prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — Iparagrafens andra stycke tilldelas polismyndigheten befogenhet att i enlighetmed den princip som Ugger till gmnd för 148 § VTK besluta i ärenden om meringripande förbud och föreskrifter än som avses i första stycket underfömtsättning att beslutet är begränsat tiU , viss person eller visstfordon. Förslaget i denna del innebär, att polismyndigheten äger rätt att, närnågot av de angivna begränsnings-rekvisiten föreligger, meddela äventrafikregler som avser förbud mot trafik med fordon av visst slag, förbud attstanna eUer parkera, färdhastighet eller annan åtgärd för reglering avtrafiken. Detkan råda delade meningar om vilken tid en av poUsmyndighet meddelad föreskriftlängst får avse. Den tidslängd som föreslagits i 148 § VTK passar enligtutredningens mening mindre väl i detta sammanhang. Terrängtrafikens omfattningoch karaktär varierar efter årstiderna och olika områden. För attlänsstyrelsernas och kommunernas beslutanderätt inte skall bli illusoriskanser utredningen att tiden bör begränsas till högst en månad. Om denna tidvisar sig inte räcka tiU bör en kortare förlängning kunna ske. Detta böremellertid vara undantagsfall. Skulle man redan från början kuima fömtse attföreskriften måste gälla än en månad, bör den beslutas av kommuneneller beroende på föreskriftens beskaffenhet. Avnaturliga skäl har i detta stycke inte kunnat uppställas något krav på sådanlokal begränsning som föreslagits i motsvarande regel i VTK. Det bör emellertiduppmärksammas att i definitionen på lokal trafikföreskrift enligt 1 § 2. lagenmed bemyndigande att meddela lokala trafikföreskrifter m. m. ligger enbegränsning till visst område eUer viss färdled. Inomramen för denna paragrafs andra stycke får poUsmyndigheten som nämnts rätt attförbjuda trafik med vissa slag av fordon, förbjuda stannande och parkering ochmeddela föreskrifter om hastighet och andra regleringsåtgärder. Vissa sådanaföreskrifter eller en kombination av föreskrifter kan meddelas avpolismyndigheten vid tillfällen dä en större anhopning av främst snöskotrar äratt vänta, exempelvis vid slalomtäv-lingar och andra skidtävlmgar samt vidfisketävUngar . Ett annat exempel är behovet att förbjudafordonstrafik i områden med överhängande lavinfara. Även under längre perioderkan behövas reglering. a. sportlovstider och påsk är anhopningen avturister vid skidliftar och sportstugeområden stor. Vidare kan nämnas att t.ex. vinter-mete på sjöar under vårvintern samlar mycket folk i vissa delar avlan- Prop.1977/78:81 161 Om behovet av reglering normalt sträcker sig över enperiod som överstiger en månad får kommunen eller beslutaberoende på vilken föreskrift det gäller. kompetens enUgt denna paragrafs andrastycke avser som nämnts föreskrifter med begränsning till tid, person ellerfordon. Med stöd härav kan polismyndigheten tillgodose behov av föreskrifterför olika nyttokörningar och tillfäUiga ändamål, motsvarande de föreskriftersom i gällande ordning betecknas som undantag från lokala trafikföreskrifter.Sådana föreskrifter faller som nämnts under 57 § uttryckligen underbegreppet lokal trafikföreskrift. 67 § tredje stycket föreslås därför upphöraatt gälla. Förslaget att tilldela polismyndigheten den ovan beskrivnakompetensen har fördelar från samordningssynpunkt, vilket framgår av följandeexempel. För att anordna en tävling, exempelvis skidtävling, krävs enligt 12 §allmänna ordningsstadgan (1956: 617) tUlstånd av polismyndigheten. I sambandmed en sådan tiUställning kan behövas tillfällig reglering av trafiken på vägaråtminstone i anslutning till start- och målområden. Om detta kanpolismyndigheten besluta med stöd av 148 § VTK i föreslagen lydelse. Vidtillställningar av nämnt slag uppkommer också behov av att regleratrafiken i berörda terrängområden. Föreskrifter i fråga om terrängtrafiken kanpolismyndigheten meddela med stöd av den föreslagna 58 § TTK. Därigenom samlasbeslutsfunktionerna enligt de tre nämnda författningarna hos ett och sammaorgan polismyndigheten som kan göra en enhetlig bedömning av behovet avföreskrifter. I fråga om vad som avses med polismyndighet hänvisas tillspecialmotiveringen till 148 § VTK. Vad som under samma paragraf sägs omkungörelsen (1975: 986) om handläggning av vissa polischefsuppgifter gäller itillämpliga delar även polismyndighetens beslutanderätt enligt TTK. I denna paragraf upptas en bestämmelse om de fall dålänsstyrelsen äger meddela lokala trafikföreskrifter. Utredningen föreslår att skall besluta omhastighetsreglering i ärenden, som inte är begränsade på sätt som anges i 58 §andra stycket. Dessutom innebär förslaget att liksom f.n. äger besluta om förbud och föreskrifter enligt 57 § andra stycket. I frågaom bakgrunden härtill hänvisas till den allmänna motiveringen. Såsom närmareutvecklas under 58 b § kan kommunen enligt utredningens förslag av hänsyn tillbl. a. friluftslivets intressen meddela vissa föreskrifter, som påverkarbehovet av reglering enligt 57 § andra stycket. Av motiveringen till 58 § framgår att polismyndighetenskaU äga meddela beslut med begränsad giltighet och därmed besluta om föreskrifter,som benämns undantag eller dispenser. kompetens täckeremellertid inte behovet av motsvarande beslut enligt 57 § andra stycket. Sådanabegränsade beslut får meddelas av . Om ursprungsbeslutet ärtillräckligt nyanserat dvs. om främst nyttotrafiken undantagits behöver detemellertid inte bli fråga om någon större frekvens av kompletteringsbeslut. 11 1977/78.1 saml. 1977/78:81 162 Idenna paragraf anges kommunens kompetens att meddela lokala trafikföreskrifter.Vid den författningsmässiga beskrivningen av denna kompetens har tillämpats denteknik som använts vid motsvarande situation enligt VTK. Sålunda har förstangivits i vilka fall polismyndigheten (58 §) och (58 a §) ägermeddela lokala trafikföreskrifter. Därefter anges i denna paragraf att sådanaföreskrifter i andra fall enligt 57 § första stycket meddelas av kommunen. Regeringensbemyndigande att delegera till kommunen att meddela lokala trafikföreskrifterenligt TTK regleras i den tidigare behandlade lagen. I den nu aktuellaparagrafen bestäms endast gränserna för kommunens kompetens. Tillämpningsområdetför paragrafen har väsentligt rubbats genom att terrängkömingslagen innehållerett generellt förbud mot körning i terräng på barmark. Några exempel påföreskrifter som kommunen enligt denna paragraf äger meddela kan emellertidges. Beträffande samtliga föreskrifter gäUer givetvis att de måste varabegränsade till kommunens eget område. Vidare skall de vara så generella att deinte faller inom polismyndighetens kompetens enligt 58 § i föreslagen lydelse. Medstöd av 57 § första stycket 1. kan kommunen meddela förbud mot snöskoterkörningi särskilt iordningställda skidspår elljusspår o. 1. som regelbundetanvänds av en större krets människor. Vid denna typ av förbud bör givetvisundantas körning med skoter för att anlägga och underhålla skidspåren. Liknandeförbud kan också meddelas i fråga om slalombackar och närliggande områden.Även här bör göras undantag för exempelvis snöpackningsmaskiner och andra nyttofordon. Ivissa faU behöver fordonstrafiken regleras inom t. ex. ett livligtbesökt område. Behovet kan avse både vägar och terräng. Kommunen kan i sådanafall se området som en helhet och reglera fordonstrafiken såväl på vägar som iutsatta terrängavsnitt. Det kan därvid bli fråga om att i terrängavsnittenförbjuda trafik med motordrivna fordon eUer förbjuda stannande eller parkering. Kommunenhar som nämnts i den allmänna motiveringen föreslagits få rätt att meddelaföreskrifter om även annan reglering av trafiken. Härmed torde avses omkörningsförbudvid exempelvis en särskilt smal passage. Andra exempel kan vara föreskrifter omhögsta tillåtna tyngd eller bredd på terrängfordon när det gäller en bropassagepå en terrängled. Somnyss angivits kan kommunen enligt förslaget meddela förbud mot trafik medfordon av visst slag av hänsyn till friluftslivet. På gmnd härav kan det ivissa fall visa sig överflödigt för att med hänsyn tillnaturvården ge ett motsvarande beslut med stöd av 57 § andra stycket och 58 a§. Eventuellt kan naturvårdsintressena motivera att skärper ettav kommunen tidigare meddelat beslut eller vidgar det område, som bör skyddas.I det omvända fallet kan det saknas anledning för kommunen att meddelaföreskrifter med hänsyn till redan gällande länsstyrelsebeslut, som tillgodoseräven de intressen kommunen har att beakta. Det nu sagda visar enligtutredningens mening det angelägna i att samråd sker mellan ochkommunen i dessa fall och atl beslutsfunktionerna samordnas. (Se även 57 § tredjestycket i gällande lydelse.) Prop.1977/78:81 163 Vad som anförts under 6.1.2 om kommunens beslutanderättenligt VTK gäller i tillämpliga delar även kommunens motsvarande uppgifterenligt TTK. Denna paragraf reglerar de fall då en föreskrift berör merän ett polisdistrikt respektive mer än en kommun. I dessa fall äger 159 § VTKmotsvarande tillämpning. Utredningen har inte ansett det vara något praktisktbehov av att tilldela någon central myndighet beslutanderätt när en föreskriftberör mer än ett län. I denna paragraf ges bestämmelser om liggare ochkungörande. Paragrafens första stycke är utformat efter samma princip sommotsvarande regel i VTK, nämligen 152 §. I denna del hävisas till specialmotiveringentill sistnämnda paragraf. Paragrafens andra och tredje stycken innebär bara enredaktionell ändring i förhållande tiU gällande rätt. I denna paragraf föreslår utredningen en begränsning avskyldigheten för beslutande myndighet att underrätta annan myndighet om meddeladelokala trafikföreskrifter. Utredningen anser det tillräckligt med enbestämmelse av innehåll att den myndighet som meddelat lokal trafikföreskriftsom avses i 57 § andra stycket skall underrätta omföreskriften. TSV är givetvis oförhindrat att med stöd av 65 § föreskriva denunderrättelseskyldighet som kan finnas nödvändig. 65 § Ändringen i denna paragraf är endast redaktionell. Utredningen föreslår att paragrafens tredje stycke skallupphävas. Skälet härtill redovisas i specialmotiveringarna till 57 och 58 §§. 82 och 83 §§ De ändringar som föreslås i dessa paragrafer motsvaras iprincip av ändringarna i 169 § respektive 170 § VTK. Specialmotiveringarna tillde båda sistnämnda paragraferna gäller i tillämpliga delar även 82 och 83 §§ TTK. Flertalet av de ändringar i YTF som föranleds avutredningens förslag i avsnittet 6.3 är av mycket enkel beskaffenhet. Sålundaföreslås att i 5, 9, 15 och 20 §§ ordet trafiknämnd eller böjningsformer däravskall utbytas mot kommun och böjningsformer därav. I samma paragrafer skall"Konungen" bytas ut mot "regeringen". Dessa ändringar tordeinte behöva kommenteras närmare. Beträffande övriga föreslagna ändringar villutredningen anföra följande. 1977/78:81 I64 Ifjärde stycket andra punkten av denna paragraf föreskrivs f. n., att avskriftav beslut som regeringen meddelat enligt 5 § femte stycket skall tiUstäUas"vederbörande länsstyrelse och trafiknämnd". Bakgrunden till dennaföreskrift är att kommun enligt 5 § tredje stycket i vissa fall äger göraansökan om trafiktillstånd för juridisk person. Utredningen föreslår ingenändring av denna bestämmelse men eftersom kommunen är sökande i de ärenden somavses i andra punkten och i denna egenskap bör få en avskrift av beslutet samttrafiknämnden avskaffas är det tillräckligt med en föreskrift om expeditionendast till . Enligt2 mom. första stycket skaU innehavare av trafiktillstånd för personbefordranmed bil bl. a. till tiUståndsmyndigheten överlämna bevis att fordonet godkäntsvid lämplighetsbesiktning. Sådan besiktning utförs av besiktningsman. Imomentets fjärde stycke stadgas att myndighet som meddelat trafiktillstånd kan,när anledning därtUl föreligger, återkalla godkännande som avses i förstastycket. Utredningenföreslår, som framgår av den allmänna motiveringen, att även fråga omåterkallelse av nämnt slag skall prövas av besiktningsman. Definitionenpå besiktningsman stämmer överens med bl. 3 § fordonskungörelsen (1972: 595)och 3 § TTK. Idetta sammanhang vill utredningen ifrågasätta behovet av den i 2 mom. förstastycket föreskrivna skyldigheten för innehavare av trafik-tiUstånd att göravissa anmälningar. Enligt vad som uppgivits av en av utredningens experterfyUer dessa anmälningar ingen funktion men vållar tillståndsmyndigheten ettbetydande registreringsarbete. Somen följd av utredningens förslag om att trafiknämnden skall avskaffas börparagrafens tredje stycke upphävas. I25 § 2 mom. fjärde stycket föreslås att besiktningsman får befogenhet attpröva fråga om återkallelse av godkännande av fordon som skall användas förpersonbefordran. I den mån sådana beslut verkligen förekommer och har någonsjälvständig betydelse bör liksom f. n. möjlighet till överprövningföreligga. Efter mönster av 115 § fordonskungörelsen föreslår utredningen atttiUståndshavaren skall äga påkalla TSV:s prövning av besiktningsmannens beslut. Iparagrafens 1 mom. regleras talerätten mot bl. a. trafiknämndens beslut och länsstyrelsensbeslut i ärende angående yrkesmässig trafik, vilket från trafiknämndhänskjutits till . Medhänsyn till utredningens förslag om att trafiknämndens befogenheter i principskall överflyttas på kommunen föreslås att i första stycket i stället skalltas in en erinran om att talan mot kommuns beslut enligt denna förordningföljer särskilda regler. Därmed avses besvärsreglerna i kommunallagen (1953:753) och kommunallagen (1957: 50) för . Iandra stycket föreslås vissa redaktionella jämkningar. 1977/78:81 165 styckeupptagna regeln om talan mot beslut i ärenden som hänskjutitsdit från trafiknämnden bör givetvis utgå. Somframhållits i den allmänna motiveringen utgår utredningen från att de ärendensom enligt utredningens förslag till 148 § VTK och 58 § TTK skall ankomma påpolismyndigheten i stor utsträckning bör kunna delegeras från polischefen tilllägre polisbefäl. Bestämmelser om delegation av detta slag finns i den förutnämnda förordningen (1975: 986) om handläggning av vissa polischefsuppgifter(jfr 159 a § VTK). Av särskilt intresse i denna förordning är att den gälleräven ärenden enligt 8 § första stycket lagen om trafiknämnder, dvs. ärendensom trafiknämnd delegerat till ordföranden. I 6 § av förordningen föreskrivsatt den som innehar eller uppehåller tjänst som polisinspektör och tjänstgörsom chef för avdelning, trafiksektion eller arbetsgmpp, som vakthavande befäleller på polisstyrelses kansli får åläggas att i polischefens ställe handläggatrafiknämndsärenden av enklare beskaffenhet, vilka trafiknämnden har delegerattill polischefen i dennes egenskap av nämndens ordförande. Utredningenanser att delegationsbestämmelsen i polischefskungörelsen bör kunna utformaspå direkt motsvarande sätt som enligt gällande rätt. I stället förtrafiknämndsärenden bör i 6 § upptas ärenden enligt 148 § VTK och 58 § TTK. I 1§ bör vidtas den ändring som följer av att lagen om trafiknämnder föreslåsupphävd. Ettgenomförande av utredningens förslag synes fordra i huvudsak följandeövergångsbestämmelser. Delokala trafikföreskrifter enligt VTK och TTK, som gäller vid ett genomförandeav utredningens förslag, skall givetvis äga fortsatt giltighet. Sammaförhållande föreslås gälla s. k. dispenser, som meddelats med stöd av äldrebestämmelser. Enligt gällande rätt anges nämligen inte uttryckligen sådanadispenser vara att betrakta som lokala trafikföreskrifter. Vidare behövsbeträffande såväl VTK som TTK bestämmelser om att ärende, som anhängiggjortsvid beslutande myndighet men ej avgjorts när utredningens ändringsförslagträder i kraft, skall överlämnas till myndighet, som enligt de föreslagnabestämmelserna har att pröva sådant ärende. Denna bestämmelse avser dels falldå helt nytt beslutsorgan föreslås och dels fall, då omfördelning ibeslutskompetensen föreslås i fråga om redan befintliga organ. Ärenden somavgjorts i första instans men överklagats skall däremot handläggas enligt äldrebestämmelser. FörYTF:s del föreslås gälla i princip motsvarande bestämmelser. 1977/78:81 167 Huvudmannaskapet för kommunala trafikövervakare Ds K 1976: 6 1977/78:81 169 Till Statsrådet och chefen för Kungl.Maj:t bemyndigade chefen för kommunikationsdepartementetatt tillkalla en sakkunnig för att överväga vissa kommunala trafik- ochtrafiksäkerhetsfrågor. Med stöd av bemyndigandet tillkalladedepartementschefen såsom sakkunnig justitiekanslern . Den15 förordnades numera hovrättsassessorn att varasekreterare åt den sakkunnige. Utredningen som kallat sig trafiknämndsutredningen har avlämnat betänkandet(SOU 1976: 18) Lokala trafikföreskrifter m. m. Ienlighet med sitt åtagande i samband med avlämnandet av nyssnämnda betänkandefår utredningen härmed överlämna en promemoria (Ds K 1976: 6) angåendehuvudmannaskapet för kommunala trafikövervakare. Utredningenhar i denna del av sitt uppdrag biträtts av sekreteraren i , polismästaren i BengtErlandsson och byråchefen i som experter.Experterna har i allt väsentligt anslutit sig till de i promemorian framlagdaförslagen. Uppdragetär härmed slutfört. 1977/78:81 170 1. Inledning......................................................... Propositionen 1975/76: 106 med förslag till lag omfelparkeringsavgift jämte trafikutskottets betänkande 1975/76: 14.................................................... Överväganden och förslag.................................. Förarbetenatill och innebörden av lag om trafikövervakning................................................. 1977/78:81 171 Huvudmannaskapet för kommunala trafikövervakare Trafiknämndsutredningenhar haft att utreda vissa kommunala trafik- och trafiksäkerhetsfrågor, främst beslutanderätten i fråga om lokalatrafikföreskrifter, beslutanderätten i fråga om tillstånd tiUtaxitrafik m.m. samt organisationen m. m. av det frivilliga lokalatrafiksäkerhetsarbetet. Idessa delar har utredningen avgivit betänkandet (SOU 1976: 18) "m. I proposition 1975/76: 106framlades förslag till lag om felparkeringsavgift, m. m. Enligt lagenavkriminaliseras de flesta former av parkeringsförseelser och den nuvarandeparkeringsboten ersätts med en avgift, som fordonsägaren är betalningsansvarigför. Om kommunen svarar för trafikövervakningen enligt lagen (1964: 321) omkommunal trafikövervakning, tillfaller avgiften kommunen, dock efter avdrag förstatsverkets administrationskostnader. Underavsnittet 8.7 trafikövervakning i den nämnda propositionen uttaladedepartementschefen (s. 42) att överväganden om huvudmannaskapet förtrafikövervakarkåren låg inom ramen för trafiknämndsutredningens uppdrag.Departementschefen ansåg det därför inte lämpligt att i propositionen taställning till frågan i vad mån några förändringar är påkallade i fråga om detnämnda huvudmannaskapet. Trafiknämndsutredningenredovisar i det följande sin syn på reformbehovet i fråga om huvudmannaskapetm. m. för trafikövervakarna. Enutförlig redogörelse 1957 av systemet med kommunalatrafikövervakare samt för de överväganden som förekom angående dessa övervakarei samband med polisväsendets förstatligande lämnas i bilaga. Som en bakgrund tillutredningens överväganden redovisas här endast följande sammanfattandebeskrivning av den rådande ordningen. Härvid bortses från de ändringar somföljer av propositionen om felparkeringsavgift m. m. Beskrivningenkan enklast inledas med ett återgivande av lagen (1964: 321) om kommunaltrafikövervakning. De tre paragraferna i lagen har följande lydelse. Uttager kommun avgift för begagnande av allmänparkeringsplats, må förordna, att kommunen skall ombesörja övervakningav efterlevnaden av föreskrifter rörande parkering och annan uppställning samtstannande av fordon. Övervakning enligt 1 § skall fullgöras medpersonal, som erhållit härför lämpad utbildning. Närmare föreskrifter om sådanutbildning meddelas av . Förordnande för personalen att fullgöra trafikövervakningmeddelas av polischefen. Personalen står i sin tjänstgöring under polischefensledning. Föreskrifter om tjänstedräkt eller annat kännetecken förpersonal, som avses i denna paragraf, meddelas av Konungen. Har förordnande meddelats enligt 1 §, skalllänsstyrelsen bestämma det område, inom vilket kommunen skall ombesörjaövervakningen, saml det minsta antal övervakare som erfordras därför.Trafikövervakarnas uppgifter utgör polisverksamhet. Åliggande för kommunenenligt 1 § förutsätter att övervakningen av den avgiftsbelagda parkeringen inomnågot område av kommunen ställer krav på särskilt avdelad personal, som harfull sysselsättning med dessa uppgifter. Det måste föreligga ett behov av merän någon enstaka övervakare. Vilka trafikföreskrifter som omfattas avövervakningsskyldigheten avgörs i varje särskilt fall. Bestämmelserna i 2 § innebär att det ankommer påpolischefen att bestämma i sådana frågor som fördelningen av trafikövervakarnapå olika delar av övervakningsområdet, behovet av övervakning under olika delarav dygnet, samordningen med polisens övervakningsverksamhet, formerna förövervakningen och för rapportering o. d. I frågor som gäller arbetstid och andraanställningsvillkor samt allt som har direkt samband därmed är det däremotkommunen som har beslutanderätten. Förordnandenenligt 1 § hade per meddelats för 64 kommuner, nämligen: 3 Propositionen 1975/76:106 med förslag till lag omfelparkeringsavgift, m. m. jämte trafikutskottets betänkande 1975/76:14 och hemställde den18 oktober resp. om åtgärder för att möjliggöra en bättrekontroll av parkeringsbestämmelsernas efterlevnad och underlätta beivrandet avparkeringsförseelser. Inom utarbetades på grunddärav promemorian (Ds K 1973: 6) Vissa frågor om kontroll avparkeringsbestämmelsernas efterlevnad. I promemorian föreslogs bl. a. attsanktionen för parkeringsöverträdelser skulle få formen av en avgift,förslagsvis kallad felparkeringsavgift, och att fordonets registrerade ägareskulle göras strikt ansvarig för avgiften. Under hänvisning till att systemetseffektivitet inte påverkades av om trafikövervakningen är ellerstatlig togs i promemorian inte ställning till frågan om staten eller kommunenborde svara för parkeringsöver- 1977/78:81 ,74 vakningenoch inte heller till frågan om avgifterna helt eller till någon del bordetillfalla kommunen. Vidremissbehandlingen av promemorian förordade i ,och kommuner samt kommunförbundet att kommunerna fickhuvudmannaskapet för parkcringsöver-vakningen. Länsstyrelserna i samtGöteborgs och län ansåg däremot att det inte förelåg skäl att ändranuvarande ordning. proposition 1975/76: 106 föreslagna och antagna lagen omfelparkeringsavgift, innehåller bl. a. följande. Regeringenges kompetens att förordna att lagen skall tillämpas i fråga om överträdelseav föreskrift rörande parkering eller stannande av fordon som är upptaget ibilregistret eUer motsvarande utländska register om överträdelsen inte ärbelagd med straff. Den som överträder sådan föreskrift, är skyldig att erläggaen avgift (felparkeringsavgift), som utgör lägst 50 och högst . I kommun,som svarar för trafik-övervakning enligt lagen om trafikövervakning,fastställer kommunfullmäktige felparkeringsavgiftens belopp. I annan kommunfastställs beloppet av . Fordonets ägare är ansvarig för attfelparkeringsavgiften betalas. Vid överträdelse av föreskrift som nämntsfår polisman eller trafikövervakare meddela parkeringsanmärkning. I lagenfinns också regler om handläggningen av ärenden om parkeringsanmärkning. Harparkeringsanmärkning meddelats i kommun som svarar för trafikövervakning enligtden nyssnämnda lagen tillfaller felparkeringsavgiften kommunen efter avdrag förstatsverkets administrationskostnader. I annat fall tillfaller avgiftenstatsverket. Inbetalning av felparkeringsavgiften förutsätts ske tillrikspolisstyrelsen. Det nya sanktionssystemet syftar till en enklare och mindreresurskrävande ordning för beivrande av parkeringsförseelser utan att avkallskall göras på rättssäkerheten. Lagen föreslås träda i kraft den dagregeringen bestämmer. därmed upphävs lagen om parkeringsbot. Ifråga om den kommunala trafikövervakningen uttalar departementschefen ipropositionen bl. a. följande.