prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — Det förslag tiU hyresförhandlingslag som jag nulägger fram gäUer i likhet med utredningens förslag enbart bostadslägenheter.Det fortsatta reformarbetet inom hyresrätten kommer att beröra också en radandra frågor. Utredningen väntas lägga fram ett delbetänkande sombehandlar reglema om lokalhyra. Utredningen avser därefter att i ettslutbetänkande ta upp de övriga frågor som ingår i utredningsuppdra- 1977/78:175 95 get.Bland dem kan nämnas bränsleklausuler o. d., andrahandshyresgäs-temasställning, proceduren i förlängnings- och vUlkorstvister, hyresnämndemaskompetens och en lagteknisk översyn av hyreslagen. har nyUgen i en skrivelse tilljustitiedepartementet aktuaUserat frågan om en översyn av bruksvärdesystemetoch därvid pekat på vissa olägenheter som för medlemsföretagens del följer avnuvarande bruksvärderegler. FramstäUningen övervägs f. n. inomjustitiedepartementet. Vid ett genomförande av utredningens förslag skullehela bostads-hyresmarknaden komma att omfattas av hyresförhandlingslagen. Detskulle innebära alt en lagfäst rätt tUl kollektiva förhandlingar skulleföreligga vid i princip all uthyrning som sker för bostadsändamål. Det enda faUdär lagen inte skulle vara tillämplig är när enstaka lägenhet hyrs ut i andrahand av bostadshyresgäst. Vid remissbehandUngen har det framförts kritUc motatt någon begränsning av tillämpningsområdet inte har gjorts. Fleraremissinstanser förordar att en- och tvåfamiljshus inte skall omfattas avlagen. Det personUga förhåUandet mellan hyresvärd och hyresgäst har i dessafall stor betydelse. Försök att tvångsvis driva igenom krav på kollektiva förhandlingarskuUe enligt dessa remissinstanser lätt kunna störa relationerna meUan partemapå ett sätt som inte står i rimUg proportion till det allmänna intresset av attkollektiva förhandlingar kan komma tUl stånd beträffande denna typ av hus.Hyresgästemas riksförbimd har å andra sidan inte funnit det motiverat med någotimdantag för en- och tvåfamiljshus. Förbundet pekar på att det inte är ovanUgtatt en- och tvåfamiljshus uppförs i större serier av samma företag och därefterupplåts med hyresrätt. Sådana bostadsbestånd finns enligt förbundet hos en delallmännyttiga bostadsföretag. Enligt min uppfattning kan både praktiska ochprincipieUa skäl anföras mot att en- och tvåfamUjshus, som hyrs ut av enskildperson, omfattas av lagen. Endast när uthyming av småhus sker i störteom-fattaing anser jag att det finns bärande motiv för att lagen bör varatillämplig beträffande denna typ av hus. Enligt min uppfattoing kan man uppnåen tillfredsställande avgränsning av tiUämpningsområdet genom att anknyta tillbestämmelserna i 1 § bokföringslagen (1976: 125) om bokföringsskyldighet förinnehavare av hyresfastighet. Enligt dessa bestämmelser undantas enskild personfrån bokföringsskyldighet för sådan uthymingsverksamhet som ej omfattar mer äntvå lägenheter. Bokföringsskyldighet gäUer däremot alltid för aktiebolag,handelsbolag och ekonomisk förening. Uthyrning av enstaka en- ellertvåfamiljshus faller aUtså utanför bokföringsplikten, om hyresvärden är enskUdperson. Av lagens förarbeten framgår att det med hänsyn till bl. 1977/78:175 96 gästernasintresse har ansetts angeläget att aU egentlig uthyrningsverksamhet omfattasav bokföringsskyldighet (se prop. 1975: 104 s. 140). Man vinner enligt min mening ytterligare en fördelgenom att låla den föreslagna lagen bU tillämplig endast i fråga ombokföringspliktig uthyrningsverksamhet. EnUgt uttedningens förslag avses medhyresvärd även person som hyr ut lägenheter i andra hand. Det har dock intevarit utredningens avsUrt att rätt tiU kollektiva förhandlingar skall föreUgga,när en vanUg hyresgäst har hyrt ut sin lägenhet i andra hand. Vid remissbehandlingenhar påpekats all gränsdragningen i fråga om andrahandsuthyrning är oklar. Omman begränsar lagens tillämpningsområde på det sätt som jag nämnde blirdet emeUertid klarlagt att koUektiv förhandlingsrätt endast föreUgger, omenskild person regelmässigt hyr ut mer än två lägenheter i andra hand. Mot bakgranden av det anförda förordar jag alttUlämpningsområdet begränsas genom en föreskrift om att såsom hyresvärd ilagens mening anses endast den som är bokföringsskyldig för uthyrning av bostadför annat ändamål än fritidsändamål. Jag övergår härefter till frågan om den föreslagnalagen bör vara tUlämplig på kooperativa bostadsföretag. Vissa äldre föreningaroch aktiebolag har alltjämt rätt att utan hmder av bestämmelserna i bostadsrättslagen(1971: 479) upplåta andelsrätt med vilken följer rätt att hyra lägenhet i hussom tUlhör föreningen eller bolaget. Verksamheten i ett sådant företag bedrivsofta på sätt som står bostadsrättsföreningarnas verksamhetsformer nära. a. att hyran och andra hyresviUkor fastställs av hyresgästemasvalda representanter i stället för att bestämmas genom avtal mellan företagetoch den enskilde hyresgästen. Ofla gäller också andra principer rörandelägenhelsunderhållet än i vanliga hyresförhållanden. Medlem i bostadsföreningär t. ex. enligt föreningens stadgar vanUgtvis skyldig att på egen bekostnadhålla lägenheten i gott skick. Bland dessa bostadsförelag finns det å andrasidan också exempel på företag där lägenhetsinnehavarna har endast begränsademöjligheter att utöva inflytande på sina boendeförhållanden. De remissinstanser som företräder de kooperativabostadsföretagen har hemstäUt att företagen i fråga imdantas från lagenstiUämpningsområde. De hänvisar till att de föreslagna bestämmelsema intepassar för dessa företag med hänsyn till de former i viUca fastighetsförvaltningenbedrivs och hyresgästinflylandet utövas. Av skäl som har anförts nu bör de berördaföretagens önskemål om att bU undantagna från tiUämpningsområdet tiUgodoses. F.n. gäller att bostadsdomstolen får medge att sådant företag tillämparbestämmelse som strider mot 19 a § hyreslagen (se punkt 9 av övergångsbestämmelsernatiU lagen, 1973: 187, om ändring i jordabalken i lydelse enligt SFS 1974: 1084samt prop. 1973: 23 s. 196 och 1974: 151 s. 137). Enligt min mening bör dennaadministrativa uppgift inte handhas av 1977/78:175 97 bostadsdomstolenutan av (se exempelvis 25 § bostadssaneringslagen 1973: 531). Pågrand av det anförda förordar jag att får rätt att medge undantagfrån lagens tillämpning när det gäller ifrågavarande företag. 7.4Hyresgästorganisations rätt att förhandla för oorganiserade hyresgäster Den förhandlingsrätt som tillkommer parterna enligtavtalet om förhandlingsordning bör avse hyresförhåUandena och därmed sammanhängandefrågor i det eller de hyreshus som avtalet gäller. Jag skall senare återkommatill frågan om förhandUngsramen, dvs. ämnesområdet för förhandlingar enligtlagen (avsnitt 7.6), och går in på frågan huravida det böra gälla någoninskränkning i hyresgästorganisationens rätt att förhandla för de berördahyresgästernas räkning. Enligt den förhandlingsordning som ursprungligenutarbetades av de centrala organisationerna på den allmännyttiga sektorn varförhandlings-rätlen begränsad till de hyresgäster som var medlemmar i den förhandlandehyresgästföreningen. Det visade sig emeUertid att de hyror som bestämdes vid delokala förhandlingarna kom att tillämpas också för bostadsföretagets övrigahyresgäster. En sådan praxis underlättades av att de allmännyttiga företagenshyresavtal regelmässigt innehåller en förhandlingsklausul, varigenom tidpunktenför eventuella hyresändringar har frigjorts från den avtalade hyrestiden. TrotsförhandUngsordningens begränsning till medlemmarna kom alltså förhandlingarnaalt i praktUcen omfatta samtliga bostadsföretagets hyresgäster. Genom revisionav förhandlingsordningen bringades denna i överensstämmelse med defaktiskt rådande förhållandena. Förhandlingsrätten enligt den revideradeförhandlingsordningen omfattar alltså samtUga bostadsföretagets hyresgästerutan någon begränsning. Samma omfattoing har också de förhandlingsordningar somhar utarbetats av de centrala partsorganen på övriga sektorer avhyresmarknaden. Utredningen anser det ligga i sakens natur attförhandlingsöverenskommelser i frågor som berör alla hyresgäster i enfastighet på ett likartat sätt också kommer att tillämpas lika för aUa.ÅtskiUiga frågor kan inte lösas på skilda sätt för olika hyresgäster. I andrafrågor kan man i och för sig tänka sig skilda lösningar, men detta får då i deflesta faU icke önskvärda konsekvenser från allmän synpunkt. mening talar därför både praktiska hänsyn och principiella skälför att lagen på denna punkt bör utformas i överensstämmelse med rådandepraxis. Utredningen föreslår därför att hyresgästorganisations förhandlingsrättenligt förhandlingsordningen i princip skall omfatta samtUga bostadslägenheteri den eller de berörda fastigheterna. 7 1977/78.1 saml Nr 175 Mot utredningens förslag på den aktuella punktenhar från ett par remissinstanser, som är kritiska mot hela lagförslaget,invänts att anslutningen till det kollektiva förhandlingssystemet i varjeenskilt fall bör bygga på hyresgästens önskan att anlita de tjänster som denavtalsslutande hyresgästorganisationen kan erbjuda. De flesta remissinstanserhar emellertid i Ukhet med utredningen funnit alt det inte kan komma i frågaatt begränsa förhandlingsrätten till endast de lägenheter som innehas avmedlemmar i den avtalsslulande hyresgästorganisationen. För egen del vill jag till en början erinra om attsom en följd av hyresregleringen och det frivUUga förhandlingssystemet harindividuella hyresförhandlingar inte förekommit på hyresmarknaden i någonstörre omfattning efler . De flesta hyresgäster är vana vid att fråganom de årliga hyresjusteringarna kan lösas utan att de personligen behöver taställning tiU hyreskraven. Det har heller inte varit nödvändigt att de har vidtagitnågon annan åtgärd, exempelvis att ansluta sig till den förhandlandehyresgästföreningen. Hyresgästen har endast behövt godta en förhandlingsklausuli kontraktet. Om man för framtiden skulle begränsaförhandlingsrätten, så att de oorganiserade hyresgästerna ställdes utanför dekollektiva förhandlingarna, skulle detta innebära en drastisk förändring av deförhållanden som man har inrättat sig efter på hyresmarknaden.Många hyresgäster skulle ställas inför valet att antingen självasköta förhandlingarna med hyresvärden eller inträda som medlemmar i enhyresgästförening. Från fastighetsägarsynpunkt skulle en begränsningav förhandlingsrätten till organisationsmedlemmar kunna medföra att depraktiska fördelarna med alt bedriva hyresförhandlingarna kollektivt gickförlorade. I ett ytterlighetsfall skulle en sådan begränsning avförhandlingsrätten kunna leda till att i en och samma fastighet vissa hyrorbestämdes i förhandlingar med den regionala hyresgästföreningen, andra iförhandlingar med en minoritetsgrupp av hyresgäster och åter andra i förhandlingarmed de enskilda hyresgästerna. Vidare skulle förhandlingarna med de hyresgästersom stod utanför de kollektiva förhandlingarna få ske med beaktande avhyreskontraktens bestämmelser om hyres- och uppsägningstider. I fråga om denvanUga typen av hyreskontrakt, som löper per , skulledetta innebära att hyresvärden för att gardera sig mot alla eventuaUteterskulle vara tvungen att säga upp hyresavtalen i de falländringsöverenskommelse inte hade träffals . En sådanordning skuUe göra förhandlingssystemet svårt att hantera och avsevärt minskadess värde för såväl fastighetsägare som hyresgästorganisationer och enskildahyresgäster. Särskilt gäUer detta beträffande större faslighels-förvaltningar. har påpekat är det emellertid inte bara praktiska 1977/78:175 99 hänsynsom talar för att de kollektiva förhandlingama som regel bör omfatla samtligalägenheter i den eller de berörda fastigheterna. Braksvärdesystemet innebärprincipiellt inle bara att jämförliga lägenheter får lika höga hyror ulan även,åtminstone på längre sUct, att hyrorna i hela lägenhetsbeståndet anpassas tillvarandra efter lägenheternas varierande braksvärde. De faktorer som harbetydelse vid denna jämförelseprövning skall bedömas objektivt. Bruksvärdehyranskall alltså vara densamma oberoende av vilken hyresgäst som bor i lägenheten. Den objektiva bedömning av lägenheterna som skallske enligt bruksvärdesystemet talar mot en begränsning av förhandlingsrättentill endast medlemmar i den avtalsslutande hyresgästorganisationen. Undantas del av lägenheterna från förhandUngsordningen, finns risk, att i strid medbruksvärdeprincipen, skilda hyresnivåer kan uppkomma för likvärdiga lägenheter. Del anförda visar enligt min mening att enförhandlingsordning Uksom nu bör innefatta förhandlingsrätt för i principsamtUga bostadslägenheter i den eller de berörda fastigheterna. Jag biträderdärför utredningens förslag att bestämmelserna om förhandlingsordnings omfattningutformas i enlighet med denna grundsats. Detla hindrar inte att undantag görs,så att en eller flera lägenheter lämnas utanför det kollektivaförhandlingssystemet. Jag återkommer lill denna fråga i det följande. Enligt utredningens uppfattning bÖr förekomsten avförhandlingsklausul i det enskilda hyresavtalet inle utgöra någonföralsältning för alt kollekliva förhandlingar skall äga rum beträffande enviss lägenhet. Jag delar den uppfattningen. En ordning där förhandlingsordninggällde för en lägenhet endast under förulsätming att det enskilda hyresavtaletinnehöll förhandlingsklausul skulle göra det möjligt för en hyresvärd, sommotsatt sig etablerandet av förhandlingsrätt, alt urholka denna rätt genom altunderlåta att teckna förhandlingsklausuler med sina hyresgäster. Jag anslutermig därför till uiredningens förslag atl förhandlingsordning i princip börgälla mellan de avtalsslutande partema oberoende av om förhandlingsklausulfinns intagen i de enskilda hyresavtalen eller inte. Detta får betydelseframför allt för hyresvärdens primära förhandlingsskyldighet (se avsnitt 7.7). Från regeln att förhandlingsordning bör omfattasamtUga lägenheter bör, såsom utredningen har förordat, två undantag göras.Dels bör förhandlingsordningens parter kunna komma överens om att undanta visseller vissa lägenheter. Dels bör förhandlingsordning inte längre anses omfattaen viss lägenhet, om hyresnämnden i förlängnings- eller viUkorstvist harfunnit att hyresavtalet inte bör innehålla förhandlingsklausul. Jag kommersenare att redogöra för prövningsförfarandet i sådana fall (avsnitt 7.5 och7.9). Jag vill också framhålla att hyresgästorganisationens rätt att utansärskilt bemyndigande förhandla för aUa 1977/78:175 100 lägenheterendast gäller frågor som rör hyresgästema koUektivt. För att tvist som rör enhyresgästs enskUda boendeförhållanden skaU kunna tas upp till förhandling bördet fordras att hyresgästen har lämnat organisationen uppdrag att företrädahonom i saken i(se vidare avsnitt 7.6). Förslaget att den avtalsslutandehyresgästorganisationen skall förhandla för samtliga bostadslägenheter ochhyresgäster i den eller de berörda fastigheterna innebär inte attorganisationen har någon legal fullmakt att företräda hyresgästema i förhåUandetill hyresvärden. En föralsättaing för att en förhandlingsöverenskommelse, somorganisationen träffar, skall få verkan för det enskUda hyresförhållandet bör,såsom jag har nämnt, vara att hyresavtalet innehåUer en förhandlingsklausul.Huruvida förhandlingsklausul skall tillämpas i hyresförhållandet eller intebör liksom nu vara en sak enbart meUan hyresvärden och hyresgästen som inteangår partsorganisationerna. Den praktiska betydelsen av denna begränsning ihyresgästorganisations behörighet alt företräda hyresgästerna torde inte bUslor. Som jag har nämnt bör nämligen förekomsten avförhandlingsklausul i det enskilda hyresavtalet i princip inte utgöra någonförutsättning för att förhandlingsrätt skall föreligga beträffande en visslägenhet. Inte heller torde man i allmänhet ha anledning anta att hyresgästenkommer att motsätta sig att förhandlingsklausul av sedvanlig typ förs in ikontraktet, om hyresvärden påfordrar det. Med hänsyn härtill och till defaktiska förhållandena i övrigt torde man kunna räkna med att förhandlingsarbetetockså i fortsättningen i de flesta fall kommer att praktiskt bedrivas påungefär samma sätt som om organisationen var behörig att företrädahyresgästerna i förhållande till hyresvärden. Att en organisation, låt vara med angivnabehörighetsbegränsning, ges rätt att förhandla för andra än medlemmarna iorganisationen avviker från vanliga fullmakts- och föreningsrätlsliga regler.Normalt har en organisation rätt till förhandling enbart på medlemmars vägnar.På denna princip bygger exempelvis lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet (se prop. 1975/76: 105 Bilaga 1 s. 226 och 349). Ett erkännande av en förhandlingsrätt utananknytoing till medlemskap utgör emeUertid ingen nyhet på hyresrättens område.Som jag redan har nämnt innebär de frivilUga förhandlingsordningarna att denavtalsslutande hyresgästföreningen förhandlar för samtliga bostadslägenheteroch bostadshyresgäster i den eller de berörda fastigheterna. Också enUgtavvecklingslagens förhandlingssystem berör förhandlingama alla hyresgäster sombor kvar i de tidigare hyresreglerade lagenhetema. De nuvarandeförhandlingssystemen har emeUertid inte gått fria från kritik på denna punkt.KritUcen har gått ut på att det i samband med förhandlingarna i vissa fallskulle ha förekommit tendenser till en diskriminering av hyresgäster som inteär medlemmar i den förhandlande hyresgästföreningen. 1977/78:175 101 behandlade en motion i vUkenhemställdes att rUcsdagen skuUe besluta om sådan ändring i hyreslagen attmedlemskap i organisation av hyresgäster inte skall medföra särskUda förmånervid hyressättning. Civilulskottet framhöll i sitt betänkande rörande motionen(CU 1975/76; 26 s. 5) att grunderna för hyreslagstiftaingen enligt utskottetsmening är att uppfatta så att medlemskap i viss organisation i och för sig inleskall inverka på hyressättningen. Utskottet framhöll vidare att det ärintresseorganisationerna obetaget att för sina medlemmars räkning hävda attobjektiva skillnader mellan vissa lägenheter m.m. skall beaktas i deindividuella avtalen. Det är inte heller något hinder mot att ettbostadsföretag genom bidrag eller eljest tar på sig ett visst ekonomiskt ansvarför hyresgäströrelsens medverkan i ett förhandlingsarbete som kommer allaboende till godo. Utskottet förklarade sig emellertid la bestämt avstånd frånett förfaringssätt som leder till särskilda rabatter för hyresgäströrelsensmedlemmar innebärande skilda hyresnivåer för medlemmar och icke medlemmar.Utskottet ville dock inte tillstyrka att skuUe genom ändring ihyreslagen skriva in ett allmänt förbud med den i motionen föreslagnautformningen. Om utvecklingen inte vilket utskottet fömtsatte skuUe lösasgenom överenskommelser eller på annat sätt borde enligt utskottets uppfattningregeringen ha att ta de initiativ i frågan som kunde anses påkallade. Medbifall till utskottets hemställan beslöt att dels avslå motionen,dels som sin mening ge regeringen till känna vad utskottet anfört (rskr 1975/76:277). För egen del vill jag framhåUa att det problem somriksdagen här har pekat på är en direkt följd av att förhandlingsrättföreligger även beträffande hyresgäster, som inte är medlemmar i denförhandlande organisationen. Enligl aUmänna föreningsrättsliga grundsatser ären hyresgästorganisation skyldig att behandla alla medlemmar lika i den måninte stadgarna uttryckUgen anger annat. I fråga om rättsförhållandet mellanorganisationen och de oorganiserade hyresgästerna finns det däremot inga allmännaföreningsrättsliga regler som kan tjäna till vägledning för bedömningen. Inte heller kan hyreslagens regler anses klargöravilka skyldigheter en förhandlande hyresgästorganisation har gentemot dehyresgäster som står utanför organisationen. Det enda man i detta avseende haratt hålla sig till är, såsom har framhåUit, att det i och för siginte är förenligt med hyreslagens hyressättningsnormer att medlemskap i vissorganisation får inverka på hyresnivån. Jag vUl också fästa uppmärksamheten på att avsiktenmed den nu föreslagna lagen inte är att vissa specieUa hyresgästorganisationerskall få förhandUngsrätt av den typ som föreUgger enUgt avvecklingslagen för enbestämd krets av hyresgäster. Den föreslagna förhandlingsrätten har alltså intenågot offentUgrättsUgt inslag, som tolkningsvis skuUe kunnaanses innebära att hyresgästerna måste behandlas principiellt lika. Även om enhyresgästorganisation får förhandUngsrätt, har den enligt förslaget helt kvarsin privaträttsliga karaktär. Visserligen kan det hävdas att det torde följa avdet förhandlingsuppdrag som organisationen har åtagit sig enligtförhandlingsordningen att organisationen har att behandla de företräddahyresgästema principiellt lika vid uppdragets fuUgörande. Det torde emellertidf. n. vara oklart i vilken utsträckning det med stöd av uppdragsrättsligagrundsatser kan krävas att organisationen i förhandlingsarbetet iakttarprincipen om lika behandling av hyresgästerna. Eftersom det frivilliga förhandUngssystemet hittUlsi endast ringa omfattning har uppmärksammats i lagstiftningen, är detförklarligt att rättsläget f. n. är oklart när det gäller frågor somaktualiseras av att förhandlingsrätten omfattar både organiserade ochoorganiserade hyresgäster. I samband med den nu föreslagna lagregleringen avförhandlingssystemet måste man emeUertid ta ställning tiU hur dessa frågor börlösas. Som framgår av beslut uppkommer i detta sammanhang ocksåfrågan i vad mån de oorganiserade hyresgästerna bör bidra tUl finansieringen avförhandUngsverksamheten. Det förekommer redan nu att det i den hyra somdebiteras hyresgästerna ingår viss avgift som tUlförs den förhandlandehyresgästföreningen som ersättning för dess medverkan iförhandlingsverksamheten. Frågan om de oorganiserade hyresgästernas deltagandei finansieringen kan, som flera remissinstanser har understrukit (se avsnitt5.2), inte förbigås med tystnad vid en lagreglering av förhandlingssystemet. Sedan meddelade sitt beslut har frågan omde s. k. medlemsrabatternas tUlåtlighet inte genom partsorganisationemasinitiativ förts närmare en lösning. En fråga som i så hög grad berör denenskilde hyresgästens rättssäkerhet är enligt min uppfattning inte hellerlämpad för att överlämnas tiU en lösning i sådan ordning. Enligt min meningbehövs det lagstiftningsåtgärder, om man för framtiden vill förebyggamisstankar om att det via medlemsrabatter uppstår skilda hyresnivåer förmedlemmar och icke medlemmar i den avtalsslutande organisationen. Det är emeUertid inte bara fråga om att se tUl atthyresnivåerna så långt möjligt bUr desamma för medlemmar och icke medlemmar.Ett system med medlemsrabatter kan också innebära att likvärdiga lägenhetervisserligen åsätts samma hyra men att hyresvärden betalar en del av hyresmedlentill hyresgästorganisationen, som sedan använder det mottagna beloppet tUl attbl. a. sänka medlemsavgiften för sina medlemmar. I den mån beloppet kan ansesutgöra skäUg kompensation för hyresgästorganisationens förhandlingsarbete,torde någon invändning inte kunna riktas mot förfarandet. Jag återkommer straxtiU den frågan. Om emellertid hyresgästorganisationen förhandlar för såvälmedlemmar 1977/78:175 103 somicke medlemmar och så mycket av hyresmedlen lämnas till organisationen att demedlemsavgifter som annars skulle ha utgått kan sättas ned radikalt eller t.o. m. helt falla bort, innebär det att icke organiserade hyresgäster får bidratill att bekosta den del av organisationens verksamhet som riktar sig enbarttill medlemmarna. Ett sådant förfarande kan enligt min mening inte godtas. Mot bakgrunden av det anförda förordar jag att deti hyresförhandlingslagen tas in vissa regler som är ägnade att medföra attäven de oorganiserade hyresgästemas intressen tas till vara i tiUräckligutsträckning i förhandlingsarbetet. Jag vill emellertid imderstryka attreglerna måste utformas så att de inte medför någon inskränkning i den friaförenings- och förhandlingsrätten. Jag erinrar om att en hyresgästorganisationfrån föreningsrättsUg synpunkt är en ideell förening som, förutom befrämjandeav vissa rent ideella ändamål, har tUl syfte att främja medlemmarnasekonomiska intressen.