prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Om de straffbud som "neutraliseras" genom reglerna ommeddelar- och anskaffarfrihet - bl.a. de flesta föreskrifter om tystnadsplikt-skall behålla något reellt innehåll måste man t.ex. från dessa reglerstillämpningsområde undanta åtminstone de 83 Kommittéer: Del II Ju:16 mediersom saknar varaktighet och stadga i egentlig mening, t.ex. demonstrationer ochpolitiska möten. Över huvud tagel gäller atl hela den nuvarande regleringen avmeddelarskyddel bygger på tilltro lill de berörda mediernas vilja och förmågaatt utnyttja erhållna uppgifter på ett ansvarsmedvetet och omdömesgillt sätt.Om tillämpningsområdet för meddelar- och anskaffarskyddet utvidgas i sådanutsträckning att denna grundval för systemet kan anses föreligga,riskerar man atl det råkar i vanrykte och all krav kommer att resas på att delskall avskaffas eller begränsas också i förhållande till de medier där del nugäller. praktiken viktigaste undanlaget från friheten all straffritl meddelauppgifter för offentliggörande i tryckt skrift etc. utgörs f n. av vissa brottmot tystnadsplikt. Enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 är ett meddelandesiraffljart enligt regler i vanlig lag om det innefattar uppsåtligtåsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag. 1 grundlagensaknas direktiv om det närmare innehållet i denna särskilda lag.Tystnadspliktskommittén som hade i uppdrag att utarbeta förslag lill en sådanlagstiftning lade i en särskild bilaga till sitt belänkande (SOU 1975:102)också fram förslag till en gmndlagsregel i ämnet (s. 366). Den nya kommitténbör överväga om en sådan regel skall las in i den nya grundlagens reglering avmeddelarfriheten. Delkan i delta sammanhang lill sist finnas anledning att beröra en fråga som rörsamordningen mellan tystnadsplikt och handlingssekretess. F.n. gäller attgärningar som innefattar otillåtet utlämnande av allmän handling generellt ärundantagna från meddelarfriheten, medan däremot, som jag har nämnt, densom på annat sätt bryter mot en föreskrift om tystnadsplikt i princip åtnjutersådan frihet. Del arbete som f n. bedrivs inom på en nysekretesslagstiftning bygger på ett enhetligt sekretessbegrepp. Avsikten ärsåledes alt den hittillsvarande skillnaden mellan otillåtet utlämnande avallmän handling och brott mot tystnadsplikt skall försvinna. De skäl som talarför införandel av ett enhetligt sekretessbegrepp i den vanliga lagstiftningengör sig gällande också i fråga om reglerna om meddelarfriheten. Det bör därföringå i utredningsarbetet alt undersöka om man även här bör införa ett enhetligtsekreiessbegrepp. Jag övergår härefter tillfrågan om rätiegångsordnlngen i yttrandefrihetsmål. Det regelsystem på dettaområde som fn. gäller i fråga om tryckta skrifter, ljudradio och TV återfinns i12 kap. TF, lagen (1949:164) med vissa bestämmelser i tryckfrihetsmål ochradioansvarighetslagen. Regleringen har i huvudsak följande innebörd. Behörigdomstol i mål om tryckfrihelsbrott är vanligen tingsrätten i residensstad. Målom ytlrandefrihetsbrott enligt radioansvarighetslagen skall normalt upptas avStockholms tingsrätt. Frågan om en skrifts resp. ett ljudradio- eller TV-programsbrottslighet skall prövas av en jury med nio medlemmar om parterna inte harenats om att hänskjuta frågan direkt rill rätlens prövning. När jury prövarskrifts resp. programs brottslighet krävs för ett fällande utslag alt minst sexjurymän är ense därom. 1 annat fall skall den tilltalade frikännas. Jurynsställningstagande skall inle motiveras. Om juryn har meddelat ett fällandeutslag skall också rätten pröva om brott föreligger. Rätten har härvidmöjlighet alt frikänna den tilltalade eller att hänföra brottet under enmildare straffbestämmelse än den som juryn har ansett tillämplig. En dom somgrundas på juryns friande utslag kan inle överprövas av högre rätt. Avintresse i detta sammanhang är också den s.k. instruktionen i 1 kap. 4§ TF somuppmanar dem som har att fatta beslut i tryckfrihetsmål eller atl i DelII Ju:16 Skr 1977/78:103 84 övrigtÖvervaka TF:s efterievnad att alltid ha i åtanke att tryckfriheten utgör engrundval för eU friu samhällsskick, au alltid fästa sin uppmärksamhet mera påämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, mera på syftet än påframställningssättet samt att i ivivelsmål hellre fria än fälla. MMU:sförslag innebar som jag redan har nämnt att rättegången i yllrandefrihetsmålskulle bli föremål för en genomgripande förändring. Förslaget gick i huvudsakut på att yttrandefrihetsmål i första instans skulle handläggas av en enda, förhela riket gemensam yttrandefrihetsdomstol. Vidremissbehandlingen av MMU:s förslag beträffande rättegången var meningarna ihög grad delade. Sammanfattningsvis kan sägas att en grupp remissinstansergodtog förslaget om en enda yllrandefrihelsdomstol, en något större gruppförordade alt nuvarande ordning bibehölls och en ännu något större grupp ladefram alternativa förslag. Också i fråga om fullföljds-rätten iyttrandefrihelsmål redovisades olika uppfattningar. Under remissbehandlingenuttrycktes vidare starka önskemål alt rättegångsordningen skulle vara regionalluppbyggd. MMU:s förslag i denna del ledde inte till något förslag tillriksdagen och tanken på en central yttrandefrihetsdomsiol torde inle längrevara aktuell. 1 stället bör, såsom framhöll vid sin behandling av1976 års partiella ändringar i TF, det vara en viktig uppgift för den nyautredningen atl ytteriigare överväga frågan om rättegången iyttrandefrihelsmål. De remissyttranden som avgavs över MMU:s betänkande utgörhär ett omfattande material som kan tjäna till grund för den nya utredningensbedömanden. Delrättsliga förfarandet i yttrandefrihelsmål bör självfallet vara så utformat attytlrandefrihetsintressena tillgodoses i största möjliga utsträckning.Samtidigt är det ett allmänt intresse att den enskilde medborgarens integritettryggas. Den nuvarande ordningen att ett särskilt rättegångsförfarande skallgälla i tryckfrihetsmål har allmänt ansetts vara ett mycket väsentligt moment idel skydd för yttrandefriheten som TF bereder. En naturiig utgångspunkt för dennya kommitléns arbete bör således vara alt ett särskilt rättegångssystem skallgälla, åtminstone för alla de viktigare mediernas del. Det är på detta områdeav synneriig vikt att det allmänna lekmannainflytandet fär spela en avgöranderoll när det gäller alt bedöma om ett yttrande överskrider gränsen för vad somär tillåtet eller ej. Den nuvarande instruktionen i 1 kap. 4 § TF börsjälvfallet också i fortsättningen utgöra den principiella grundvalen föravgöranden i yttrandefrihelsmål. Vid sitt arbetebeträfTande rättegångsförfarandet bör utredningen beakta, atl 1976 årspartiella reform av TF, vid vilken den nuvarande rättegångsordningen tillsvidare i princip behölls, i själva verket innebar atl juryns uppgifterprovisoriskt vidgades. Den samordning på det processuella planet som åstadkomsi fråga om ingripanden mot tryckfrihetsbrolt och ingripanden mot de strafföaraformerna av meddelande och anskaffande av uppgifter innebar nämligen atl deträttsliga förfarandet i båda dessa fall regelmässigt kommer atlfä formen av tryckfrihetsmål. Denna ordning kan ge upphov till vissa komplikationer,vilka kan bli än mer framträdande ju större omfattning en kommandeyttrandefrihelsgrundlag ges. Man kan här särskilt peka på atl det särskildarättegångsförfarandel med jury enligt reform ju skall tillämpas ocksåbeträffande rena bevisfrågor, t.ex. om vem som i del särskilda fallet äransvarig såsom meddelare för en uppgift och om vilken uppgift som har lämnats.Prövningen av sådana bevisfrågor kommer att få särskilt stor betydelse i mål ommissbruk av yttrandefriheten genom yttranden i sådana medier för vilkaprincipen om särskild ansvarig inte kan 85 Kommittéer: Del II Ju:16 görastillämplig.En tänkbar lösning är att rätten i vanlig ordning skulle avgöra vilket yttrandeeller vilken uppgift som skall prövas och alt därefter på jury skulle ankommaall pröva om yttrandet eller uppgiften innefattar brott enligtyltrandefrihelsgrundlagen eller ej. KommitténbÖr vidare undersöka om det bl.a. med hänsyn rill de nytillkomna medierna kanfinnas anledning att göra några justeringar i det tillsynssystem påyltrandefrihetsområdet som kommer att börja tillämpas . Jaghar hiuills uppehållit mig vid de frågorsom gäller yttrande-, mötes- ochdemonslrationsfriheterna. uttalande i frågan om en ny yttrandefrihelsgrundlaginnebar emellertid att denna borde ge ett starkare skydd också åtinformationsfriheten. Informationsfriheten beskrivs i 2 kap. 1 § första stycket2 RF som frihet alt inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt ta delav andras yttranden. Den kan således beskrivas som yttrandefrihetens andrasida. Det nära sambandet mellan dessa två friheter framgår bl.a. av att RFställer upp samma regler i fråga om möjligheterna att begränsa dem båda. Utöverden allmänna regleringen i RF finns vissa bestämmelser som slår fast eninformationsfrihet i särskilda hänseenden. Man kan här i första hand peka påTF:s nya regler om skydd för den som anskaffar uppgifter för offentliggörande.Som ett annat exempel kan nämnas den regel i 3 § radiolagen som ger envar rätlatt inneha och använda radio- och TV-mottagare. Detkan med hänsyn till del nära sambandet mellan yttrande- ochinformationsfriheterna hävdas att de regler som har uppställts till skydd förden förstnämnda friheten också utgör ett tillräckligt starkt skydd för densistnämnda. Regleringen i TF avspeglar sannolikt ett sådant synsätt. till att informationsfriheten numera nämns som en särskild frihet i RFkan det emellertid finnas skäl aU överväga om man - t.ex. efler mönster av 3 §radiolagen - bör komplettera yllrandefrihetsregleringen i den nya grundlagenmed bestämmelser som uttryckligen säkerställer allmänhetens rätt atl la del avandras yttranden. Närabesläktad med informationsfriheten äi" den i 2 kap. TF fastslagna rättenatl ta del av allmänna handlingar. har på detta område beslutat nyaregler (SFS 1976:954) som kommer att träda i kraft . Dessabör kunna föras över till en ny grundlag i oförändrat skick. I det föregående harnämnts vissa frågor som särskilt bör diskuteras av kommittén. Det är givet attunder arbetet med att utforma en ny yttrandefrihetsgmndlag en mängd andrafrågor aktualiseras. MMU:s betänkande ger exempel på en del sådana frågor. Härkan nämnas spörsmålet om en lagfäst rätt till genmäle eller beriktigande. Detbör givetvis stå kommittén fritt att själv ta upp frågor som den anser börregleras i grundlagen. Del uppdrag som böröveriämnas åt den nya kommittén är, som torde framgå av vad jag nu har sagl,ovanligt omfattande och komplicerat. Redan detta förhållande kan anföras somett skäl för att lägga upp uired-ningsarbeiet på så sätt att kommitténredovisar sina mera principiellt betonade överväganden i ett eller flerasärskilda betänkanden, som efler remissbehandling kan läggas lill grund förutarbetandet av del slutliga förslaget. Till förmån för en sådan uppläggning avarbetet talar vidare med avsevärd styrka intresset av att redan på ett tidigtstadium få till stånd en öppen och omfattande debatt om de villkor som iframtiden bör gälla för yttrandefriheten i vårt land. DelII Ju: 17 Skr 1977/78:103 " 86 Blandde ämnen som lämpligen kan behandlas under en första utredningsetapp kannämnas frågorna om regleringens uppläggning i stort, vilka medier som böromfattas av regleringen och i vilken utsträckning bestämmelserna om dessa skallbygga på de principer som utmärker skyddet för tryckfriheten. Som framgårav vad jag har sagt kan del i sistnämnda hänseende finnas anledningatt särskilt uppmärksamma principerna om elableringsfrihet, särskildaansvarighetsregler och meddelarskydd. Andra spörsmål av intresse i en förstaomgång gäller reklamens ställning, de grundläggande dragen beträffanderättegången och del eventuella införandel av en strafföestämmelse rörandepornografi och våldsframställningar. Kommittén bör såvitt gäller den senastnämnda frågan vara oförhindrad att lägga fram ett författningsförslag med siktepå ell första riksdagsbeslut . Även i övrigt bör delstå kommittén fritt att avge delbetänkanden när det framstår somändamålsenligt. Kommitténbör under sitt arbete hålla kontakt med massmediekoncentra-tionsutredningen,utredningen om reklam i videogram, jämställdhetskommitlén,rättighetsskyddsutredningen, den kommitté som skall se över vissa avstraflbestämmelserna lill skydd för rikets säkerhet och den kommitté som skallutreda vissa frågor angående videogrammen. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarchefen för atltillkalla en kommitté med högst sju ledamöter för all utreda frågan om en nyyttrandefrihelsgrundlag, attutse en av ledamöterna atl vara ordförande, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag atl regeringen föreskriver atlersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Köpav lös egendom, varmed avses all slags egendom utom fasligheter, regleras ilagen (1905:38 s. 1) om köp och byte av lös egendom (köplagen, ändrad senast1975:637). 1 lagen finns regler om säljarens och köparens rättigheter ochskyldigheter. Lagen lar främst sikte på de frågor som uppstår när någon avparterna inle fullgör sina skyldigheter. Sålunda finns bestämmelser för detfall att godset är felaktigt eller dröjsmål har uppstått med leverans ellerbetalning. Köplagen innehåller emellertid också åtskilliga andra regler, t.ex.om prisels bestämmande och om tid och plats för fuUgörande av 87 Kommittéer: Del II Ju: 17 Lagens bestämmelser är dispositiva, dvs. de gäller endast omparterna inte har avtalat annat. Reglernai köplag kompletteras av konsumenlköp-lagen (1973:877,ändrad 1975:1419). Konsumeniköplagen gäller när konsument av näringsidkareköper vara som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk. Lagen är inriktad påaU förstärka konsumenternas ställning vid köp i framför allt tre hänseenden.För det första motverkar lagen de olägenheter som kan uppstå för enskildakonsumenter genom att säljare i kontraktsformulär använder avtalsvillkor sominskränker köparens rättigheter enligt köplagen eller på annat sätt missgynnarköparen. Konsumeniköplagen kan i detla hänseende ses som ett civilrättsligtkomplement till lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor (ändradsenast 1977:452). För det andra förstärker konsumeniköplagen köparens ställningi förhållande till tredje man, exempelvis tillverkare som har lämnai garantibeträffande varan. För del tredje innehåller konsumeniköplagen regler somskyddar konsumenterna när säljsidan har lämnat vilseledande uppgifter om varan,underlåtit alt lämna information om varan i vissa fall eller sålt vara som ärhälsovådlig eller annars otillföriillig från säkerhetssynpunkt. 1 denna del kanlagen ses som ett civilrättsligt komplement tiU marknadsföringslagen(1975:1418, ändrad 1976:55). Konsumeniköplagenhar karaktär av minimiskydd. 1 lagen anges bl.a. konsumentens gmndläggandebefogenheter när varan är felaktig eller leveransen försenad. Till skillnadfrån lag är konsumeniköplagen så till vida tvingande att avtalsvillkorsom inskränker konsumentens befogenheter enligt lagen inte är giltigt. Harparterna lämnat en fråga oreglerad i sitt avtal, tillämpas även i fråga omkonsumentköp de disposiliva reglerna köplag, om denna lag gerköparen bättre förmåner än motsvarande föreskrifter i konsumeniköplagen. Den allmännaköplagen gäller vidare beträffande frågor som inte behandlas ikonsumeniköplagen. Denna lag har på så sätt stor praktisk betydelse även vidkonsumenlköp, inte minst vid sedvanliga köp över disk som oftast ingås utan attparterna närmare reglerar avtalsvillkoren. (Ju 1963:51) avlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1976:66) medförslag till ny köplag. Förslaget bygger på samma grundsatser och systematiksom lag. Det innehåller dock i sakligt hänseende fiera principielltbetydelsefulla nyheter och åtskilliga detaljändringar. Så föreslås exempelvisreglerna om skadestånd vid kontraktsbrott ändrade på flera punkter. Detsammagäller i viss mån förutsättningarna för hävning av köp. Vidare kan nämnas atlförslaget upptar uttryckliga regler om s.k. anieciperal dröjsmål samtbestämmelser som ger köparen rätl att kräva avhjälpande av fel i godset. Enannan nyhet i förslaget är alt köparen tillerkänns avbeställningsrält vid avtalom tillverkning. 1 betänkandet föreslås också vissa följdändringar ikonsumeniköplagen, som utredningen alltså förutsätter skall bestå vid sidan aven ny allmän köplag. Betänkandet är f n. under remissbehandling. Köplagenhar kommit lill i nordiskt samarbete. Sålunda har och köplagar medi allt väsentligt samma innehåll som den svenska. har visseriigen intenågon särskild köplag. De grundsatser som har kommit till uttryck i deskandinaviska köplagarna tillämpas dock även i . De danska och norskaköplagarna är f n. föremål för översyn. 1 har något förslag ännu intelagts fram. 1 har en kommitté avgett ett förslag som nära ansluter sigtill det svenska. DelIIJu:17 Skr 1977/78:103 88 behandlingenav lagstiftningsärendet synes man emellertid numera på norsk sida vara benägenalt överge den systemalik som är utmärkande for de gällande skandinaviskaköplagarna. 1 förbereds en allmän köplag som också den lill sindisposition avviker års lag. Såväl i som i övervägs alti systematiskt avseende i stället anknyta till ett konvenlionsutkast rörandeinternationella köp vilket har utarbetats inom kommissionför internationell handelsrätt, UNCITRAL. Detta utkast rör dock intekonsumentköp. Vadsärskilt gäller konsumentköp har de nordiska länderna redan i viss mån vallolika vägar. 1 hiär regler om konsumentköp tagits in i denallmänna köplagen. Härvid har i princip de allmänna bestämmelserna om säljarensdröjsmål och om felaktigt gods gjorts tvingande till konsumentens förmån. Äveni , som f n. saknar särskild reglering av konsumentköp, synes man varaberedd alt föra in konsumenlregler i den allmänna köplagen. 1 harföreslagits aU vissa regler om konsumentköp tas in i en brett upplagdkonsumenlskyddslag som innehåller såväl civilrätlsliga som näringsrättsliga ochprocessuella bestämmelser på konsumentområdet. FörSveriges del förestår nu att ta ställning till förslaget lill ny allmän köplag.Som nämnts har köplagsutredningen utgått från att de tvingande köprätlsligareglerna till skydd för konsumenterna även för framliden skall bilda enfrislående lag. Utredningen har ansett del falla utanför sitt uppdrag attföreslå andra ändringar i konsumeniköplagen än sådana som är en direktkonsekvens av förslaget lill ny allmän köplag. Emellertid är det enliglutredningen motiverat all göra mera djupgående överväganden angående detkonsumenträttsliga minimiskyddets utformning i förhållande till det delvis nyadispositiva regelsystemet. Utredningen har i sitt betänkande fästuppmärksamheten på vissa ändringar beträffande konsumentköpen som sålunda kanlänkas komma i fråga (se särskilt s. 135, 353 och 354). framhåller Finns det även andra skäl all göra en översyn av desärskilda bestämmelserna om konsumentköp. Det kan sålunda finnas anledning altbeakta innehållet i genomförd och planerad lagstiftning på området i de andranordiska länderna. Vidare kan erinras om det arbete med en konsumenlljänstlagsom bedrivs inom konsumenttjänstutredningen (Ju 1972:07). Avsikten är all dennalag skall innehålla lill stor del tvingande bestämmelser om avtal om bl.a.arbete på lös sak som näringsidkare har åtagit sig alt ulföra åt konsument.Likheterna mellan köp och avtal om tjänst är betydande, och det kan inte sällanvara tveksamt huruvida ett avtal är alt hänföra till den enaeller den andraavtalstypen. Bl.a. med hänsyn härtill är det uppenbarligen lämpligt alleftersträva så likartade regler som möjligt på köp-och tjänsteområdena. Ytterstär det givelvis intresset av att stödja konsumenterna och förbättra derasställning på marknaden som ulgör motivet för en revision av konsumentköprätten.Det bör vara möjligt atl som led i en aktiv konsumentpolitik ytterligareförstärka det civilrättsliga skyddet för konsumenterna vid köp. Eflersamråd med chefen för , som inom regeringen ärhuvudansvarig för konsumentpolitiken, föreslår jag att en särskild utredaretillkallas förau se över lagstiftningen om konsumentköp. 1 och för sig kundedet synas naturligt att låta utredningsarbetet anslå i avvaktan på statsmakternasställningstagande till förslaget lill allmän köplag. Övervägande skäl talaremellertid för att reformerna av den allmänna köprätlen och avkonsumentköprätten genomförs i ett sammanhang. För atl detta skall bli 89 Kommittéer: Del II Ju: 17 möjligtoch för alt onödig tidsutdräkt inte skall uppkomma, bör utredningsarbetetbeträffande konsumentköprätten sättas igång . Densärskilda regleringen av konsumentköpen bör i huvudsak ha samma rättsligakaraktär som fn. Bestämmelserna bör alltså i allmänhet vara tvingande tillköparens förmån. Det kan emellertid inte uteslutas att också disposiuva reglersom speciellt gäller konsumenlköp skulle kunna vara berättigade. Enligl minmening bör man vid utformningen av det skydd för konsumenten, som inte skallkunna rubbas genom avtalsvillkor i säljarens intresse, i första hand övervägalämpligheten av all göra de allmänna disposiliva bestämmelserna om köptvingande vid konsumentköp. Som framhölls vid tillkomsten av konsumeniköplagenbör emellertid tvingande regler införas bara i den mån erfarenheten visar attdel finns ett klart behov av sådana regler. Vadhärefter gäller del sakliga innehållet i den på konsumentköp inriktaderegleringen bör utredarens uppgift vara alt närmare överväga vilka förstärkningarav konsumenternas skydd i förhållande till gällande rätl som är påkallade.Därvid bör utredaren i första hand kunna hämta ledning i de uppslag som harförts fram i köplagsutredningens slutbetänkande. I det följande skall jag,delvis i anslutning till vad som har anförts i betänkandet, peka på någrapunkter där reformer kan vara motiverade. Det bör emellertid stå utredarenfritt att överväga även andra ändringar. Avcentral betydelse för konsumenterna är vilka anspråk de kan ställa på den köptavaran och vilka befogenheter de kan göra gällande om varan inle motsvararkraven. Varken den allmännaköplagen eller konsumeniköplagen innehåller någon allmän definition avbegreppet fel i godset. 1 7-10 §§ konsumeniköplagen finns dock specialbestämmelser som på vissa punkter anger när en vara skall "anses behäftadmed fel". Utredaren bör pröva om inte ytteriigare stadga kan ges ålfelbegreppel. Härvid torde det ligga närmast lill hands alt fortsätta på deninslagna vägen med specialbestämmelser av angivet slag. Särskild uppmärksamhetbör härvid ägnas näringsidkarnas ansvar för uppgifter som har lämnats om varanoch för underlåtenhet alt lämna information om denna. Det kan hävdas atl debestämmelser härom som finns i 7 § är alltför snävt inriktade och behöverbyggas ut. Även föreskrifterna i 8 § om ansvar för brister i produktsäkerhetenm.m. kan behöva ses över Utredaren bör emellertid också vara oförhindrad att föreslåmera generellt hållna föreskrifter om hur godset skall vara beskaffat. Myckettalar dock för att allmänna definitioner av felbegreppet skulle bli avbegränsat värde. Somnämnts har köplagsutredningen föreslagit allmänna regler om rätt för köpare attkräva atl säljaren på egen bekostnad avhjälper fel i godset. Sådan rätlföreligger enligt förslaget om avhjälpande kan ske utan oskälig kostnad ellerolägenhet. Utredaren bör överväga om och i vad mån säljarens skyldighet attavhjälpa fel kan göras tvingande i fråga om konsumentköp. Även när det gäller rättenalt kräva skadestånd vid fel i godset - liksom fö. vid säljarens dröjsmål medleveransen - synes en förstärkning av köparens StäUning ha fog för sig. Enligtden nuvarande bestämmelsen i 6 § konsumeniköplagen är rätten till skadeståndtämligen begränsad.