prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — Det stora flertalet remissinstanser har inga erinringarmot utredningens förslag om alt båda formerna av kredilslöd bör behållas.Riksrevisionsverket () finner emellertid inga avgörande argument för attdirektlån behöver lämnas vid sidan av garantilån. RRV pekar på garantilånensfördelar i fråga om bl. a. låneadministralion. RRV föreslår därför all endastgarantilåneformen avänds i fortsättningen. Om direktlånen likväl bi- 1977/78:40 156 behålls bör enligt RRV någon form av samordnadlåneadministralion eftersträvas. Övervägande skäl talar enligt min mening för den avutredningen föreslagna lösningen. Det är väsentligt att behålladirektlånemöjligheten med hänsyn bl. a. till att systemet medger ett snabbtbeslutsfattande. Ett bibehållande av direktlånemöjligheten är vidare avgörandeför den utvidgning av låneändamålen som jag återkommer till. De avutredningen redovisade fördelarna som ligger i möjligheten att kunna förmedlalånegarantier har dock inte bestridits av remissinstanserna. Jag förordar attdet kreditstöd som bör handhas av stiftelserna lämnas i form av såväl direktlånsom lånegarantier. Mina överväganden och förslag i det följande om bl. a.låneändamål och lånevillkor avser sålunda både direktlån och lånegarantier.Beslut om lånegarantier liksom om eftergift av statens rätt på grund avindustrigarantilån bör även fortsättningsvis fattas av industriverket och ivissa fall av regeringen. Vad galler inriktningen av krediiverksamhelen vill jaganföra följande. Målgruppen för kreditstödet har jag redovisat tidigare.Jag har vidare anfört att stiftelserna inte skall konkurrera med befintligtservice- och kreditutbud. Kreditverksamheten vid stiftelserna bör i ställetutgöra ett komplement till det ordinarie kreditväsendet. Stöd bör således som regellämnas endast till företag med otillräckliga lånesäkerheter för lån på denordinarie kreditmarknaden. Behovet av riskvilligt kapital är, som jag haranfört, särskilt framträdande för småföretag med liten andel eget kapital ochbristfälliga säkerheter. I vissa situationer bör stiftelserna enligt min meningvara beredda till ett särskilt stort risktagande. Jag tänker närmast pålånebehoven för expanderande och nyetablerade företag samt företag som avseratt etablera sig eller är etablerade på exportmarknaden. De förslag på kreditområdet,som företagareföreningsutredningen har lagt fram. är, som jag uppfattar dem.utformade med beaktande av de allmänna näringspolitiska målen. Förslagen istort har också vunnit gehör hos flertalet remissinstanser. Dessa harframhållit bl. a. behovet av att förbättra småföretagens försörjning medriskkapital i synnerhet vad gäller investeringar i marknadsföring ochproduktutveckling. Direktlånen och lånegarantierna är avsedda att svaramot endast vissa typer av låneändamul, främst investeringar i byggnader ochmaskiner samt, om särskilda skäl föreligger, även anskaffning av omsättningstillgångareller kostnader för utveckling och marknadsföring av produkter. har betonat det väsentligai att varje företag får en totalt setl sund finansiering. Utredningen föreslåri linje härmed att reglerna för vilka typer av ändamål som får stödjas arbetasom och får en mer generell räckvidd. Förslaget stöds av en bred remissopinion. Även jag finner det befogat att utöka stödändamålen.Frågan om för 1977/78:40 157 vilket ändamål kredilslöd skall lämnas bör avgöras frånfall till fall av stiftelserna. Lån och garantier bör enligt min mening ifortsättningen kunna lämnas för att finansiera, förutom investeringar imaskiner och anläggningar, även investeringar i bl. a. produktutveckling ochmarknadsföring. Företagareföreningarna lämnar f. n. stöd endasl till redanetablerade företag eller enskilda näringsidkare. Ett problem för många mindre företag är svårigheterna förföretagets ägare att kunna satsa ett tillräckligt stort eget kapital. I mångafall kan detta försätta företagen i akuta kriser. Exempel på en situation då enförstärkt ägarinsats behövs är övertagande av företag när den förutvarandeägaren skall lösas ut. Amorteringar på de personliga lån varmed köparen vanligtvisfinansierar sitt aktieköp nödvändiggör på grund av marginalskatteeffekternaofta mycket stora löneuttag ur företaget. Detta medför risk för finansiellurholkning av företaget så att dess utveckling och därmed dess bidrag tillproduktion och sysselsättning äventyras. Andra situationer där ägaren måstehöja sin insats av eget kapital är - förutom vid rena nyetableringar - då ettaktiebolags aktiekapital skall höjas lill det föreskrivna minimibeloppet om . Jag villvad gäller sistnämnda fråga erinra om statsmakternas beslut (prop. 1976/77:109,LU 1976/77:29, rskr 1976/77: 301. SFS 1977:320) om aktiekapitalets storlek iaktiebolag som har bildats före . Detta beslut innebar atthöjningen av aktiekapitalet i dessa iildre aktiebolag måste vara genomfördförst före utgången av . Beslutet torde medföra att finansieringsproblemförknippade med höjning av aktiekapitalet i befintliga aktiebolag på kort siktblir av begränsad omfattning. För aktiebolag som bildas nu krävs emellertid ettaktiekapital om . Frågan om aktiekapitalets minimistorlek ochden därmed sammanhängande frågan om behovet av en särskild bolagsform försmåförelagen med frihet från personligt ansvar men med lägre kapitalinsats än iaktiebolag övervägs f. n. av bolagskommitté. Ett betänkande väntasbli framlagt före utgången av . varefter regeringen får anledning attåterkomma till härmed sammanhängande spörsmål. Jag förordar att kreditstöd via stiftelserna iundantagsfall bör kunna lämnas som lån till privatpersoner i syfte att bl. a.möjliggöra önskvärda nyetableringar och underlätta företagsöverlåtelser.Näringslivsorganisationerna har i sina yttranden framfört motsvarande förslagom s. k. etableringslån i syfte att stimulera företagsetableringar. Möjligheten till s. k. personlån bör utnyttjas med storrestriktivitet och endast i den mån ett företags gynnsamma utveckling är ibetydande fara eller en angelägen nyetablering hotar att utebli utan sådantstöd. En allmän förutsättning bör dessutom vara att inga andrafinansieringsalternativ står till buds. Sådana personlån bör också så snart sommöjligt omsättas till i första hand ordinarie banklån. Jag vill i sammanhangetockså hänvisa till det förslag till nya riktlinjer för Företagskapital somchefen för ekonomi- 1977/78:40 158 departementet redovisar i bilaga 2 till denna proposition.Vidare vill jag nämna att chefen för senaie denna dagkommer att föreslå regeringen att förelägga proposition om vissaändringar i aktiebolagslagen. Förslaget innebär bl. a. en vidgning avmöjligheterna alt medge dispens från aktiebolagslagens bestämmelser omlåneförbud i avsikt att underlätta företagsöverlåtelser. Detta avses gälla bådei samband med arvfall och vid nyinträde i företag. Jag övergår nu till frågan om villkoren för stiftelsernaskredilverksanihet i stort. kommer jag att redovisa mina överväganden vadgäller de särskilda lånevillkor som bör knytas till lån för produktutvecklingoch marknadsföring. får en företagareförening låna ut högst . till en och samma låntagare. kan dock medge att högrebelopp får lånas ut i enskilda fall. Vidare bör nämnas det samarbete som finnsmellan företagareföreningarna och Investeringsbanken inom ramen för de s. k.kombinationslånen. Med låneutredningar från föreningarna som huvudsakligtbeslutsunderlag kan sålunda föreningarnas direktlån kombineras med lån frånInvesteringsbanken på . Företagareföieningsulredningen föreslår att lånegränsen t.v. höjs till . och sedan omprövas . Utredningenförutsätter därvid att föreningarnas samarbete med Investeringsbankenfortsätter, vilket innebär att föreningarna i realiteten ofta kan erbjudakrediter på sammanlagt ca 1 milj. kr. Vidare förutsätts att industriverket fårutöva inflytande över ärenden där exempelvis speciella branschförhållanden påkallarden centrala instansens bättre överblick. Flera remissinstanser, främst företagareföreningar,harförordat en högre lånegräns med hänsyn till bl. a. de starkt ökandekostnaderna för sådana byggnader och maskiner som lånen ofta avser attdelfinansiera. godtar den föreslagna lånegränsenpå . men bedömer inte beloppet som en gräns mellan de ärenden somföreningarna själva kan pröva och de ärenden som bör handläggas centralt.Beloppsgränsen är i stället ett uttryck för den inriktning statsmakterna villge direktlånen i förhållande till andra kreditformer. Även efler fortsatta höjningarav lånegränsen finns det enligt utredningen förutsättningar att låtaföretagareföreningarna beslula i samtliga direktlåneärenden. Vidare anser någralemissinstanser att beslut om lånegarantier upp till vissa belopp bör kunnafattas på länsplanet. Jag anser det vara befogat att nu höja beloppgränsen förutlåning till en och samma sökande. En sådan höjning är motiverad av delspenningvärdesförändringen, dels den ökade självständighet för stiftelserna somjag förordar. Av främst prakliska skäl anserjag - i likhet med utredningen -att höjning bör ske genom en anpassning av direktlånegränsen snarare än genomen delegering till länsplanet av vissa beslut om garantilån. Jag förordar att stiftelserna får besluta om lån på högst500 . 1977/78:40 159 och samma sökande. Större lån bör kunna lämnas ut om detfinns särskilda skäl till det. Samråd bör då ske med industriverket. Mittförslag bygger också på den förutsättningen att samarbetet mellan stiftelsernaoch Investeringsbanken utvidgas och fördjupas. Genom kombinationslånen kan sålundastiftelsernas direktlån kombineras med lån från banken på upp till 500 000 kr.Mitt förslag om höjning av stiftelsernas lånegräns från nuvarande 300 000 kr.till . innebär att stiftelserna med hjälp av kombinationslånen kanbidra med I milj. kr. vid finansiering av ett enskilt projekt. Såsom bör enligt utredningen som allmän riktlinjegälla att låntagaren skall lämna säkerheter i företagets reella egendom ochdärvid garanteras en viss ekonomisk rörelsefrihet. Utredningen belönar viktenav att rimliga säkerhetskrav tillämpas såatt syftet med stödet inte motverkas.Vidare anser utredningen att kravet på personlig borgen i många fall bör kunnabegränsas, men att frågan om borgen bör få avgöras från fall till fall av deninstans som beslutar om stöd. Flera remissinstanser har förordat möjligheten attförknippa frågan om borgen med vissa villkor som kan ha ställts upp för lånet.Borgensansvaret skulle då kunna utkrävas endast om företaget har underlåtit attuppfylla föreskrivna villkor om t. ex. höjning av aktiekapitalet elleranlitande av auktoriserad revisor. menar attanvisningar bör utarbetas centralt för hur en begränsning av borgen skallutformas. Föreningen påpekar risken för att olika praxis i de skilda länen kanuppfattas som orättvist bland företagarna. Enligt min åsikt bör lånesäkerheterna även ifortsäitningen fastställas från fall till fall av det organ som har att beslutaom lån eller lånegaranti. Närmare föreskrifter och riktlinjer för tillämpningenav denna princip och i fråga om borgensvillkor ankommer det på regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer att meddela. Till informationskall jag här emellertid kortfattat redovisa min syn i dessa frågor. Enligt minmening bör olika former av villkorliga borgenskrav kunna tillämpas. Som allmänriktlinje bör gälla att relativt svaga säkerheter och därmed betydandekreditrisker bör kunna accepteras. Jag vill i sammanhanget erinra om attstiftelsernas självständiga ställning medför ett eget ansvar förförlusttäckning. Lån till nyetablerade företag bör enligt min mening kunnaförknippas med särskilt stora risker. Krav på personlig borgen bör dock normaltkvarstå. När det befinns lämpligt bör emellertid en viss uppmjukning kunna ske.Det personliga borgensåtagandet bör inte ges en sådan omfattning som ter sigoskälig sett mot borgenstecknarens ekonomiska situation. Önskemålet om ett visst mått av samordning av de olikastiftelsernas praxis i fråga om borgen liksom graden av risktagande och annatsom rör låneverksamheten, finner jag befogat. Det tUlgodoses genom de föreskrifteroch riktlinjer som regeringen eller myndigheten i fråga utfärdar. Prop.1977/78:40 160 Ränta för industrigarantilån har bestämts medledning av rekommendationer som har utfärdats av ochvissa andia samarbetsorganisationer för kreditinstituten. Rekommendationernahar utgått från en överenskommelse mellan organisationerna ochstaten. I överenskommelsen förutsattes att räntenivån skulle fastställas medutgångspunkt i den s. k. bottenlåneräntan. Denna utgör emellertid ingetenhetligt begrepp och är därför otjänlig som likare. I praktiken har garantilåneräntan uppgåtttill i medeltal över gällande officielladiskonto. Av utestående garantilånebelopp har långivaren haft att eriägga enföriust-täckningsavgift på till statsverket. Garantilåneräntan har varitnormerande för bl. a. räntan på föreningarnas direktlån. påpekar att det i och försig vore skäligt att tillämpa en något högre och därmed mer marknadsmässigräntesats för dessa typer av krediter, men är med tanke på småföretagens behovav gynnsamma betingelser för sin utveckling inte beredd att föreslå någonhöjning av ränteläget. Utredningen förordar att samma räntenivå liksom hittillstillämpas för både garantilån och direktiån. eftersom valet av stödform annarskunde komma att styras av räntenivåerna i stället för som avlånebeloppens storlek. Enligt utredningsförslaget skulle bankerna liksomhittills beiala in av utestående lånebelopp lill staten iförlusttäckningsavgift. hävdar i sitt remissyttrande och i särskildskrivelse att det är motiverat med en högre ränta än vad utredningen föreslår.Föreningen anser vidare att det är olämpligt att fastställa räntenivån i enlåneförfattning, eftersom man i en sådan inle bör reglera förhållanden mellankreditinstituten och deras kunder. Även och anser att räntan bör höjas med en procentenhet, bl. a. av detskälet att det därmed blir lättare att placera garantilån i bankerna. En central utgångspunkt när det gäller att fastställaräntenivån bör enligt min mening vara att det statliga kreditstödet inte skallkonkurrera med utan i stället tjäna som komplement till de reguljärakreditinstitutens låneverksamhet. Detta talar för att en marknadsmässigräntenivå tillämpas. Med hänsyn till att stiftelsernas låneverksamhet i höggrad kommer all variera vad avser bl. a. inriktning och grad av risktagandeanserjag det vara mindre lämpligt att, som utredningen föreslår, enhetligtbinda räntan för direkllånen och industrigarantilånen vid en viss given nivå.Givetvis måste det allmänna ränteläget i landet vara vägledande vidfastställande av stiftelsernas utlåningsränta, men det viktiga är enligt minmening att räntan kan anpassas till förutsättningarna i varje enskilt fall. Det bör ankomma på regeringen all ange riktlinjer för hurräntenivån för kreditstödet skall fastställas samt för långivarensförlusttäckningsavgift i samband med garantilån. De nuvarande reglerna om lånens löptider innebär attgaranti- och 1977/78:40 161 direktiån skall återbetalas genom regelbundnaamorteringar, i normalfallet inom högst . I undantagsfall kan densammanlagda lånetiden för garantilån uppgå till högst . Amorteringsuppskovpå högst kan beviljas av företagareföreningarna och på högsl avindustriverket. Utredningenföreslår att det organ som beslutar om stöd får störie frihet att anpassaamorteringsvillkoren till omständigheterna i det enskilda fallet. Vägledandebör i stor utsträckning vara låneobjektens ekonomiska livslängd. De organ sombeslutar om stöd börenligt utredningen kunna medge lånetider på högst 20 år.Utredningen betonar dock att den utökade maximala lånetiden bör utnyttjassparsamt och att många lån bör kunna amorteras på myckel kort lid. En snabbåterbetalning av lån ger stiftelserna ökade resurser för ny utlåning. De kan dåstödja fler företag. Den enskilda stiftelsen resp. industriverket bör vidareenligt förslaget kunna medge amorteringsuppskov i högst . Vidnyetableringar bör amorteringsuppskov kunna medges i högst . Förslagenhar mött positivt gensvar bland remissinstanserna. För egen del anserjag att en uppmjukning av reglerna förlånetidernas längd och för amorteringsanstånd positivt kan bidra till gynnsammautvecklingsbetingelser för småföretagen. Det ankommer på regeringen attnärmare utforma reglerna härför. Jag övergår nu lill att behandla frågan omjlnansieringenav stiftelsernas direkl lånevcrksamliet. Företagareföreningarnas låneverksamhet finansieras f n.med lån som föieningarna erhåller ur statens hantverks- och industrilånefond.För sin upplåning ur fonden erlägger föreningarna ränta, som understigerföreningarnas egen utlåningsränta. F. n. uppgår summan av till statsverketinlevererade räntor till ca 30 milj. kr. Föreningarna får användainflytande amorteringar för ny utlåning. Förlusttäckningen på låneverksamheten finansieras delsgenom att varje förening till en särskild fond avsätter av utlånatbelopp, dels genom att staten efter särskild ansökan från föreningarna lämnarbidrag till förluster som inte har kunnat täckas med medel från de egnafonderna. Låneförlusterna har under de år som låneverksamheten bedrivits igenomsnitt för samtliga föreningar uppgått till av totalt utlånatbelopp. För att finansiera den successivt ökadedirektlåneverksamheten har medel över statsbudgeten anvisats för attförstärka hantverks-och industrilånefonden. Fonden uppgår f. n. till ca 590milj. Av dessa har 90 milj. kr. tillförts under innevarande budgetår.Företagareföreningsutredningen förutsätter att tillskott över statsbudgetensker även i fortsättningen. Investeringsbanken är kritisk till användningen avenbart detta finansieringssätt, något som enligt banken medför risk för attanslagens storlek mer avspeglar det slalsfinansiella läget än föreningarnas ochdärmed småföretagens behov av riskvilligt lånekapital. Jag har tidigare förordat en långtgående självständighetför stiftelserna. 1977/78:40 162 linje härmed bör nu de medel i hantverks- ochindustrilånefonden, som motsvarar fordringar på företagareföreningarna,överföras till stiftelserna. Härigenom ökas stiftelsernas finansiella stadgasamtidigt som det regionala ansvarsområdet rent allmänt ökas. Medlen börfördelas på de 24 stiftelserna i förhållande till företagareföreningarnasnuvarande upplåning ur fonden. Räntor liksom amorteringar på utestående låntillfaller med en sådan ordning stiftelserna och kan på så sätt användas för nyutlåning samt för förlusttäckning. Det förutsätts all stiftelserna självasvarar för förlusttäckningen, vilket också står i överensstämmelse med vad bl.a. näringslivsorganisationerna och har anförti sina remissyttranden. De förlusttäckningsfonder som f. n. finns inomföretagareföreningarna bör överföras till de nya stiftelserna. Som jag närmareutvecklar i det följande bör även de kapitalresurser som f. n. disponeras avstatens utvecklingsfond tillföras stiftelserna. Stiftelsernas behov av ytterligaremedel för sin kreditverksamhet bör, enligt min mening, t. v. tillgodoses genomatt medel anvisas över statsbudgeten. Jag vill i sammanhanget framhålla att stiftelsernaskreditverksamhet även skall regleras genom en statlig förordning. Jag övergår nu till att behandla frågan om behov avsärbehandling för garantilånen vid kreditrestriktioner. Systemet med lånegarantier bygger på ett väl fungerandesamarbete med banker och andra låneinstitut. Somjag lidigare har framhållit harverksamheten fungerat tillfredsställande och bör fortsätta. Komplikationer hardock uppstått i vissa fall på gmnd av bankernas svårigheter att lämna ut lånnär kreditrestriktioner råder. Delta har i många fall medfört särskilda problemför småföretagen på grund av deras ofta låga soliditet och därmed storaberoende av krediter. fastställde tillfälliga lånetak föraffärsbankernas utlåning och i samband därmed vissa sanktioner för det fall attlånetaken skulle överskridas. underströk emellenid i skrivelse tillbankerna vikten av att den fortgående nyutlåningen i första hand användes föratt undvika hårda effekter på finansiellt svaga låntagare, såsom småföretag. Idetta syfte meddelade att - vad gällde affärsbankerna -den särskildaavgiften för överskridande av lånetakel skulle reduceras i den mån den ökadenyutlåningen skedde i form av vissa typerav lån. a. industrigarantilån. Detmed stöd av lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel införda utlåningstaketupphörde att gälla vid utgången av . Företagareföreningsuiredningen förutsätter attgarantilånen fortsättningsvis blir föremål för någon form av gynnsambehandling i detta avseende. Utredningen vill dock inte förorda en merlångtgående särbehandling av garantilånen med hänvisning bl. a. till att mångasmåföretags kreditproblem kan lösas med hjälp av direktlån från föreningarna,i vissa fall i kombination med lån från Investeringsbanken. Fullmäktige iriksbanken anför i sitt remissvar att likdividitets- och kassakvotssystemen ärgenerella styrmedel och bör utnyttjas utan begränsande undantag. 1977/78:40 163 gjordes skulle ytterst svårhanterligagränsdragningsprobiem uppkomma. Det kan enligt fullmäktige knappast hävdas attindustrigarantilånen är så angelägna, att de ensamma skulle få utgöra undantag.Vid undantag för slora områden som är lika betydelsefulla för svensk ekonomi,skulle instrumentens effektivitet försvagas. Med hänsyn till de ökade möjligheterna att i vissa fallbevilja större direktlån och med tanke på vad fullmäktige i haranfört ärjag efter samråd med chefen för ekonomidepartenientet inte beredd attförorda alt industrigarantilånen automatiskt särbehandlas i tider medrestriktiv penningpolitik. Denna fråga får prövas från fall till fall inomramen för den ekonomiska politiken. Avslutningsvis tar jag nu upp frågan om stiftelsernasuppgifter i anslulning till hotellgarantilån. kan bevilja statliga garantier förlån till företag inom turist- och hotellnäringen. Ärenden om hotellgarantilånbereds på länsplanet av . Verksamheten har varitstagnerande med f. n. endast ett fåtal ansökningar per år.Företagareföreningsutredningen föreslår att beredning och uppföljning avsådana ärenden i fortsättningen skall övertas av stiftelserna. Fullmäktige iriksbanken säger i sitt remissyttrande att fortfarande ärintresserad av att handha förvaltningen av hotellgarantUånen, men vill inlemotsätta sig att den förs över till stiftelserna om detta skulle visa sig varalämpligt. Ett par företagareföreningar är tveksamma till förslaget med hänsyntill att hotellnäringen avses ligga utanför målgruppen. Jag anser- i likhet med utredningen - i och för sig alt företagareföreningarna är väl lämpade för uppgifter i samband med hotellgarantUånen. Mina förslagvad gäller stiftelsernas målgrupp innebär dock att hotellnäringen inteinnefattas. En alltför stor vidgning av målgruppen vid ett och samma tillfälleskapar somjag har framhållit betydande problem. Jag vill erinra om att hotell-och restaurangutredningen (H 1974:01) väntas lägga fram sina förslag i slutetav detta år. Utredningens arbete kan enligt vad jag har inhämtat komma attberöra branschens finansieringsförhållanden. Grunderna för de nu tillämpadehotellgarantilånen kan därför komma att påverkas av förslagen. Efter samråd medchefen för anser jag därför att handläggningsordningenför hotellgarantilån t. v. bör vara oförändrad. 8.2.10 av verksamheten vid slutensutvecklingsfond Statligt stöd till industrins tekniska förnyelsearbete ärsedan länge en viktig del av industripolitiken. För att vår industri skallkunna vidmakthålla och förbättra sin internationella konkurrenskraft fordrasbl. a. att våra produkter och var prdouktionsteknik ligger på en hög teknisknivå. I tider när industrins lönsamhet är dålig ökar dess svårigheter attfrigöra medel för tekniskt utvecklingsarbete. Betydelsen av statliga insatserväxer därvid. 1977/78:40 164 Den tekniska förnyelseprocessen kan med en viss förenklingbeskrivas som ett antal skeden från idé till färdig produkt eller process. 1 det första skedet uppkommer den idé som utgör grundenför hela förnyelsearbetet. Idéns tekniska och ekonomiska bärkraft analyserasoch planer utarbetas för det fortsatta utvecklingsarbetet.