prop · G10319 · 1977-12-31 00:00:00 — a. på att rationaliseringen i första hand är jordbrukarnasegen angelägenhet och sker på den enskilde jordbrukarens initiativ. Statensmedverkan består i att genom bl. a. markpolitiska insatser och statligtfinansieringsstöd underlätta att sådana åtgärder utförs, som är angelägna frånsamhällets synpunkt. Genom rådgivningsverksamheten kan enskilda jordbrukaredels fä impulser till åtgärder, dels få råd i samband med utförandet. Utredningen anser att rationaliseringspolitikensinriktning har haft stor betydelse för jordbrukarnas handlande. a. av jordbrukarnas reaktion på den utökning av rationaliseringsstödet som skeddeåren 1971 och 1972 i form av B-stöd och mjölkstöd. De förbättradestödmöjligheterna markerade ett ökat behov av investeringar förmjölkproduktion. Detta tillsammans med en förbättrad lönsamhet imjölkproduktionen har medfört en mycket kraftig ökning av investeringsverksamheteni denna produktionsgren och därmed också ett ökat behov av statligt stöd. Utredningen framhåller i detta sammanhang att en del avstatens medverkan i jordbrukets rationalisering avser verksamheter som endastkan bedrivas av staten, såsom markpolitiska insatser och statligt stöd. Dessainsatser är av långsiktig natur och det är därför svårt att utvärdera deraskortsiktiga effekt. Enligt utredningens direktiv skall de beslutademålen för jordbrukspolitiken gälla även i fortsättningen. För att inkomstmåletoch effektivitetsmålet skall kunna uppnås fordras enligt utredningenliksom en samordning av prispolitik och rationaliseringspoUtik.Rationaliseringspolitiken bör därför utformas så att den främjar en rationaliseringsverksamhet,som medför att livsmedel över tiden kan produceras till lägsta möjligakostnad, effektivitetsmålet, som i jordbruket yrkesverksamma får delav den allmänna standardstegringen. För att detta skall kunna realiseras fordrasen fortsatt rationalisering av jordbruksnäringen. Ett statligtrationaliseringsstöd till jordbruket får därför även i fortsättningen ansesvara ett naturligt komplement till prisregleringen. Prop.1977/78: 19 128 I praktiken är det få företag, som kan producera livsmedeltill en kostnad, som överensstämmer med vad som teoretiskt sett är den lägstamöjliga. Därför måste av praktiska skäl även företag som producerar till någothögre men fortfarande acceptabel kostnadsnivå kunna anses producera livsmedeltill lägsta möjliga kostnad. Utredningen anser således att effektivitetsmåletinnebär att produktionen av livsmedel skall kunna ske till en med h'änsyntill vad som är möjligt acceptabelt låg kostnadsnivå. Utredningen framhåller att samhället även ställer uppandra mål som berör jordbruket som näringsgren. 1 vissa fall kan dessa mållämpligen uppnås med rationaliseringspolitiska medel, vilket kan motivera avvikelsefrån nyssnämnda huvudsyfte att producera livsmedel till lägsta möjliga kostnadsamtidigt som i jordbruket sysselsatta får del av den allmännastaitdardstegringen. Som exempel kan nämnas regionalpolitiken, som kanmotivei-a ett särskilt stöd till jordbruket för att irpprätt-hålla engeografiskt väl differentierad jordbruksproduktion. Vidare kan stöd tilljordbruk i glesbygder motiveras av sysselsättningspolitiska skäl. Rationaliseringsprocessen inom jordbruket har pågått underlång tid och medfört att produktionsresurser, främst arbetskraft, har flyttatsöver från jordbrukssektorn till andra sektorer. Denna överföring har under1950- och 1960-talen medfört samhällsekonomiska vinster. tycksden samhällsekonomiska vinsten av en resursöverföring ha blivit relativt settmindre. Utredningen anser att överföringen av resurser frånjordbruket till andra sektorer och omfördelningen av resurser inom jordbruketbör ske i en balanserad takt. Den balanserade utvecklingen bör vara detidealtillstånd, som eftersträvas vad beträffar rationaUseringsprocessen. Destatliga insatserna kan därför behöva varieras med hänsyn till skildaförutsättningar i olika delar av landet, vid olika företag etc, varvid ävenicke ekonomiska mäl såsom regional balans, produktionsmålsättning, miljövårdetc. Utredningen har mot denna bakgrund delat upprationaliseringsstödet i särskilt regionalpolitiskt jordbruksstöd. Det allmänna rationaliseringsstödet föreslås kunna utgå ihela landet oeh utgöra grunden för det statUga rationaliseringsstödet tilljordbruket. Stödet syftar till att underlätta att målet förrationaliseringspolitiken skall kunna uppnås. Det innebär att stödet bör främjaen rationaliseringsverksamhet som medför att jordbruksprodukter kanframställas till en acceptabelt låg kostnadsnivå. Stödet bör underlättauppbyggnaden av långsiktigt bestående och rationella enheter. bör manbeakta att ett effektivt utnyttjande av befintliga resurser vid företag som 1977/78: 19 129 inte är långsiktigt bestående i många fall innebär attdessa företag på kort sikt kan uppfylla effektivitetsmälet. För att främja rationaliseringen av jordbruksnäringen iområden med sämre förutsättningar för en allsidig jordbruksproduktion behövsenligt utredningen ett regionall rationaliseringssiöd. Detta stöd bör ha sammasyfte som det allmänna rationaliseringsstödet och utgöra en komplettering avdetta i de delar av landet där annars inte sådana in-vesteringsätgärder kommertill stånd som medför att det rationaliseringspolitiska målet kan uppnås. I vissa områden, framför allt i norra inland,finns i stort sett enbart sädana jordbruksföretag som varken kan komma i frågaför allmänt rationaliseringsstöd eller regionalt rationaliseringsstöd. Ettstöd till dessa företag kan dock enligt utredningens mening i vissa fall varamotiverat av såväl sysselsättnings- som regionalpolitiska skäl. Om samhälletav olika skäl vill behälla sådana bygder befolkade, har jordbruket ofta storbetydelse för att nå detta mål. Kan annan kompletterande sysselsättningerhållas inom rimligt pendlingsavstånd torde detta i allmänhet varatillräckligt för bygdens fortsatta existens. I en del områden med allmänt svaga förutsättningar för ettnäringsliv saknas emellertid i stort sett möjligheter att erhålla kompletterandesysselsättning utanför jordbruket. Om särskilda stödinsatser därför blirnödvändiga för att behålla sädana områden befolkade, bör dessa insatser ävenomfatta ett stöd till jordbruket. Utredningen anser att ett sådant särskiltregionalpolitiskt jordbruksstöd i princip bör kunna utgå i hela landet. Stödetbör vara en integrerad del av samhällets övriga av sysselsättnings- ochregionalpolitiska skäl motiverade satsningar för alt upprätthållasysselsättning, service m. m. Av de föreslagna stödformerna har såväl det allmänna somdet regionala rationaliseringsstödet ett rationaliseringspolitiskt syfte medandet särskilda regionalpolitiska jordbruksstödet framför allt har ett sysselsättningspolitisktsyfte. För att underlätta bedömningen av vilka företag som har förutsättningaratt uppfylla effektivitetsmålet pä lång eller kort sikt och därmed kunna kommai fråga för rationaliseringsstöd har utredningen delat in företagen i tregrupper. Till utvecklade och utvecklingsbara företag harutredningen räknat företag som har resp. förväntas få en sådan kombination avresurser, att vid en fortlöpande tillämpning av känd teknik jordbruksprodukterkan produceras till lägsta möjliga kostnad, som inkomstmålet för ijordbruket yrkesverksamma uppnås. Dessa företag har förutsättningar attuppfylla målet för rationaliseringspolitiken på såväl lång som kort sikt. Huvuddelen av företagen i denna grupp är att betrakta somutvecklingsbara men ej utvecklade företag. Genom rationaliseringsåtgärder ochytterligare resurstillskott kan dessa företag anpassas och utvecklas 9 1977/78. 1977/78:19 130 så att målet för rationaliseringspolitiken kan uppnås. Föratt underlätta denna anpassning och utveckling anser utredningen att det ärangeläget att statligt stöd för rationaliseringsåtgärder kan utgå till utvecklingsbaramen ännu ej utvecklade företag. Även utvecklade företag bör kunna erhållastatligt stöd för rationaliseringsätgärder, som innebär en rationaliseringinom ramen för befintliga resurser samt för rationaliseringsåtgärder sommedför en jämnare och stabilare sysselsättning för vid företaget befintligarbetskraft. Utredningen framhåller att man vid denna bedömning måste beaktabehovet av att utveckla andra företag i området och förhållandena inom denproduktionsgren som stödet avser. Överlåtelse av utvecklade och utvecklingsbara företag kanenligt utredningen medföra finansieringsproblem för köparen. Samh'ället bördärför med statiigt stöd underlätta att företag tillhörande denna grupp kanöverföras till yngre och välutbildade personer. Till begränsat utvecklingsbara företag har utredningenräknat företag som inte har eller som efter lämplig investering inte kan ansesfä en sådan omfattning och kombination av resurser, att de kan hänföras tillgruppen utvecklade och utvecklingsbara företag. Däremot kan de anses beståendeoch även ha vissa utvecklingsmöjligheter . Dessaföretag uppfyller på kort sikt målet för rationaliseringspolitiken. Till dessa företag bör enligt utredningens förslagstatligt stöd kunna utgå till rationaliseringsåtgärder om resurser med lågtalternativvärde därigenom utnyttjas effektivare än tidigare och det är fråga omen begränsad investering anpassad till befintliga resurser. Vidare skall detvara mindre angeläget att företaget tas i anspråk för strukturrationalisering.Utredningen anser att statligt stöd för nyetablering på begränsatutvecklingsbara företag inte bör utgä annat än i form av övertagande avbefintliga garantilän i de fall brukningsenheten inte behövs för strukturrationalisering. Till företag som inle är utvecklingsbara har utredningenräknat företag som inte har eller som efter lämplig investering inte kan ansesfå en sådan omfattning och kombination av resurser att de vare sig på långeller kort sikt kan uppfylla det rationaliseringspolitiska målet. Därförsaknas enligt utredningen motiv för såväl rationaliserings- som etableringsstödtill denna typ av företag. Åtskilliga av dessa företag bör dessutom sannolikttas i anspråk för att förstärka intilliggande brukningsenheter. Till investeringar i vissa markanläggningar på beståendeåker bör liksom statligt stöd kunna utgå även om marken vidinveste-ringstUlfället inte ingår i ett företag, som har förutsättningar attuppfylla målet för rationaliseringspolitiken. 1977/78:19 131 Utredningen har i särskild ordning behandlat vissa frågorsom har betydelse för rationaliseringsstödets utformning. Utredningens syn pådessa frågor har beaktats i förslagen till statligt rationaliseringsstöd. Frågor om jordbrukets kapitalförsörjningoch hur en tillräcklig mängd långfristigt kapital skall kunna kanaliseras tilljordbrukssektorn anser utredningen ligga utanför utredningsuppdraget.Utredningen framhåller dock att den totala efterfrågan pä långfristigt kapitalunder senare år har ökat kraftigt. Ätt anskaffa erforderligt långfristigtkapital på fördelaktiga villkor är därför ett problem som jordbruket delar medandra sektorer i samhället. Utredningen anser att omrationaliseringsverksamheten i jordbruket skall kunna fortsätta som ärdet angeläget alt jordbruket tillförs tillräckligt med långfristigt kapital. Utredningen konstaterar att skuldsättningen inom jordbruksnäringenär relativt låg, vilket till stor del beror på jordbrukets struktur och brukarnasåldersfördelning. Äldre brukare, som förvärvat fastigheten till relativt lågtpris, har ofta en läg skuldsättning. Brukare på framför allt mindrebrukningsenheter, som saknar eller har små utvecklingsmöjligheter, gör ingaeller små reinvesteringar och kan därigenom minska sina skulder och ökanettoförmögenheten. Utredningen framhäller att den enskilde jordbrukarensinvesterings-och finansieringsproblem kan avvika starkt från den bild somerhålls vid en beskrivning av jordbruksnäringens kapitalförhållanden. Det ärframför allt i samband med nyetableringen som en jordbrukare fär svårigheter.De allt högre priserna på jordbruksfastigheter jämte behovet av driftkapitalhar medfört att kapitalbehovet och då framför allt behovet av eget kapital harökat kraftigt. Utförda undersökningar visar att behovet av eget kapital för attstarta utvecklingsbara heltidsföretag ofta är av storleksordningen . och i de bästa jordbruksbygderna ännu större vid nyetablering på entill normalt marknadspris förvärvad fastighet. Skall behovet av eget kapital kunna minskas måstekapitalutgifterna av en nystartad jordbrukaresverksamhetstid begränsas. Detta anser utredningen kan ske dels genom enförlängning av den amorteringsfria tiden för driftslån från högst två tillhögst , dels genom införande av en låneform som möjliggör omfördelning avkapitalutgifterna i tiden. Den läneform som utredningen föreslår benämns lånmed uppskjuten ränta. Låneformen innebär att räntan läggstill kapitalskulden. Därigenom minskas kapitalutgifterna, vilket möjliggör förlåntagaren att klara en högre skuldsättning och därmed minska behovet av egetkapital. Eftersom räntan läggs till kapitalskulden kommerdet belopp som låntagaren skall Prop.1977/78:19 132 betalaränta på att öka. Efter första tioårsperioden löper lånet som ettsedvanligt lån med årliga räntebetalningar. Följande villkor föreslås gälla. Lånetskall kunna utgå i samband med såväl nyetablering som arealutökning om deallmänna villkoren avseende såväl företaget som företagaren är uppfyllda mensökanden icke beräknas kunna genomföra den planerade åtgärden med andrafinansieringsformer på grund av att det egna kapitalet inte är tillräckUgt. Ärsökanden arrendator bör lån med uppskjuten ränta utgå endast om särskilda skälföreligger, såsom uppsättning av större djurbesättning, långvarigt arrendeetc. Lånetskall kunna utgå med högst . Räntanskall kunna läggas till kapUalskulden under högst . Lånetskall amorteras under högst med början senast efter det att denärliga räntebetalningen har börjat. Utredningenanser att låneformen med hänsyn till dess konstruktion bör finansieras via enstatiig lånefond. Det årliga kaphalbehovet för låneformen har utredningenuppskattat till 510 milj. kr. och föreslår att 25 milj. kr. till att börja medavsätts till en statlig lånefond för finansiering av lån med uppskjuten ränta.Detta belopp kommer inte att täcka förväntat kapitalbehov innan återbetalningsker. Utredningen förutsätter därför att beloppet vid behov kan ökas. jord och skog. Utredningen anser att kombinationen jordoch skog sett från jordbrukets synpunkt är fördelaktig. Saknas alternativasysselsättningsmöjligheter erhålls för företaget somhelhet en positiv effekt om arbets- oeh dragkraft kan sysselsättas iskogsbruket. Även från likviditetssynpunkt innebär kombinationen fördelar.LikvidUetspäfrestningar på grund av dålig skörd eller annat oförutsettinkomstbortfall i jordbruket kan under ett enskilt är motverkas med ökatskogsuttag. Rådande företagsstruktur i vissa områden innebär dessutom att vidmånga brukningsenheter är kombinationen jord och skog nödvändig för attbrukaren skall kunna erhålla sin huvudsakliga sysselsättning på brukningsenheten.Vid större företag med anställd arbetskraft medför kombinationen jord och skogstörre möjUgheter att bereda den anställda arbetskraften sysselsättning helaåret. Deltidslantbruket.Den tekniska utvecklingen har medfört att brukaren vid ca hälften av brukningsenheternainte beräknas kunna få en effektiv sysselsättning i jord- och skogsbruketmotsvarande en normal års-arbetsinsats. Utredningen har dock konstaterat attvissa av dessa företag har förutsättningar att uppfylla målet förrationaliseringsverksamheten oeh därför bör kunna komma i fråga för statUgtstöd. Deföretag där brukaren inte har möjlighet att erhålla full sysselsättning ijord- och skogsbruket har relativt liten betydelse för jordbruksproduktionen.Dessa företag som numerärt är en betydande grupp, ca 1977/78: 19 133 65 000, medför från allmän synpunkt säväl fördelar somnackdelar. För-resp. nackdelar kan i olika områden av landet framträda olikastarkt beroende på förhållandena i området och beroende på i vilken situationföretagaren befinner sig. Utredningen har vid utformningen av villkoren fördet statliga rationaliseringsstödet beaktat detta. Utredningen anser attlandskapsvårdande åtgärder i många fall utförs effektivast genom att aktuellaområden används för jordbruksproduktion. Den landskapsvårdande åtgärden bör isådana fall betraktas som en produktionsgren i företaget. Investeringarförorsakade av landskapsvård bedriven i kombination med en rationelljordbruksproduktion bör från stödsynpunkt behandlas på samma sätt sominvesteringar nödvändiga för jordbruksdriften. Utredningen har översiktligt diskuteratfaktorer som påverkat prisutvecklingen på jordbruksfastigheter och vilkaåtgärder som skulle kunna minska efterfrågan och dämpa prisstegringen. Utredningenhar därvid konstaterat att frågan om att dämpa prisstegringen påjordbruksfastigheter är svår att lösa. Denna fråga bör närmast behandlas avden pågående jordförvärvsutredningen. 5.2.3 VUlkor för statligt stöd Allmänna villkor för stöd. För att kunna bedöma vilkajordbruksföretag eller kombinerade jord- och skogsbruksföretag som uppfyllermålet för rationaliseringspolitiken, måste dessa företag uppfylla vissa krav pålönsamhet, likviditet och struktur. Bedömningen av om dessa villkor äruppfyllda bör enligt utredningen göras på samma sätt oavsett om det är fråga omett rent jordbruksföretag eller ett kombinerat jord-och skogsbruksföretag.Detta innebär att de kombinationseffekter som ett kombinerat jord- och skogsbruksföretagkan erbjuda beaktas i rationaliseringsverksamheten. Utredningen anser att vid utvecklade företag skallarbetskraften kunna erhålla en ersättning som överensstämmer med inkomstmåletför i jordbruket yrkesverksamma. Vid ett utvecklingsbart företag behövs iallmänhet investeringar av olika slag för att företaget skall kunna bliutvecklat. ikan nämnda lönsamhetskriterium ofta inteuppnås. För ett utvecklingsbart företag bör därför gälla att den aktuellainvesteringen skall medföra en förbättrad lönsamhet. När företaget efterytterligare investeringar är utvecklat skall inkomstmålet däremot kunna uppnås.Är det fråga om nyetablering bör de investeringar som är nödvändiga för attföretaget skall bli utvecklat kunna genomföras inom en rimlig framtid. Förbegränsat utvecklingsbara företag anser utredningen att något långsiktigtlönsamhetskrav inte bör ställas upp. Vid dessa företag bör det varatillräckligt att åtgärden leder till en förbättrad lönsamhet. Likviditetskravet för ett utvecklat eller utvecklingsbartföretag bör in- 1977/78:19 134 nebära att brukarfamiljen på såväl kort som lång siktskall kunna göra ett acceptabelt kontantuttag från företaget. För begränsatutvecklingsbara företag bör likviditetskravet innebära att nuvarande brukareskall kunna erhålla en total inkomst som gör det möjligt att täcka godtagbaralevnadskostnader. För attkunna påverka strukturrationaliseringen i önskvärd riktning fordras enstrukturbedöinning. Detta gäller både i samband med ansökan om statligt stödoch givetvis även i samband med prövning av jordpolitiska ärenden.Strukturbedömningen har till syfte att klarlägga vilken förändring ifastighets- och produktionsstrukturen som kan leda till att detrationaliseringspolitiska målet uppfylls på såväl lång som kort sikt. Vidstrukturrationaliseringen bör man enligt utredningen eftersträva en frånsamhällets synpunkt lämplig utveckling. Det alternativ som framstår somföretagsekonomiskt rationellt behöver nödvändigtvis inte alltid varasamhällsekonomiskt rationellt. Som exempel anges att ett arealtillskott pålångt avstånd från brukningsenheten kan vara företagsekonomiskt rationellt meninte samhällsekonomiskt rationellt om arealen kan brukas från nägon mervälbelägen brukningsenhet. Likaledes anges att expansion av animalieproduktionkan vara företagsekonomiskt rationell men inte alltid samhällsekonomisktrationell om produktionen bidrar till ett exportöverskott som måste avsättasmed förlust. I ett långsiktigt perspektiv måste eftersträvas att bygga upputvecklade företag, medan i ett kortsiktigt perspektiv även mäste beaktas attdet finns fasta resurser i jordbruket, vilka saknar eller har ett lågt alternativvärde. Utredningenframhåller att i den pågående strukturomvandlingen i samhället är det angelägetatt man har en samhällsekonomisk helhetssyn. Jord- och skogsbruket bör därförkomma in i ett större sammanhang för att den strukturpolitiska planeringen pådetta område inte skall kollidera med annan samhällsplanering. Samhällsekonomisktmotiverade avväganden är angelägna i de områden, som är mest känsliga förstrukturpolitiska insatser, dvs. där näringslivet är svagt utvecklat och därdet finns små möjligheter att utveckla ett företagsekonomiskt rationelltjordbruk. Det är enligt utredningen framför allt i sådana regioner, som densamhällsekonomiska nyttan av en på företagsekonomiska grunder baseradstrukturrationalisering inte är uppenbar. Utredningenhar, som tidigare redovisats, delat in jordbruksföretagen i tre grupper. Attange hur företag tillhörande resp. grupp resursm'äs-sigt skall se ut är enligtutredningen inte möjligt eftersom resurserna och resurssammansättningenvarierar med hänsyn till driftsinriktning, företagets geografiska läge m. m.Formulering av strukturkriterier för de olika grupperna av företag får därförnärmast karaktär av en beskrivning av vilka faktorer som bör beaktas vidstrukturbedömningen och vilken betydelse resp. faktor bör tillmätas. Utredningen anser att vid utvecklade och utveaklingsbaraföretag bör 1977/78: 19 135 i samband med nyetablering brukningsenheten redan ha ellerbedömas inom en rimlig framtid kunna få ett arealunderlag, som ensamt ellertiUsammans med lämplig animalieproduktion möjliggör en rationell drift. Byggnadsbeståndetbör vara av sådan beskaffenhet att det i befintligt skick eller efterföretagsekonomiskt försvarbara investeringar kan utnyttjas rationellt. Islättbygderna bör brukningsenhetens arealunderlag och arrondering tillmätasstor betydelse. 1 mellanbygder och skogsbygdsbetonade områden är möjligheternaatt utöka företagens åkerareal sämre. 1 dessa områden finns ofta möjlighet attkomplettera med skog. Strukturbedömningeni samband med en rationaliseringsåtgärd bör i princip ske på samma sätt som vidnyetablering. Med hänsyn till att strukturrationaliseringen i stor utsträckningär knuten till den tidpunkt då brukaren på grund av ålder upphör med sinverksamhet kan det dock vara motiverat att vid bedömning av möjligheterna attpå sikt bygga upp ett utvecklat företag tillmäta arealunderlaget relativt settmindre betydelse än vid nyetablering. Möjligheter att utöka arealunderlagetbör emellertid finnas även om det inte kan förutsättas ske inom en snarframtid. För att ett företag skall kunna anses vara begränsatutvecklingsbart måste det ha befintliga resurser som eventuellt efter enbegränsad investering kan utnyttjas under nuvarande brukares återstående yrkesverksammatid. Vidare skall inte företaget ha en avgörande betydelse för utvecklingen avangränsande företag . Med inkomstmålet som bakgrund anser utredningen attmålgruppen för rationaliseringspolitiken bör omfatta i jordbruketyrkesverksamma, med huvudsaklig sysselsättning i jord- och skogsbruk. Som kriterier på personer som bör kunna komma i fråga förstatligt stöd föresläs därlör gälla att vederbörande skall kunna fä sinhuvudsakliga sysselsättning pä och kunna ta sin huvudsakliga inkomst från denbrukningsenhet som stödet avser. Utredningen anser att sysselsättningskriterietär viktigast. Inkomstkriteriet bör närmast ses som en spärr mot att statligtstöd inte skall kunna utgå i sådana fall då sökanden för sin försörjning inteär beroende av den inkomst, som kan erhållas från brukningsenheten. 1 sådanafall kan sökanden inte anses innefattas i målgruppen förrationaliseringspolitiken. Utredningens principiella bedömning av begreppethuvudsaklig sysselsättning är att företagarens efter normal effektivitetberäknade arbetsinsats i företaget skall uppgå till minst hälften av en normalårs-arbetsinsats.