prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — medan såväl de medelstora som destörre företagen minskat sin andel av sysselsättningen. Sysselsättningen sjönki de båda sistnämnda företagskategorierna också avsevärt i absoluta tal. Fåmansföretagens andel av sysselsättningen var somframgått tidigare, högre inom byggnadsindustrin än i flertalet andranäringsgrenar, . Sysselsättningen inom denna företagskategori är i höggrad koncentrerad till den minsta storleksklassen (0-19 anställda), i vilkenhälften av de anställda återfinns. Inom industrin i övrigt är endasl 1/3 av defåmansbolagsanslällda sysselsatta i denna minsta företagskategori. Husbyggnadsverksamheten svarar för ca 2/3 av såväl antaletföretag som sysselsättningen inom näringsgrenen. Inga betydande förändringarhar skett härvidlag . Några stora regionala skillnader i sysselsättningen inombyggnadsindustrin föreligger inte. Under 1960-talels andra hälft skedde enviss nedgång av antalet sysselsatta i byggnadsverksamhet i Norrlandslänen.Under 1970-talets första hälft var trenden nedåtgående inom samtliga riksområden. Vid slatens induslriverk har inom ramen för en undersökningav företagsbildningen inom industrin också studerats etableringsutvecklingeninom byggnadsindustrin (SIND 1976:7), Industriutvecklingen i Sverige.Uppskattningar av etableringsutvecklingen tyder på ensuccessiv uppgång från ca 900 till I 400 nyetablerade byggnadsindustriföretagåriigen. första hälft har del årliga antalet nyetableringarvarierat mellan I 400 och 1 670. I förhållande till antaletmervärdeskattepliktiga företag har elableringen motsvarat av företagsbeståndet. Konkursutvecklingen inom byggnadsindustrin synes för åren1964-1972 på det hela taget sammanfalla med utvecklingen i näringslivet iövrigt. Detta framgår av industriverkets undersökning (SIND 1976:2) Etableringaroch konkurser i byggnadsindustrin. Antalet konkurser ökade under perioden1964-1974 från 180 till 550. Såväl i fråga om associationsform somföretagsstorlek och konkursslag ligger utvecklingen inom byggnadsindustrin ilinje med utvecklingen inom det övriga näringslivet. Till skillnad från andranäringsgrenar är emellertid den genomsnittliga livslängden för konkursföretagenmycket kort och förekomsten av upprepade konkurser betydande.Konkursgäldenärens branscherfarenhet och skolutbildning är också mer begränsadän vad som gäller i andra näringsgrenar. Förvärvsaktiviteten har ökat ilikhet med flertalet andra näringsgrenar, från ett 20-tal förvärv tillca 60. Andelen berörda anställda av de i branschen totalt sysselsatta är dockmindre än inom näringslivet i sin helhet. Andelen små uppköpta företag harvaril mindre än i näringslivet i övrigt. Bostadsbyggandet och industrins byggnadsinvesteringar haravgörande 1977/78:40 32 betydelse för byggnadsindustrins utveckling. Bostadsbyggandet,som ökat betydligt, hade nått en sådannivå att vissa mättnadstendenser började uppträda. Byggnadsverksamheten höllsdock delvis uppe genom industrins byggnadsinvesteringar, inte minst på grund avde betydande miljövårdsinvesteringarna under 1970-lalels första hälft. Den ökandeandelen mycket små företag och den stigande konkursutvecklingen inombyggnadsindustrin torde främst sammanhänga med den starka expansionen avbyggnadsverksamheten . Tillväxten på småhusmarknadenunder har också verkat i denna riktning. Vidare torde deskattemässiga förhållandena ha medverkat till att företagsformen i ökadutsträckning kommit till användning inom byggnadsverksamheten. Denna utvecklinghar på olika håll tidigare föranlett en viss oro för konsekvenserna församhället, de anställda och konsumenterna. Såväl som berördafackliga organisationer och vissa näringslivsorganisationer har tagit uppfrågan om de konsekvenser som kan följa av en alltför snabb och oregleradförelagselableringsutveckling i byggnadsindustrin. Till följd härav gavregeringen industriverket i uppdiag att närmare kartlägga ochanalysera denna utveckling. I sin rapport framhöll verket att såvälkonsumentpolitiska som industripolitiska skäl som andra samhällsintressentalar för att vissa företagssane-rande åtgärder vidtas i byggbranschen.Industriverket bedömde det dock som för tidigt att ta ställning i frågan ominförande av ytterligare myndig-hetskontrollerade auktorisationsförfaranden ibyggbranschen. Enligt industriverkels uppfattning bör utfallet avvaktas av deskalle-, försäkringstekniska, arbetsräilsliga och konsumentpolitiska åtgärdersom vidtagits eller aviserats i syfte all begränsaförekomsten av mindre seriös företagsamhet i branschen. behandlade 1974framlagda betänkande (SOU 1974:47) Installationssektorn, frågan om lämpligföretagsstruktur inom installationssektorn. Utredningen menade att en ökadindustrialisering, dvs. förtillverkning, utgör det väsentligaste medlet föratt öka byggandets produktivitet. Utredningen förordade därför en ökad integration,såväl vertikalt mellan tillverkning och montering som horisontellt genom attinstallationsverksamheten i ökad utsträckning integrerades i byggnadsföretagen. Det torde delvis redan av det nu sagda framgå att ettflertal av de problem som kännetecknar småföretagandel i industrisektorn inteåterfinns i samma utsträckning inom byggnadsindustrin. Det gäller tröskelproblemvid etableringstillfället liksom kapitalförsörjning och produktutvecklingssvårigheteri den kontinuerliga driften. Inom byggnadsindustrin torde de mest näraliggandeproblemen i stället sammanhänga med den rådande företagsstrukturensutseende och de speciella problem som kan återföras till en diskutabelutveckling av bolagsbildningen. 1977/78:40 33 Varuhandelns andel av den totala produktionen har sjunkit från till i löpande priser.Sysselsättningstillväxten var andra hälft högre än förnäringslivet i dess helhet. Under den därpå följande femårsperioden var dendäremot något långsammare. Investeringsutvecklingen har under hela periodenvarit svag med en ringa eller negativ volymsförändring i de årligainvesteringarna. Företagsbeståndet inom varuhandeln undergick under1960-talets andra hälft en viss minskning för att därefter åter öka. År 1975uppgick antalet företag enligt den officiella statistiken till ca 53 000. har framför allt de medelstora företagens andel avföretagsbeståndet minskat. Sysselsättningen inom varuhandeln haj- under sammatid ökat från 485 000 till drygt 500 000 anställda. förstahälft har framför allt de medelstora varuhandelsföretagens liksom vissa störrepartihandelsföretags (200-500 anställda) andel av sysselsättningen minskat. Antalet företagsförvärv har inom vamhandeln i likhet medindustrisektorn ökat kraftigt , från ca 60 till 200förvärv . Antalet av företagssamgåenden berörda arbetstagare är dock. iförhållande till näringsgrenens totala sysselsättning, i nivå med den totalafusionsaktiviteten i näringslivet. Det kan konstaleras att förvärven inomvamhandeln i högre grad än för andra näringsgrenar avser uppköp av mindreföretag (färre än 50 anställda). Andelen storföretagsförvärvare är också störreän i flertalet andra näringsgrenar. Konkursfrekvensen inom handeln var andrahälft avsevärt högre än inom andra näringsgrenar. Av industriverkets nämndakonkursutredning framgick att konkursfrekvensen inom handeln vardubbelt så hög som i industrisektorn. Detaljhandeln svarade också för denandelsmässigt dominerande delen av samtliga konkurser i näringslivet, mer än50%. Samiidigi bör noteras att denna del av varuhandeln inte svarar för mer än16% av föreiagsbesiåndei. långtidsutrednings belänkande (SOU 1975:89)samt bilaga 4 (SOU 1975:97) Varuhandeln . framhölls allstrukluiförändring-arna inom dugligvarnhanddn varit särskilt kraftiga jämförtmed varuhandeln i övrigt. De yttre rationaliseringarna har inneburit en oftastark koncentration till stora, centralt belägna butiksenheter samt ettbortfall av mindre företag och försäljningsställen. Inom hela dagligvaruhandelnkan antalet nedlagda butiker uppskattas till ca 1 300 per år.Under 1970-talels första hälft har däremoi nedläggningsfrekvensen avtagitbetydligt. Antalet årliga nyetableringar har rört sig om inemot 200 butiker,huvudsakligen i nybyggda bostadsområden och köpcentra. Butikskoncentrationen har inneburit vissa fördelar förkonsumenterna bl. a. genom den kostnadspress som övergången till stordriftmöjliggjort. har dock följt, särskilt i glesbyggdsområden, sämretillgänglighet till den basservice som dagligvaruhandeln utgör. 1 utvärderingenav läns-i 1977178. Prop.1977/78:40 34 planering 1974 (SOU 1974:91) Politik för regional balans,framgår också att sysselsättningsutvecklingen inom varuhandeln under perioden1965-1974 varit särskilt ogynnsam i norra och mellersta . Mot bakgrund av de problem som denna utveckling givitupphov till, tillsattes den slalliga distributionsutredningen . 1utredningens betänkande 1975 (SOU 1975:69) Samhället och distributionen,föreslogs bl. a. ett ökat kommunalt ansvar för planeringen avvaruförsörjningen, en särskild tillståndsprövning för etableringar av nyabutiker och en anmälningsplikt vid planerade butiksnedläggningar. Regeringenhar redovisat sina ställningstaganden i dessa frågor i propositionen(1977/78:8) om åtgärder på distributionsområdet. Nedläggningen av mindre butiker inom dagligvaruhandelnförväntas enligt långtidsutredningen fortgå i relativt snabb takt underåterstoden av . Till betydande del sammanhänger detta med de kraftigakostnadssiegringar som förutses på personalsidan. bedömerdock att detta inte slår hårdast på den allra minsta storiekskategorin medingen eller 1-2 anställda, utan kommer att påverka nedläggningsfrekvensenkraftigast inom företag av något större storlek än denna. Enligt distributionsutredningen tyder tillgängligtmaterial på att kostnads- och lönsamhetssituationen är betydligt mer gynnsam istora enheter än i små. Sedan hänsyn tagits till "normal" ersättningtill innehavaren och medhjälpande familjemedlemmar blir nettovinsten negativ imindre butiker. Någon förändring i tiden i detta avseende har utredningen inlekunnat skönja. För finansiering av etableringar och utvidgningar finnsinom de olika dagligvarukedjorna särskilda kreditmöjligheter. Inomkonsumentkooperationen sker en viss självfinansiering genom de anslutnamedlemmarnas insatskapital och icke uttagen återbäring samt genom lån frånKooperationens Pensionsanstalt. Inom ICA förekommer ett flertalfinansieringsformer mellan regionföretagen och den enskilde köpmannen. Vidarefinns ett huvudsakligen av livsmedelsindustrin finansierat kreditinstitut, ABHandelskredit. Detta bolag inriktar sin långivning på företag som önskar ha enmera obunden ställning gentemot de stora grossistföretagen. Utvecklingen inom partihandeln har på flera områden gåttmot en ökad integration med både detaljhandeln och industrin.Fusionsaktiviteten har varit betydande inom partihandeln. Flera av de storakoncernerna inom partihandeln har varit involverade iföretagsfusioner. har mellan 4 000 och 6 000arbetstagare inom partihandeln berörts av fusioner. Strukturförändringarna inom fuckhandeln har varit relativtsmå. Delta har bl. a. berott på att stordriftsfördelarna inom flertalet delarav denna bransch inte är påtagliga. Konkurrenssituationen är inte heller likautpräglad som inom andra delar av varuhandelsområdet. Fackhandeln är också mertätortskoncentrerad än annan varuhandel och därmed mindre 1977/78:40 35 påverkad av del befolkningsomflyttningar.Fackhandelns bätlre förutsättningar än andra lyper av handelsföretag attanpassa sig till en förändrad konkurrenssituation har framgått av enundersökning vid rörande stormarknadernas effekter.Effektmätningar av stormarknadsetableringar i (1975). Av en i distribulionsutredningens betänkande redovisadundersökning rörande den textila beklädnadshandeln framgår att antalet butikerför försäljning av beklädnadsvaror minskade till6 800. I förhållande till nedläggningarna av livsmedelsbutiker var nedläggningarnai beklädnadshandeln förhållandevis måttliga. Väsentligt förbeklädnadshandelsföretagens överlevnad synes ha varit förekomsten av storaskillnader mellan olika butikers sortiment. Vidare har möjligheterna att arbetamed betydande bruttomarginaler haft belydelse. Den övriga fackhandeln har. enligt beräkningar gjorda avkoncentrationsutredningen i betänkandet (SOU 1968:6) Struktumlveckling och konkurrensinom handeln och , minskal från ca 22 000 butiker år1963 till 18 000 butiker ar 1972. Fackhandelsbutikerna har, såväl påbeklädnadssidan som inom andra områden, fått vidkännas en ökad konkurrens frånvaruhus och stormarknader. Även dagligvaruhandeln har i växande omfattningutvidgat sitt sortiment mot fackhandelsartiklar. Utvecklingeninom fackhandeln har gått mot en ökad samverkan mellan företagen i ekonomiskaoch andra frågor. Antalet fackkedjor uppgick enligt distribulionsutredningenlill ett 30-tal. Samarbetet inom kedjorna avsåg urspmngligen främst varuinköp,men har senare vidgats till all omfatta bl. a. reklam, utbildning ochfinansieringsverksamhet. Frågan om kapitalanskaffning har under senare åralltmer aktualiserats från fackkedjorna. Vissa kedjor har som nämnts bildategna finansieringsinstitut. Dessa är ännu relativt små. Inom vissa områden, t.ex. inom färg- och pappershandeln, har fabrikanterna engagerat sig ikreditgivning lill detaljhandeln. Samhällets mål för service har behandlats i olikasammanhang. Vid riksdag konkretiserades sålunda målen förregionalpolitiken, bl. a. vad avser kraven på god serviceförsörjning -åtkomlighet och standard - för glesbygdsbefolkningen. För att tillgodose dessamål spelar i synnerhet de mindre företagsenheterna en väsentlig roll. Här börockså nämnas det statliga stödet till kommersiell service i glesbygd, som sedanden utgår huvudsakligen inom del inre stödområdet. a. förmånliga lån till näringsidkare med försäljningsställe fördagligvaror. Ett mera samlal grepp på varuförsörjningsfrågorna tas uppi regeringens framlagda proposition (1977/78:8) med förslag tillåtgärder på distributionsområdet. Där anges som utgångspunkt att alla medborgareskall kunna ordna sin försörjning med främst dagligvaror med rimlig insats avtid och eget arbete. I propositionen anges vilka åtgärder som bör vidtas föratt klara denna målsättning. Bland dessa kan här nämnas förbättrade finansieringsmöjligheter. Prop.1977/78:40 36 Den privata delen av samfärdselsektorn domineras avlastbilstransporterna såväl sysselsättningsmässigt som i fråga om antaletföretag. Dessa transporter ökade mycket snabbt , beroendefrämst på den höga tUlväxttakten i bostadsbyggandet och inom den lättareindustrin. De ökade kraven på korta leveranslider och minskad lagerhållninginom företagen har verkat i samma riktning. ökadeenligt långtidsutredning lastbilarnas andel av det totalatransportarbetet i landet på till . För återstoden av 1970-taletförutses en slagne-ring av lastbilsandelen, i första hand beroende på nedgång ide kortväga. Den yrkesmässiga delen av trafiken svarar för den störstadelen av lastbilarnas totala transportarbete, . Mellan 1965 och 1975ökade antalet åkerier i takt med lastbilstrafikens växande betydelse från ca 16000 till ca 21 000. Inslaget av små företagsenheter inom branschen är mycketmarkant. Ökningen koncentrerades också till den allra minsta kategorin åkeriermed endast ett fordon. Dessa ökade sin andel av företagsbeståndet från 68 %till . sjönk dock deras andel avlastbilsinnehavel, från till . Minst gynnsam har utvecklingen varitför åkerier med 2-5 fordon vilka minskat sin andel av såväl antalet åkerier somlastbilarna. Ett karaktäristiskt drag för branschen är den storaanslutningen av åkerier till s. k. lastbilscentraler. Det är främst de mindreåkerierna som är anslutna till sådana centraler. Företagsförvärven är inom denna näringsgren av betydligtmindre omfattning än i flertalet andra delar av näringslivet. I likhei medutvecklingen i näringslivet i dess helhet har dock en avsevärd ökning av detårliga antalet företagsförvärv skett . Frågan om företagsstrukturens ulveckling inom branschenhar behandlats dels i ett betänkande 1971 av utredningen om företagsstruktureninom den yrkesmässiga trafiken (SOU 1971:34) Lastbil och taxi. dels i ett delbetänkande1975 av trafikpolitiska utredningen (SOU 1975:66) Trafikpolitik - behov ochmöjligheter. framhöll i sill betänkande att den under1%0-talet avsevärda nyetableringen inom branschen i betydande utsträckningskett utan föregående planering och att utvecklingen därigenom lett till enföretagsstruktur som inte svarade mot de krav som kunde komma att ställas pa enväl fungerande transportapparat. Utredningen förordade att särskilda åtgärderskulle vidtas i syfte att åstadkomma större effektivitet och ett frånIrafiksäkerhelssynpunkt lämpligare anordnande av trafiken. 1 propositionen1972:81 delade departementschefen uppfattningen att branschen i alltför höggrad engagerade åkeriföretag som saknade förutsättning för en ekonomiskt sunddrift av verksamheten. 1 enlighet med förslagen i propositionen genomfördes bl.a. en utbyggnad av den ekonomiska lämplighetsprövningen och en skärpning Prop.1977/78:40 37 av företagaransvaret i fråga om arbetstids- ochbelastningsbestämmelserna. Trafikpolitiska utredningen konstaterande i fråga omföretagsstrukturen inom åkeribranschen att större företagsenheter erbjuderbättre möjligheter till rationalisering. Vidare kan väsentliga krav som måsteställas vad avser trafiksäkerhet, arbetarskydd, anställningstrygghet etc.bättre tillgodoses inom det större företagels ram. Det undersiröks emellertidatt enbart företagets storlek inte är avgörande vid bedömningen av den lämpligabranschstrukturen. Hänsyn måste tas till bl. a. transportuppgifternas art.Vidare erinrades om den samverkan som sker inom ramen för lastbilscentralernasoch transportförmedlingsföretagens verksamhet och som verkar i rationaliseranderiktning. Med de förändringar som skett inom näringslivet sedan1960-lalets början har transporterna kommit all utgöra en allt viktigareförutsättning för näringslivets fortsatta utveckling. Det är däiför angelägetall ulvecklingen inom transportsektorn och transportföretagen är sådana att deökande kraven på rationella och effektiva transporter kan tillgodoses. Utvecklingen inom transportsektorn är också av avgörandebelydelse för möjlighetema att tillgodose de krav som samhälletsregionalpoliliska målsättningar innebår. Starka samband råder mellan transportsektornsutveckling och en balanserad utveckling av befolknings- och näringslivsstruktureni landets olika delar. Mot denna bakgrund lämnar samhället stöd förvarutransporter från det inie stödområdet samt bidrag till icke lönsambusstrafik. Den privata tjänstesektorn är till sin sammansättningavsevärt mer heterogen än flertalet övriga näringsgrenar. En beskrivning avden strukturella utvecklingen inom området försvåras härmed. Även möjligheternaatt identifiera för näringsgrenen störie gemensamma problem begränsas. Denutvecklingsbild som ges av bl. långtidsutredning ärav detta skälförsedd med betydande reservationer. Tjänstesektorns andel av näringslivets lotala produktionökade från till i löpande priser.Sysselsättningen ökade under periodens första hälft i snabbare takt än förnäringslivet i dess helhet. har sysselsättningen stagneratkring nivån 530 000 anställda. Av den officiella statistiken framgår att beståndet avförelag med anställda inom restaurang- och hotellbranschen, förmedlings- ochuppdragsverksamhet samt rekreations- och reparationsverksamhet mellan åren1969 och 1975 endast undergick en marginell förändring. Sistnämnda år uppgickantalet företag i dessa branscher till ca 55 000. Prop.1977/78:40 38 med fler än en anställd skedde en vissökning av de mindre företagsenheternas andel. Företag med färre än 200 anställda svarade för 72%av sysselsättningen i nämnda branscher. Jämfört med situationen fem årtidigare innebar detta en viss minskning. Förvärvsaktiviteten inom tjänstesektorn är låg ijämförelse med andra näringsgrenar. I likhet med den allmännautvecklingstrenden har det årliga antalet företagsförvärv dockvuxit kraftigt, från ett 20-tal till 1975. Karaktäristiskt förförvärven är att en stor andel vad gäller både säljare och köpare är småföretag. 1 hög grad beror detta på den betydande småföretagsandelen i sektorn. Utvecklingen inom s. k. uppdragsverksamhet är av särskiltintresse. Denna bransch riktar i första hand sitt utbud av tjänster mot andraföretag, inte minst inom industrisektorn. var uppdragsverksamhetenen av de mest expansiva delarna av tjänstesektorn. Antalet företag medanställda ökade till 11 900. Särskilt de minsta förelagskategoriernahar ökat i antal. Sysselsättningen inom uppdragsverksamheten har vuxit till ca 76 000 anställda . Tillväxten har i detta avseende varilstarkast bland förelag med upp lill 20 anställda och de största företagen. Struktur- och koncentrationsförhållandena inomuppdragsverksamheten har belysts i en utredning publicerad av statens pris- ochkartellnämnd , Konsulter i . Det kan av denna konstateras attflertalet typerav uppdragsverksamhet vuxit första år.Undantag härifrån är byggkonsullbranschen samt annons-, reklam- och marknadsföringskonsultverksamheten.Flertalet företag inom sektorn är unga. Detta gäller särskiltADB-konsultföretagen, av vilka har bildats . Företag somarbetar med uppdragsverksmhet avseende administrativ organisation har till etablerats . Det framgår vidare att konsultföretagen i slor ochofta växande omfattning riktar sig mot industrin. Särskilt gäller detta annanleknisk konsultverksamhet än inom byggbranschen samt annons-, reklam- ochmarknadsföringsverksamhel. Betydande regionala olikheter finns i tjänstesektornssysselsättningsutveckling. Äv den totala sysselsättningstillväxten inomtjänstesektorn föll två tredjedelar påstorstadslänen. Som jämförelse skall noteras att storstadslänen år 1970svarade för inte fullt av det totala antalet sysselsatta i landet. Dettaframgår av det betänkande som utredningen om regionalpolitiska styrmedelredovisade . (SOU 1974:82) Samverkan för regional utveckling.Utvärderingen av länsplanering 1974 visar på en för i synnerhet skogslänenogynnsam utveckling av den privata tjänstesektorn under det senaste decenniet.För återstoden av förutses, med undantag av de båda nordligastelänen, en fortsatt krympning av tjänstesektorn. Tjänstesektorn karaktäriseras i vissa delar av enpåfallande hög andel 1977/78:40 39 Sysselsättningsmässigt är detta den del avnäringslivet där småföretagens roll är som mest framträdande. är inom denna sektor större än i andra näringsgrenar. Småföretagsdominansen sammanhänger främst med de speciellaförulsättningar för en starkt decentraliserad och geografiskt koncentreradverksamhet som kännetecknar sektom. Tekniskt betingade stoidriftsfördelar görsig mindre ofta gällande inom denna sektor. har sektorns expansioninneburit ett växande utrymme inte endast för tillväxt hos befintliga företag,utan även vad gäller etablering av nya verksamheter. Etableringshinder i formav höga tröskelkostnader har saknats. 2.5 Problem och utvecklingshinder Företagens villkor bestäms i betydande ulsträckning av denallmänna ekonomiska politiken. Småföretagen likaväl som större förelag baserarsin verksamhet på de förutsättningar som denna politik skapar. En rad för småföretagen speciella, institutionelltbetingade problem kan dock urskiljas. Dessa skall beröras i det följande. Kapitalförsörjningen är för flertalet småföretag enstrategisk faktor. Dessa företag saknar tillgång till aktie- ochobligationsmarknaderna, genom vilka näringslivet i övrigt erhåller inemot 20 %av sin årliga kapitaltillförsel. Småförelagen har oftast en avsevärt sämresoliditet än större företag och är i högre grad hänvisade till upplåning förfinansiering av sina investeringar. Investeringar i produktbyten eller andra förändringarär stora i förhållande till företagets egna resurser. Investeringamaoch därmed lånebehoven är ojämnt fördelade över tiden. Undersökningar av småföretagens lönsamhetssituation pekari olika riktningar. Det är därför svårt att för denna företagskategori i desshelhet bedöma förmågan att generera eget kapital för bland annat investeringsändamål.Variationerna i lönsamheten är betydande i de små storlekskategorierna.