prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — Utredningensöverväganden mynnar ut i att någon ändring i nuvarande ordning f. n. inte börgöras. Jag delar denna uppfattning. Taxa för taxitrafiken bör därför på sättsom sker fastställas av . Utredningenföreslår att prövningen av frågan om taxameter skall finnas i taxibil liksom f.n. bör ankomma på tillståndsmyndigheten, vilket torde innebära kommunen. Somjag har redovisat har TSV hos hemställtbl. a. att bestämmelsema i YTF om taxameter förs över till FK. Vidremissbehandlingen har samtliga remissinstanser tillstyrkt eller lämnatframställningen i denna del utan erinran. Ävenför egen del anser jag att bestämmelsen i YTF om taxameter som närmast äratt betrakta som en utrustningsbestämmelse bör föras över till FK. Härigenomfår TSV liksom när det gäller vissa andra utrustningsdetaljer möjlighet attutfärda föreskrifter om typ-godkäimande, placering i fordonet etc. Detta fåranses vara till fördel inte minst från konsumentsynpunkt. Jaganser vidare att frågan om undantag från skyldigheten att ha fordon utrustatmed taxameter naturligen bör handhas av TSV. Prop.1977/78:81 51 uppnårman överensstämmelse med vad som i övrigt gäller om dispens från olikautmstningsbestämmelser. Författningsteknisktbör frågan lösas så att 25 § 7 mom. YTF upphävs i samband med att de ändringari YTF jag har förordat genomförs. I stället förs bestämmelsen omtaxameter in i FK. En sådan åtgärd faller inom regeringens kompetensområde ochkräver således inte lags form. Utredningenföreslår slutligen att de uppgifter som enligt kungörelsen angående mellanväggav splitterfritt glas å vissa i yrkesmässig trafik använda personbilar försöver på kommunen i dess egenskap av tillståndsmyndighet. Föregen del anser jag i konsekvens med mina tidigare redovisadeställningstaganden att uppgiftema bör ankomma på . Jagövergår nu till att behandla vissa frågor som hänger samman med uthyrning avbilar. Dessa frågor har inte någon anknytning till trafiknämndsproblematiken,men jag anser det ändå angeläget att i samband med ändring av YTF ta till varamöjligheten att göra vissa förenklingar. Denrättsliga regleringen av uthyrningsverksamhet med motorfordon finns i 32 § YTF.Enligt denna paragraf får yrkesmässig uthyming av bil utan att förare ställstill förfogande (uthymingsrörelse) ske endast efter tillstånd av länsstyrelseni det län där rörelsen skall drivas. Tillståndtill uthyrningsrörelse får meddelas endast om rörelsen anses behövlig och iövrigt lämplig och om sökanden anses skickad att handha den. Prövning avrörelsens behövlighet skall inte ske, när ansökan avser tillstånd till uthymingav personbil eller av lastbil vars totalvikt inte överstiger . Kan detantas att rörelsen kommer att beröra annat län än det där rörelsen skall drivasoch kan med hänsyn härtill inte tillfredsställande bedöma behovetoch lämpligheten av rörelsen, skall överlämna ärendet tillregeringen fÖr avgörande. Bilfår inte användas i uthyrningsrörelse förrän tillståndshavaren till denlänsstyrelse som har meddelat tillståndet skriftligen har anmält att fordonetskall användas i rörelsen enligt tillståndet. I fråga om terrängfordon skalläven överlämnas bevis att fordonet har godkänts vid lämplighetsbesiktning. förs ett register över innehavare av tillstånd till uthymingsrörelsemed angivande av de fordon som har anmälts för användning enligt resp.tillstånd. Vissaproblem har visat sig vara förknippade med tillämpningen av gällandefommbestämmelser och skyldigheten att anmäla fordonen tilltillståndsmyndigheten. Problemenär mest framträdande när det gäller korttidsuthyrning. 1977/78:81 52 Dennaform av uthymingsverksamhet är till övervägande delen koncentrerad tilllandsomfattande företag. Verksamheten är uppbyggd så att man vid ett företagsfilialkontor kan hyra en bil för färd till en valfri ort där företaget ocksåhar filialkontor. Bilen lämnas vid detta kontor och hyrs sedan ut till annankund. På detta sätt kommer ett och samma fordon att sakna anknytning tUl vissort. Isådana fall som jag nu har nämnt har tillstånd i praxis lämnats avlänsstyrelsen i samtliga län där rörelsen bedrivs, dvs. i de län där ett visstföretag har filialkontor. Förhållandena leder till en onödigt omständligadministration för såväl uthyrningsföretagen som länsstyrelserna, särskiltgenom det förhållandet att samtliga fordon som används måste anmälas resp.avanmälas på alla de meddelade tillstånden. Föratt komma till rätta med de problem som har angetts i det föregående bör manenligt min mening införa en fommregel som innebär att tillstånd tilluthyrningsrörelse behöver sökas endast vid en länsstyrelse oavsett omverksamheten bedrivs i flera län genom filialkontor. bör då vara i det län, där företagets huvudkontorfinns. Forumregelnkan författningsmässigt utformas så att tillstånd till uthyrningsrörelse skallprövas av i det län, där sökandens kyrkobokföringsort är belägeneller, i fråga om juridisk person, där företagets ledning finns. För juridiskperson kommer då frågan att avgöras av i det län där styrelsenhar sitt säte eller, om säte för styrelsen inte är bestämt eller styrelsesaknas, där förvaltningen utövas. Som har framgått tidigare gäller att ansökanom uthyrningsverksamhet som avses omfatta tyngre lastbilar och bussar skallunderkastas behovsprövning. Det är självfallet viktigt att ansökan blirföremål för bedömning av den länsstyrelse som har bästa möjligheten att görabehovsprövningen. Jag anser emellertid att den fommregel jag har föreslagit idet föregående kan tillämpas även i fråga om de behovsprövade fallen. Det tordenämligen förhålla sig så att uthyming av tyngre fordon där behovsprövningskall ske nästan uteslutande är av lokal karaktär. I de flesta fall skulletillståndsprövningen därför komma att göras av den länsstyrelse som har störstafömtsättningama att bedöma behovet av verksamheten. I de fall däruthyrningsverksamheten kan komma att beröra annat län bör frågan kunna lösas såatt tillståndsgivande länsstyrelse remitterar ärendet till annan länsstyrelsesom kan beröras. Härigenom torde man få det underlag som krävs för en allsidigbedömning av behovsfrågan. Denföreslagna forumregeln innebär att något behov inte längre föreligger avmöjlighet att hänskjuta ärendet till regeringen. Derma ordning som infördessom en temporär lösning har också visat sig sakna praktisk betydelse. 1977/78:81 53 Minaförslag rörande fommfrågan innebär vidare att anmälan av fordon påuthyrningstillstånden endast skulle behöva göras till en länsstyrelse. Ensådan ordning medför betydande lättnader i det administrativa förfarandet,vilket är till fördel för såväl uthyrningsföretagen som tillståndsmyndighetema. Detsvenska trafiksäkerhetsarbetet har byggt på en samverkan mellanmyndigheter och en väl utvecklad frivilHgorganisation. Detta system har röntinternationell uppmärksamhet. Påriksplanet fungerar NTF som centralt organ för det frivilliga arbetet.Medlemmar i är ett sjuttiotal riksorganisationer samt NTF:s regionala organ 24 länsförbund och de tre trafiksäkerhetsföreningar som i , Göteborgoch finns vid sidan av länsförbunden. NTF:s verksamhet finansieras genombl. a. statsbidrag och bidrag från trafikförsäkringsbolagen. För budgetåret1976/77 uppgick statsbidraget till 3,3 milj. kr. NTF:sverksamhet bedrivs i nära samverkan med TSV. a. har man regelbundnaöverläggningar för genomgång av aktuella frågor och planering. NTF:s centralaverksamhet är i hög grad inriktad på att skapa underlag för regionala ochlokala aktiviteter. Därvid produceras och distribueras kurslitteratur ochfilmer m. m. för trafiksäkerhetsarbetet. NTF och länsförbunden har bl. a.åtagit sig att svara för en del av arbetet med informationskampanjer som harinitierats av TSV. Det regionalatrafiksäkerhetsarbetet drivs främst i de 24 länsförbunden ochtrafiksäkerhetsföreningama i , och . Medlemmar ilänsförbunden kan enligt normalstadgama vara bl. a. landsting, kommuner ochlokala trafiksäkerhetsorgan. Länsförbundens uppgifter är bl. a. att regionaltsamordna frivilligarbetet och att stödja de lokala trafiksäkerhetskommittéerna.Samtliga länsförbund får årliga anslag från NTF med i genomsnitt ca 50 000 kr.Från landstingen betalas också bidrag som varierar mellan 10 000 och 190 000kr. Även storstadsföreningama får betydande bidrag. TSV lämnar speciellabidrag i samband med genomförandet av kampanjer som verket har initierat. Iåtta av länsförbunden och i de tre storstadsföreningarna finns heltidsanställdas. k. verkställande ledamöter. Övriga länsförbund har sådana ledamöterdeltidsanställda. Pådet lokala planet har efter initiativ av NTF i nästan alla kommuner bildatstrafiksäkerhetskommittéer. Dessa har med tiden fått en allt fastare anknytningtill kommunerna och har anpassats till den kommunalaförvaltningsorganisationen. Kommittéerna väljs av kommunfullmäktige och är attbetrakta som fakultativa kommunala nämn- 1977/78:81 54 der.Kommittéernas främsta uppgifter har varit att ta initiativ till trafiksäkerhetsfrämjandeåtgärder, att stimulera till aktiv medverkan i sådana åtgärder samt stödja ochsamordna den frivilliga verksamheten. De har vidare i ökande grad kommit atttas i anspråk i det kommunala planeringsarbetet. Det förekommer dock ettomfattande frivilligt trafiksäkerhetsarbete vid sidan avtrafiksäkerhetskommittéerna. Detta genomförs av olika sammanslutningar samt avföretag och enskilda. Arbetet präglas främst av idégivning, initiativ tilltrafiksäkerhetsfrämjande åtgärder och aktiv medverkan itrafiksäkerhetskampanjer. Trafiknämndsutredningenframhåller att det är en mycket viktig uppgift för kommunerna att på detlokala planet arbeta för en ökad trafiksäkerhet. Utredningen anser att det ivarje kommun bör fiimas en trafiksäkerhetsnämnd som dock inte bör varaobligatorisk utan fakultativ. De nuvarande trafiksäkerhetskommittéerna börenligt utredningen i fortsättningen benämnas trafiksäkerhetsnämnder.Utredningen framhåller vidare att i trafiksäkerhetsarbetets natur ligger attdet väl lämpar sig för frivilliga insatser av i aktuella frågor engageradepersoner. Ett sådant engagemang kan inte helt ersättas av arbetet i enkommunal nämnd. Men den kommunala nämndorganisationen och arbetet genomfrivilliga krafter kan komplettera varandra. För att ta till vara frivilligkrafternaföreslår därför utredningen att det inrättas ett särskilt referens-ellerkontaktorgan, förslagsvis benämnt trafiksäkerhetsråd, med anknytning till trafiksäkerhetsnämnden.Utredningen bedömer det också som angeläget att kommunerna ställer erforderligaekonomiska resurser till förfogande. Utredningenanser att även frivilligarbetet på regional nivå bör stödjas och uppmuntras.Länsförbunden är naturliga samarbetspartners i förhållande till andralänsorgan. Det gäller enligt utredningen både statliga myndigheter såsomlänsstyrelse, vägförvaltning och länsskolnämnd och landstingen liksomregionala organ inom andra frivilligorganisationer. Enligt utredningen bör deti varje länsförbund finnas minst en heltidsanställd konsulent e. d. Därmed kanförbunden få resurser att på olika sätt aktivera och hjälpa de krafter somverkar i det lokala trafiksäkerhetsarbetet. Sågott som alla remissinstanser har tillstyrkt eller lämnat utan erinranutredningens förslag när det gäller organisationen av frivilligarbetet. NTFpekar på att utredningens åsikt stämmer väl överens med föreningensuppfattning att det är naturligt att det även på de regionala och lokala planenfinns en frivilliglinje och en myndighetslinje. NTF delar utredningens meningatt det inte är realistiskt att generellt sett räkna med en tillfredsställanderepresentation för frivilligkraftema i de fakultativa kommunala nämnderna. Ismå kommuner kan det dock enligt NTF:s mening vara möjligt att bereda allaparter representation i 1977/78:81 55 trafiksäkerhetsnämnderna.Liknande synpunkter framförs av många andra remissinstanser, däribland TSV,Kungl. Automobil Klubben, och . har emellertid framhållit attförbundet inte kan dela uppfattningen att representanter för det frivilligatrafiksäkerhetsarbetet som regel skall hänvisas till den föreslagna referensgruppen.Förbundet anser att bör rekommendera kommunema att inämnden ge plats för frivilligrepresentanter som ledamöter. har anfört att man utgår från att man skall kunna verka för ettökat kommunalt engagemang inom trafiksäkerhetsarbetet. TSVhar i fråga om det regionala arbetet förordat ett ökat landstingskommunaltengagemang och angett att detta borde vara en angelägen uppgift i detförebyggande arbetet. TSV föreslår också att det till varje länsstyrelse knytsen statlig tjänsteman (trafikkonsulent) som är verkställande ledamoteller sekreterare i länsförbundet. Jaghar redan (avsnitt 7.1) pekat på den stora betydelse som det frivilligatrafiksäkerhetsarbetet har i ansträngningarna att bemästra det samhällsproblemsom trafikolyckorna utgör. Utan de betydande insatser som har gjorts avfrivilliga krafter hade det enligt min mening knappast varit möjligt att nå deresultat som man har gjort. Det är därför en angelägen uppgift att på olika sättstödja detta arbete. På riksplanet ges ett betydande stöd genom att NTF årligenfår anslag över statsbudgeten. Utredningens förslag i den del som berör denlokala och regionala organisationen har vunnit ett så gott som enhälligt stödbland remissinstanserna. Föregen del ansluter jag mig till vad utredningen har anfört. Det är värdefullt omvarje kommun får en trafiksäkerhetsnämnd som kan ta ett mera samlat ansvar förtrafiksäkerhetsfrågorna på lokal nivå. Med anledning av vad har anfört i sitt yttrande vill jag framhålla detangelägna i att man inom kommunerna så långt det är möjligt söker knytaföreträdare för frivilligarbetet direkt till den kommunala nämnden. Härigenomoch genom att frivilligkraftema vid sidan av nämnden får ett kontakt- ochreferensorgan (trafiksäkerhetsråd) ges goda möjligheter att föra vidare ochvidareutveckla det angelägna frivilligarbetet. Det är av stor vikt attkommunerna på allt sätt stöder det lokala frivilligarbetet. Jag noterar i dettasammanhang med tillfredsställelse Svenska kommimförbundets uttalande attförbundet är berett att verka för ett ökat kommunalt engagemang i trafiksäkerhetsarbetet. Utredningenhar också framhållit att det är väsentligt att även arbetet på regionalt planges ett ökat stöd. a. har utredningen ansett att det i varje län bör finnasen heltidsanställd konsulent e. d. 1977/78: 81 fattningenom behovet av ett ökat stöd till det regionala frivilligarbetet. är här det naturiiga samarbetsorganet i förhållande till andralänsorgan. Med ökade resurser kan förbunden bl. a. hjälpa de krafter som verkari det lokala trafiksäkerhetsarbetet. I takt med att statens ochförsäkringsbolagens bidrag till NTF ökat har NTF kunnat höja sina bidrag tilllänsförbunden. Förbunden kan också notera ett ständigt växandeekonomiskt stöd och vidgad personell medverkan från landstingen somuppenbarligen i allt större utsträckning finner det angeläget att bidraga tilllänsförbundens trafiksäkerhetsarbete. För att förverkliga utredningens förslagom minst en heltidsanställd konsulent i varje län framstår det för mig somnaturligt att man bygger vidare på den ordning som förekommer och sominnebär att länsförbundet anställer konsulenten som verkställande ledamot e.d. Av flera skäl är det nämligen enligt min mening mindre lämpligt att denne ärstatstjänsteman. EnligtLKT kan i fråga om kommun som tar ut avgift för begagnande avallmän parkeringsplats förordna att kommunen skall ombesörja övervakningen avefterlevnaden av föreskrifter om parkering och stannande av fordon.Länsstyrelsen skall då också bestämma det område inom vilket kommunen skallombesörja övervakningen och även det minsta antal övervakare som behövs.Övervakningen skall fullgöras med personal som har fått lämplig utbildning.Personalen står i sin tjänstgöring under polischefens ledning och polischefenmeddelar förordnande för personalen att fullgöra trafikövervakning. Av vad jagnu har anfört framgår att huvudmannaskapet för trafikövervakarna är delat.Kommunerna har det allmänna arbetsgivaransvaret för de anställda, medan denoperativa ledningen av arbetet tillkommer polismyndigheten. Fråganom huvudmannaskapet för de kommunala trafikövervakarna har diskuterats vidflera tillfällen efter LKT:s tillkomst. 1975/76: 106 med förslag tilllag om felparkeringsavgift, m. m. anförde dåvarande departementschefen medanledning av en framställning från att övervägandena ifråga om felparkeringsavgift i och för sig inte hade någon betydelse förbedömningen av hur huvudmannaskapet för trafikövervakarna skulle anordnas. Hanerinrade emellertid om att denna fråga låg inom ramen för trafiknämndsutredningensuppdrag. Trafiknämndsutredningenhar i promemorian (Ds K 1976: 6) Huvudmannaskapet för kommunalatrafikövervakare redovisat sina överväganden i denna fråga. Utredningenföreslår att kommunerna får ett odelat huvudmannaskap för trafikövervakarna.Med hänsyn till att trafikövervakning i grunden är en polisiär verksamhetanser dock utredningen att 1977/78:81 57 polismyndighetenmåste beredas ett tillräckligt inflytande. Utredningen föreslär därför tvåsamrådsregler. Den ena innebär att kommunen åläggs att vid den långsiktigaplaneringen samråda med polismyndigheten "angående omfattningen och denallmänna inriktningen av verksamheten". Den andra ger polismyndighetenrätt att påkalla samråd med kommunen om trafikövervakarnas medverkan i särskildasituationer såsom t. ex. vissa slag av offentliga tillställningar. Detförordas också att trafikövervakarnas kompetensområde knyts tilllagstiftningen om felparkeringsavgift. Utredningensförslag om huvudmannaskapet för trafikövervakama har vunnit ett så gott somenhälligt stöd bland remissinstanserna. Från flera håll har framhållits behovetav samarbete mellan kommunen och polismyndigheten. Utredningens förslag i denfrågan tillstyrks av bl. a. , TSV och Svenska kommunförbundet.Ett par remissinstanser förordar emellertid att kommunen upprättar ettreglemente för verksamheten, vari samarbetet regleras. Förslaget tillavgränsning av trafikÖvervakamas kompetensområde har också så gott som genomgåendetillstyrkts av remissinstansema. Ettpar frågor som inte berörs i utredningens förslag har tagits upp underremissbehandlingen. anser att förordnande enligt LKTnormalt bör omfatta hela kommunen. TSV menar att övervakningsområdet börbestämmas vid samrådsdiskussionerna. TSV och harförordat att förekomsten av avgiftsbelagd parkering inte skall vara ennödvändig förutsättning för förordnande enligt LKT. Ianslutning till utredningsförslaget har även kommun i en framställningtill aktualiserat frågan om fömtsättningama förkommun att anordna trafikövervakning. Kommunen anser att den nugällande förutsättningen att avgiftsbelagd parkering skall förekomma i kommunbör slopas. Jagdelar utredningens och remissinstansemas uppfattning att huvudmannaskapet förtrafikövervakarkåren bör vara odelat och tillkomma kommunen. Det har av en delremissinstanser poängterats att trafikövervakning även i denna form är enpolisiär verksamhet och att ett nära samarbete mellan kommunen ochpolismyndigheten är nödvändigt. Jag delar denna uppfattning och ansluter migtill den lösning av samrådsfrågorna som utredningen har förordat och de flestaremissinstansema har biträtt. Detta hindrar givetvis inte att man lokalt träffaröverenskommelser som närmare reglerar samrådsformema. Såsomframgått skall samrådet med polisen avse bl. "omfattningen och denallmänna inriktningen av verksamheten". Med denna avfatt-ning av lagtexteninskärps att samrådet skall gälla hela övervakningsverksamheten. Bestämmelserom sådan övervakning finns inte bara i nu förevarande lag utan även iexempelvis lagen (1967: 420) om flyttning av fordon i vissa fall.Parkeringsproblematiken måste givetvis ses som en 1977/78:81 58 helhetoch jag vill poängtera vikten av att den samrådsskyldighet som föreslås bliålagd kommunerna inriktas i enlighet härmed. Utredningenhar föreslagit att trafikÖvervakamas kompetensområde anknyts till sådana reglerom stannande och parkering som omfattas av förordnande enligt lagen (1976: 206)om felparkeringsavgift. Detta förslag har så gott som genomgående tillstyrktsunder remissbehandlingen. Jag finner denna avgränsningsprincip rimlig ochlämplig. Jag utgår emellertid också från att samarbetet mellan trafikövervakamaoch polismyndigheten lokalt organiseras på ett sådant sätt att övervakarna om de i sin verksamhet upptäcker förhållanden inom trafiken som faller utanförderas kompetens på ett enkelt sätt kan få kontakt med polispersonal. Genomändringar i 17 kap. har skyddet för den som utövar myndighet fåtten annorlunda utformning. Mot denna bakgrund föreslår utredningen atttrafikövervakare fortsättningsvis inte skall meddelasordningsvaktsförordnande. Utredningens uppfattning stöds av en nästan enhälligremissopinion. Jag förordar en lösning i enlighet med utredningens förslag.Gällande ordningsvaktsförordnanden för trafikövervakare bör återkallas ianslutning till ikraftträdandet. Om den som är trafikövervakare behöver haförordnande av andra skäl bör nytt förordnande utfärdas. Närdet gäller den fråga om förutsättningarna för anordnande av kommunaltrafikövervakning som har tagits upp av TSV och underremissbehandlingen och av kommun i en särskild framställning vill jagtill en början eriiu-a om vad chefen för anförde i prop.1964: 101 med förslag till lagstiftning med anledning av förstatligandet ochomorganisationen av polisväsendet m. m. Attsätta kommuns skyldighet att ombesörja parkeringsövervakning i direkt sambandmed att kommunen beslutat ta ut avgifter för allmänna parkeringsplatser är inteinvändningsfritt. Även i andra situationer kan parkeringsövervakningen krävastora personalinsatser. A andra sidan anser jag att det inte är ändamålsenligtatt införa generell skyldighet för kommuner att svara för övervakningen.Avgiftsbeläggning bör komma i fråga när parkeringsproblemen blivit såbesvärliga att dylik reglering av parkeringsplatsernas utnyttjande äroundgänglig. Anknytning av övervakningsskyldighet till avgiftsbeläggning synesmot denna bakgmnd ägnad att leda till en godtagbar avgränsning av skyldigheten. Utvecklingenefter reformen ger vid handen att trafikövervakning har inrättats sågott som uteslutande efter kommunalt initiativ. Intresset från kommunema föratt få förordnande enligt LKT synes också vara ökande. Mot denna bakgmndförordar jag en ändring i LKT av innebörd att kommun kan få ombesörjatrafikövervakning om behov föreligger av särskild personal förparkeringsövervakning. Jagansluter mig till bedömning att förordnande enligt LKTnormalt bör omfatta hela kommunen och inte blott en del 1977/78: 81 59 Det kan dock i vissa fall finnas skäl att avvika från denna regel såsom ikommuner med stora glesbygdsområden. I fråga om utbildningen avövervakningspersonalen har utredningen föreslagit att föreskrifter om sådanskall meddelas av regeringen. Utredningen har utgått från attrikspolisstyrelsen får ett visst inflytande på utbildningen. Frågan har intetilldragit sig något större intresse under remissbehandlingen.Rikspolisstyrelsen har betonat att utbildningen måste ske i nära samråd medlokala polismyndigheter. TSV har fömt-satt att verket och rikspolisstyrelsenfår ett visst inflytande på verksamheten. Enligt min mening ligger det näratill hands att anförtro som f. n. fastställerutbildningsplanen eller TSV denna uppgift. Under aUa förhållanden måste debåda verken tillförsäkras inflytande på besluten. Det ankommer på regeringenatt besluta i denna fråga. Utredningen har ipromemorian uttalat att liksom bör fastställa minstaantal övervakare i kommun med trafik-övervakning. Underremissbehandlingen har TSV och ifrågasatt behovet avsådan reglering. För egen del har jag inte kunnat finna att den nuvaranderegleringen i detta avseende har lett till några olägenheter och förordardärför ingen ändring. Jag vill emellertid erinra om att en kommun som ärmissnöjd med beslut har möjlighet att besvära sig över det hosregeringen. Utredningen har förordatatt trafikövervakama även fortsättningsvis skall bära uniform eller armatkännetecken.