prop · G103135 · 1977-12-31 00:00:00 — Dennakrets av länder bör dock liksom förändras endast med stor försiktighetoch beslut bör föregås av noggranna undersökningar om föruts'ättningama fördet planerade samarbetet. Sammaprinciper bör gälla i de fall då det blir aktueUt att avbryta ett samarbete.BPU framhåller emeUertid att mindre poUtiska och ekonomiska förändringar intepåkallar sådana åtgärder. Toleransmarginalerna måste vara vida för de ländermed vilka ett omfattande samarbete inletts. BPUanser att det finns två huvudskäl som kan och bör leda tiU att samarbetetsuccessivt avvecklas. Ett mottagarland kan nå en sådan ekonomisk nivå attbistånd är motiverat. Det bör då gälla en mycket betydande ochstadigvarande förbättring. Ofta finns i detta fall skäl att fortsättasamarbetet i andra former. Detandra skälet är att mottagarlandets politik förändras på ett sådant sätt attförutsättningama för samarbetet väsentligen förändras. Även i detta fall böravvecklingen ske gradvis, bl. a. för att uppfylla de långsiktiga förpliktelserSverige normalt åtar sig i förhållande tiU programländer. Endast om degrundläggande politiska och ekonomiska fömtsättningama ändras är det, enUgtBPU, rimligt att avbryta ett samarbete. 1977/78:135 13 Samtligaremissinstanser som berört frågan om mål och motiv för biståndet (SIDA,, , , , , , m.fl,TCO, CUF, FPU, KDS, KDU> MUF, SSU, , lOGT-NTO-rörelsen, . ,, Mission, , ViUnga-PAKS, samt ambassaderna i , , , ochFN-repre-sentationen i ) instäminer i allt väsentligt i utredningens bedömningar.Den kritik som framförs av en del remissinstanser gäller främst bristen påanalys av sambandet mellan mål och medel samt eventuella målkonflikter. BPU:stes att solidaritetsmotivet utgör ett tillräckligt skäl för ett omfattandebiståndsprogram får ett mycket starkt stöd hos remissinstansema. En del avremissinstansema pekar också på andra viktiga motiv. SIDA understryker sålundaatt "vårt eget intresse kräver den utjämning som vi eftersträvar".Svenska Kyrkans Mission ser biståndet inte bara som uttryck för solidaritetutan också som "ett viktigt led i det internationeUa fredsarbetet".Även ambassaden i betonar vikten av att se biståndet som en del avSveriges ansträngningar att främja internationeU solidaritet och fred.FN-representationen i lyfter särskilt fram det rent ekonomiskaömsesidiga beroendet som ett viktigt motiv för bistånd. Industriländernasberoende av u-ländemas råvaror och marknader gör att åtgärder för att höjadessa länders köpkraft är av stor betydelse för . Delegationenhävdar också att utredningens argumentering om behov att samarbetamed andra små och medelstora självständiga stater "måste tillskrivasavsevärd be* tydelse". Ambassaden i redogör utföriigt förbehovet att främja export på u-landsmarknaderna, särskUt som andra länderanvänder biståndet för att främja de egna exportföretagen. Samtligaremissinstanser, som yttrat sig i frågan, stöder, som jag redan nämnt, de fyramål utredningen föreslagit. och reserfrågan om inte ekologisk balans också borde vara ett övergripande mål försvenskt bistånd. Även SIDA, och förBiologi berör denna fråga i sina yttranden. SIDA framhåUer att fortsattöverkonsumtion i de rika länderna är något som "varken ekologin ellermoralen tål". En begränsning av resursutnyttjandet och en jämnarefördelning är därför en föratsättning för fortsatt välfärd i de rika länderna.Nationalkommittén understryker att "varje utvecklingsprojekt bör föregåsav en gnmdlig ekologisk förundersökning". Det långsiktiga samarbetet bördärför inriktas på en UtveckUng som bevarar och förbättrar mottagarlandetsbiologiska naturresurser.Chalmers Tekniska Högskola anser att den tillväxtfilosofi, som anses Ugga bakomBPU:s förslag, är diskutabel. Någraremissinstanser berör mer direkt de olika målens förhåUande till varandra. SIDAanser att man inte behöver befara någon konflikt mellan utjämnings- ochtUlväxtmålen. Styrelsen hävdar "att tiUväxt i så hög grad är enförutsättning för utjämning, att utveckling för de fattiga folkens del måsteinnefatta båda i förening". Dessutom är det sannolikt så att utjänming iett större perspektiv befordrar tUlväxten. SIDA betonar också vikten av attbiståndet medverkar tiU att främja en demokratisk samhällsutveckling och serdetta som ett centralt led i ansträngning-ama att stärka de sämst ställdagrapperaas stäUning. Därmed ökar också deras möjlighet att få en större del avde samlade resursema. m.fi understryker att de samlade svenska biståndsinsatserna börbedömas utifrån hur väl de uppfyller samtliga fyra mål. Det är emellertid intereaUstiskt att räkna med att varje projekt kan uppfyUa alla kriterier. De fyramålen bör emellertid jämstäUas. hävdar också att det inte föreligger någon principiell motsättning meUanå ena sidan svenska företags export till och investeringar i u-ländema och åandra sidan målen för den offentliga biståndspolitiken. De kommersiellainsatserna är av minst lika stor betydelse för utveckling som biståndsinsatserna.Förbundet m, fl. stäUer sig därför kritiska tiU den statiska uppdelning mellanbistånd och kommersiella insatser som man anser kommer tUl uttryck i BPU:sbetänkande. CUFsammanfattar sin syn på målen genom att konstatera att det svenska biståndetskall "främja en ekonomisk och social utveckling i mottagarlandet tiUförmån för breda folkgmpper". FPU understryker att resurstiUväxt måstebetraktas som mindre viktigt än andra mål. SSU vUl rangordna målen och därvidsätta utjämnings- och oberoendemålen främst. LRFpekar på risken av att allmänt formulerade mål kan vara svåra att förstå. Detbör därför klart sägas ut att biståndet syftar tiU att tillgodose fattigamänniskors behov av bostad, mat, vatten, kläder, utbildning, hälso- ochsjukvård. menar att de mål BPU angett är oprecisa. Bl.a. är resurstiUväxt alltför snävt. "Detta utveckUngs-mål bör avse att ökasamhäUets kapacitet att använda de potentiellt tUlgängliga resursema för enändamålsenlig förbrukning, utan att resmrs-basen föröds så att den framtidaförsörjningen hotas." Flera remissinstanser(RRV, SAREC, , , , , ambassaderna i AddisAbeba, , och samt OECD-delegationen i )understryker vikten av att håUer fast vid principerna förlandprogrammering av biståndet. OECD-delegationen i pekar på att"de överföringsmetoder som tiUämpas inom ramen förlandprograrruneringssystemet" hör till de aspekter på svenskt bistånd som"i många avseenden väckt upp- 1977/78:135 15 märksamheti DAC som en modell och en föregångare". Enligtbeskickningen i har länge varit en förkämpe blandu-länderna för bistånd enligt dessa principer och man har gjort klart att detär i samarbetet med man har nått längst i utvecklingen. LO,TCO, , , lOGT-NTO-rörel-sen. Svenska KyrkansMission, CUF, FPU och SSU understryker samtliga att biståndet måste inriktaspå länder som själva strävar att befrämja social rättvisa för de sämst ställdagrupperna. RRV, LO och menar att biståndet måste inriktaspå länder som för en politik i linje med de svenska målen, annars riskerar desvenska insatserna att bli isolerade från den allmänna utvecklingen i landetoch sakna stöd från landets myndigheter. TCO understryker att biståndet skallstödja u-landsregeringarnas egna åtgärder och program för att förbättralevnads- och livsviUkor för befolkningen. pekar på betydelsen attstödja regeringar som försöker tiUgodose de sämre stäUda folkgruppernas behov.Lutherhjälpen tUlägger att de enskilda hjälporganen kan göra viktiga insatserbland de fattiga i "icke-progressiva länder". Missionarior att "svenska biståndsinsatser bör göras i länder vars samladepolitik syftar tiU förbättringar för folkflertalet. Endast på så vis finnsgarantier för att de fattigaste nås av insatsema". EnligtlOGT-NTO-rörelsen bör biståndet imiktas på de fattigaste länderna "dockmed distinktionen att biståndet verkligen måste nå ut tUl de fattigastemänniskoma". Svensktbistånd skaU enligt CUF ges till Länder som strävar efter jämlikhet och enekonomisk och social utveckUng för breda folkgrupper. FPU understryker att "detabsolut viktigaste är att satsar på sådana länder som själva för enaktiv poUtik för att förbättra de ekonomiska och sociala förhållandena för desämst stäUda grapperna". Någraav remissinstanserna anser att de faststäUda målen för svenskt bistånd aktualiserar frågan om att avbryta samarbetet med några av programländerna. LO anser att har ett samarbete med län der som för en politik som inte överensstämmer med målen. Regeringen uppmanas därför att överväga en gradvis minskning av biståndet till så dana länder. TCO menar att ett redan inlett samarbete bör kunna om prövas om det visar sig att det inte kan genomföras enligt de urspmng liga fömtsättningama. SSU hävdar att om BPU:s förslag till imiktning och utformning av biståndet skall gälla så bör det "rimligen också få omedelbara följder för valet av samarbetsländer". Vissa av de nuva rande programländerna uppfyUer enhgt SSU:s uppfattning inte kraven. FPU anser också att det i kretsen av programländer firms länder som inte uppfyller de mål utredningen anger. Förbundet menar att en konti nuerlig bedömning bör göras av vilka mottagarländer som skall få fort satt bistånd. . . Prop.1977/78:135 16 MUFStäUer sig bakom de två skäl BPU anfört som gnmd för att avveckla samarbetet.DärtUl viU man emeUertid foga ett tredje skäl. Gm en biståndsmottagare inlederangreppskrig bör utvecklingssamarbetet avbrytas. SIDAanser att i samarbetet med varje enskilt land bör förut skicka"att biståndet i sin helhet skaU omprövas både tUI volym och innehållefter t. ex. en tioårsperiod. Därmed skuUe nya samarbetsformer, nya länder ochnya ändamål kuima tas upp tiU diskussion inom ramen för biståndspoUtiken ochför u-landspolitiken i stort". Fleraav remissinstansema kritiserar BPU för att analysen av sambandet mellan måloch medel är bristfällig. Mer konkret gäUer det om ett landprogrammeratbistånd, som innebär att mottagarlandet ges ett avgörande inflytande på hurmedlen skall användas, verkligen kan nå ut till de fattiga människoma i länderdär regering och myndigheter inte driver en aktiv poUtik i detta syfte. RRVhävdar att det i stort sett gör detsamma om stödet går tUl projekt, programeUer ett lands utvecklingsbudget. Det är mottagarlandets totalautvecklingspoUtik som är avgörande för om de svenska biståndspolitiska målen inågon mån skall kunna tillgodoses. RRV menar att BPU bättre borde ha belystsvårigheterna i samarbetet med länder som för en poUtik som väsentligt awUcerfrån svenska biståndsmål. Även SIND anser att utredningen hade vurmit om en merinträngande diskussion av mål-medelproblematiken hade företagits. SCCframhåller att frågan om en överensstämmelse eller motsägelse mellan mål ochfaktiska åtgärder är ett aUvarligt dilemma i biståndsarbetet. Liksom SIDA anserSCC att man måste ha en pragmatisk instäUning till de faststäUda huvudmålen,Ofta måste den praktiska verksamheten gälla delmål som leder i riktning motmer övergripande mål. Om de svenska målen kommer i konflikt med förslag frånmottagarlandet måste, enligt SCC, inställning få företräde. SverigesFrikyrkoråd/Frikyrkan hjälper fiimer det förvånande att utredningen inte medstörre eftertryck konstaterat behovet av mer måUn-riktad u-landspolitik påbiståndspolitikens bekostnad. De direkta angreppen borde mera imiktas "påöverflödet och dess orsaker än på fattigdomen och dess orsaker". Institutetför internationell ekonomi menar att så länge man håller fast vid principen ommottagarlandets rätt att bestämma över biståndets inriktning föreUgger enaUvarlig målkonflikt som inte kommer fram klart och tydligt i betänkandet. Iländer som för en politik som strider mot de svenska målen är det tveksamt omman verkligen kan nå ut tiU de fattiga människorna. Institutet anser att"det finns tillräckligt många fattiga i tiUräckUgt många som fören tillräckUgt utjämnande politik". Om dessa länder får allt bistånd harman löst den angivna mål konflikten och därmed garanterat att varjebiståndskrona går tUl fattiga 1977/78:135 17 människor "d. v. s. effektiviteten med avseende på det deklarerade övergripandemålet skulle maximeras". Ambassadeni saknar i betänkandet en genomlysande diskussion av hurbiståndet skall nå ut till de fattiga grupperna i de fattiga länderna. Ambassadkanslieti konstaterar att eftersom biståndet "långt ifrån enbart rUttastiU länder som för en social och ekonomisk utjämningspolitik är det uppenbartatt stora delar av det svenska biståndet aldrig eller endast på mycket långsikt - når eftersatta grupper". Det är tveksamt om dessa problem går attkomma tiU rätta med genom den s. k. dialogen meUan givare och mottagare.Beskickningen anser också att BPU borde fört en djupare diskussion om biståndetseffekter i stort. a. borde ha behandlats frågan om inte bistånd i vissafall motverkar eller försenar nödvändiga strakturförändringar imottagarländer. BPUhävdar, att den multUaterala u-landspolitiken bör syfta tiU att "ge u-ländemasom grupp en ökad andel av världens restirser och en förstärkt maktposition iförhållande till de rika i-länderna". Ett aimat mål för denna politik börvara att underlätta samarbetet inom u-lands-kretsen bl. a. inom ramen för dealliansfria staternas organisation och 77-gruppen. bör stödjagemensamma organ för dessa grapper. Samtidigtunderstryker BPU nödvändigheten av att särskilja oUka grupper av frånvarandra. EnskUda har sinsemellan starkt varierande förutsättningaroch bekänner sig ofta tiU olika utveck lingsstrategier. Det bör enligt BPUnärmare diskuteras vilka u-Iänder som kan tänkas dra nytta av föreslagnau-landsinriktade åtgärder från i-ländernas sida. BPUbetonar att bör verka för att u-ländemas intressen även beaktas iinternationella överenskommelser som främst berör i-länderna. Det är angelägetatt stödja krav på verkligt medinflytande i internationeUaförhandlingar. Detta innebär att bör understödja dels att beslut ihandels- och utvecklingsfrågor fattas i FN-organ och inte i mindre grupper ivilka u-ländema har svårt att hävda sig, dels att röstreglerna ändras tillu-ländemas förmån i vissa internationeUa organisationer. BPUkonstaterar, att generella åtgärder inom ramen för en svensk u-landspolitik iförsta hand knappast gynnar de fattigaste u-ländema. Dessutom är i-Iänderna somgrupp förmodligen i mindre omfattning än 2 1977/78.1 saml. 1977/78:135 18 Sverigeberedda att tillmötesgå de samlade krav u-ländema för fram i diskussionerna omnya internationeUa ekonomiska strukturer. Härav drar BPU slutsatsen att en avutgångspunkterna för en multilateral u-landspolitik kan vara att eftersträvainternaUonella överenskommelser så utformade "att de i så stor utsträckningsom möjUgt inriktas på de fattigaste ". BPU förordar att enanalys görs av vilka ytterU gare u-landskrav är berett att acceptera"om de för svensk del skuUe gälla en viss grupp ", t. ex. deminst utvecklade eUer hårdast drabbade. BPUgör ingen utförlig analys av vilka åtgärder aktivt bör verka för viddiskussionen av nord-syd-relationema i multUaterala organ utan redovisar endastrelativt kortfattat områden som i detta sammanhang bör prioriteras av Sverige.Sålimda bör enligt BPU aktivt understödja tUlkomsten av ett föru-länderna förmånUgt integrerat råvaruprogram. U-ländemas krav på en länkmellan skapandet av internationell Ukviditet och utvecklingsfinansiering börlikaledes få svenskt stöd. Överföringen av resurser tiU u-ländema i form av s.k. speciella dragningsrätter (SDR) bör anpassas till svängningar i deninternationella konjunkturen. "De fattiga länderna bör tUlförasfinansiella resurser när den intemationella konjunkturen är på väg nedåt".BPU förordar även att aktivt verkar för internationellaöverenskommelser om en uppförandekod för teknologiöverföring och ettinternationeUt informationssystem om tillgänglig teknologi som utformas så attde bidrar tiU att motverka skillnaden i förhandUngsstyrka mellan i- ochu-landspar-tema på teknologiorarådet. Närdet gäUer de multUaterala organens operativa verksamhet på biståndsområdet harBPU i enlighet med sina direktiv lagt särskild vikt vid en granskning avomfattningen av de svenska bidragen till ochInternationella utvecklingsfonden (). Ifråga om UNDP konstateras att kritikerna av detta organ framför allt skjutit insig på de höga administrativa kostnadema. Förklaringen tUl detta problem fårenligt BPU bl. a. sökas i att UNDP uteslutande är inriktat på att lämnatekniskt bistånd, som i motsats till finansiellt bistånd är synnerligenpersonalkrävande. Dessutom fördyras UNDP:s administration av att det ärfackorganen som verkstäUer de av UNDP finansierade biståndsprojekten, vUketleder tUl visst dubbelarbete. Fackorganen ersätts enligt en schabloimietod försina administrationskostnader. Ovanpå denna post måste läggas UNDP:s egnaadministrativa kostaa-der. BPU noterar att diskussioner om bl. a. en bättresamordning av FN:s biståndsarbete pågår inom ramen för arbetet på en reform avFN:s stmktur på det ekonomiska och sociala området. BPUunderstryker vidare att de aUmänna motiven för multUateralt 1977/78:135 19 samarbetegäUer också för UNDP. Invändningarna mot UNDP-syste-met, framför aUtbeträffande dess administrativa brister, är dock enligt BPU av så aUvarlignatur, att frågan om framtida ökningar av de svenska bidragen måste bU beroendeav om UNDP förmår att effektivisera sin verksamhet. BPUbetonar även vikten av reformer inom UNDP-systemet. Strävan bör vara att kommatillrätta med de problem som sammanhänger med att UNDP och de verkstäUandefackorganen i viss utsträckning utföi; sanuna arbete. Frågan om att låta UNDP finansierainte enbart expert bistånd och förinvesteringsstudier utan även kapitalbiståndbör övervägas. PersonalpoUtiken inom FN-systemet bör reformeras. Personlig kapacitetoch lämpUghet bör vara avgörande vid tjänstetUlsättniagar på alla nivåer. BPUframhåller att hela det svenska biståndet tiU Världsbanksgruppen tUlfaUer IDAoch att det således i första hand är detta organ som bör bedömas. Styrelse ochadministrativ stab Uksom kriterierna vid projektbedömning är dock gemensammaför själva banken () och . Det är därför omöjligt att göra en striktåtskillnad meUan och . BPUbetonar att vid projektbedömning ofta tiUämpar snävt ekonomiska kriterierpå ett sätt som är främmande för svensk biståndspolitik, även om en vissomprövning av praxis i detta avseende pågår. Ofta ställs krav på att eninvestering skall ge vad banken bedömer son» rimlig avkastning, vUket kan hatUI följd att de satsningar som görs inte kommer de fattigaste folkgruppernatUlgodo. Krav av denna typ betyder också att mottagarlandets fördelningspoUtUcstyrs på ett otillbörhgt sätt. U-ländernasinflytande på IDA:s verksamhet är enligt BPU förhållandevis svagt, eftersomett lands röststyrka i Världsbanksgruppen är pro portionell mot desskapitalinsats. I vissa fall representeras 18 av en endaexekutivdirektör i bankens styrelse. De svåra samordningsproblem detta medförtvingar ofta exekutivdirektören i fråga att agera ganska fritt och utanförankring i den ländergrupp han företräder. BPUframhåller vidare, att banken för sin upplåning i hög grad är hänvisad tillkapitalmarknaderna i de västUga stormaktema. Västmakterna överhuvudtaget ochs'årskilt är vidare kraftigt överrepresenterade iVärldsbanksgrappens administration. lande har särskUt allvarUgakonsekvenser på grund av att principieUt mycket viktiga beslut ibland fattas avdirektionen utan hörande av styrelsen. Detta gäUde t. ex. ett faktiskt beslutatt stoppa vidare krediter tiU Allende-regeringen i . BPUanför slutUgen att IDA:s utlåning volymmässigt är koncentrerad till ett mindreantal länder. Lån borde i större utsträckning kunna ges Prop.1977/78:135 20 tUlländer som i överensstämmelse med söker genomförastrukturreformer i folkflertalets intresse. Motdessa faktorer skall dock enligt BPU vägas att är administrativteffektivt. Det är den viktigaste käUan för obtmdna krediter på mjuka villkortUl tUl vUken det inte finns något altemativ. Stor betydelseur svensk synpunkt bör också tUlmätas det stöd för , som uttalatvid upprepade tillfällen. Förnärvarande svarar för av de samlade IDA-bidragen. BPU drarslutsatsen, att bör fortsätta att lämna bidrag tiU . Dessas storlekbör bestämmas av i vUken utsträckning IDA:s politik står i överensstämmelse medmålen för den svenska biståndspoUtiken. mer allmäima frågan om vUka överväganden som bör vara utslagsgivande förstorleken av de svenska bidragen tiU de internationella organisationernasbiståndsverksamhet hävdar BPU att varje organisations poUtik måstebli föremål för individuell prövning. Det av; görande kriteriet vid prövningenbör vara graden av överensstämmelse mellan inriktningen aV organisationensverksamhet och de för den svenska biståndspoUtiken uppstäUdå målsättningarna.Frågan om orga-" nisationens administrativa effektivitet bör däremot gesunderordnad betydelse. BPUför även ett resonemang om universaUtetsprincipens tUlämpning inomintemationeUa organisationer. Utredningen vänder sig mot argumentet att dennaprincip skulle omöjliggöra att de intemationella organisationerna i sittbiståndsarbete prioriterar de länder som aktivt satsar på att förbättrasituationen för de fattigaste folkgrupperna. Beslut har fattats inom UNDP om enkoncentration av biståndet till de fattigare . Mottagarländernas egnaansträngningar att satsa på strukturreformer och gynna de fattigaste gmppernaskall också i viss utsträckning vägas in i bedömningen vid fördelningen avUNDP:s resurser. BPU hänvisar till att en anknytning av IDA:s verksamhet tiUFN:s utvecklingsstrategi säkerställdes i samband med förhandUngarna om denfjärde påfyllnaden av IDA:s resurser. BPU hävdar att det i ochför sig är naturligt och i fråga om FN-organen nödvändigt att demultUaterala organisationema täcker in ,alla medlemsländer i sittbiståndsprogram. Däremot bör universaUtets-gaincipen inte innebära att ettvisst medlemsland på gnmdval av t.ex. NP och folkmängd har rätt tiU en givenandel av den biståndsgivande irEtionens resurser. Prop.1977/78:135 21 Flertaletremissinstanser behandlar inte alls eller endast i förbigående de pågåendeintemationella förhandUngarna om nya, mer rättvisa ekonomiska relationermellan statema. Iett par yttranden berörs sambandet mellan de mellanstatliga relationerna å enasidan och den inre politiska strukturen i u-ländema å den andra. SIDA fästersåledes uppmärksamheten på den länk som fmns mellan en ny ekonomiskvärldsordning och basbehovstänkandet. det vara viktigare att diskutera en ny nationell ordning i flertaletu-länder än en ny intemationell ekonomisk ordning. Utredningenfår kritik från många instanser (beredningen för u-landsinformation, RRV,, Kristna Ungdomsråd, , SCC m. för att den otillräckligt behandlat frågan om vilkaanpassningsåtgärder som bör vidtas i som en följd av kraven frånu-ländema. FN-representationen i understryker allmänt betydelsen avatt tar ställning till de konkreta enskUdheterna i kravet på en nyvärldsordning. Detta är av största betydelse för trovärdigheten i SverigesutrikespoUtiska agerande. Några remissinstanserdiskuterar på vUka punkter vid diskussioner i multilaterala organ börkunna solidarisera sig med u-ländemas krav. FN-representationen i New Yorkframhåller önskvärdheten av att genom en förutseende poUtik påhemmaplan kan minimera behovet att visa återhållsamhet inför u-ländemas krav. TCO betonar att Sverigeaktivt bör medverka i genomförandet av FN:s handels- och utvecklingskonferens() integrerade råvaruprogram. Andra frågor TCO fäster stor vikt vid ären överenskommelse om avskrivning av vissa skulder, FN-arbetet på enuppförandekod för transnationella företag samt ansträngningar att säkra ettstörre u-landsinflytande i vissa internationella organ för ekonomi och handel. BPU:s förslag att anpassaen överföring av specieUa dragningsrätter till u-ländema efter förändringarna idet intemationella konjunkturläget får inget stöd av remissinstanserna. Dennaidé står enligt Riksbank inte i överensstämmelse med SDR-systemetsgrundtanke på planmässigt skapande av reserver. finnerden föreslagna konstmktionen onödigt kompUcerad och InstUutet för internationellekonomi hävdar, att det knappast behövs nya kanaler för överföring avbiståndet.