prop · G103186 · 1977-12-31 00:00:00 — En bestämmelse som innebar att rätten att försäljavissa varor tillkom endast inom kommunen boende har av JO (JO:s ämbetsberättelse1957 s. 336) ansetts inte kunna motiveras från någon ordnings-synpunkt utan isjälva verket innebära tillskapandet av ett näringsrätts-Ugt privilegium förkommuninnevånarna. Anmärkning har också riktats mot en bestämmelse sombegränsade handeln med manufakturvaror till att avse endast "stuvar o. "(JO:s ämbetsberättelse 1965 s. 482). Enligt lagen (1957:259) om rätt för kommun att uttagaavgift för vissa upplåtelser å aUmän plats, m.m., beslutar kommunfullmäktige omgatuplats- och torgavgifter. Avgift får uttas med belopp som kan anses skäligtmed hänsyn till ändamålet med upplåtelsen, nyttjarens fördel av denna,kommunens kostnader med anledning av upplåtelsen och övriga omständigheter.Kommunens avgiftstaxa skall inte underställas myndighet för fastställelse. År 1972gjordes vissa ändringar i den nu nämnda avgiftslagen som innebar bl. a. att kommunernas skyldighet att upplåta vissa försäljnings platser på salutorgen utan avgift upphävdes. 1972: 12 med för slag till Jag om ändring i kommunallagen (1953: 753) m. m. anförde de partementschefen (s. 49 ff) bl. a. att det på många håU hade varit bruk ligt att torgplatser upplåtits avgiftsfritt eller mot särskilt låga avgifter till sådana torghandlare som huvudsakUgen sålde produkter från egna odlingar. Ett upphävande av skyldigheten att upplåta avgiftsfria platser borde inte leda till att kommunerna blev förhindrade att i fråga om nyssnämnda och liknande kategorier upplåta platser avgiftsfritt eller mot. särskilt låga avgifter. Inte heller borde kommunerna var förhindrade att anlägga sociala synpunkter på avgiftsfrågan och alltså t. ex. ta viss hänsyn till om en rörelse skulle drivas av en partiellt arbetsför person. Genom förslaget att vid avgiftssättningen hänsyn skuUe få tas till, ut över vissa särskilt angivna omständigheter, också övriga omständigheter blev det möjligt för kommunerna att beakta omständigheter av det slag som har nämnts. S.3.2 Kommunernas reglering av torghandeln har utarbetat ett normalförslagtill lokal ordningsstadga och torghandelsstadga. 2§ i normalförslagét tiU lokal ordningsstadga och 1§ inormalförslaget till torghandelsstadga anger vilka platser som är upplåtna somaU-männa försäljningsplatser. I kommentaren till nämnda paragraf i torghandelsstadgananförs bl. a. att hinder inte synes föreligga, att man såsom för närvarandeär vanUgt därvid förbehåller vissa försäljningsplatser för särskilda varor.Sålunda kan exempelvis bestämmas, att visst 1 jfr avsnitt 6. . Prop.1977/78:186 74 torgskaU upplåtas för försäljning av fisk m. m. Vid bedömningen huruvida sådanmarkdisposition föreUgger, som sammanhänger med själva torghandeln i egentUgmening, bör avseende fästas vid det ändamål för vilket platsen upplåtits elleranvisats. Om försäljningen på väsentliga punkter avviker från de former ivilka torghandeln vanligen bedrivs bör verksamheten inte hänföras tilltorghandel, t. ex. försäljning av lotter från lotteristånd. Verksamhet av dennaart får därför anses kräva tillstånd enligt 2 § allmänna ordningsstadgan även isådana fall, där försäljningen äger rum på allmänna försäljningsplatser. Enligt2 § i normalförslaget till torghandelsstadga upplåtes på de allmännaförsäljningsplatserna fasta eller tillfälliga saluplatser. Innehavare av fastsaluplats skall ha en på lämpligt sätt på saluståndet anbringad skylt som angerinnehavarens namn och adress. 4§ i normalförslaget innehåller en föreskrift om att varor, vilkas salubjudandekan komma att medföra avsevärd olägenhet ur ordningssynpunkt, inte fårförsäljas på aUmän försäljningsplats. Enligt 5 § inormalförslaget skall vid upplåtelse av saluplats iakttagas bl. a. atttillfällig saluplats anvisas försäljare i den ordning de anländer och att åtsamma person upplåts mer än en saluplats endast då tillgången på platser såmedgiver. I kommentaren till denna paragraf erinras om att vissa stadgor harinnehållit föreskrifter om att företräde skall ges den som säljer produkter avegen odUng, varor av egen tillverkning eller mindre skogsalster. harockså förekommit föreskrifter om förtursrätt för försäljare som innehaft torgplats eller som är hemmahörande i kommunen. Det framhållesi kommentaren, att då det synes tveksamt huruvida sådana bestämmelser omförtursrätt är lagligen grundade har de dock inte ansetts kunna upptas inormalförslaget. Ikommentaren till normalförslaget påpekas vidare att i gällande stadgor oftaförekommer en bestämmelse om att på allmän försäljningsplats endast får saluhållasjordbruks- och skogsalster samt alster av inhemsk husslöjd och inhemskthantverk m. m. Någon sådan begränsning av salu-hållna varor har med hänsyn tilltveksamhet beträffande lagligheten inte ansetts kunna göras i förslaget.Torghandeln får i princip anses vara fri, varför lokala begränsningar i frågaom varusortiment inte får göras av andra än i lag direkt angivna skäl. Statens pris- ochkartellnämnd (SPK) redovisade (Dnr S: 6/70) en undersökning avtorghandeln i . Undersökningen avsåg förhållandena . Detvisade sig i undersökningen att torg upplåtna för torghandel fanns i 228 avlandets 848 kommuner enligt kommunindelning. I flera kommuner förekominskränkningar beträffande vilka varaslag som fick saluföras på torgen utöverlivsmedelsstadgans bestämmelser. Ofta fick saluföras endast varor som frukt,bär, svamp, fisk, grönsaker, ägg, potatis och hemslöjdsalster. 1977/78:186 75 håll rådde förbud mot försäljning av fabrikstillverkadevaror. I kommuner med mer an ett torg gjordes ofta olika begränsningar förolika torg. Flertalet av berörda kommuner hade bestämmelser om avgifter för demsom bedrev torghandel. I de kommuner som uppbar avgifter, var avgiftsfritorghandel i alhnänhet förbehållen personer som saluförde egnalantbruksprodukter. I vissa kommuner var torghandeln helt avgiftsfri. För att erhålla mera aktuella uppgifter beträffandetorghandeln har i vissa avseenden kompletterande uppgifter inhämtats. Enundersökning har därvid gjorts angående regleringen av torghandeln inom vissa kom-muner.iTiU grand för undersökningen har legat gällandetorghandelsstadgor och bestämmelser angående torgplatsav-gifter. Beträffande det torghandelssortiment som får förekomma harcirka av de undersökta kommunerna ingen annan begränsning än den som harupptagits i 4 § i normalförslaget. Övriga kommuner har bestämmelser som angeratt på de allmänna försäljningsplatserna endast får tillhandahållas i huvudsakvissa jordbruks- och skogsalster. Det bör dock anmärkas ätt några av dessakommuner har antagit bestämmelser som innehåller endast den begränsning avsortimentet som anges i 4 § i normalförslaget. Dessa antagna bestämmelser hardock ännu inte fastställts av . Vidare har flera kommuner som påangivet sätt har begränsat sortimentet en bestämmelse av den innebörden attandra varor än bl. a. jordbraks- och skogsalster får försäljas i mån av utrymmeom hinder inte möter enUgt andra bestämmelser. Beträffande avgifterna för torgplats m. m. förekommermycket varierande bestämmelser. Vanligtvis är avgifterna lägre för fastaplatser än för tillfälliga platser. Avgifterna baseras exempelvis på torgplatsytan,belägenheten och förekomsten av eluttag. av kommunerna tar inte utnågon avgift för personer som säljer i huvudsak vissa jordbruks- ochskogsalster. Några kommuner tar ut reducerade avgifter för exempelviskommuninnevånare och sådana personer som säljer produkter från egna odlingar. Sammantaget visar undersökningen beträffande varusortimentoch avgifter att av de berörda kommunerna tillämparbestämmelser som på olika sätt gynnar försäljningen av i huvudsak jordbruks-och skogsalster. Av berörda kommuner har så gott som samtliga bestämmelsersom innebär att innehavare av fast saluplats är skyldig att ha en skylt mednamn och adress anbragt på saluståndet samt att tillfälliga saluplatser skallanvisas försäljare i den ordning de anländer. ' , , , , , ,, , , , , , , ,, , , , , och . Prop.1977/78:186 76 Denav SPK utförda undersökningen avsåg förhållandena . Undersökningenberörde endast den reguljära, avgiftsbelagda torghandeln på av kommunenupplåtna platser. Försäljning av julgranar och utomhusförsäljning i direktanslutning till butik Uksom sporadiskt bedriven torghandel ingick inte iundersökningen. Torg upplåtna för torghandel fanns i praktiskt taget samtUgastäder, i flertalet köpingar men endast i en liten del av landskommunema.Torghandeln var koncentrerad till landets södra delar. I förekomtorghandel nästan uteslutande i städerna. Flertalet kommuner hade endast etttorg upplåtet för torghandel. Det huvudsakliga varuslagets fördelning påantalet stånd och den totala omsättningen kan redovisas enligt följande. Någonofficiell utredning angående torghandelns nuvarande omfattning föreliggerinte. Någonutredning finns inte om torghandelns utveckling . Det är inteuteslutet att den restriktiva tillståndsprövning som infördes den 1 juli 1976beträffande den tillfälUga handeln kan ha fått tiU följd att vissa tillfäUighetsförsäljarehar övergått till sådana tillfälliga försäljningsformer som inte.ärunderkastade regleringen, bl. a. torghandeln. En ökning av torghandeln kanvidare i viss mån bero på att kommunerna, bl. a. genom att inrätta nya affärscentra,har upplåtit ytterligare allmänna platser för försäljningsändamål. Vad gällerdet sortiment som saluhålls genom torghandeln kan det antas att en ökning harskett av varor som är av annat slag än livsmedel och blommor och som inte frittfår försäljas genom tiUfäUig handel. Tidigarehar som skäl mot en reglering anförts (jfr avsnitt 3.3.3) att det definitionsmässigtknappast torde gå att skilja den kritiserade torghandeln från andra typer avtorghandel. Ett tillståndssystem skulle bU alltför omständUgt i förhållandetill syftet. Eventuella problem torde, framhölls det, bäst kunna lösas genomatt de beaktades av kommunerna vid dessas uthyrning av torgplatser. Prop.1977/78:186 77 Avavsnitt 8.3.2 framgår att kommunerna i viss utsträckning genom allmännaföreskrifter reglerar torghandeln så att försäljning förbjuds av andra varor änbl. a. livsmedel och blommor eller att försäljningen av sådana varor görsmindre lönsam. Den uppfattningen har också framförtsi att i begreppettorghandel ligger att försäljningen främst bör omfatta det gängsetorghandelssortimentet. Det ändamål för vilken platsen upplåts eller anvisas ärsålunda avgörande. Försäljning av kläder, textilier o. d. bör enligt den synensåledes inte anses vara att hänföra till torghandel, eftersom försäljningenavviker på väsentliga punkter från de former i vilka torghandel vanUgenbedrivs. Enligt uppgift, anförs det, har torghandeln på flera håll fått enganska bred omfattning, när det gäller vilka varor som försäljs. Det är naturUgtatt kommunerna ser försäljning på torget som ett trevUgt inslag i. stadsbildenoch också önskar att saluplatseraa utnyttjas så väl som möjligt. Avvägning medhänsyn till försäljningens inverkan på den fasta handeln eller försäljningenskaraktär från konsumentsynpunkt görs kanske däremot inte så ofta. Kommunernahar självfallet intresse av att innevånarna har god tillgång till service ochkan köpa bra produkter. Det finns därför möjUghet att vägra upplåtelse av platspå torg för annat ändamål än det vanliga torghandelssortimentet. I viss månkan riktigheten av den sålunda framförda uppfattningen ifrågasättas, bl. a. medhänsyn till vad som har upptagits i avsnitten 6 och 8.3.1. Torghandelnhar av hävd ansetts vara fri. De varor som tidigare såldes på salutorgenutgjordes i hiivudsak av livsmedel och blommor. Genom torghandeln kunde främstortens lantbrukare och andra odlare få avsättning för sina produkter.Otvivelaktigt förefaller torghandeln numera ha ändrat karaktär och alltmerkommit att avse varor som inte förekommit i någon större utsträckningpå torgen. Det kan ifrågasättas om den nuvarande friheten att sälja på torg börbestå när handeln alltmer avser varor som säljs genom den reguljära handeln. Lantbrukare,trädgårdsmästare, framställare av hemslöjd m. m. kan ändå, med stöd avbestämmelserna i 1 § andra stycket punkten 4 och 3 § andra stycket, sälja sinaegna produkter under fria former. Attinföra ett tillståndssystem som berör alla former av torghandel förefaller emeUertidav oUka skäl mindre lämpUgt. Ett tillståndssystem som avser endast vissa varortorde bU alltför omständUgt. Åtgärder som syftar till att bl. a. tillförsäkrakonsumenterna ett bättre skydd vid torghandeln bör dock utan olägenhet kunnagenomföras (se avsnitten 8.7.2 och 8.9.1). Det har inte framkommit något somgör det påkallat att därutöver skärpa regleringen. Eventuella problem torde iviss mån kunna lösas genom att de beaktas av kommunerna vid uthyrningen avplatser. >Kommunal tidskrift 20/1976. Prop.1977/78:186 78 8.4Handel på marknad, mässa eller utställning (1 § 2 st. Enredogörelse för gäUande rätt har lämnats i avsnitt 3.3.4 (s. 40). En bättre kontroll avhandeln på marknader har i oUka sammanhang ' satts i fråga. Vidare harerinringar riktats mot förekomsten av order-upptagningari på s. k. mässor ochutställningar. 8.4.1 Regleringenav marknader i allmänhet och omfattningen av handeln på marknad Marknadsväsendethar, liksom torghandeln, mycket gamla anor och marknader har sedan längeregelbundet förekommit på vissa orter, företrädesvis i . Försäljningpå marknad har av ålder ansetts vara fri. Närmare bestämmelser saknas dockangående marknadshandeln. EnUgt kungörelsen (1941: 206) med vissa bestämmelserangående marknader åligger dét länsstyrelse att besluta i ärenden om tiUståndatt hålla marknad och om indragning av marknad samt årUgen för varje marknadbestämma dag för dess hållande. I kungörelsen sägs vidare att marknad inte fårutsättas att hållas samt att länsstyrelse skall införaen förteckning över marknaderna inom länet i länskungörelsema. Uppgiftersaknas beträffande omfattningen av den handel som förekommer på marknader.Vissa uppgifter föreligger emellertid beträffande de marknader som harkungjorts av länsstyrelserna. I bilaga 7 redovisas antalet orter med marknadsamt antalet marknadsdagar . Som framgår av sammanställningenförekommer marknader företrädesvis inom och . Frånlänsstyrelserna i och har inhämtats vissa närmareuppgifter angående marknaderna. Enligtdessa länsstyrelser följer man i allmänhet den praxis som har gälltinom länet vad gäller marknadsorter och marknadsdagar. Någon"sökande" finns vanligtvis inte. Vissa önskemål har dock ibland framställtsav exempelvis kommuner och idrottsföreningar. Det har därvid gällt såvälinskränkningar som utvidgningar av marknaderna. Berörda kommuner bereds tUlfälleatt yttra sig över förslag. Man är av den uppfattningen att"otillåtna" marknader förekommer i viss omfattning. EnUgtlänsstyrelsen i har en ökning skett av antalet marknadsdagarfrån omkring från uppskattningsvis 25 till 32. EnUgt iJönköpings län har en ökning skett från uppskattningsvis 35 till38. Marknadshandelnhar stora Ukheter med torghandeln. Bägge försäljningsformerna har sedan långtid tillbaka inte varit underkastade någon 1jfr avsnitt 8.2.2. Prop.1977/78:186 79 Den reglering som i övrigt gäller är mindre ingripande förmarknadshandeln än för torghandeln. Det sortiment som saluförs genommarknadshandeln torde i större utsträckning än vad som gäller beträffandetorghandeln vara inriktat på andra varor än Uvsmedel och blommor. Här kan erinras om attförordningen (1949: 723) angående handel med skrot, lump och begagnat gods (skrothandelsförordningen)inte gäller för handel på marknad. Den pågående skrothandelsutredningen (H 1974:04) har emelertid till uppgift att undersöka bl. a. om det finns skäl att behåUadenna undantagsbestämmelse eller om den bör utgå. Utredningen beräknasslutföra sitt arbete . De skäl som talar för enreglering av torghandeln kan åberopas i viss mån även till stöd för enreglering av handeln på marknad. I avsnitten 8.7.2 och 8.9.1 föreslås vissaändringar som berör handeln på marknad. Det har inte framkommit något som gördet påkallat att därutöver skärpa regleringen. För att understryka attundantaget från regleringen skall gälla endast de marknader för vUka ivederbörlig ordning länsstyrelse har givit tillstånd bör dock bestämmelsenförtydligas. Begreppen"mässa" och "utställning" har inte närmare definierats i förarbetenapå annat sätt än att det skulle vara fråga om sådana med marknads- ochtorghandel Ukartade försäljningar. Mässor och utställningar torde förekomma ivitt skilda former. Med mässa och utställning i detta sammanhang måste dockförstås ett särskilt arrangemang med flera näringsidkare, vilka har tUlhuvudsakligt syfte att förevisa och demonstrera olika varor. Lagens undantagför handel på mässa och utställning gäller alltså inte när ett företaganordnar visning och försäljning för egen räkning. Som exempel på mässor kannämnas S:t , , och ELMIA. Några mer detaljeradeanvisningar hur begreppen "mässa" och "utställning" skallförstås kan knappast ges. I avsnitten 8.7.2 och8.9.1 föreslås vissa ändringar som berör handeln på mässa och utstäUning. 8.5Handel anordnad i samband med offentlig tillställning (1 § 2 st. Enredogörelse för gäUande rätt har lämnats i avsnitt 3.3.5 (s. 41). Denhandel som anordnas i samband med sådan offentUg tillställning som avses i 9 §allmänna ordningsstadgan anses inte som tillfälUg handel. Eftertillkomsten av lagen om tillfälUg handel har vissa ändringar gjorts i 9 §allmänna ordningsstadgan. Enligt 9 § första stycketallmänna ordningsstadgan (1956: 617, ändrad : 1003) avses medoffentlig tillställning tävUng och uppvis- Prop.1977/78:186 80 ningi sport och idrott, danstillstäUning, pornografisk förestäUning, cirkusföreställning,tivoli- och marknadsnöjen, festtåg samt tillställning av annat slag, somanordnas för allmänheten och sorn inte avses i lagen om allmänna sammankomster. Enligt9 § andra stycket allmänna ordningsstadgan skall som offentlig anses även tiUställning,tiU vilken tillträde är beroende av medlemskap i viss förening eller avinbjudning, om tillställningen uppenbarligen utgör del av rörelse, somföreningen eller inbjudaren driver uteslutande eller väsentligen för anordnandeav. dylika tillställningar, eller vilken annars, såsom med avsesende åomfattningen av den krets som äger tillträde eller de villkor under vilka tiUträdelämnas, är att jämställa med tillställning till vilken aUmänheten hartillträde. Genomlagen (1976: 1003) om ändring i allmänna ordningsstadgan (1956: 617) utgicksådana tiUställningar som teaterföreställning, konsert och biograf förestäUningur uppräkningen i 9 § första stycket. Genom lagen (1976: 1005) om ändring ilagen (1956: 618) om allmänna sammankomster gjordes denna lag tiUämplig ävenpå nämnda tiUställningar samt på annan allmän sammankomst för framförande av konstnärUgtverk. Ändringarna, som trädde i kraft , gjordes med anledningav att grundlagsskyddet för mötesfriheten har utvidgats till att avse ävensammankomster för framförande av konstnärliga verk (jfr prop. 1976/77: 39, KU1976/77: 16, rskr 1976/77: 56). Genomde ändringar som sålunda har gjorts i allmänna ordningsstadgan kan det synassom om sådana tillfällighetsförsäljningar som anordnas i samband med teaterföreställning,konsert och biograf föreställning ej längre undantas från regleringen. Någonsådan ändring har dock inte varit avsedd. Bestämmelserna bör därförkompletteras. Iavsnitten 8.7.2 och 8.9.1 föreslås vissa ändringar som berör denna försäljningsform. 8.6Sedvanlig auktionsförsäljning av visst lösöre (1 § 2 st. Enredogörelse för gällande rätt har lämnats i avsnitt 3.3.7 (s. 43). Desynpunkter som har framkommit angående denna försäljningsform har gällt bl. a.att auktionerna ibland även har omfattat varor som säljaren har förvärvat ochsom aldrig har tillhört dödsbo eller enskild person. Härkan omnämnas att skrothandelsutredningen (jfr avsnitt 8.4.2) har till uppgiftatt undersöka bl. a. omfattningen och sammansättningen av handeln med begagnadeföremål. Utredningsuppdraget omfattar dock inte frågor som rör bl. I direktiven uttalas emellertid, att om utredningen skullefinna att" även denna verksamhet kräver 1977/78:186 81 ny eller förändrad reglering för att det allmänna syftetmed skrothandelsförordningen skall uppnås, bör detta anmälas till regeringensom då får ta ställning till om utredningsuppdraget bör utvidgas. Vidare kan erinras om att under hösten1976 har påbörjat ett projekt som syftar till att förbättra konsumentskyddetvid försäljningar på auktioner och i samband med auktionstjänster. Projektet,som berör endast frivilliga lösöreauktioner och avses bygga på frivilligmedverkan, beräknas vara avslutat /1978. Sådana auktioner som avser försäljning av lösöre som intetillhör dödsbo eller enskild person omfattas inte av undantagsbestämmelsen. mån regleringen överträdes på det åsyftade sättet får det förutsättas attdetta föranleder ingripande från poUsmyndighet. I avsnitten 8.7.2 och 8.9.1föreslås vissa ändringar som berör denna försäljningform. Det har inteframkommit något som gör det påkallat att därutöver skärpa regleringen. 8.7 Tillfällig handel bedriven av utländskt rättssubjekt m.m. (3 §) En redogörelse för gällande rätt har lämnats i avsnitt3.3.8 (s. 43 ff). 8.7.1 Handel i allmänhet bedriven av utländskträttssubjekt Enligt 2 § andra stycket gäller utöver bestämmelserna ilagen om tillfällig handel de föreslcrifter som gäller om drivande av handel iallmänhet eUer vissa slag av handel. Därav följer att en förutsättning för utländskträttssubjekts rätt tiU tillfällig handel är att detta är berättigat att idkanäring här i riket. Enligt 5 § lagen (1968: 555) om rätt för utiänning ochutländskt företag att idka näring här i riket får utlänning idka näring endastefter särskilt tillstånd (näringstillstånd). EnUgt 3 § är dock utlänning som ärbosatt här i riket och som har permanent uppehåUstillstånd eller är medborgarei , , eller likstäUd med svensk medborgarebeträffande rätten att idka näring. Undantagen från regleringen är vidareenligt 4 § utlänning som är bosatt här i riket beträffande rätten att idka bl.a. jordbruk, skogsbruk och fiske. NäringstiUstånd får inte beviljas utlänningsom är omyndig eller som i eller utom riket är försatt i konkurs (7 §). Enligt8 § äger utlänning som är bosatt här i riket erhålla näringstillstånd, om ejhinder möter på grund av hänsyn till allmänt intresse eller utlänningenspersonliga förhållanden. Annan utlänning får beviljas näringstillstånd, om det föranledesav överenskommelse ined främmande stat eller andra särskilda skäl föreligger. EnUgi 9 § utlänningslagen (1954: 193) får uppehåUstillståndmeddelas eller, i fråga om utlänning som är fast bosatt i riket,utan tidsbegränsning (permanent uppehållstillstånd). I förarbetena tiU 9 § utlänningslagenframhöll föredraganden (prop. 1975/76: 18 s. 171) att med- 6 1977178.1 saml. 1977/78:186 82 borgarei nordiskt land inte kan få permanent uppehållstillstånd. Det anfördes (s.143) att permanent uppehållstillstånd i allmänhet bör meddelas redan efter ettårs bosättning i . Föredraganden anförde vidare, att när tveksamhetråder om utlänningens försäljningsförmåga eller vandel eller när vistelsen häravses bU begränsad till eller annars särskilda förhållanden talar motatt permanent uppehållstillstånd meddelas, får tillståndstiden begränsas. I1 § andra stycket under punkterna 15 anges vissa försäljningsformer, bl. a.torghandel, handel på marknad och s. k. kompletteringshandel som äger rum underkringföring eUer utomhus, som f. n., trots att de i och för sig kan omfattas avdefinitionen i 1 § första stycket, inte skall betraktas som tUIfälUg handel.Som närmare kommer att beröras i detta avsnitt och i avsnitt 8.9.1 börregleringen lämpligen utvidgas tiU att avse alla försäljningsformer somomfattas av begreppet tillfällig handel i 1 § första stycket. Undantag bör dockaUtjämt göras beträffande den försäljning som sker till näringsidkare (1 § andrastycket punkten 1) eftersom det allmänna konsumentintresset vid dennaförsäljningsform inte gör sig lika starkt gällande.