prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — kan det även finnas fog för att i större kommuneranställa särskild personal för trafiksäkerhetsarbetet. Länsförbundenär också naturliga samarbetsorgan i förhållande till andra länsorgan. Dettagäller på myndighetssidan med länsstyrelserna (inldusive länspolischefen) ochlandstingen inte minst i deras egenskap av huvudmän för sjukvården menockså t. ex. länsskolnämn-deraa och vägförvaltningama som mest aktuella organ.Det gäller också 1977/78: 81 145 regionalaorgan inom andra frivilligorganisationer, t. ex. nykterhets-vårdsförbund,motororganisationer, hem- och skolaföreningar, studieförbund, trafikskolornasdistriktsorgan, kvinnliga bUkårer i länet, vissa fackförbund särskilt ungdomsorganisationer, Cykel- ochMopedfrämjandet, företag, pressen och radios lokalorganisation m. fl.Utredningen har med tillfredsställelse noterat att överläggningar pågår mellanNTF och landstingsförbundet angående verksamheten på regional nivå. Sammanfattningsvisanser utredningen att det i varje kommun bör finnas en trafiksäkerhetsnämnd.Denna nämnd bör dock inte vara obligatorisk utan fakultativ. De nuvarandetrafiksäkerhetskommittéerna som i regel är att anse som fakultativa kommunalanämnder bör ändras till trafiksäkerhetsnämnder. I de små kommunema kan docktrafiksäkerhetsnämndernas uppgifter övertas av annat kommunalt organ och iStockholm, och bibehålls nuvarande system med trafiksäkerhetsföreningar. Trafiksäkerhetsarbetetpå lokal nivå bör bygga på en samverkan mellan trafiksäkerhetsnämnderna och deandra kommunala organ som har att i sin verksamhet tillgodose äventrafiksäkerhetens krav. Nämndema bör vara remissorgan i trafik- ochtrafiksäkerhetsfrågor samt kontaktorgan i förhållande till andra myndigheter.De bör också informera om och ta initiativ till trafiksäkerhetsfrämjandeåtgärder. Föratt ta till vara frivilligkrafterna i trafiksäkerhetsarbetet bör inrättas ettsärskilt referens- och kontaktorgan, förslagsvis benämnt trafiksäkerhetsråd,med anknytning till trafiksäkerhetsnämnden. I mindre kommuner kanfrivilligkrafterna knytas direkt till trafiksäkerhetsnämnden. I stora kommunerkan de i stället organiseras i en trafiksäkerhetsförening. Kommunerna bör iökad utsträckning engagera sig i trafiksäkerhetsarbetet. Det är utredningensförhoppning, att kommunförbundet därvid kan medverka genom olika åtgärder. Ensådan medverkan synes väl motiverad med hänsyn till utredningens förslag atttilldela kommunerna betydelsefull kompetens i fråga om lokal trafikreglering. Påregional nivå bör de nuvarande länstrafiksäkerhetsförbunden ges ökat stöd frånolika håll. För varje län bör finnas minst en heltidsanställd konsulent e. d.Förbunden kan därmed få resurser att på olika sätt aktivera och hjälpa dekrafter som verkar i det lokala trafiksäkerhetsarbetet. Deförslag om lokala trafikföreskrifter som presenterats i det föregående kanenligt utredningens mening i stora delar utan att strida mot regeringsformen(RF) fogas in i de avsnitt av VTK och TTK som behandlar lokalatrafikföreskrifter. I dessa delar torde tidigare riks-dagsbemyndiganden finnas. Utredningensförslag att tilldela nya organ kommunen och polismyndigheten beslutanderätt i fråga om straffsanktionerade normbeslut (8 kap. 3 och 5 §§RF) rör dock frågor som faller inom primärkompetens och kräverlagform. Efter bemyndigande i lag kan emellertid regeringen utan hinder av 8kap. 3 eller 5 § RF genom förordning meddela föreskrifter om bl. a. trafik (8kap. 7 § RF). som bemyndigar regeringen att meddela sådanaföreskrifter, kan den även medge att regeringen överlåter åtförvaltningsmyndig- 10 1977/78.1 saml. Prop.1977/78:81 146 heteller kommun att meddela bestämmelser i ämnet subdelegation (8 kap. 11 § RF). Föratt författningstekniskt anpassa sitt förslag till RF föreslår utredningen enlag, i vilken regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter som avses i 8 kap.3 § RF, om föreskrifterna innefattar lokala trafikföreskrifter. I lagen upptasen bestämmelse om rätt till subdelegation till förvaltningsmyndighet ellerkommun. Bestämmelserom åligganden för kommun meddelas i lag (8 kap. 5 § RF). I den nämndalagen bör därför upptas en regel om att regeringen meddelar bestämmelser omskyldighet för kommun att iaktta vissa föreskrifter omärendeberedning (samråd och remiss), underrätta andra myndigheter om beslutade lokalatrafikföreskrifter (nytt system i fråga om liggare), i vissa fall kungöra nya eller ändrade sådanaföreskrifter samt på annat lämpligt sätt upplysa allmänheten om gällandelokala trafikföreskrifter. Ilagen bör vidare upptas en bestämmelse som innebär att kretsen avbesvärsberättigade i fråga om kommuns beslut om meddelande av lokalatrafikföreskrifter vidgas. Skyldighet för kommun att följa med stöd avförordning meddelade anvisningar för tillämpningen synes ej fordra lags form. Utredningensförslag om beslutanderätten beträffande meddelande av lokala trafikföreskrifterenligt VTK och TTK innebär som redan framgått dels att vissa statligamyndigheter polismyndighet, länsstyrelse, TSV och får sådankompetens och dels att även kommunen får förhållandevis vid kompetens. Besväröver beslut av dessa statliga myndigheter prövas enligt reglerna omförvaltningsbesvär. Detta innebär bl. a. att besvärsprövningen omfattar utombesluts laglighet även dess lämplighet. Talan mot kommuns beslut i ärende ommeddelande av lokala trafikföreskrifter prövas däremot enligt reglerna omkommunalbesvär. Besvärsprövningen omfattar därvid endast besluts laglighet.Reglerna för dessa båda typer av besvär behandlas ytterligare i avsnhtet 6.1.2. Denangivna skillnaden i besvärsprövningen kan ytligt sett te sig egendomlig. Omhansyn tas till beskaffenheten av de olika föreskrifter som kommunen respektivede övriga myndigheterna äger besluta synes olikheten emellertid inte märklig.Kommunen föreslås besluta i ingripande, trafikpolitiska ärenden, t. ex. s. k.trafiksaneringar. Den kommunala självstyrelsen, ärendenas beskaffenhet och detpolitiska ansvar som beslutande kommunala organ har för sina beslut gör,enligt utredningens mening, att det är fullt tillräckligt med den prövning somreglerna om kommunalbesvär erbjuder, dvs. en prövning av att beslutetöverensstämmer med gällande författningar och eventuella tillämpningsföreskrifter.Polismyndighetens beslut i nu aktuella ärenden är av en annan karaktär. Deinnebär ofta enbart en nyansering av ett större kommunalt beslutskomplex i entätort. Vad som därvid träder i förgmnden är lämplighetsbedömningar. Utredningensförslag att göra kommunen till tillståndsmyndighet i fråga om rätt att medpersonbil bedriva yrkesmässig beställningstrafik för personbefordran m. m.synes kräva lagform. Samma förhållande gäller utredningens förslag i fråga omden under 6.3 angivna prövningen enligt kungörelsen angående mellanvägg avsplitterfritt glas å vissa i yr- 1977/78:81 I47 kesmässigtrafik använda personbilar. Förslaget under 6.3 föranleder även smärreändringar i YTF. redovisade skillnaden vid besvärsprövning blir, om utredningens förslaggenomförs, aktuell även enligt YTF. I princip kan därvid sanuna synsättanläggas som i fråga om VTK och TTK. Slutligenkan nämnas att förslaget att tilldela polismyndigheten beslutanderätt enligtVTK och TTK fordrar reglering av delegationsmöjligheterna och föranlederändringar i förordningen (1975: 986) om handläggning av vissapolischefsuppgifter. Förslagensynes ej behöva föranleda några ändringar i militära vägtrafikkungörelsen(1974: 97) eller vägtrafikkungörelsen (1974: 98) för civilförsvaret. 7 Specialmotivering till författningsförslagen 7.1Lagen med bemyndigande att meddela lokala trafikföreskrifter m. m. Somframhållits i den allmänna motiveringen (6.5) har utredningen funnit nödvändigtatt i en särskild lag upptaga en gmndläggande bestämmelse om kommuns kompetensatt meddela lokala trafikföreskrifter enligt såväl VTK som TTK, om förfarandeti sådana ärenden och om besvär. Detaljbestämmelsema om fördelningen avbeslutskompetensen mellan kommunen och andra organ har sin naturliga plats iVTK och TTK. Detsamma gäller regler om kungörande m. m. av lokala trafikföreskrifter.I den allmänna motiveringen har utredningen också angivit skälen för att ilagen lägga den aktuella uppgiften på kommunen och inte på någon kommunalnämnd. I denna paragrafbemyndigas regeringen att meddela lokala trafikföreskrifter. Dessutom angesvad som avses med sådan föreskrift, nämligen särskilda trafikregler dels förviss väg eller vägsträcka eller för samtliga vägar inom visst område och delsför trafik i terräng inom visst område eller på viss färdled (motsvarande iprincip vad som f. n. upptas i 147 § första stycket VTK och 57 § första stycketTTK). På så sätt omfattar bemyndigandet lokala trafikföreskrifter enligt såvälVTK som TTK. Bakgrunden till och syftet med denna konstruktion har redovisats iavsnittet 6.5. Dennaparagraf ger regeringen rätt att delegera sin kompetens enligt 1 § vidare tillförvaltningsmyndighet (jfr 148 § VTK och 58 § TTK) eller kommun (jfr 148 b §VTK och 58 b § TTK). Skälen för denna konstruktion redovisas i avsnittet 6.5. Bestämmelsernai denna paragraf om olika åligganden för kommunen är tillkomna för atttillgodose kraven enligt 8 kap. 5 § RF (se 6.5). Iparagrafens första stycke ges vissa bestämmelser om beredningen av sådanaärenden om lokala trafikföreskrifter, som avgörs av kommunen. Landets 278kommuner är av starkt varierande storlek. Prop.1977/78:81 148 tydandeskillnader i fråga om organisation och tillgång till egen expertis påtrafikområdet. Mot denna bakgrund har utredningen funnit motiverat att i 3 §första punkten föreslå en skyldighet för kommun att samråda med vissaexpertmyndigheter inom trafiksektorn. Pådet lokala planet har generellt sett poUsmyndighetema den störstatrafikjuridiska sakkunskapen och erfarenheten av tillämpningen avtra-fikförfattningar. På central och regional nivå har TSV motsvarande sakkunskapoch erfarenhet. Inom statens vägverk med dess centrala och regionalaförvaltningar finns främst vägteknisk sakkunskap. svarar för denstatliga väghållningen och har tillsyn över väghållning. Verket har idetta sammanhang också att tillämpa gällande författningar om statsbidrag tillbl. a. väghållning. Dessa åligganden gör det nödvändigt förkommunerna att löpande samråda med och i tidigt skede yrka medel förolika lokala trafikarrangemang. Medel till de projekt som bedöms angelägnamåste sedan planeras in i verkets budget. Demyndigheter kommunen kan behöva samråda med är främst de nu angivna. När detgäller TSV och har utredningen inte funnit motiverat att föreslåobligatoriskt samråd. I fråga om polismyndigheten finns däremot skäl attalltid kräva samråd. har dessutom föreslagits bli obligatoriskremissinstans. I lagtexten har dessutom utsagts att polismyndighetens yttrandeskall avse det förslag till föreskrift som det beredande organet förelägger deti nu förevarande ärenden beslutande kommunala organet. I fråga om bakgrundentill och syftet med förslaget under denna punkt hänvisas till avsnhtet 6.1.2. Iparagrafens andra stycke ges regeringen rätt att i förordning föreskrivaskyldighet för kommun att underrätta andra myndigheter om beslutade lokalatrafikföreskrifter. Detta är främst motiverat av utredningens förslag attliggaren skall föras av i princip ett och samma organ polismyndigheten gemensamt för samtliga myndigheter som äger meddela lokala trafikföreskrifter(se 152 och 152 a §§ VTK samt 59 § TTK). Vidare ges regeringen rätt att iförordning ålägga kommun dels att kungöra beslut om meddelande av lokalatrafikföreskrifter (152 § VTK och 59 § TTK) och dels att på annat lämpligt sättupplysa allmänheten om gällande lokala trafikföreskrifter. Syftet med ochutformningen av sistnämnda upplysningsverksamhet har utvecklats i avsnittet6.1.6. Vidhandläggningen av nu förevarande ärenden avses kommunallagen (1953: 753) ochför kommunallagen (1957: 50) för gälla, om inte den häraktuella lagen innehåller annat. Beträffandede överväganden som ligger till grund för denna paragraf hänvisas tillavsnitten 6.1.2 och 6.2. Hänvisningentill kommunallagarna innebär som redan framgått att besvären skall prövasenligt de regler som gäller för kommunalbesvär. TSVoch statens vägverk har enligt 170 § VTK besvärsrätt över trafiknämnds beslut.Motsvarande rätt har bl. a. TSV enligt 83 § TTK. Talerätten är inte inskränkttill . Med hänsyn till intresset av att frågan humvida en vissföreskrift är laglig, kan bli föremål för prövning av besvärsmyndigheterna utanden omgång som ligger i ett utnyttjande av extraordmära rättsmedel harutredningen funnit att en regel motsva- 1977/78:81 I49 randeden som finns i 170 § VTK och i 83 § TTK bör tas upp även i dettasammanhang. Idenna paragraf upptas den i avsnittet 6.5 antydda regeln om skyldighet förkommun att pröva ärenden om tillstånd att med personbil bedrivabeställningstrafik för personbefordran. För att täcka in även skyldigheten förkommunen att pröva frågor om dispens från det i särskild kungörelse uppställdakravet på mellanvägg av splitterfritt glas har i paragrafen tillagts attkommunens skyldighet avser även frågor som sammanhänger med yrkesmässigpersonbefordran av angivet slag. Med hänsyn till den i 9 § YTF föreskrivnaskyldigheten att i tillståndsärenden av där avsett slag höra vissa myndigheterm. har i paragrafen även upptagits ett bemyndigande för regeringen attmeddela föreskrifter om beredningen av sådana ärenden som paragrafen avser. Somframhållits i den allmänna motiveringen har utredningen funnit möjligt attinfoga de nya reglerna om beslutskompetens m. m. i det avsnitt i VTK sombehandlar lokala trafikföreskrifter. De paragrafer som i första hand berörs är147, 148, 152 och 159 §§. Vidare berörs 160, 162, 169 och 170 §§, delvis dockendast redaktionellt. Utredningenhar vidare funnit anledning att föreslå en ändring även i 154 § trots attparagrafen inte direkt berörs av förslagen i övrigt. Dennaparagraf, som finns under mbriken lokala trafikföreskrifter m. m., innehåller jämte annat att "särskilda trafikregler för viss väg eller vägsträckaeller för samtliga vägar inom visst område meddelas genom lokala trafikföreskrifterutom i fall som avses i 151 och 154 §§". I 147 § anges vidare vad som fårmeddelas genom lokala trafikföreskrifter. Detdärpå följande avsnittet i VTK bär rubriken tillämpningsföreskrifter m. m.Under denna rubrik finns i 159 och 160 §§ regler om undantag för visst ändamålfrån vissa generella bestämmelser i och från lokala trafikföreskrifter. I147 § anges sålunda vad som enligt gällande rätt är att anse som lokaltrafikföreskrift. Med stöd av 159 § meddelade s. k. dispenser anges inte uttryckligenvara att anse som lokala trafikföreskrifter. Detta är enligt utredningensmening en brist. En annan brist är att bestämmelserna i vissa fall inte görklart om en föreskrift skall utfärdas med stöd av 147 eller 159 §. Som exempelkan nämnas att trafiknämnd enligt 147 § andra stycket 8. genom lokaltrafikföreskrift får meddela bestämmelser om stannande eller parkering medavvikelse från 69 §. En sådan föreskrift torde kunna avse längre eller kortaretid, eftersom 147 § inte innehåller något temporalt rekvisit. kanemellertid också ge föreskrifter i samma ämne med stöd av 159 § tredjestycket. Sådana föreskrifter skall visserligen avse "undantag för visständamål" men eftersom däri inte ligger någon uttrycklig tidsbegränsningtorde även en sådan föreskrift kunna avse längre eller kortare tid.Tillämpningsområdena för de båda angivna stadgandena torde därför åtminstonetill viss del sammanfalla och det är svårt att se varför de inte skuUe kunnasammanföras. Prop.1977/78:81 150 Detanförda visar enligt utredningens mening att VTK inte innehåller någon klardefinition av vad som avses med lokal trafikföreskrift och attförfattningsbestämmelsema inte till alla delar är logiskt och rationelltuppbyggda. Detta medför olägenheter i flera hänseenden. Det kan särskiltförtjäna framhållas att 152 § fömtsätter att myndighet, som meddelat lokaltrafikföreskrift, inför föreskriften i en särskild liggare och fullgör vissexpeditionsskyldighet. Några regler av liknande slag finns inte för andra föreskrifter.Många trafiknämnder inför emellertid även vissa föreskrifter enligt 159 § iliggaren. Inte minst med hänsyn till de rättsverkningar till stor delstraffsanktioner som är knutna till liggaren är det en brist att det kanuppstå tvekan om vad som avses med lokal trafikföreskrift och därför skallinföras i liggaren. Somframgår av 1 § 1. lagen med bemyndigande att meddela lokala trafikföreskrifterm. m. föreslår utredningen att i princip första stycket av 147 § skall förasöver till det angivna lagrummet. För att undvika bl. a. de beskrivnaolägenheterna och anpassa begreppet lokal trafikföreskrift tillutredningens förslag har utredningen i ett nytt tredje stycke första ochandra styckena motsvaras helt av gällande rätt tagit in en komplettering tilldefinitionen av begreppet lokal trafikföreskrift. Det nya i paragrafen i dennadel är att det klart utsägs att även föreskrifter som gäller under begränsadtid eller avser visst tillfälligt ändamål är att anse som lokala trafikföreskrifter.Därmed kommer även föreskrifter av det slag som f. n. avses i 159 § attuttryckligen omfattas av detta begrepp. Det fömt beskrivnagränsdragningsproblemet mellan tillämpningsområdena för 147 § och 159 § tredjestycket försvinner således. Den föreslagna definitionen gör det även lättareatt på ett enhetligt sätt reglera hur lokala trafikföreskrifter skalldokumenteras och kungöras för att kunna få avsedda rättsverkningar. med stöd av 151 och 154 §§ otvivelaktigt faller in underutredningens definition av begreppet lokal trafikföreskrift har utredningenbehållit den uttryckliga regeln i nuvarande 147 § om att föreskrifter enligt151 och 154 §§ inte utgör lokala trafikföreskrifter. Iett nytt femte stycke i paragrafen har infogats en uppräkning av de organ somenligt utredningens förslag får kompetens att meddela lokalatrafikföreskrifter. Kompetensfördelningen anges sedan i förslagets 148, 148 a,148 b och 159 §§. Idenna paragraf upptas bestämmelser om i vilka fall polismyndighet får meddelalokal trafikföreskrift. Enligtgällande ordning har polismyndigheten ingen formell kompetens att meddelalokala trafikföreskrifter. Trafiknämnderna har emellertid enligt 8 §trafiknämndslagen i stor utsträckning uppdragit åt ordföranden polismästaren att på nämndens vägnar fatta beslut i visst ärende eller vissa grupper avärenden. Enligt 159 a § VTK (införd genom förordningen 1975:43 om ändring iVTK) har ordföranden också rätt att förordna polisbefäl vakthavande befäl på lägstinspektörsnivå att i begränsad omfattning utöva ordförandens beslutanderätt. allmänna motiveringen har gjorts ett försök att strukturera de ganska vittskilda föreskrifter som det enligt utredningens mening bör anförtrospolismyndigheten att meddela. De två första gmppema har i förslaget till 148 §sammanförts i första stycket 1. och 2. 1977/78:81 151 möjligtgenom att utredningen till lokal trafikföreskrift räknar även föreskrifterenUgt nuvarande 159 §. Den tredje grupp som berörts i den allmänna motiveringenåterfinns i första stycket 3. i förevarande paragraf. Beträffandeförsta stycket 1. är att märka att polismyndigheten inte blir behörig attmeddela en lokal trafikföreskrift enbart därför att den har begränsad lokalgiltighet. En gata t. ex. kan vara mycket lång. Utredningen har därförföreslagit att föreskriften tillika skall ha begränsad giltighet i tiden föratt den skall falla inom polismyndighetens kompetens. Det kan råda delademeningar om vilken tidslängd som här bör anges. Med hänsyn till att regelnfrämst är avsedd för fall där en särskild föreskrift behövs på gmnd av arbetenpå eller invid väg eller gata har av ansetts tillräckUg. Omdenna tid visar sig inte räcka bör en kortare förlängning kunna ske. Detta böremellertid vara undantagsfall. Skulle man däremot redan från början kunnafömtse att föreskriften måste gälla än bör den beslutasav kommunen eller beroende på föreskriftens beskaffenhet. Innebördenav första stycket 1. är givetvis också att inte heller enbart denomständigheten att en föreskrift förutsätts få begränsad giltighetstid görpolismyndigheten behörig att meddela föreskriften. Föreskriften måste dessutomha en viss lokal begränsning, ehum kravet i denna del inte är särskiltlångtgående. Ettfall som i viss mening intar en mellanställning föreligger när man villgenomföra en trafikreglerande åtgärd på försök, t. ex. enkelrikta en gata,förbjuda fordonstrafik på en gata eller förbjuda fordon att stanna på visssträcka. Även om försöksperioden är avsedd att vara högst bör denbehövliga föreskriften i fall som de nu nämnda meddelas av kommunen. något annan beskaffenhet än de angivna fallen är de där en lokaltrafikföreskrift avser ett visst fordon eller en viss person, första stycket 2.I förra fallet kan det vara fråga om ett särskilt tungt, långt eller brettfordon. Men det kan också vara fråga om ett specialfordon som av någonanledning måste framföras i strid med vad som annars gäller, t. ex.snöröjningsfordon eller andra renhållningsfordon. När det gäller beslut somavser viss person är det i regel fråga om handikappade personer men det kanockså inträffa att någon exempelvis har sin infart till ett garage ordnad såatt en särbestämmelse fordras. Det är inte avsikten att polismyndigheten medstöd av denna paragraf skall kuiuna generellt reglera exempelvis trafiken medtunga fordon i en stadskäma eller ge föreskrifter om bussars eller taxibilarsrätt att använda kollektiva körfält. Detta framgår av ordalagen (visst fordonresp. viss person). Iförsta stycket 3. har polismyndigheten i två fall tillagts en helt generellbeslutskompetens. De fall som anges gäller förbud mot provkörning eUer sådanövningsköming som avses i 108 § körkortskungörelsen (1972: 592) samt föreskriftsom avses i 32 § tredje stycket fordonskungörelsen (1972: 595), dvs.föreskrift om hästfordons belysning och reflexer vid färd under mörker på vissenskild väg. Båda fallen är av den naturen att de uppenbarligen helt saknarintresse från synpunkt. Utredningen räknar med att denna punkt kankomma att tillföras ytterligare ärendegrupper. Somframhållits i den allmänna motiveringen är det f. n. uteslutande länsstyrelse och i vissa fall TSV som äger meddela lokala trafikföreskrifter angåendehastigheter. 1977/78:81 152 Avskäl som redan redovisats i den allmänna motiveringen har utredningen funnitlämpligt att tillägga polismyndigheten rätt att meddela lokal trafikföreskriftsom innebär att hastigheten nedsätts i förhållande till vad som annars gäller.Behörigheten gäller bara inom tättbebyggt område och får bara avse avvikelsefrån 64 § (max.-hastighet . för fordon inom tättbebyggt område), 65 §(bashastighet . ), 66 § (max.-hastighet för buss och lastbil över 3,5 tsamt för bil med släp), 67 § första stycket (max.-hastighet . förbandfordon) eller bestämmelse som meddelats med stöd av 65 § (TSV får beslutaom högre hastighet än bashastighet). Även i dessa fall gäller att föreskriftenfår avse av högst och att den skall avse bara viss gataeller väg. Begreppet tättbebyggt område avses här ha samma innebörd som eljesti VTK. Idenna paragraf anges i vilka fall äger meddela lokalatrafikföreskrifter. Innebördenav förslaget är att i stort sett får behålla sin nuvarandekompetens att meddela lokala trafikföreskrifter. Följande undantag görs dock.Dels får polismyndigheten enligt föreslagen lydelse av 148 § underförutsättning att föreskriften uppfyller de begränsande rekvisiten ochmm, fordon eller person samt, i fråga om hastighetsföreskrift, dekompletterande rekvisiten om tättbebyggt område och sänkning av färdhastighet rätt att besluta sådan föreskrift som avses i 147 § första stycket 46, 1012och andra stycket, dels får kommun rätt att såsom framgår av 148 b § andrastycket meddela vissa hastighetsföreskrifter. Brister någon av deförutsättningar som måste vara uppfyllda för att polismyndigheten enligt 148 §skall få meddela en föreskrift, äger meddela föreskriften, omden avser fall enligt