpackningar. Utredningenföreslår därför att kommersiella annonser vid marknadsföring av tobaksvaraskall innehåUa tobaksupplysning. Utredningenhar ingående behandlat vilken tobaksupplysning annonserna skall innehålla ochhur systemet skall byggas upp. Utredningen konstaterar att man redan med stödav den gällande marknadsföringslagen i och för sig skulle kunna ålägganäringsidkare att exempelvis i tobaksannonser lämna upplysning om dehälsorisker som är förbundna med bruket av tobak. För en särlagstiftning påområdet talar enligt utredningen dock det skälet att man har anledning attvarna redan för tobakens användning. För huvuddelen av de varor som i övrigtfinns på marknaden är syftet med ett informationspåbud främst ett annat nämligenatt tvinga fram sådan information som bl. a. gör det möjligt att användaprodukterna på lämpligt sätt. Till detta kommer att samhället genom lagen omvarningstext och innehållsdeklarationer på tobaksvaror redan har börjat införaspecialföreskrifter på tobaksområdet. Utredningen anser det naturligt attfortsätta på den valda vägen. Deninformation som skall lämnas bör enligt utredningen avse upplysning om dehälsorisker som är förbundna med bruk av tobak samt uppgift om de skadliga ämnensom tobaken innehåller eller ger upphov till. Utredningen förordar en regel sominnebär att näringsidkare som använder annons vid marknadsföring av tobaksvara tiUkonsumenter Prop,1977/78:178 43 inomlandet skaU i annonsen återge den varningstext och innehållsdeklaration somenligt lag skall finnas på varans förpackning. Utredningen har funnit det frånprincipiell synpunkt riktigast att anknyta regeln om tobaksupplysning till detsystem marknadsföringslagen ger utrymme för. Detta innebär att regeln skulleges sådan form att skall kunna utfärda riktlinjer medpraktiska föreskrifter om bl. a. tobaksupplysningens storlek, färg, form,typografi och lay-out. Vid sidan av en sådan rättstillämpning harmarknadsdomstolen den rättsbildande funktionen och får genom beslut i enskUdaärenden avgöra om lagen har överträtts. Endast ett fåtalremissinstanser har särskilt behandlat förslaget om varningstext itobaksannonser. De som har yttrat sig i denna fråga har olika meningar omvärdet av upplysningar i annonser om de hälsorisker som är förbundna med brukav tobak. De remissinstanser somifrågasätter förslaget har gemensamt att de är tveksamma till att blandakommersiella budskap och hälsofrämjande information. Bland remissinstanser meddenna inställning finns både företrädare för intresseorganisationer som främsthar att ta tillvara hälsoas-pekter och företrädare för tobaksbranschen och annonsörer.En remissinstans befarar att ett krav på upplysning i annonser skulle kunnamedföra uttröttning och likgiltighet för varningstexterna. Bland de remissinstansersom stöder utredningens förslag märks . Domstolen påpekaruttryckligen att den delar utredningens uppfattning om det lämpliga i ensärskild lagstiftning om varningstext i tobaksannonser. Som jag harredovisat har statsmakterna under den hittUlsva-rande behandlingen avtobaksfrågan ansett informationsåtgärder vara ett av de effektivaste medlen föratt minska tobakskonsumtionen och därmed tobakens skadeverkningar. Jag delarutredningens mening att näringsidkares annonsering bör kunna användas så attden bidrar till sådan nyttig information. Som förut har nämnts har genomsärskild lag slagits fast att varningstext och innehållsdeklaration skallfinnas på tobaksvaror. Jag kan instämma i utredningens uttalande att detframstår som naturligt att fortsätta på den valda vägen och införa sådan upplysningspliktäven ifråga om annonser. Som utredningen anför kan upplysning av detta slag itobaksannonser tjäna som en motvikt tiU de kommersiella budskapen. När detgäller farhågor som framförts om att varningstext skulle komma för ofta iblickpunkten om de också förekommer i annonser vill jag erinra om att det f. n.finns 16 olika varningstexter. Min bedömning är därför att risken för uttröttningoch likgiltighet inför varningstexterna inte ökar påtagligt genom att krav stäUsupp på information även i annonser. Närdet gäller den närmare utformningen av tobaksupplysningen i annonser anser jagatt utredningens förslag är lämpligt. Prop.1977/78:178 44 näringsidkaresom använder annons vid marknadsföring av tobaksvara till konsumenter inomlandet skall i annonsen återge sådan vamingstext och innehållsdeklaration somenligt lag skall finnas på varans förpackning. Utredningenhar övervägt att föreslå ett tillägg i marknadsföringslagen speciellt föralkoholdrycker och tobaksvaror men har funnit det mest lämpligt att desärskilda reglerna om dessa varor tas upp i lagstiftning vid sidan avmarknadsföringslagen. Det av utredningenframlagda förslaget innehåller en allmän bestämmelse om att särskUdmåttfullhet skall iakttas vid marknadsföringen av alkoholdrycker. Bestämmelsenär inte straffsanktionerad utan får i stället upprätthåUas med stöd avmarknadsföringslagen, överträdelse av vad som följer av den allmännamåttfullhetsföreskriften anses nämligen utgöra otillbörlig marknadsföring. Tillledning för marknadsföringen anser utredningen att skallutfärda sådana riktlinjer som omnämns i förarbetena till marknadsföringslagen.I sista hand faller den rättsbildande uppgiften på som fåravgöra vad som kan anses strida mot lagbestämmelsen om särskild måttfullhet. Huvuddelen avremissinstanserna har slutit upp kring utredningens förslag och anser det varamycket positivt att regleringen knyter an till marknadsföringslagen. Även de remissinstanersom har förordat en strängare reglering av marknadsföringen har förklarat sigacceptera en sådan anknytning. Som jag harerinrat om har i TF förts in en bestämmelse som innebär att det i lag kanföreskrivas förbud mot kommersiell annons i tryckt skrift. Bestämmelsen täckerockså ett förbudsförfarande av den typ som anges i 2 § marknadsföringslagen,dvs. ett förfarande som innebär att myndighet meddelar förbud, ev. vid vite,mot viss annonsering i tryckt skrift. I likhet med utredningenanser jag att en sådan reglering av alkohol-och tobaksreklamen som den nuföreslagna inte lämpligen bör straff-sanktioneras. Alternativet till enstraffsanktionerad förbudslagstiftning är här att koppla regleruigen till ettregelsystem såsom marknadsföringslagens. Detta innebär att ienskilda fall och med verkan endast för framtiden får avgöra om en viss åtgärdskall förbjudas vid vite. Uttalanden under förarbetena, branschöverenskommelsersamt rättstUlämpningen genom riktlinjer och KO:s praxis utgören del av innehållet i ett sådant system. blir domstolens praxisnormgivande för vad som är förbjudet. Då endast ett återupprepande av åtgärdenblir sanktionerat, kan några invändningar från rätts-säkerhetssypunkt interiktas mot att det på förhand inte alltid är helt möjligt att förutse om enviss åtgärd kan anses otUlbörlig eller ej. Prop.1977/78:178 45 storfördel med ett sådant system är att det är utvecklingsbart och kan anpassasefter marknadsförarnas uppfinningsrikedom. Erfarenheterna avmarknadsföringslagens tillämpning visar också att ett utslag i marknadsdomstolenblir prejudicerande också i den bemärkelsen att även andra näringsidkare rättarsin marknadsföring därefter. Pågrund av det anförda ansluter jag mig till utredningens bedömning att den nyaregleringen bör utformas efter det mönster som finns i marknadsföringslagen.Att direkt föra in de föreslagna bestämmelsema i denna lag är dock, somutredningen har framhållit mindre lämpligt. Den bästa lösningen måste i ställetvara att regleringen knyter an tUl marknadsföringslagens regelsystem.Samordningen med denna lag får åstadkommas på så sätt att näringsidkare som vidmarknadsförmgen inte iakttar vad som kan anses följa av grundregeln om särskildmåttfullhet därigenom skall anses ha gjort sig skyldig till otillbörlig marknadsföringenligt marknadsföringslagen. De marknadsföringsåtgärder som har vidtagits fårsedan prövas med tillämpning av generalklausulen och därtill hörandehandläggningsregler. Genomatt knyta an den föreslagna regleringen till marknadsföringslagens regelsystemfår man som jag har nämnt tillgång till ett system som ger utrymme för ensmidig anpassning tiU utvecklingen av nya marknadsföringsformer somman på ett snabbt och effektivt sätt har möjlighet att förhindra olämpligabeteenden som kan uppträda på marknadsföringsområdet. Vad som bedöms somotillbörlig marknadsföring leder inte till straff utan till förbud vid viteatt i fortsättningen vidta samma eUer liknande handling. För den enskildenäringsidkaren innebär detta system klara fördelar frånrättssäkerhetssynpunkt. En ytterligare rättssäkerhetsgaranti ligger i attfrågor om utdömande av de viten som har förelagt med stöd avgeneralklausulen skall prövas av allmän domstol. A andra sidan garanteraseffektiviteten i systemet genom att vitesförelägganden kan avse stora beloppoch därigenom få en starkt avskräckande verkan. Vite kan vidare riktas mot såvälfysiska som juridiska personer. har föreslagit får det ankomma på att på grundvalav sin förhandingsverksamhet utfärda närmare riktlinjer till ledning förmarknadsföringen. verksamhet av detta slag har i andrasammanhang visat sig framgångsrik. Jag förutsätter därför att utformningen avdessa riktlinjer liksom hittUls i största möjliga utsträckning sker påfrivillig väg och kontakter mellan verket och berörda näringslivsorganisationeroch/eller branschföreträdare. 3.2.8Förhållandet till viss annan lagstiftning Bestämmelsersom rör marknadsföring av alkoholdrycker och tobaksvaror finns i bl. a. lagen(1977: 293) om handel med drycker och i lagen (1975: 1154) om varningstext ochinnehållsdeklaration på tobaksvaror. Närdet gäller alkoholdryckerna har utredningen, mot bakgrund av 1977/78:178 46 det då pågående lagstiftningsarbetet inom alkoholområdet,föreslagit att de nya reglerna skulle tas upp i en särskild lag. Utredningenkonstaterar dock alt det borde vara möjligt att föra in reglerna i en blivandealko hollagstiftning. Beträffande tobaksvarorna har utredningen däremot föreslagitatt de nya reglerna skall föras samman med föreskrifterna i lagen omvarningstext oCh innehållsdeklaration. Utredningen har ansett det naturligt ochönskvärt att alla särbestämmelser inom tobaksområdet hålls samlade inom ramenför en och samma lagstiftning. Det kan i och för sig förefalla naturligt och önskvärt attföra samman alla bestämmelser inom respektive område i en och samma lag. Motdetta talar dock enligt min mening att lagstiftningen i sådant fall blir någotsvåröverskådlig och oklar. Den skulle sålunda komma att innehålla dels enreglering som direkt knyts till marknadsföringslagens regelsystem, dels reglersom är sttaffsanktionerade, dels regler av annan art. Med hänsyn härtill anserjag övervägande skäl tala för alt ta in de nya reglerna i särskilda lagar. Det är givetvis angeläget att de föreslagna reglerna kanträda i kraft . Hänsyn måste emellertid tas till den tidsom behövs för att utarbeta bl. a. riktlinjer för marknadsföringen. Till dettakommer också att de enskilda näringsidkarna måste ges tillfälle att anpassasin verksamhet efter de nya bestämmelserna, bl. a. med avseende på förekommandeannonsavtal. De berörda synpunkterna kan tiUgodoses om lagstiftningen träder ikraft först sedan en inte alltför har förflutit efter riksdagensbeslut. Enligt min bedömning torde böra uppgå tUl minst sex månader.Med utgångspunkt i att beslut kan tas under innevarande riksmöteföreslår jag därför att lagstiftningen sätts i kraft . I enlighet med vad jag nu har anfört har inomhandelsdepartementet upprättats förslag till 1. lag med vissabestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, 2. lag med vissabestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror, 3. lag om ändringi lagen (1975: 1154) om varningstext och innehållsdeklaration på tobaksvaror, 4. lag om ändring i lagen (1977: 293) om handel meddrycker. Förslagen under 3 och 4 har upprättats i samråd med chefen för so cialdepartementet. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i dettaärende som bilaga 4. 1 Bilagan har uteslutits här. Förslagen är likalydande meddem som är fogade till propositionen. Prop.1977/78:178 47 5.1Förslaget till lag med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker 1 § I denna inledande paragraf anges lagens tillämpningsområde. Begreppen marknadsföring, näringsidkare och konsument har i den föreslagnalagen samma innebörd som i marknadsföringslagen (jfr. 1970: 57 s. 64, 88och 90 samt 1975/76: 34 s. 124). I begreppet marknadsföring ligger således attdet skall vara fråga om åtgärder som syftar till att främja avsättning av varoreller tjänster. Hit hör i första hand reklamåtgärder eller andra handlingarsom vänder sig tUl allmänheten eller en viss grupp av intressenter, exempelvistidningsannonser och säljfrämjande åtgärder av allmän inriktning. Begreppettäcker emellertid också åtgärder som är inriktade på enskUda individer,exempelvis muntliga säljargument som en försäljare använder vid en förhandlingmed en enskild kund. I begreppet marknadsföring ligger även själva saluhållandet,även om det är helt passivt. Begreppetnäringsidkare omfattar var och en som yrkesmässigt bedriver verksamhet avekonomisk art, både fysiska och juridiska personer. Om näringsidkaren ärproducent eller återförsäljare saknar således i princip betydelse förtillämpningen. Meduttrycket konsiiment avses i första hand privatpersoner. Som konsument måstedock betraktas även andra som förvärvar en vara eller tjänst för slutligkonsumtion. Denmarknadsföring som bedrivs av näringsidkaren skall, förutom att den syftar tillatt främja avsättning av alkoholdrycker, avse näringsidkarensnäringsverksamhet eller där tillhandahållen vara. Bestämmelserna är givetvistillämpliga även på marknadsföringsverksamhet som exempelvis en organisationbedriver för sina medlemmars räkning. Utanför tillämpningsområdet fallerdäremot, som har framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.2.4) ochnärmare kommer att beröras under 2 §,meddelanden som inte har rent kommersiella förhållanden till före mål, bl. a. s. k. åsiktsannonsering. Deföreslagna bestämmelserna är inte tUlämpliga när fråga är uteslutande omförhållanden mellan skUda säljled eftersom den grupp som skall skyddas ärkonsumenterna. Utanför tillämpningsområdet faller således den marknadsföringsom riktar sig till exempelvis återförsäljare av alkoholdrycker såsomrestauranger och detaljhandlare eller till andra som i och för sinnäringsverksamhet använder sig av alkoholdrycker. Detsom nu har sagts om att den föreslagna lagen avser att skydda konsumentemainnebär bl. a. att bestämmelserna inte kan tUlämpas beträffande denkommersiella annonsering för alkoholdrycker som förekommer i fackpress. Medfackpress avses i det här sammanhanget bransch- och organisationstidskriftersamt liknande publikationer som Prop.1977/78:178 48 äravsedda för spridning huvudsakligen till Intressenter som inte kan betraktassom konsumenter av alkoholdrycker, exempelvis tidskrifter som vänder sig tillrestaurangbranschen.