prop · G1038 · 1977-12-31 00:00:00 — Efter en tolalbedömning, där hushållens insalser ochuppoffringar i distributionen beaklas, skulle behovei av samhäUsåtgärder lorall-tillgodose rimliga konsumentönskemål om olika former av närhelsserviceövervägas. Andra varu-och tiänsleområden än dagligvaror skulle behandlas omulvecklingen innebär påtagliga konsumeniproblem. Utredningen har funnii all - även om arbelel inriklasenbart på de frågor och områden som skall behandlas i försia hand - uppgiftenär myckel omfattande och innehåller frågorsom är svåra att behandla isolerat.Uiredningen har därför i de beskrivande delarna sökl beröra alla faktorer sombedömts ha direkl eller indirekl belydelse men har sedan koncentrerat analyseroch värderingar lill dem som framstått som mesl väsentliga för uppdragets fullgörande. Utredningen har betraktat distributionen som ett samspelmellan olika parter på marknaden, dvs, förelag, hushåll och samhällsorgan.Verksamhetsbetingelserna för detta samspel har kartlagts liksom de insalsersom de olika parterna gör. Även de handelsanställdas situation har studerats. Arbetet har i huvudsak avsett detaljhandeln, efiersom detär där som konsumenter och förelag i försia hand möts. Man har emellertid ocksåstuderat förhållandet mellan delalj- och partihandel. 1 fråga om varuområdenhar uiredningen huvudsakligen behandlat dagligvaror men också gjort en översiktbeträffande andra varor och tiänster. Utredningsarbetet kan i slorl delas upp i fyra momeni,nämligen beskrivning och analys av nuläget, bedömning av den fortsallautvecklingen enligt föreliggande trender, beskrivning av önskvärt framlidatillstånd saml analys och utvärdering av olika tänkbara åigärder för allnåönskvärt lillslånd. Del bör framhållas alt utredningen synnerligen ingåendehar kartlagt distributionssystemets struktur, utveckling m, m, saml den miljödel är inordnat i. Av prakliska skäl har redovisningen i del följande avulredningens malerial begränsats till förhållanden, som bedömis vikliga förställnings-lagandena till samhällets engagemang i distributionen. Delomfattande materialet i övrigt blir dock självfallel av slort värde för bl, a,dem, som på olika säll kommer alt medverka i delaljhandelsplaneringen framöver. 3.2.1 Företag och butiksformer m. m. Förelagen inom dagligvaruhandeln kan delas in i olikaundergrupper efler företagslorm och ägarekaiegori. Den kooperativadetaljhandeln har två äga-rekaiegorier, nämligen konsumenter och producenter.Vidare finns s. k. kedjeföretag med enskilda ägareinlressen. Genom ekonomisksamverkan mellan detaljhandelsföretag har också bildals förelag sotn svarar förgemensamma funktioner, t. ex. partihandel för delägarnas räkning. Prop.1977/78:8 13 Avsärskilt intresse i förevarande sammanhang är den integration mellan parti- ochdetaljhandel i s, k, block som i varierande mån förekommer inomdagligvarusektorn. Förelagen där brukar numera sammanföras i de tre blockenkonsumentkooperationen, ICA och , Inom de båda förslnämnda blocken ägspartihandelsföretagen av detaljhandelsföretagen, 1 det sistnämnda ärdetaljhandelsföretagen minoritetsägare i partihandelsförelagen. Enligluppgifter från fördelade sig livsme-delsomsäliningeni allivsbutiker på blocken med 29,9 "i på konsumentkooperationen,36,9 '/() på ICA och 33,2 'V. Närdel gäller btitikslörmer inom detaljhandeln urskiljer uiredningen trehuvudgrupper, nämligen varuhus, som är slora försäljningsställen med ett brettsortiment som täcker fiertalet varuområden, livsmedelsbutiker, som ärförsäljningsställen där av försäljningen avser livsmedel, samlfackhandelsbutiker, dvs, försäljningsställen av annal slag. Debåda förslnämnda butiksformerna delar uiredningen sedan in i olika kategorier.Med stormarknader förslås vamhus om minst 2 500 m för-säljningsyla. Förlivsmedelsbutiker har en gräns mellan slora och små dragils vid 400 mförsäljningsyla. Bland de mindre butikerna särskiljs servicebutiker, vilka harett allsidigt dagligvarusortimenl med övervägande självbetiäning, högsl 200 mförsäljningsyta och högst 1 500 artiklar saml föriängt öppelhållande. Till demindre butikerna hör också lanihandelsbuiiker, som har ett förhållandevis slortsortiment av andra varor, såsom byggnadsvaror och fodermedel, Uiredningenanvänder begreppel allivsbulik för samtliga försäljningsställen med ettallsidigt livsmedelssortimeni. Anlalel allivsbutiker var ca 10 500, Blandöviiga distribatlonslbriner för dagligvaror pekar utredningen bl. a. på denambulerande handeln från bilar och bussar, där anlalel fordon var ca I900. Försäljning av dagligvaror förekommer vidare genom kiosk-ochbensinhandeln. Torghandeln svarar numera för en mycket liten del avdagligvaruförsäljningen. Uiredningenhar särskill beskrivit några av de konkurrensmedel som används inomdetaljhandeln med dagligvaror. När det gäller prissättningen konstateraruiredningen alt prisskillnaderna i allmänhel är små mellan olika företag menockså mellan olika typer av försäljningsställen och mellan olika regioner ochortsiyper. De slörsia avvikelserna förekommer i stormarknaderna. Närdel gäller sortimentet i dagligvaruhandeln har utredningen funnii alten kraftigtillväxt har skett under 1960-lalel. En tendens lill uppbromsning av tillväxtenföreligger , Beiräffandeserviceförhållandena i butikerna konstaterar utredningen att nyetableradebutiker nästan utan undanlag har självbetiäning men att del oftast finns någoneller några manuellt betiänade avdelningar. Flertalet butiker i olika orteroch ortsiyper har någon form av hemsändningsservice. Utnyttjandet är emellertidlågt och de avgifter som tas ul uppges inle på Prop.1977/78:8 14 långtnär läcka de faktiska kostnaderna. Enannan konkurrensfaktor är butikens lokalisering, Uiredningen skiljer mellan treolika typer av lägen, nämligen lägen i tätortscentrum, trafik-orienterade lägensamt lägen i bostadsområden. Ungefär 3 000 invånare i ell bostadsområde ansesnormalt ge underlag för en butik med 4-5 ntilj, kr, i årsomsättning. Förstormarknader vilka är typiskt trafikorienlerade enheter anses regionen böra hamellan 100 000 och 150 000 invånare, Närdel gäWer Jöreiagsstrukturen konstaterar utredningen att blocken ochstorförelagen ökade sin andel av livsmedelsförsäljningeni allivsbutiker från 72,4 lill 89,3 'o. Ökningen var särskill slark förvamhuskedjorna och Vivo/Favör, vilka räknas lill DAGAB-gmppen, medan konsumentkooperationenhållit sin marknadsandel i stort oförändrad, KF och ICA hade tillsammans enmycket stor andel av livsmedclsom-sällningen i allivsbutiker, nämligen ca 67">, Minskningen förändra förelag än de nu nämnda ulgörs lill en del avnedläggningar, medan andra gått upp i de stora blocken. Del senare gäller bl,a, fiera lokala kedjeföretag. Enallmän uppfattning inom handeln är enligt utredningen att de friståendeföretagen kommer att fortsätta alt minska i betydelse. En orsak härtill angesvara svårigheterna för små företagsenheter all klara sig på den alltmerkomplicerade marknaden ulan del stöd som en stor organisation kan ge, bl. a,när det gäller att vid expansion få tag i butikslägen. En annan förklaring äratt det av skatteskäl kan ställa sig fördelaktigare att sälja ellfamiljeföretag än all låta del övertas av arvingar. Presumtiva köpare är då iförsta hand storförelag. Hur marknadsandelarna för de slora grupperna irortsältningen kommer all förändras går knappasl all förutsäga. Del har iblandhävdats, all KF och ICA såsom de slörsia får förtur vid fördelning av nya lägenoch därför "automatiskt" kommeratt växa. Utvecklingen underdensenasle tioårsperioden styrker dock enligl utredningen inle helt en sådanuppfaltning - varuhuskedjorna växer och Vivo/Favör ökar f, n, sin andel avsåväl tolalförsäljning som nyetableringar. Närdel gäller butiksstrukturen anför utredningen all mindre enheter antalsmässigtdominerar myckel slarkl och all markanta skillnader i butiksstorlekföreligger. Den genomsnittliga årsomsättningen för samtliga allivsbutikerökade från ca 0,5 milj, kr. lill nära 2,5 milj. kr, i löpandepriser, Medelomsäliningeni nyetablerade allivsbutiker var enligt utredningensundersökningar drygt 4,5 milj. kr, för dagligvarubutiker och nära 14 milj, kr,för varuhusens livsmedelsavdelningar. De från blocken frislående företagen medungefär en Oärdedel av antalet butiker svarade för endast en tiondel avnyetableringarna. Dellotala anlalel allivsbutiker minskade med Prop.1977/78:8 15 drygtIOOOO enheter eller . 1 absoluta lal tenderar såväl nedläggningarsom nyetableringar all minska. Ulvecklingenhar således gått mol färre och slörre enheter och mot ökad blocktillhörighel, Uiredningenhar på grundval av SPK:s buliksregisier gjort en undersökning avsiruklurförändringar i 14 orter , Netto-minskningen avantalet allivsbutiker varierade mellan och 48 "i> i tretton avorterna, medan en ort uppvisade viss ökning. Den genomsnittliga förändringenvar en minskning på 25 "o. Butiker med ett ofullständigt livsmedelssortimenti dessa orter minskade . Något klart samband mellanbefolkningsutveckling och förändring av anlalel butiker kunde utredningen inlekonstatera. Ifråga om olika butiksformers ulveckling konstaterar uiredningen attkedjevaruhusen ökade från 242 lill 373, Ökningeninnefattade samtliga 29 stormarknader som fanns vid uigången av utomen, som tillkommit . Denomfatiande nedläggningen av butiker orsakas enligl uiredningen av fieraförhållanden, såsom befolkningsomfiyllningar och ändrade köpvanor. Samhälletskrav på konkurrens och prisålerhållsamhei har verkat i riktning mol stordrift.Den kommunala butiksplaneringen har vidare medverkat lill nämnda ulveckling. Härkan nämnas all uiredningen särskill har studerat verkningarna på annan handelav stormarknadsetableringar. Härvid har man funnii att storaförsäljningsställen av annan typ än stormarknader sammanlaget har slörreeffekter på buiiksslmkiuren än stormarknader, 1 den nämnda undersökningenav buliksulvecklingen i 14 orter kunde inga skillnader härledas lill förekomstav stormaknad. Ulvecklingenmot allt större enheter i detaljhandeln med dagligvaror förklaras avuiredningen dels med större butikers förmåga att dra lill sig köpare och delsmed stordriftsfördelar pä kostnadssidan. Tillgängligt malerial lyder på altkostnads- och lönsamhetssiiiiationen är belydligt mera gynnsam i slora enheterän i små. privata handeln låg bmiiovinsien, dvs, skillnaden mellan försäljningsvärdeoch kostnader för inköpta varor, kring 16-17 ". Den ökadevid stigande buiiksstoriek upp till en omsättning av 3-5 milj. kr, för alldärefter sjunka något. Den skillnad som sålunda förelåg mellan olikabuiikssloriekar torde enligl utredningen bl, a, bero på olikheter isor-limentssammansällning och inköpsvillkor, Bmiiovinsien i kooperativa butikervar ungefär lika slor, men skillnaden mellan olika butiksstorlekar var någotmindre än i den privata handeln, 1 stort har bmiiovinsien i förhållande tillomsättningen varil oförändrad under ell fiertal år. 1977/78:8 16 Uiredningenhar funnii att nettovinsten sedan hänsyn tagils lill "normal"ersättning till innehavaren och medhjälpande familjemedlemmar kan bli negativ imindre butiker och i absoluta tal hög i de största butikerna. 1 förhållandetill omsättningen utgör nettovinsten i genomsnitt för butiker inedöver 5 milj. kr. Netloresullaleli kooperativa butiker, som skall läcka centrala samkosl-nader eller kostnaderför den gemensamma adminislralionen samt återbäring, visade i huvuddrag sammabild som i enskilda butiker. Småbutikerna lämnade inle någol bidrag lillgemensamma kostnader ulan dessa fick bäras av de slörre. Uiredningenhar funnii all del främsl är skillnaden i löner och lönebikostnader somorsakar de förhållandevis låga totalkostnaderna i stora butiker. Arbetskraftenkan uinyttjas bättre i slörre enheter. Ulredningens undersökningar ulvisar endubbelt så hög produktivitet i butiker i storleks-klassen 5-10 milj. kr, som iden minsta klassen med omsättning understigande 0,5 milj, kr. Del böremellertid enligl uiredningen observeras all dessa mått inte ger uttryck förhur prestationerna ulförs. dvs, vilka kosl-nadsöverväilringar som skett påhushåll och leverantörer. Vidare kan skillnadema i produktivitet till en delvara en följd av t, ex, olikheter i butikernas ålder. Närdel gäller detaljhandelns /;Vwrt5/e/v>;' föreligger ell belydande engagemangfrån partihandeln. Inomkonsumentkooperationen sker en viss självfinansiering genom de anslutnamedlemmarnas insatskapital och icke ullagen återbäring. De olikakonsumentföreningarnas finansiering i övrigt sker genom län från KF, Enbetydande långivning förekommer sålunda från Kooperationens Pensionsanstalt. InomICA förekommer olika finansieringsformer mellan regionföretagen och köpmannen,reverslån och borgensförbindelser tillämpas tvä andra former, nämligenbuliksavial och samägda bolag. Genom s, k, ICA-avial träffas överenskommelsemellan köpmannen och någol av de ire region-förelagen bl, a, om gemensamiägande av aktiekapitalet. Fördelningen är vid starten hos köpmannen och 91"o hos ICA. Vartefter vinst uppstår erbjuds köpmannen överta lCA:saktieinnehav så när som på en aktie. Avtalet innehåller enligt uiredningenålskilliga begränsningar i köpmannens handlingsfrihet. Bl, a, hyrsbutikslokalen ul av ICA och köpmannen får inle överlåta sina aktier på annan.Så länge köpmannen äger av akiiekapiialel kan ICA säga upp honommed tre månaders varsel. Vidnyetableringar använder partihandelsförelagen inom DAGAB-blockel ofta ellhyressyslem, s. k. leasing, för butikslokaler och inventarier men är som regelinle delägare i rörelsen. En sådan konslruklion anses nödvändig med hänsyn lillenskilda köpmäns finansieringssvårigheler och för all få behålla butiksläget, Uiredningenhar särskill uppmärksammal den finansiering som AB Han- Prop.1977/78:8 17 Detta bolag har lill uppgift att genom främsl kreditgivning bidralill en effektivisering av detaljhandeln. Bolaget ägs och stöds avlivsmedelsindustrin och kemisk-tekniska industrin samt av vissa andrainlressenler. Långivningen inriklas enligl bolagel i försia hand på att stödjaenskilda progressiva köpmän inom dagligvamhandeln som önskar utveckla sinrörelse genom ell fristående uppträdande på marknaden. Någrasvårigheter att skaffa kapital har inte förelegat. Handelskreditsresurser har fortlöpande förstärkts genom ökade insalser från intressenternassida. Utlåningen sker mol ungefär samma ränta som i bank. Nylånen uppgick år1974 lill ca 35 milj. kr., och bolaget medverkade i av nyetableringarnainom enskild dagligvaruhandel. I många fall är det små butiksenheter som fårlån, bl. a. företag med servicebutiker. har från bolagets sida anförls alt det för framtiden skulle varavärdefullt att erhålla kapital på nya vägar. Enligl bolagel skulle det vara avvärde om staten gick in som delägare och lämnade fötiagslån eller ställdestatsgaranti om t.ex. 10 milj, kr. 3.2.4Förelagens bedömningar för framliden Utredningenhar genom särskilda överläggningar med olika förelagsgrupper undersöktföretagens bedömningar för framliden. 1 stort har företagen därvid anförtföljande. Denpågående strukturförändringen bedöms komma att fortsätta medan minskningstaklenkommer att avta. Nedläggningen bedöms i första hand omfalta små, äldre enheter.Antalet slora enheter anses komma att öka, men t. ex. vamhusen väntas ofta blimindre än de är . Antalet stormarknader enligt gällande definition kommerockså alt öka till ungefär 40-45, men sedan bedöms att ytteriigare utrymme förbutiksformen knappasl föreligger. Etableringar av dagligvammarknader ochliknande i trafikorienlerade lägen väntas dock fortsätta att öka. Samtidigthar under de senasle åren uttalats en ökad tilltro till servicebutikernasmöjligheter alt tillgodose närhelsbehoven. Förklaringentill den pågående utvecklingen är enligl förelagen i alll väsentligt allhushållen ändrat sina köpvanor- vilkel bl, a, beror på bilismens utveckling -att hushållen värderar slora sortiment högl samt att de är myckel prismedvetnai fråga om dagligvaror. Företagen anser sig leva i en hård inbördes konkurrensoch ha en press på sig från både hushåll, löntagarorganisationer och samhälleatt hålla kostnader och priser nere. Det av alla företagsgrupper uttaladehuvudproblemet är därför kostnadsutvecklingen. Stora ökningar av kostnadernaför löner och sociala avgifter slår hårt särskill på de mindre butiksenheternasekonomi. Olika krav från samhällets sida, bl. a. i anledning av den nyalivsmedelslagen, kan sammantaget bli kännbara. En central fråga är därför vilkamöjligheler lill kostnadssänkningar i andra hänseenden som står lill buds. 2Riksdagen 1977/78. 1977/78:8 18 Utöverdessa åtgärder finns möjligheten att stmkturrationalisera, dvs. lägga nedolönsamma enheter. En mera kostnadsanpassad prissättning med hänsyn tillleveransstoriek och transportavstånd övervägs på sina håll inom partihandelnoch kan betyda ökade problem för småbutiker. På konsument-kooperativt hållanses att om löneökningarna framöver blir lika slora som såblir det inle möjligt alt driva småbutiker annal än i helautomatiserad form.För enskild handel är nexibilileten större eftersom innehavaren av en lilenbutik nöjer sig med lägre ersättning än den marknadsmässiga om han inte harnågon alternativ sysselsättning. Ettannat problem ärden på sina håll slora överkapaciteten i detaljhandeln, I vissafall anses denna bero på brister i kommunernas översiktliga planering ochmöjligheten all etablera i lokaler som är avsedda för annat ändamål. Det ansesallmänt vara nödvändigt att planerande myndigheter och handeln nära samarbetari frågor rörande nyetableringar. 1fråga om de problem som strukturomvandlingen kan skapa särskilt för vissahushållsgmpper anser sig företagen ha svårt all i rådande system pålaga signågot socialt ansvar. Man har tidigare också avvisat länken påsamhälleligldriftsstöd till butiker utom möjligen i särskilda fall i extrema glesbygder, Iallmänhet anser man dock att nuvarande stödmöjligheter är tillfyllest, fall hushållens attityder och beteende skulle ändras, t, ex. i fråga om attutnyttja hemsändning och betala för sådana tiänster, anser man sig ha godamöjligheler att anpassa sig härtill. Man är däremoi inte beredd alt bygga uppen beredskap för uppgifter som inle efterfrågas. Ominga särskilda åigärder vidtas förutser uiredningen all den hittillsvarandeutvecklingen mol större och färre butiksenheter kommer att fortsätta.Utredningen har sökt värdera denna förväntade ulveckling jämfört med bl. a. enutveckling som påolika sätl slyrs mot en struktur med mindre butiker. Härvidhar man - uiöver företagsekonomiska analyser - sökt kvantifiera och värderahushållens och samhällets insatser i vamdistributionen samt väga in sociala ochk valilelsmässiga bedömningar. Sammanfattningsvis finner uiredningen i dennadel, att beräkningarna inle ger något entydigt utslag. Jämförs enbartkostnadsskillnaderna för företag och hushåll menar utredningen att en stmkturmed stort inslag av småbutiker möjligen skulle vara mera fördelaktig. Därvidskulle också en mera levande boendemiljö främjas. Behovet av socialt stödskulle vara mindre men skulle stöd till butiker i slällel behövautgå. För en struktur med större butiker lalar främst förbällring av sortiment,små behov av slyråtgärder saml fördelaktigare effekter på den allmännaprisutvecklingen. Närdel gäller de grupper som har eller kan få problem all nå butik med acceptabeltsortiment har utredningen gjort en beräkning av verkningama av en"opåverkad" ulveckling. Som probletnhushåll har i försia hand räknats Prop.1977/78:8 19 hushållsom inte har bil och som har mer än till fullsorterad butik. Ombutiksslrukturen skulle fortsätta alt utvecklas som räknar uiredningenmed att antalet sådana problemhushåll från mitten av 1970-talel till mitten av1980-talel skulle komma att öka från 400 000 lill 500 000, vilkel senare skullemolsvara i runt tal vart sjunde hushåll. Beträffandekonkurrensens verkningsförmåga och därmed sammanhängande förhållandenkonstaterar utredningen att de olika detaljislgmpperna, som alla är knutna tillnågol av de tre blocken, även om de i många avseenden uppvisar ett likartatbeleende har ganska olika inriktning på butikstyper, 1 viss mån föreliggerkonkurrens mellan olika butiksenheter tillhörande samma block i en orl. Denkan vara påtaglig mellan butiker av skilda lyper, såsom slormarknader å enasidan och centrumbutiker och bostadsområdesbutiker å andra sidan. Närdet gäller priskonkurrensen konstaterar utredningen att prisnivån till stor delär styrd av central cirkaprissättning i blocken. Vid bedömning av prisnivån börbeaktas all butiker slås ut lill följd av all de inle får täckning för sinakostnader, Å andra sidan finns enligl uiredningen butiker som skulle kunnahålla lägre priser. Detta skulle emellertid kunna leda lill ökade svårighelerför mindre enheter alt överieva, varför en intressekollision frånsamhällssynpunkl kan sägas föreligga. Tillväxteni sortimentet i butikerna är ett annal konkurrensmedel. Utredningen menar alldenna givetvis i sig är något positivt, eftersom den gei ökad möjlighel atttillgodose olika behov och anspråk hos hushållen. Stora sortiment kan dockmedverka lill nedläggning av mindre buliksen-heler. Uiredningen anför all mannumera i många fall söker förbättra konkurrensförutsättningarna för äldresmåbutiker genom att ändra sortimentels sammansättning och låta dem få karaktärav kompletteringsbuiiker, Öppethällandetidernaärett konkurrensmedel som har använts av framför allt varuhus ochslormarknader, vilka har uinyttjat möjlighelerna all hålla öppet på söndagar.Fria affärstider har också slor belydelse för bl, a, nya former avnärhelsbuliker. har någol mera omfatiande arbete inte lagls ned på ulveckling avnya tekniker för vamförmedling. Man har däremot utvecklat nya butiksformer,såsom slormarknader, storbutiker vid trafikleder, servicebutiker ochkompletteringsbutiker. Närdet särskilt gäller konkurrensen mellan blocken inom dagligvaruområdet anförutredningen i stort följande. Denrådande samverkan mellan detaljhandelsföretagen är från företagssynpunkteffektiv. Den bör allmänt setl ha inneburil fördelar också för hushållen. Delär dock svårt att konkret påvisa detta. Centraliseringen av olika beslut inomblocken kan innebära en effektivisering och därmed hårdare konkurrens, men medfå beslulsenheler på marknaden kan konkurrensen försvagas och medföraen sämre anpassning till hushållens behov. Genomulglesningen av buliksnätel har butiker på lokala marknader, t. ex. 1977/78:8 20 bostadsområden,i många fall fått en ensamställning. Många hushåll är dock röriiga och kanuppsöka andra butiker inom orten om närbulikens egenskaper skulle försämras,varför dylika ensamställningar i fiertalet fall inle lorde innebära nackdelar.Detta synes gälla även i glesbygder, där bl. a. glesbygds-utredningenkonstaterat att några nämnvärda prisskillnader i vart fall inte förelåg mellan"enbutiksorter" och orter med fiera butiksenheter. Destörsta företagen och blocken har av olika skäl lällare att få nya bu-likslägenän mindre gmpper och frislående förelag. De har bl. a, slörre resurser förinköp av buliksfasligheier och möjligheter all presentera detaljhandelsulredningarför planmyndighelerna. Bl, a. härigenom kan de slörsia blocken komma all växaautomatiskt, medan mindre grupper och fristående företag får begränsademöjligheter att visa sin förmåga. Utredningenpekar vidare på alt fabrikanterna endast i undanlagsfall kan föra ut sina varorlill hushållen utan mellanhänder. Handelns stmklur och beteende är därför avbetydelse för fabrikanternas situation. Sammanfattningsvisanser uiredningen att utvecklingen mol tre slora block i dagligvaruhandeln hillilisinle synes ha medfört påvisbara nackdelar från hushållens och samhälletssynpunkler. Blockkonkurrensen inrymmer emellertid risker på , bl. a,i fråga om benägenheten till utveckling och förnyelse. Utredningenmenar att hushållens inköp bör ses som en del i distributionsprocessen och althushållen i slora delar har samma uppgifter som förelagen för all tillgodosebehov och anspråk, t.ex. planering, transport och lagring.