prop · G10331 · 1977-12-31 00:00:00 — Liknande synpunkler förs fram av Kungl. Nämndenför statens gruvegendom påpekar att med en aktiv prospektering ofta följerrelativt långtgående ingrepp i naturen som t.ex. borrningar, schaklsänkningaroch ortdrivningar. SNF förordar ett totalförbud mot gruvbrytning. föreslår att områdena delas in i två kategorier, den ena medabsolut förbud mot all mineralbrytning, den andra med dispensabelt förbud motbrytning. Beträffande gruvdrift och annan mineralutvinning vill jaganföra följande. Fjälltrakternas och mineraltillgångar har storbetydelse för de närniast berörda bygdernas ekonomiska utveckling. De har ocksåslor betydelse för den allmänna ekonomiska utvecklingen i vårt land. vartillde norriändska malmtillgångarna har lämnat betydande bidrag. Järnmalmsutvinningenkommer under överskådlig lid att vara den klart dominerande basnäringen i vissafrån regionalekonomisk synpunkt mycket känsliga delar av vårt land. Det är motnämnda bakgrund angelägel att utvecklingsmöjligheterna för vårt landsgruvnäring blir goda. Inom de nuakluella områdena finns ett stort antal gruvrättigheter, såväl statligt ägdasom privata, i form av inmutningar och utmål saml även koncessioner. Därtillkommer vissa stalsgmvefält som berör områdena. Jag vill också erinra om attVassbo-, Stekenjokk- och Laisvallsgruvorna är belägna alldeles invid gränsentill föreslagna obrutna fjällområden. Det är vidare välkänt att det inomområden, där man funnit brylningsvärda mineralfyndigheter, ofta finnsytterligare fyndigheter. Som många remissinstanser har framhållit ärfjällkedjans innehåll av dessutom ofullständigt 1977/78:31 86 Omkring de platser där mineralutvinning pågårbedrivs ett omfattande prospekleringsarbete, som har resulterat i upptäckt aven ny fyndighet i anslulning till en av de nämnda gruvorna. Inom de föreslagnaobrtitna fjällområdena pågår eller planeras därjämte prospekteringsverksamhetutan direkt anknyining lill nu bedriven utvinning. Det kan således inte uteslutas all starka önskemål ombrytning kan komma att föras fram. Dessa naturresurser är bundna lill sittläge, vilket medför att alternativa platser för brytning vanligtvis inte kananvisas. Det står också klart att prospektering är en både tids-och kostnadskrävande verksamhet som måste bedrivas med en långsiktiginriktning och med rimliga utsikter att leda fram till lönsam grtivdrift. Åandra sidan är de nu aktuella områdena de mest svårtillgängliga i landel.Vägar, elektricitet etc. saknas nästan helt. Dessa förhållanden utgörnaturligtvis i sig själva ett visst hinder mol både prospektering ochgruvdrift. De relativt ogynnsamma fömtsättningama för gmvverksamhet iobrutna fjällområden är emellertid enligt min mening inte nog för att garanteradet skydd som behövs för dessa områden. Vad jag har anfört beträffandevattenkraftutbyggnader inom de obrutna fjällområdena är ett utiryck för altbevarandeiniressena inom dessa områden får anses väga tungt också iförhållande till betydande ekonomiska vinster av en exploatering. Mot denbakgrunden bor gruvdrift tillåtas inkräkta på skyddet av de obrutnafjällområdena endast om mycket starka samhällsintressen talar för detta. Verken förutsätter i sitt förslag att tillstånd tillgmvbrytning kan lämnas först sedan har godkänt en sådan ändring av gränsenför det obrutna fjällområdet all det tilltänkta företaget inte längre kommeratt ingå i områdei. Gmvdrift är normalt en verksamhet som medför omfattandemiljöpåverkan och som förutsätter att vägar anläggs och byggnader uppförs.Driften pågår vanligtvis under åtskilliga år. måste man räknamed att det aktuella området etableras som ett område som är lätt tillgängligtoch relativt starkt påverkat av exploatering. Att återställa området till fullolorde som regel vara omöjligt. Det är mot denna bakgrund obestridligt attgruvdrift normalt måste hänföras till sådan tyngre exploatering som inte börmedges inom obmtna fjällområden. Några remissinstanser, bl. a. , framhåller attgruvbrytning i vissa fall kan ske med små ingrepp i naturen och att långtgåendeåterställningsåtgärder kan vidtas. Vidare pekar flera remissinstanser på attde av verken föreslagna obmtna fjällområdena innefattar områden där gmvdrifttidigare har skett. Jag vill inte utesluta att del kan uppstå situationer nären från samhällets synpunkt mycket angelägen gmvdrift bör kunna medges inom ettobrutet fjällområde. En fömtsättning för detta bör vara att brytningen kangenomföras på ett sådant sätt att områdets tillgänglighet inte ökar väsentligtoch att skadan från naturvårdssynpunkt blir liten. 1977/78:31 87 föreligger bör regeringen kunna ge lillslånd tillgruvdrift inom obrulet fjällområde. Ett eventuellt sådant tillstånd börförenas med de föreskrifter som behövs för alt områdets karaktär av obruletfjällområde skall kunna bibehållas. I likhet med vad jag har sagt beträffandevattenkraftutbyggnader bedömerjag att det bara är i utomordentligt få fall somgruvdrift medför så liten omgivningspåverkan att den bör tillåtas inom obrutnatjällområden. När det gäller prospektering kan jag ansluta mig tillverkens förslag alt sådan även i fortsättningen bör kunna bedrivas inomhuvuddelen av de obmtna tjällområdena. I likhet med flera reniissinstanseranser jag det emellertid angeläget att prospekteringen i de obrutnatjällområdena sker på ett sådant sätt att skador på naturvärden undviks. Det ärdärför av vikt all samhället tillförsäkras kontroll över dels sådanprospektering som förutsätter påtagliga ingrepp i naturen, dels också annantyp av prospektering inom de känsligaste delområdena. Flerareniissinstanser har uttalat oro för att en stark restriktivitet motgruvbrytning leder till att prospekteringen nästan upphör i fjällområdet, Ellstarkare skydd av fjällväridens natur måste nalurliglvis alltid innebära altrisktagandet i samband med prospektering ökar. Del är därför sannolikl allprospekleringen i ökad utsträckning komnier att inriktas på andra områden ände föreslagna obrutna Ijällområdena. Jag finner det emellertid angelägel att enviss fortsatt och fördjupad geologisk kartläggning och prospektering sker äveni de nu avsedda delama av den svenska fjällkedjan. Skulle prospekleringen ifjällvärlden sjunka till en oacceptabelt låg nivå bör åtgärder för attåstadkomma ytterligare undersökningsinsatser övervägas. Den mineralpolitiskautredningen (I 1974: 2). som tillsattes av dåvarande chefen förindustridepartementet, har i uppgift bl. a. att överväga om en ändradinriktning eller uiformning av mineralpoliliken är motiverad med hänsyn tillsamhällets långsikliga behov. Chefen för indu-stridepartemenlet komnier senareatt förelägga regeringen förslag till till-läggsdirektiv för utredningen. Idessa ges utredningen i uppdrag att överväga och komma med förslag till hur deriktlinjer för obrutna tjällområden somjag har beskrivit skall kunnaförenas med en från samhällets synpunkt önskvärd nivå påprospekteringsinsatserna. Verkens utredning ger inte tillräckligt underiag för attbedöma mera i detalj hur styrningen av prospektering i olika områden bör ske.Naturvårdsverkets pågående inventering av fjällområdet och den fortsattaplaneringen inom län och kommuner bör avvaktas innan särskilda åigärder vidtasi syfte all mera i delalj reglera prospektering och gruvbrytning i de obrutnafjällområdena. Jag skall emellertid här i korthet redovisa hur en sådan merdetaljerad reglering kan åstadkommas. Enligt I S lagen (1974:890) om vissa mineralfyndigheter(ändrad 1975: 798) krävs särskilt tillstånd (koncession) för undersökning ochbearbetning av följande slag av fyndigheler: I, olja. gas, slensalt ellerannal salt Prop.1977/78:31 88 som förekommer på likartal sätt; 2. alunskiffer för attutvinna olja eller gas; 3. stenkol, eldfast lera eller klinkrande lera; 4.uranhaltigt eller lorium-haltigt ; 5. torv för att utvinna energi. Vissaundantag från konces-sionskravel finns dock. Koncessionsfrågorna prövas avregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer (2 S). Någon delegation av prövningsrätten har ännu inte skett.Tillstånd enligt lagen kan förenas med de föreskrifter som behövs för attskydda bl. a. allmänna intressen (10 S). Koncessionsreglerna i lagen om vissa mineralfyndigheterinnebär således all regeringen kan kontrollera tyngre former av prospekteringsaml brytning av fyndigheter som omfattas av lagen. I den mån undersökningskoncessionerges inom de obrutna fjällområdena bör föreskrifler ges om hur undersökningarnaskall bedrivas. Även bearbelningskoncessioner bör förenas med sådanaföreskrifter all naturingreppen i möjlig mån begränsas och att områdetåterställs sedan brytningen har upphört. För verksamhet som bedrivs med stöd avkoncession gäller, förutom de villkor som föreskrivs i eller med stöd avlagen, vad som föreskrivs i byggnads-, naturvårds- ochmiljöskyddslagsiiftningen eller i annan lagstiftning (3 S). Enligtgruvlagen (1974: 342, ändrad senasl 1975: 746) kan inmutnings-rätt, dvs. rättatt undersöka och bearbeta mineralfyndighet, erhållas under vissa i lagenangivna förulsättningar. Mineralfyndighet är enligt I kap. 2 S gruvlageninmutningsbar om den innehåller: I. malmtill någon av följande metaller, nämligen guld, silver, platina, kvicksilver,koppar, bly, zink, järn, mangan, krom, kobolt, nickel, titan, vanadin,molubden, , tenn, vismut, antimon och arsenik, dock icke sjö- ellermyrmalm: eller 2, svavelkis, magnelkis, grafit, apatit eller magnesit.Inmutningsrätt erhålls efter ansökan hos bergmästaren. Innehavaren av rättenfår inom område som anges i en av bergmästaren utfärdad mutsedel utföraundersökningsarbete i fråga om inmutningsbarl (4 S). Om han villbearbeta fyn-dighetema har han rätt att få sig anvisat arbetsområde för detta,s. k. utmål, om han kan visa att inmutningsbarl och för teknisk bearbetninglämpat finns inom det inmutade området (5 S). I 2 kap. 2-5 §S finns beslämmelser om hinder molinmutning. Dessa hinder gäller också i fråga om utläggande av utmål. om hindretförelåg redan då inmutningsrätt beviljades (4 kap. 2 § första stycket). Inmutnings-hinderföreligger sålunda inom område som redan är inmutat eller ulmålslagt (2 kap. 2§). I 2 kap. 3 § har räknats upp ett antal fall där inmutningsrätt inte fårbeviljas utan regeringens medgivande. Det gäller bl. a. inmutning inom delsområde som genom beslul av har förklarats ulgöra stalsgmvefält ellerom statlig myndighet har gjort framställning hos regeringen, om att förklaraområdet för stalsgmvefält, dels område som har avsatts till nationalpark ellerom statlig myndighet har gjort framställning om att förklara området förnationalpark. Enligt 2 kap. 4 § får inmutningsrätt inte beviljas utanmedgivande av Prop.1977/78:31 89 i område som ligger intill vissa uppräknadeanläggningar, t. ex. allmän väg, bostadshus, elektrisk kraftstation, och inleheller inom område med stadsplan eller byggnadsplan. Kan, i annat fall än somavses i 2 kap. 3 och 4 §S, gmvdrift inom visst område antas komma att hindraeller avsevärt försvära sådan pågående eller planerad användning av marken somär av väsentlig betydelse från allmän synpunkt, kan regeringen enligt 2 kap. 5S förordna att inmulningsrätt inte får beviljas inom områdei ulan medgivande avregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Inmutningssystemet i gmvlagen ger inte samma möjlighet församhället som koncessionssystemet i lagen om vissa mineralfyndigheter att fäomedelbar kontroll över prospektering och brytning. Endast i de fall då dispensabelthinder, dvs. hinder enligt 2 kap. 5 S,.mol inmutning och utmålsläggningföreligger finns samma förutsättningar för kontroll som i lagen om vissamineralfyndigheter. och gruvlagen ändras så att i stället minerallagens bestämmelser blirtillämpliga inom de obrutna fjällområdena, oavsett om ansökningarna avserinmutningsbara eller koncessionspliktiga . Den föreslagna lagändringenskulle onekligen leda till en tillfredsställande kontroll över prospekterings-och gruvbrytningsverksamhet i områdena och även kunna innebära vissa fördelarsett från prospektörens synpunkt. Efter samråd med chefen förindustridepartementet harjag emellertid kommit fram till att frågan tillsvidare bör lösas genom tillämpning av gällande lagstiftning. Inom nationalparkema ger gruvlagen en tillfredsställandemöjlighet att kontrollera prospektering, eftersom regeringens dispens krävs föratt inmutning och utmålsläggning skall få ske inom dessa områden. Somjag redanhar nämnt kan regeringen med stöd av 2 kap. 5 S gruvlagen bestämma deytteriigare områden där inmutningshinder skall föreligga om inte dispens gesav regeringen eller av myndighet som regeringen har bestämt. Dessa beslämmelserkan användas för att skaffa samhället en sådan kontroll över prospekleringenatt inte riktlinjerna för markanvändningen skall äventyras. Också med stöd avnaiurvårdslagens bestämmelser kan sådan kontroll åstadkommas. Regleringen avprospektering får övervägas ytterligare inom då behovet aven sådan reglering närmare har klarlagts i samband med naturvårdsverketsredovisning av utredningsarbetet för fjällväriden. När det sedan gäller brytning eller gmvverksamhet iegentlig mening ger bestämmelserna i 136 a § byggnadslagen tillräckligmöjlighet att lillse att de riktlinjer somjag nu har förordat följs. Enligtparagrafens första stycke gäller nämligen att tillkomsten och lokaliseringen avindustriell eller liknande verksamhet, som är av väsentlig betydelse förhushållningen med energi, med träfiberråvara eller med landets samlade mark-och vattentillgångar skall prövas av regeringen. 1 paragrafen anges ett antalverksamheter som skall prövas i den mån regeringen inle medger undantag. Prop.1977/78:31 90 verksamhet är visserligen inle uppräknad somprövningspliklig men regeringen kan med stöd av 136 a S byggnadslagen förvarje särskill fall besluta att tillåtligheten av sådan verksamhet som avses iparagrafens första stycke skall prövas. Jag vill här ocksä erinra om destyrmöjligheter som byggnadslagstiftningen i övrigt samt miljöskydds- ochnaturvårdslagstiftningen ger. När det gäller skogsbruk anför verken i sin rapport attdet bör slås fast alt samtliga obmtna fjällområden undantas från sådanverksamhet. Till skogsbmk bör enligt verkens förslag dock inte räknas rättigheteratt ta virke till husbehov. Verken beräknar att det inom de obrutnafjällområdena finns sammanlagt produktiv skogsmark. redovisadeuppgifter från bl. a. tyder på att ca I 500 km- skogsmark avintresse för skogsbruket berörs. Huvuddelen av skogsmarken ägs av staten.Mindre än en tiondel ägs av enskilda eller av privata förelag. Aktivt skogsbmktorde endast i undantagsfall bedrivas inom de aktuella områdena. Skogsbruket kan, när del bedrivs i intensiv form, avseväriförändra både landskapsbilden, och faunan inom vidsträckta områden. Medintensivt skogsbruk menar jag då ett skogsbruk som innefattar kalavverkning,markberedning, gödsling, kemisk bekämpning av vissa trädslag eller inplanteringav för området främmande trädslag. Ett intensivt skogsbruk förutsätter ocksåett ganska omfallande vägbyggande. Nuvarande kunskaper om skogsföryngring medger heller inlenågol in-tensivt skogsbruk inom stora delar av de obrutna fjällområdena. Nägotsådant skogsbruk torde däriör i regel inte komma i fråga i dessa områden. Inomvissa delar av de föreslagna områdena, där de biologiska förhållandena inte ärbegränsande, bör emellertid ett vissl skogsbmk kunna bedrivas. I anslutningtill yttergränserna för ett par av områdena, där förhållandena är sådana attskogsåterväxlen inte äventyras, bör avverkning kunna medges i vissutsträckning i syfte att säkra råvaruförsörjningen för mindre skogsindustriersom har stor betydelse för sysselsättningen i det norrländska inlandet. Vidarebör markägare, som har hela eller större delen av sitt skogsinnehav inomområdena, kunna bedriva ett vissl skogsbruk inom området. I dessa fall bördocksärskild hänsyn tas till önskemålet alt bevara områdenas karaklär. Jag är emellertid inte beredd all förorda att detaljeraderiktlinjer beträffande skogsbruk i de obrutna fjällområdena läggs fast . Ensådan ytterligare reglering bör enligl min mening grundas på mer ingåendestudier. De fortsatta studier av tjällväridens natur som naturvårdsverketgenomför lorde ge ett väsentligt underiag för överväganden i dessa frågor. Enytteriigare reglering av skogsbruket inom de obrutna fjällområdena bör därförske successivt i takt med att erforderligt bedömningsunderiag tas fram ochefter samråd med berörda parter. FLn sådan reglering torde ingå som en del inaturvårdsverkets och länsstyrelsemas arbete med att skydda fjällområdenasnaturvärden. Prop.1977/78:31 91 Jag vill i detta sammanhang erinra om att skogsvårdslagen(1948: 237) ger betydande möjligheter att kontrollera skogsbruket i dessaområden. På den mark som omfattas av skogsvårdslagen och som av regeringen harförklarats som svårföryngrad får sålunda avverkning inte ske utan skogsvårdsstyrelsenstillstånd. Syftet med detta tillslåndskrav är alt hindra sådan avverkning somskulle äventyra eller avsevärt försvåra skogens återväxt. Statens skogsmarkomfattas inte av skogsvårdslagen. Inom berörda områden ligger större delen avstatens skogsmark ovanför den skogsodlingsgräns som domänverket har dragitupp. Ovanför denna gräns har av biologiska och ekonomiska skäl inget skogsbmkbedrivits . Dessutom skall all slutavverkning somomfattar mer än 0.5 ha anmälas i förväg lill . Om länsstyrelsenför vissl område har begärt det. så överlämnar skogsvårdsstyrelsenanmälningarna till . har därvid möjlighet att innannågon avverkning sker ingripa med stöd av naturvårdslagen. Slutligen vill jagnämna att regeringen med stöd av naturvårdslagen har förordnat att all planeradhyggesplöjning skall anmälas till länsslyrelsen. När del gäWer renskötsel och fiske lämnar verken intenågra förslag till särskilda riktlinjer inom de obrutna fjällområdena. Enligtverken bör något hinder inte föreligga mot fortsatt underhåll och drift avbefintliga anläggningar eller mot utövande av förekommande rättigheter. Remissinstansema har inga invändningar mot verkens förslagi dessa delar. och berörda lantbruksnämnder påpekar attfortsalt fiske och renskötsel inom områdena förutsätter att fiskeflyget fårlanda utan restriktioner och att vissa anläggningar får komma till stånd.Svenska samernas riksförbund framhålleratl områdenas vård och förvaltning måsteske bl. a. med hänsyn till den lokala befolkningens näringsliv. Jag anserdet självklart att renskötsel och fiske skall få fortgå i de obrutnafjällområdena. Områdena utgör i stor utsträckning samiska kulturmarker. Såvälrenskötsel som fiske ingår som ett naturiigt inslag i områdenas miljö. Om detskulle visa sig nödvändigt att reglera renskötseln eller fisket torde bl. a.rennäringslagen (1971: 437, ändrad : 349) och naturvårdslagenerbjuda tillräckliga möjligheter härtill. Av vad jag inledningsvis har anfört framgår att jag i alltväsentligt ansluter mig till verkens förslag till avgränsning av de obrutnaIjällområdena. En rad önskemål om ändringar av de av verken föreslagna gränsemahar redovisats vid remissbehandlingen. Det gäller såväl tillägg sominskränkningar i förhållande till verkens förslag. Jag har redogjort för attjag inte kanförorda de förslag till ökning resp. minskning av antalet områden som har förtsfram vid remissbehandlingen. Jag kommer därför i del följande att inskränkamig lill all la Prop.1977/78:31 92 upp sådana frågor som gäller avgränsningen av de enskildaområdena. Jag kommer då att först behandla sådana förslag som innebär störreändringar av verkens förslag och som kräver ställningstaganden frånstatsmakternas sida. De har i flera fall samband med planerade vägdragningar. Området Sylarna-Helags berörs av en av kommunföreslagen väg mellan och . Vägen skulle komma att skäratvärs igenom det obrutna ijällområdet och dela del i en östlig och en västligdel. Förslaget avstyrks av bl. a. i , Åre kommun ochSNF. berörs av en föreslagen väg mellanStorjola och Ankarvattnet. Det obrutna området bör enligt länsslyrelsen i Västerbottenslän samt och kommuner delas i två delar av en zon för denplanerade vägen. i anser att vägen torde kunnaaktualiseras . medan SNF, , Kungl. vetenskapsakademienoch motsätter sig att vägen anläggs. När del gäller den föreslagna vägen mellan ochLjungdalen instämmer jag i vad i anför om att enutbyggnad skulle skada så viktiga naturvårdsintressen och rennäringsinlressenatt samhällsnyttan inte står i rimlig proportion till intrånget. Sylarna-Helagsområdelbör därför i denna del avgränsas i enlighet med verkens förslag. Den föreslagna vägen mellan och av i vara avgörande för Borgaljällsfortsatta utveckling som turistort. Vägen skulle emellertid komma att delaFrostvi-kenområdet i två delar av vilka den norra delen blir så liten all detkan ifrågasättas om den kan utgöra ett eget obrutet fjällområde. Länsstyrelseni har pekat på en möjlighet att komplettera detta område medvissa andra områden för att på så sätt skapa ett helt nytt obrutet fjällområde. Åven denna väg kommer i konflikt med bevarandeintressen.Borgafjälls framtid som turistort är beroende inte bara av vägförbindelsernautan också av tillgången på näibelägna oslöida områden som kan utnyttjas förfriluftsliv. 1 della avseende lorde det av verken föreslagna obrutna fjällområdetutgöra en tillgång vars betydelse kan komma att öka . De positiva ochde negativa effekterna för bl. a. naturvården, turismen och friluftslivet avden föreslagna vägsträckningen är ännu otillräckligt klarlagda. Mot denbakgrunden ärjag f. n. inte beredd alt tillstyrka att verkens förslag lillavgränsning frångås med hänsyn till den planerade vägsträckningen. Tärna-Graddisområdet berörs av en planerad väg mellannorra och som, om den byggs, skulle dela den södra delen avområdet i en östlig och en västlig del. i samtStorumans och kommuner anser att de områden som berörs av den planeradevägen inte bör ingå i det obrutna fjällområdet. läns landstingoch ställer sig också posi- 1977/78:31 93 tiva till den planerade vägen, medan lantbruksnämnden iVästerbottens län och domänverket är tveksamma. SNF, dess länsförbund iVästerbotten och lokalkretsen i motsätter sig alt vägen anläggs. Vägprojektetingår i det program för turislutbyggnader i som lades framav den s. k. turistkommiltén (Ds Jo 1972: 4) sedan beslutat attVindelälven inte skulle byggas ut för elkraftsproduk-tion. Enutbyggnad av den föreslagna vägen skulle givetvis öka tillgängligheten lilldel aktuella området, vilket i sin helhet har angetts som primärt rekreationsområde.Anläggningsarbetena skulle också innebära ett välbehövligtsysselsäliningslillskolt. Å andra sidan skulle vägen komma att påverka såvälrennäringens som naturvårdens och vandringsturismens intressen. Ett beslut omvägen bör därför föregås av ett noggrant studium av den påverkan på motståendeintressen som vägens sträckning och kring vägen planerade anläggningar kankomma att ge upphov till. Vidare bör utredas hur det aktuella området skullekunna utvecklas utan en sådan väg. Jag förordar att den av verken föreslagnagränsdragningen får gälla i avvaktan på ett bättre beslutsunderlag av det slagsomjag nu har angett. Utbyggnadav någon av de vägar somjag nu har nämnt förutsätteren sådan omprövning avområdenas gränser som enligt min mening bör underställas . När detgäller vägarna mellan Storjola och Ankarvattnet och mellan och norraFjällnäs ärjag beredd att överväga en sådan omprövning när ett bättreunderlagsmaterial föreligger. OmrådenaSarek-Pile och haren gemensam gräns längs den arbetsväg somförbinder Suorva med Ritsem. Verkens förslag innebär alt de båda obrutnaområdena binds samman vid den östra gränsen for ,varvid såväl som kraftstationerna Ritsem och Vietas kommeratt ingåi områdei. i Norrbollens län saml och Jokkmokkskommuner förordar att en vägkorridor lämnas för såväl den befintliga vägen somdess föreslagna föriängning till Skjomen i . ÖB och SNF avslyrker en sådanvägkorridor och förlängning av den befintliga vägen. Friluftsfrämjandetframhåller all man måsle visa slörsia ålerhållsamhet med denna typ avvägprojekt, medan främjandets norrbottendislrikl anser att vägen bör kunna draspå det sätt som har föreslagits.