prop · G103186 · 1977-12-31 00:00:00 — De nu nämnda försäljningsformemaföreslås dock även i fortsättningen, med vissa undantag som berörs i detföljande, få bedrivas utan tillstånd. Detbör betonas att sådana försäljningsformer som sedvanlig torghandel och handelpå marknad som regel bör avses bedrivna på ett tillfälligt begagnatförsäljningsställe, även om försäljningen skulle förekomma regelbundet på enoch samma plats . Enligtnuvarande bestämmelser får tillfällig handel med livsmedel m. m. fritt bedrivasav utlänning som har permanent uppehållstiUstånd. Det bör därvid beaktas attmedborgare i annat nordiskt land inte kan få permanent uppehåUstiUstånd. Ifråga om rätten att idka näring i allmänhet har införtsbestämmelser varigenom utlänning som är bosatt här i riket och som harpermanent uppehållstillstånd eller är medborgare i , , Islandeller har likställts med svensk medborgare. Motsvarande bestämmelser bör lämpUgengälla även beträffande rätten att bedriva tillfälUg handel med Uvsmedel m. m. Tidigarehar framhåUits (se avsnitten 8.3.4 och 8.4.2) att vissa skäl talar för enreglering av torghandeln och handeln på marknad. I avsnitt 8.9.1 föreslås vissaändringar som syftar till att stärka konsumentens ställning. Det kan emellertidifrågasättas om inte ytterUgare åtgärder bör kunna vidtas för att uppnå enbättre kontroU av dessa försäljningsformer. EnUgtlagen (1968: 555) om rätt för utiänning och utiändskt företag att idka näringhär i riket krävs som regel att utlänning skaU vara bosatt här i riket för attnäring skall få bedrivas. Utlänning som har närings- Prop.1977/78:186 83 tillståndfår fritt bedriva exempelvis torghandel och handel på marknad. Däremot får tiUfälUg.handel med livsmedel m. m. f. n. fritt bedrivas endast om utlänningen harpermanent uppehållstillstånd. De bestämmelser som harföreslagits beträffande utlännings rätt att driva tillfäUig handel medlivsmedel m.m. bör lämpligen kunna gälla även beträffande rätten att drivatorghandel och handel på marknad. Genom att ett krav på bosättning och permanentuppehållstillstånd eller medborgarskap i annat nordiskt land stäUs upp kommertorghandel och handel på marknad som regel att bedrivas endast av sådanutlänning som har varit bosatt i riket eller som har en närmare anknytninghit. Från konsumentsynpunkt kan därigenom den fördelen vinnas att denna handelkommer att bedrivas under mera fasta och kontrollerbara former, vilket bl. a.torde kunna underlätta för konsumenten att nå tiUfälliga försäljare förreklamation eller liknande. Dennu föreslagna regleringen beträffande torghandel och handel på marknad bördäremot inte avse de försäljningsformer som i övrigt f. n. omnämns i 1 § andrastycket under punkterna 25. Dessa försäljningsformer torde utövas endast imindre omfattning. Vad gäller handeln på mässa och utställning kan som skäl moten reglering vidare anföras dessa försäljningsformers ofta internationellaanknytning. 8.8Tillståndsprövningen (4 §) Enredogörelse för gällande rätt har lämnats i avsnitt 3.3.9 (s. 46 ff). Synpunkterhar framkommit såväl om att tillstånd att driva tillfällig handel har meddelatsi en alltför Uberal anda som om att tUlstånds-reglerna behöver mjukas upp. Härföreligger anledning endast att närmare behandla tiUståndspröv-ningenbeträffande annan handel än handel med varor som tillhör konkursbo. Enligtnuvarande bestämmelser får tillstånd lämnas endast om särskilda skälföreligger. Vid bedömningen skall främst beaktas om den den avsedda handeln ärav väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Inteheller bör tillståndsprövningen ges någon annan inriktning än atttillstånd skall ges mycket restriktivt. För att tillstånd skall kunna ges bördärför även i fortsättningen i allmänhet krävas att den avsedda handeln är avväsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. I förarbetena till de nugällande bestämmelserna framhålls att det för att en försäljning skall kunnasägas ha väsentUg betydelse från konsumentsynpunkt måste krävas att den täckerett behov hos konsumenterna, vilket inte annars kan tillgodoses på orten. Detkan här vara skäl ätt närmare klargöra grunderna för tillståndsprövningen idetta av- 1977/78:186 84 seendeoch utveckla de omständigheter som i allmänhet bör beaktas vid bedömningen avhandelns betydelse. Detbetonas i förarbetena (jfr s. 35) att tUlfälUg handel som endast förekommer dåoch då i en ort i aUmänhet inte kan utgöra någon fullgod ersättning för denfasta handeln. På lång sikt torde det därför vara en nackdel frånkonsumentsynpunkt om den tillfälUga handeln får sådan omfattning att den slårut fast handel inom vissa branscher i en ort. Risken för ett sådantutkonkurrerande borde inte, framhålls det, lämnas obeaktad. Regeringenhar i ett ärende närmare uttalat sig angående grunderna förtillståndsprövningen. För att tillfällig handel skall kunna sägas vara av väsentUgbetydelse från konsumentsynpunkt måste det krävas att den täcker ett behov hoskonsumenterna, vilket annars inte kan tillgodoses med rimliga uppoffringar. TiUfälUghandel på en ort där det finns fast handel med varor av samma slag kan iallmänhet inte anses vara av väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Vad gällertillfälUg handel på andra orter bör som ett led i bedömningen av handelnsbetydelse från konsumentsynpunkt prövas, vilka uppoffringar i fråga om restid enkonsument rimligen bör behöva göra för att få tillgång till varan. Anledningsaknas att avvika från de grundsatser som här har tillämpats. Den tillfäUigahandeln kommer i allmänhet att ställas i relation till den fasta handeln. Vissakrav bör kunna uppställas på den fasta handeln vad gäller dess varor i bl. a.pris- och kvalitetshänseende. Det torde ligga i sakens natur att den tillfälUgahandeln ofta kan tillhandahålla varor till ett lägre pris än den fastahandeln-, vilket i och för sig kan- vara ett konsumentintresse. Dennaomständighet bör dock endast sammantaget med andra faktorer kunna leda tillden bedömningen att den tillfälUga handeln bör få tillåtas förekomma. Vidbedömningen av den tillfäUiga handelns betydelse bör också i allmänhet beaktashandelns huvudsakliga inriktning. Den tiUfälliga handeln kan exempelvis vara huvudsakUgeninriktad på orter inom områden, där avståndet i de flesta fall ärförhållandevis kort tUl närmast belägna ort med fast handel med varor av sammaslag. I ett sådant fall torde det inte vara allmänt angeläget att handeln fårbedrivas trots att kanske några av berörda orter är belägna på ettförhållandevis långt avstånd från ort med fast handel. Om däremot handeln ärhuvudsakligen inriktad på glesbygdsområdena, där avståndet i de flesta fall ärbetydande till närmast belägna ort med fast handel med varor av samma slag, kandet å andra sidan finnas anledning att tillåta den tillfälliga handeln. I ett avregeringen prövat ärende angående tillfäUig ha'ndel med vissa damkonfektionsvarorsom var huvudsakligen inriktad på glesbygdsområden. 1jfr s. 56 dnr 1575/77.' 57ff, 64. 1977/78:186 85 där avståndet i flertalet fall var betydande till närmastbelägna ort med fast handel, finns uttalanden härom. I beslutet anförs sålundaatt det allmänt får anses angeläget att tillfällig handel kan bedrivas inom deavsedda glesbygdsområdena i skäUg omfattning. Deuppoffringar som konsumenten rimligen bör få godta eller vilka krav som börkunna uppställas på varornas tillgängUghet måste variera med hänsyn bl. a. tillvarornas beskaffenhet och till de vitt skilda förutsättningama på olika orteroch inom olika regioner. Det är därför knappast möjligt att ange någragenerella normer som bör tillämpas vid bedömningen. Av några ärendeni framgårdock att konsumenten i fråga om mindre ofta återkommande varuinköp i allmänhetbör godta större uppoffringar i fråga om bl. a. restid än i fråga om oftaåterkommande inköp. I det tidigare berörda ärendet som gällde tillfällig handelmed vissa damkonfektionsvaror inom glesbygdsområden uttalade regeringen ibeslutet att handeln inte borde få bedrivas i sådan närhet av orter medlikartad fast handel att det menUgt påverkade den fasta handelns förmåga attstadigvarande svara för varuförsörjningen. Detta ansågs i beslutet bli falletom det avstånd varom var i fråga understeg vad som kunde anses vara det iallmänhet största godtagbara inom länet avseende ofta återkommande behov. Deriktlinjer för bedömningen som regeringen har slagit fast i detta ärende börkunna tjäna till ledning vid den fortsatta tillämpningen. Vissaallmänna riktlinjer i fråga om de uppoffringar som bör kunna krävas avkonsumenterna för att få tillgång till kommersiell service har vidareformulerats av glesbygdsutredningen i betänkandet "Kommersiell service iglesbygder" (SOU 1972: 13). a. målsättningen för försörjningen med kommersiell service.Enligt utredningen (s. 65 ff) kan man schematiskt uppställa oUka"behovsnivåer" och mot dessa svarande servicefunktioner. Det börfinnas en grundläggande lokal servicenivå som avser ofta återkommande eller påannat sätt angelägna behov, vilka bör kunna tillgodoses i alla hushåU utanstort besvär och inom rimligt avstånd för dagliga resor. Till denna servicenivåhör bl. a. Uvsmedelsbutik, järnhandelssortiment och textilvarusortiment. Ifråga om de grundläggande servicefunktionerna kan man inte anseservicesituationen som godtagbar om restidsavståndet överstiger 3045 minuterför enkel resa, dvs. vad som brukar uppfattas som ett rimUgt maximiavstånd för dagUgaarbetsresor. För de mindre ofta återkommande servicebehoven, motsvarande denregionala "behovsnivån", bör servicestandarden i avseende på tillgänglighetkunna anses godtagbar om respektive serviceinrättningar kan nås inom ett partimmar. föreslog att ett visst statUgt stödskulle införas 1 jfr s. 54 ff. - jfr s. 56 dnr 1575/77. Prop.1977/78:186 86 tillbefolkningen i glesbygd. Vid tillkomsten av kungörelsen (1973: 608) om statligtstöd till kommersiell service i glesbygder (ändrad : 789) gjordesvissa uttalanden angående de regionalpolitiska målens innebörd.Stödverksamheten inriktade sig på dagligvaruförsörjningen och avsåg främst det s,k. Departementschefen uttalade (prop. 1972: 111, Bil. 1 s.453 ff), vilket godkändes av (InU 1972: 28, rskr 347), att han deladeglesbygdsutredningens uppfattning att det var nödvändigt att ge målsättningenför serviceförsörjningen en relativt vid och allmän formulering. Som ettallmänt riktmärke borde gälla att alla skulle få tillgång till entillfredsställande service i hemorten eUer inom räckhåll från hemorten. Han deladesynpunkterna på servicenivåer. Vissa avsteg från de angivna restidsavståndenframstod dock som ofrånkomliga vid en realistisk bedömning. Vad utredningenhade anfört ansågs dock i allt väsentUgt kunna Ugga till grund för den fortsattaplaneringen. 1977/78: 8 om åtgärder på distributionsområdet! föreslås vissa åtgärderför att trygga medborgarnas varuförsörjning. En utbyggnad av glesbygdsstödetföreslås bl. a. till att avse hela landet. Vidare föreslås att kommunerna påfrivillighetens väg bör genomföra en planering av varuförsörjningen för områdendär servicen är eller väntas bli problematisk och där stödåtgärder bliraktuella. Propositionen bygger bl. a. på distributionsutredningens betänkande"Samhället och distributionen" (SOU 1975: 6970). Utredningen angervissa allmänna krav och önskemål, som distributionssystemet bör uppfylla. Vad gäUermålet för distributionen och de tillgänglighetskrav som kan uppställas anför ipropositionen föredraganden (s, 79 ff) bl. a. att förutsättningarna på olikaorter och i olika regioner är så vitt skilda att även mera allmänt formulerademål med svårighet kan ges en meningsfull innebörd. En självklar utgångspunktär dock att alla medborgare skall kunna ordna sin försörjning med främst dagUgvarormed rimUg insats av tid och eget arbete. InnehåUet i denna mycket allmänthållna målsättning måste dock kunna variera med hänsyn till bl. a.samhällsutvecklingen i övrigt. Vidtillståndsprövningen bör i aUmänhet beaktas förekommande planer vad gäUervaruförsörjningen så att tillfälUg handel inte tiUåts förekomma i sådanomfattning att syftet med dessa planer motverkas. Varornaskaraktär kan ibland vara av särskUd betydelse vid bedömningen. I vissaspeciella fall torde den tUlfäUiga handeln kunna tillhandahålla sådana varoratt handeln bör få förekomma trots förekomsten av likartad fast handel.Regeringen har i några ärenden- lämnat tillstånd att driva tillfällig handelmed originalkonst och grafik. I besluten anförs bl. a. att handeln är heltinriktad på originalkonst och grafik samt att det måste anses vara önskvärtfrån allmän synpunkt och i konsumen- 1propositionen behandlas f. n. av . - jfr s. 53 dnr 1456/76. Prop.1977/78:186 87 temas intresse att varor av denna speciella karaktär kanspridas och utbjudas i så obundna former som möjligt. Detta synsätt börgivetvis kunna tillämpas även fortsättningsvis. Vidtillämpningen av lagen om tiUfällig handel har ibland konstaterats att vissaomedelbara negativa ekonomiska eller sociala konsekvenser med stor sannolikhetskulle bli följden för sökanden om den tillfälliga handeln inte tillätsförekomma. Vid avvägningen mellan oUka intressen har regeringen i någraspeciella ärenden ansett att det har förelegat ett allmänt behov av att tahänsyn till omständigheter som saknar större betydelse från konsumentsynpunkt.Om särskilda skäl föreligger bör även fortsättningsvis hänsyn kunna tas tillbl. a. sådana omständigheter. Det tordedock endast mera undantagsvis kunna föreligga sådana särskilda skäl atttillstånd kan meddelas på denna grund. Den som före lagens ikraftträdande den 1juli 1976 inte har bedrivit tillfäUig handel torde som regel inte kunna göragällande att särskilda skäl föreUgger. Om tillstånd meddelas kan det finnassärskild anledning att förbinda tillståndet med villkor och föreskrifter.Ibland torde förekommande olägenheter kunna motverkas på så sätt att tillståndlämnas endast för för att bereda sökanden tillfäUe att avvecklarörelsen eller avyttra inneUggande lager. Omständighetersom hänför sig till sökandens personUga förhållanden torde ibland kunna utgörasärskilda skäl att meddela tillstånd. Som ett exempel kan nämnas tillfällighandel som bedrivs av personer som är äldre eller har något allvarUgt handikappoch som har denna form av försäljning som huvudsaklig försörjningskäUa. Dessapersoner torde ofta ha stora svårigheter att kunna övergå till annan lämpUgsysselsättning. Regeringen har i några ärenden lämnat tillstånd med hänsyn tillsökandens personliga förhåUanden. I någraärendens har sökanden anfört bl. a. att han bedrev tillfällig handel sedanflera år tillbaka och hade ett flertal anställda. Regeringen har i dessaärenden lämnat sökanden tillstånd att driva tillfällig handel under enbegränsad tidsperiod för att sökanden skulle få tiUfälle till én successivavveckling. Under vissa förhållanden torde en avveckling av rörelsen bliföljden av att tillfällig handel inte får förekomma. Från allmän synpunkt måstedet anses vara önskvärt att motverka de omfattande negativa ekonomiska ochsociala konsekvenser som en avveckling av en rörelse ibland kan föra med sig.Om exempelvis en etablerad rörelse är inriktad huvudsakligen påtillfällig handel och det är förenat med påtagUga olägenheter att övergå tiUnågon annan försäljningsform bör särskilda skäl kunna föreligga att lämnatillstånd att driva tillfällig handel. Eftersom tiUstånd kan ges endast förbegränsad 1 jfr bl. a. s. 52 dnr 1930/76, s. 53 dnr 1394/77. - jfr bl. a. s. 53 dnr 1394/77 (en och samma sökande). ' jfr s. 52 dnr 1930/76 (en och sammasökande). 1977/78:186 88 tid,får vid förnyad ansökan prövas huruvida sådana förutsättningar för tillståndalltjämt föreligger. Densom regelmässigt säljer eller framställer varor på ett fast driftställe fårenligt nu gällande bestämmelser i 1 § andra stycket punkten 4 fritt bedriva s.k. kompletteringshandel under kringföring eller utomhus. En förutsättning äratt handeln utgör ett underordnat led i den verksamhet som bedrivs på detfasta driftstället. Med driftställe avses endast sådant driftställe som ärbeläget inom riket (jfr avsnitt 3.3.6, s. 41 ff). Ennäringsidkare som bedriver verksamhet på ett fast driftstäUe måste sökatillstånd om han tillfälUgtvis vill använda sig av ett annat driftställe.Detta kan exempelvis bero på att den ordinarie lokalen repareras eller på atthan för en tillfällig utförsäljning vill använda sig av en annan lokal än denordinarie. Frånkonsumentsynpunkt torde det ofta vara Ukgildgt om viss tillfällig handelbedrivs utomhus eller inomhus. Anledning saknas dock att föreslå någon ändringsom skulle innebära att kompletteringshandel fritt får bedrivas såväl inom- somutomhus. Med en sådan ordning synes det vara alltför lätt att kringgåregleringen och bedriva handel inomhus trots att förutsättningarna förkompletteringshandel inte är uppfyllda. Utrymme bör dock finnas för att isärskilda fall kunna ge tillstånd för kompletteringshandel inomhus. Densom vill bedriva kompletteringshandel inomhus inom samma ort som den där detstadigvarande driftstället är beläget, bör som regel kunna göra gällande attsärskilda skäl för tillstånd föreligger. Närdet däremot gäller kompletteringshandel på annan ort bör vid bedömningen hänsyntas till om handeln avser varor som säljs eller tillverkas på det fasta driftstäUet.Om handeln avser varor som endast säljs på det fasta driftstället bör särskildaskäl kunna föreligga endast undantagsvis. Regeringenhar i några ärendeni lämnat en sökande tillstånd att bedriva tillfällig handelmed varor som sökanden själv tillverkade. I besluten anfördes, att sökandenpersonligen tiUverkade de varor ansökningen gällde och även själv skötteförsäljningen. Med hänsyn härtiU och till den ringa omfattningen av den avseddahandeln fann regeringen särskilda skäl föreligga att lämna tillstånd. Somvillkor för tillståndet borde gälla att försäljningen handhades av sökandenpersonligen och avsåg endast de varor som sökanden personligen hade tillverkat. Tillståndbör i fortsättningen kunna ges för kompletteringshandel som bedrivs inomhus omhandeln avser varor som sökanden har tillverkat på det fasta driftstället.Härigenom underlättas för inhemska företag som saknar fasta försäljningsställenatt få avsättning för sina produkter. Det bör dock framhåUas, att det måstevara fråga om produktion i verk- 1jfr s. 53 dnr 1751/76 (en och samma sökande), jfr även s. 54 dnr 2129/77. Prop.1977/78:186 89 ligmening på driftstället och inte endast någon obetydUg hantering ellerbearbetning. Slutligenbör understrykas att tillstånd att driva tillfäUig handel, liksom nu ärförhållandet, inte får lämnas om sökanden är olämplig att driva sådan handeleller om andra omständigheter talar emot att tillstånd lämnas. Detta gäUer ävenom något sådant skäl föreUgger som har angivits i det föregående. 8.9Skyldigheten att lämna information (9 §) Enredogörelse för gällande rätt har lämnats i avsnitt 3.3.10 (s. 48 ff). Synpunkterhar framkommit om att möjligheten tiU reklamation vid vissatillfäUighetsförsäljningar, bl. a. torghandel, ofta är helt obefintUg. Konsumentensbehov av information är särskilt framträdande vad gäller tiUfälUghetsförsäljningar.Det kan ifrågasättas om gällande bestämmelser som berörtillfällighetsförsäljarens skyldighet att lämna information är tUlräckliga föratt tiUgodose konsumentens berättigade intresse av skydd, bl. a. mot utbud avkvalitativt undermåliga varor som inte är värda sitt pris. Densom bedriver tillfäUighetsförsäljningar i de former som f. n. anges i 1 § andrastycket under punkterna 15, bl. a. torghandel och handel på marknad, är vanUgtvisinte skyldig att lämna någon information tiU konsumenten beträffande sitt namn m.m. Som ett undantag bör dock nämnas viss torghandel. Innehavare av fastsaluplats på torg synes i allmänhet vara skyldig att ha en skylt med sitt namnoch adress anbragt på saluståndet (jfr avsnitt 8.3.2). I9 § första stycket anges f. n. att den som driver tillfälUg handel, för vilkenfordras tillstånd, är skyldig ätt lämna viss information. Denna information skalllämnas bl. a. genom anslag vid försäljningsställe och på kvitton.Informationsskyldigheten är dock relativ i den meningen att den får betydelseendast i den mån försäljaren använder sig av exempelvis försäljningsställeeller kvitton. Iavsnitt 8.2.1 har lagen (1971: 238) om hemförsäljning m.m. berörts. Genom dennalag har konsument getts möjUghet att frånträda vissa köp-eller s. k.abonnemangsavtal. Hemförsäljningslagen torde endast undantagsvis bU tillämpligpå tillfälUg handel. Lagen är bl. a. inte tillämplig på rena kontantköp. EnUgt2 § hemförsäljningslagen skall säljaren vid sammanträffandet med köparenöverlämna en underrättelse om köparens rättigheter enligt lagen. UnderrättelsenskaU lämnas och kvitteras på fastställt formulär. Iakttas inte dessabestämmelser blir köparen över huvud taget inte bunden av sin beställning. (Ju 1973: 10) är sysselsatt med en översyn av hemförsäljningslagen och skall Prop.1977/78:186 90 a. om det finns anledning att utvidga lagens tillämpningsområde attomfatta vissa kontantköp. I direktiven berörs även frågan om en generelllagstiftning angående öppet köp. Även denna fråga övervägs av kommittén, somberäknas att slutföra sitt arbete . Iavsnitt 8.7.2 har föreslagits att de försäljningsformer som f. n. anges i 1 §första stycket under punkterna 25 skall anses som tillfällig handel. a. torghandeln och handeln på marknad att bli underkastade debestämmelser som f. n. gäller enligt 9 § andra stycket om skyldighet attmedföra viss legitimationshandling. Ytterligare åtgärder bör emellertid kunnavidtas för att förhindra tillfälUghetsförsäljare att uppträda anonymt i sinmarknadsföring och därigenom undandra sig ansvaret för försålda varor. Dettorde inte vara förenat med någon större olägenhet att en absolut skyldighetföreskrivs för alla tillfällighets-försäljare att lämna viss information. Iannan lagstiftning finns åtskilliga bestämmelser som innebär att säljare ärskyldig att lämna information. Enligtgällande bestämmelser skall information lämnas i eventuell reklam. Innebördenav begreppet "reklam" har inte närmare definierats i förarbetena. Denreklam som förekommer vid marknadsföringen kan vara av skiftande slag och sådanatt den aktuelle köparen kanske inte får tillgång till den åsyftadeinformationen. Bestämmelserna om den absoluta informationsskyldigheten bördärför inte knytas till säljarens reklam utan i stället lämpUgen till deninformation som köparen kan få tillgång till på säljstället. Närdet gäller tillfälUg handel, för vilken fordras tillstånd, bör nian kunnauppställa strängare krav. Det finns anledning anta att konsumenten, om kvittonoch emballage inte förekommer vid handelns utövande, inte alltid lägger påminnet de uppgifter som kan förekomma exempelvis på anslag. Omtillfällighetsförsäljaren uppehåller sig endast påförsäljningsstället torde det i sådana fall ofta vara förenat med särskildasvårigheter för konsumenten att få tag i säljaren. Olägenheterna bör i vissmån kunna motverkas om försäljaren åläggs att vid sammanträffandet med köparentill denne överlämna en handling med den tidigare angivna informationen. 8,10Sanktioner (10 §) Frånflera håll har synpunkter framkommit om att tillfällig handel bedrivs förhåUandevisofta utan tUlstånd men att polisen sällan ingriper. För att motverka dessamissförhållanden har bl. a. föreslagits straffskärpning. Densom driver tillfälUg handel utan tillstånd eller utan att godkänd föreståndarefinns eller i strid mot viUkor eller föreskrifter som kan ha 1977/78:186 91 meddelatsdömes till dagsböter. Till samma straff dömes den som för annans räkning drivereller förestår sådan olovlig handel: Den som bryter mot bestämmelserna omskyldighet att lämna viss information dömes till böter, högst . Brott mot lagen om tiUfällighandel som har föranlett lagföring och fällande dom harredovisats i avsnitt 7.3. Uppgifterna bör ses mot bakgrund av att lagen träddei kraft den 1 juU 1976. Såvitt framkommit harpolisingripanden mot tillfällig handel skett främst efter anmälan från fasthandel, köpmannaorganisationer eller kommunala konsumentverksamheter.