prop · G103105 · 1977-12-31 00:00:00 — Försöksprojektinitieras på olika områden. Ledningsgruppenpoängterar starkt skolans roll i del förebyggande arbetet. För att förslärkaskolans insatser mot missbruk föreslår gruppen atl medel anvisas för eitomfattande projekt som går ut på alt utveckla metoder för skolans verksamhetinom området. Behandlingshemmenutgör enligt ledningsgruppen den vårdresurs som f n, är mestunderdimensionerad. Med ledning av huvudmännens uppskattningar av missbruk ochvårdbehov beräknas behovet av nya behandlings-hemsplalser i landet till ca 160,Huvuddelen av de nya platserna bör kunna inrättas . Enplanering i upptagningsområden förordas. Det statliga bidraget till driften avbehandlingshem föreslås höjt. Överläggningar har också förts med huvudmännenbeträffande utbyggnad av den öppna narkomanvården i form av vårdcentraler o, d.En sådan utbyggnad har redan påbörjats. Gruppen föreslår vidare bidrag lill envidgad försöksverksamhet med behandling a v narkotikamissbrukare vidalkoholpolikliniker och vid inackorderingshem för alkoholmissbrukare m, m. Utbyggnadenav narkomanvården ställer krav på ökade personalresurser. För atl garantera attde nytillkommande behandlingshemmen får kompetent personal föreslårledningsgruppen speciella utbildningsinsatser. Ledningsgruppenanser alt behandlingshemmen i ökad utsträckning bör inrikta sin verksamhet påutbildning och arbete åt de inskrivna. En särskild försöksverksamhet isamarbete med arbetsmarknadsorganen föreslås. Ledningsgruppenframhåller atl familjevården bör kunna utgöra en viktig resurs i vården avnarkotikamissbrukare och ett väsentligt alternativ till institutionsvård, Ellomfattande försöksprojekt föreslås inom detla område. Gruppen betonar vidarevikten av uppmärksamhet och slöd till del värdefulla arbete som ideella ochreligiösa organisationer utför inom narkolikaområdet. Ökat statligt stöd tillsådan verksamhet föreslås. Densvenska behandlingsforskningen på narkolikaområdet har relativt litenomfattning. Ledningsgruppen föreslår att medel beräknas för en väsentligt ökadforskning och utvärdering. Närdel gäller polisens och tullens arbete föreslår gruppen inte några ytteriigareförstärkningar utöver dem som tas upp i årets budgetproposition.Ledningsgruppen konstaterar dock att de särskilda narkotikarotlar som 1976 inrättades inom polisen i 20 län fyller en viktig funktion när detgäller alt bekämpa narkotikahanteringen samt rekommenderar atl denna form avverksamhet far fortsätta. Gruppen har funnit detnödvändigt med genomgripande och snara åtgärder inom kriminalvården. Efterförslag av gruppen har vissa åtgärder redan genomförts. Det gäller bl. a, dels, k, , som innebär alt en frivillig och drogfribehandlingskedja har inrättats vid tre ansiallsen-heier. Gruppen föreslår atlmedel anvisas för liknande verksamhet på andra 1977/78:105 30 håll.Vidare förordas en mer allmän differentiering av de intagna med hänsyn lillnarkotikamissbruk. Som en förutsättning föratt effektivt kunna genomföra dennadifferentiering tillstyrker gruppen en lagstiftning som gör del möjligt altkräva urinprov av intagna för narkotikaanalys. Påförslag av ledningsgruppen har regeringen beslutat om bidrag av bislåndsmedeltill för projekt med syfte att begränsa den illegalaodlingen av opievallmo i vissa länder. Gruppen föreslår att liknande bidragbeviljas även , Ledningsgruppensarbele är avslutat. Gruppen räknar emellertid med atl kunna bibehålla vissverksamhet fram till den , främst för uppföljning av olikaförsöksprojekt, Grundvalenför kampen mot narkotikamissbruket måste vara att samhället inte kan godtanågot annat bruk av narkotika än det som är medicinskt motiverat. Allt annatbruk är missbruk och måste med kraft bekämpas, 1samhällets alkoholpoliliska program är det övergripande målet att begränsalolalkonsumtionen av alkohol. Kampen mot narkotikamissbruket far inte begränsastill alt enbart minska dess förekomst, utan måste syfta till alt elimineramissbruket. Narkotikamissbruket kan aldrig accepteras som en del av vår kultur.Samhällets hårda reaktion mot narkotikabrottslighet framgår klart ilagstiftningen. Grovt narkotikabrott är ett av de allvariigaste brott som mankan begå enligt svensk lagstiftning. Även andra narkotikabrott betraktas somallvariiga. Både alkoholmissbruk ochnarkotikamissbruk kan vara uttryck för psykiska och sociala svårigheter, därorsaken ofta är att söka i samhällets egna brister. I kampen mot missbruket,som i högsta grad är en fråga om atl förhindra dess uppkomst och spridning,måste dessa orsaker bekämpas. Del ställer stora krav på samhället. Socialabrister måste angripas. Otillräcklig sysselsättning, brister i arbetsmiljön ochotillfredsställande boende- och fritidsmiljö är exempel på negativa faktorersom kräver motåtgärder. Det är angelägel att skaipa ett öppnare samhälle med endjupare kontakt och gemenskap mellan människorna. Den enskildes vilja lillansvar och inflytande måste tas till vara. På alla områden måste samhällelsmotståndskraft mot missbruk stärkas. Kampen motnarkotikamissbruket måste spänna över alla delar av samhällslivet. De insatsersom görs är betydande, och de måste fortlöpande förstärkas, 1 detföregående har insatserna översiktligt redovisats. De är alla betydelsefulla,och de kompletterar och samverkar med varandra. Det krävs ett väl utbyggtinternationellt samarbete för att minska tillgången på narkotika. Polisen ochtullen har viktiga uppgifter i kampen mot 1977/78:105 31 narkotikabrottsligheten.De förebyggande insatserna måste vara omfattande och väl utformade. Skolan harhär sitt särskilda ansvar. De som dragits in i missbruk måste tillförsäkrasvård och slöd. Information och forskning måste ha en framträdande plats.Eftersom arbetslöshet lätt blir en grogrund för missbruk måste vi även av dettaskäl göra stora ansträngningar föratt skaffa arbete åt ungdomen. Slutligenmåste alla dessa åtgärder samordnas. Imars begärde jag regeringens bemyndigande att tillkalla en särskildledningsgrupp för narkotikafrågor. Jag anförde därvid att flera initiativ redanhade tagils föratt hejda och begränsa missbruket av narkotika. Med hänsyn tilllägets allvar borde emellertid för en begränsad tidsrymd tillkallas en särskildledningsgrupp med uppgift att föreslå och initiera ytteriigare insatser motnarkotikamissbruket och verka för en samordning av insatserna på området. Medslöd av regeringens bemyndigande tillkallades ledningsgruppen förnarkotikafrågor , Ledningsgruppen härden överiämnatrapporten (Ds S 1978:2) Åtgärder mot narkotikamissbruk. Gruppen har utfört ettomfattande arbete under den korta lid den har haft till sitt förfogande. Denbygger sina bedömningar och förslag på kontakter med politiker och företrädareför olika myndigheter i hela landet. Ledningsgruppen har tagit initiativ tillregionala konferenser i samtliga län, och dess sekretariat har därvid kunnat samrådamed representanter för praktiskt taget alla landels kommuner. Enviktig del av ledningsgruppens arbete har varit alt fä en bällre bild avnarkotikasituationen i landet. Syftet har i första hand varit att skaffa eutillföriitligt underiag för bedömning av vårdbehovet, 1 detta underlag har delsingått en enkät till landets alla kommuner, dels diskussioner vid de regionalakonferenserna, 1 dessa har deltagit - förutom representanter för kommunerna -representanter för landsting, polis, kriminalvård, skola, ideella organisationerm, fl. Vid konferenserna har tre huvudfrågor diskuterats, nämligen: missbruketsutbredning, behovet av vård och andra insatser, förslag till åigärder.Ledningsgruppen framhåller alt man genom denna metod fått en tydligare bild avnarkotikasitualionen i olika landsdelar än man från början hade väntat.Beträffande gruppens bedömning av missbrukets omfattning hänvisar jag lill denavgivna rapporten. Ledningsgruppensinventering av narkotikasitualionen kompletterar den vetskap vi har omnarkotikans utbredning i landet. Som tidigare redovisats har under 1970-laletgenomförts olika undersökningar som till en del belyser narkotikamissbruketsomfattning och utveckling. De har dock främst gällt olika ungdomsgrupper. Vissaav dessa undersökningar sker åriigen, I brottsförebyggande rådetsnarkotikagrupp lämnas vidare fortlöpande informationer om hurnarkotikasitualionen bedöms av de i gruppen representerade myndigheterna. Denbild av narkotikamissbrukels omfattning som ledningsgruppen förmedlar i sinrapport stämmer väl överens med de mera allmänna Prop.1977/78:105 32 bedömningarsom har gjorts i brottsförebyggande rådels narkolikagrupp. vet vidock alltför litet om det s, k, tunga missbrukets utbredning. Framför alllgäller detla de största städerna, tillkallade jag efterbemyndigande av regeringen en särskild utredare för att genomföra enkartläggning av narkotikamissbrukets omfattning. Utredaren lämnade i december1977 rapporten fDs S 1977:8) Undersökningar av narkotikavanor. Denna innehålleren sammanfattning och analys av tidigare genomförda undersökningar m, m.Utredaren planerar en omfattande kartläggande undersökning. Som en förberedelseför denna genomförs vissa provundersökningar. Kartläggningen väntas bligenomförd . När resultatet av uiredningens arbete föreligger bör vi ha ensäkrare grund för bl, a, bedömningen av behovet av vårdresurser på längre siktoch andra insatser för missbrukare, Jagövergår nu till att behandla ledningsgruppens synpunkter och förslag. Förslagensammanfattas i ell program som omfattar följande nio punkter. - Insatser för att intensifieradel förebyggande arbetet och informationen, - Kraftig förstärkning avvårdresurserna för narkotikamissbrukare, - Särskild satsning påfamiljevård inom missbruksområdet, - Särskild utbildning förbehandlingspersonal. - Ökad forskning och utvärderingav pågående behandlingsarbete. - Åtgärder för att förbättramissbrukarnas arbetssituation. - Insatser mot narkotikaproblemeninom kriminalvården. - Fortsalt hög prioritet förnarkolikafrågorna i polis- och tullarbetet. - Internationella insatser. Ledningsgruppenanser att eftersläpningen i vårdutbyggnaden är en av de allvarligare bristernai samhällets åtgärder moi narkotikamissbruket. Insatser inom andra områdenmister sin effekt genom atl missbrukarna inle kan erbjudas vård i tillräckligutsträckning. Inte minst har detta poängterats från polisens och tullens sida.Tyngdpunkten i ledningsgruppens förslag ligger därför på en kraftigförstärkning av vårdresurserna. Jag tar först upp dessa frågor, Våren1968 antog under stor enighet riktlinjer för bekämpande avnarkotikamissbruket. Till gmnd för beslut låg en proposition (prop,1968:7) som byggde på förslag från dåvarande medicinalstyrelsens Prop.1977/78:105 33 Riksdagensbeslut innebar bl, a, att vården av narkotikamissbrukare skulle anordnas inomramen för socialvården och sjukvården. borde utgöra envårdkedja innefattande uppsökande verksamhet, öppen och sluten vård, fortsallbehandling och eftervård. Med hänsyn till de sociala faktorernas roll såväl vidmissbmkets utveckling som vid dess behandling betonade starkt desociala vårdåtgärdernas betydelse och därmed primärkommunernas ansvar förväsentliga delar av vårdkedjan. Den medicinska vården skulle i första handankomma på psykiatrin. De sociala och medicinska insatserna borde samordnasplanmässigt. Någon särvård eller speciell vårdorganisation förnarkotikamissbrukare borde inte inrättas. 1propositionen framhölls atl befintliga vårdresurser inte var tillräckliga föratl ge effektiv vård åt narkotikamissbrukare. Bl.a. ansågs resurserna förfortsau behandling och rehabilitering efter medicinsk vård alltför knappa. Fördessa ändamål bedömdes det värdefullt alt ha tillgång till särskilda behandlingshem.Eftersom det inte fanns sådana hem, föreslogs all staten genom vissa bidragskulle stimulera huvudmännen atl inrätta behandlingshem förnarkotikamissbrukare. Bidragsgivningen borde knytas an till principerna förstatsbidragen till inackorderingshem inom nykterhelsvården. Vidare föreslogsatt statsbidrag skulle utgå för en vårdcentral i för unga narkotikamissbrukare.Riksdagen beslutade i enlighet med förslagen i propositionen. Dennuvarande narkomanvården har byggts upp i huvudsak enligtde riktlinjer som lade fast , Ledningsgmppen redovisar i sinrapport hur långt uppbyggnaden har nått, 18 statsbidragsberättigadebehandlingshem har tillkommit. Det finns f n, 17 statsbidragsberättigadevårdcentraler i storstadsområdena. Liknande insatser görs dock i betydandeomfattning på andra håll inom ramen för socialvården. 1 några kommuner harsärskilda projekt fått stöd från allmänna arvsfonden. Denmedicinska vården av narkotikamissbmkare ankommer i första hand på denpsykiatriska sjukvården. Vården ges både vid öppna mottagningar och i slutenvård. Flertalet missbrukare i slutna institutioner vårdas tillsammans med andrapatienter. Det finns emellertid vissa särskilda kliniker eller avdelningar förnarkoman- eller toxikomanvård. Vid dem finns 470 platser i hela landet.Intagningarna till sluten psykiatrisk vård sker såväl frivilligt som utanmissbrukarens samtycke enligt lagen om sluten psykiatrisk vård i vissa fall(LSPV), Narkotikamissbrukaresom inte har fyllt kan ges vård vid ungdomsvårdsskolor, barn- ochungdomshem samt barn- och ungdomspsykiatriska kliniker. Det finns 18ungdomsvårdsskolor med sammanlagt 510 platser, Alla är tillgängliga för vård avnarkotikamissbrukare. Antalet elever var 823 , varav 438inom skola och 385 utom skola, dvs, i öppna 3 1977/78. 1977/78; 105 34 vårdformer.Narkotikamissbruk angavs som en orsak lill intagningen beträffande avpojkarna och av flickorna. Försöksverksamhet med frivillig vård - även förelever som är - pågår vid 13 ungdomsvårdsskolor. Ledningsgruppenhar varit enig om att lägga tyngdpunkten i sitt arbele på att söka få lillstånd en förstärkning av landslingens och kommunernas vårdresurser förnarkotikamissbrukare. 1 sina kontakter med ledningsgmppen har kommunernaframförallt redovisat behov av fler behandlingshem. På vissa orter behövsdessutom ökade öppenvårdsresurser, I storstadsområdena finns behov avsärskilda akulvårdsinsatser. Ledningsgruppensförslag är att se som en omedelbar nödvändig upprustning av narkomanvårdensresurser. På återstår många frågor atl lösa. Detla gäller t. ex.narkomanvårdens roll i den integrerade socialvård som kan komma att genomföraspå grundval av socialutredningens betänkande. Gruppens arbete har emellertidstarkt medverkat till att aktualisera dessa frågor runt om i landet, 1januari 1978 fanns i 18 behandlingshem för narkotikamissbrukare medtotalt 182 statsbidragsberättigade platser. Därtill fanns ett 60-tal platser avliknande slag men utformade och finansierade på ett sådant sätt att detsärskilda statsbidraget inte har kunnat las i anspråk. Behandlingshemmenär den mest underdimensionerade länken i vårdkedjan. Enligt ledningsgruppenhar många behandlingshem köer av vårdsökande. Vissa hem är å andra sidan intefullbelagda, främst beroende på organisatoriska brister i den totalavårdkedjan. Sammantaget föreligger dock en betydande brist påbehandlingshemsplalser. Bristen återverkar negativt i hela vårdarbetet. Ettframgångsrikt arbete med att motivera en missbrukare för vård spolieras lätt ommissbrukaren måste vänta på plats vid behandlingshem. Detförefaller klart alt narkotikamissbrukarna i allt större omfattning söker siglill den vårdform som behandlingshemmen representerar. Vårdresurserna haremellertid inte byggts ut i takt med den ökade efterfrågan. Bristen är kännbaräven för mindre och medelstora kommuner. Den tveksamhet som uppenbarligen harpräglat huvudmännens inställning till utbyggnad av behandlingshemmen kan hamånga förklaringar. Ledningsgruppen anser sig dock ha konstaterat althuvudmännen i samband med gruppens arbele har visat större benägenhet äntidigare att vilja salsa på behandlingshem. Ledningsgruppen bedömer, motbakgrund av sin inventering av narkotikasituationen i landet och av huvudmännensaktuella planering, all det kommer alt inrältas ytterligare omkring 160 platservid behandlingshem för narkotikamissbrukare huvudsakligen under entvåårsperiod. Prop.1977/78:105 35 Jaghar tidigare - bl. a. vid en överläggning med vissa huvudmän -framhållit att den ökade efterfrågan på vårdresurser för narkotikamissbrukaremåste tillgodoses. Ett av syftena med tillkallandet av ledningsgruppen var attfå till stånd en regional uppföljning av överläggningen. Det är väl känt atlkommunernas ekonomi är hårt ansträngd och att stor försiktighet måste iakttasbeträffande nya utgifter. Jag finner det därför så mycket mer glädjande atthuvudmännen nu planerar i det närmaste en fördubbling av antalet platser vidbehandlingshem. Enligt ledningsgruppens bedömning kommer huvuddelen av de nyaplatserna att kunna anordnas . Även jag förutsätter atl endel av de 160 nya platserna kommerati inrättas under /80,Anslaget för nästa budgetår bör beräknas med hänsyn till detta. Medutgångspunkt från att 40 platser inrältas under innevarande budgetår och 60platser under /79 beräknar jag medelsbehovet för bidrag tillanordnande av behandlingshem för narkotikamissbrukare under femte huvudtitelnsanslag J 3 Bidrag till anordnande av vårdanstalter och inackorderingshem m, m,till I , för /79, Jag har därvid räknat med oförändratbelopp för anordnandebidraget, dvs, , per plats. Delstatliga bidraget till drift av behandlingshem tillkom för all stimulerahuvudmännen till en snabb utbyggnad av denna vårdform. Bidraget har ökats frånursprungliga , till högst , per plats och år. Utan tvivel harbidrag till driftkostnader en större stimulerande effekt än anordnandebidrag.Jag förordar därför en ytterligare höjning av driftbidragen lill högst 60000kr. per plats och år fr.o.m. nästa budgetår. Medel fill driftbidragen anvisasunder femte huvudtitelns anslag J 4 Bidrag till driften av vårdanstalter ochinackorderingshem m, m. Med hänsyn lill den väntade utbyggnaden av plalsantaletoch den av mig förordade ökningen av bidragsbeloppet beräknar jag kostnaden förbidrag till driften av behandlingshem lill , för budgetåret1978/79. Del innebär en ökning med . i förhållande till beräkningenför innevarande budgetår. Sammabidragsregler gäller för såväl behandlingshem som inackorderingshem inomnarkomanvården. De hem som drivs har alla en personaltäthet som gör att debetecknas som behandlingshem. Vissa mindre kommuner hari sina kontakter med ledningsgruppen aktualiserat frågan om alt placeranarkotikamissbrukare vid inackorderingshem för alkoholmissbrukare.Narkotikamissbruket inom dessa kommuner är så begränsat att något behov av egnabehandlingshemsplatser inle anses föreligga. Narkotikamissbrukare bör då kunnaplaceras på inackorderingshem inom nykterhetsvården. Föran möjliggöra vissabehandlingsinsatser vid hemmen behövs personalförslärkning. Kommunerna harpekat på att statsbidrag inte utgår till kostnaderna för personalförstärkningari dessa fall. Med hänsyn härtill föreslår ledningsgruppen att ,ställs till förfogande för en försöksverksamhet med mera behandlingsinriktad 1977/78:105 36 uppläggningav arbeiei vid högst tio inackorderingshem för alkoholmissbrukare. Jaganser i likhet med ledningsgruppen atl del är angeläget atl resurser inomnykterhelsvården utnyttjas även för narkotikamissbrukare, då delta är möjligtoch lämpligt. Jag vill erinra om all statsbidrag utgår till sådanadriftkostnader som föranleds av alt narkotikamissbrukare vistas på enskildavårdanstalter och på inackorderingshem för alkoholmissbrukare. Jag anseremellertid au det system med upptagningsområden som förordas i det följande kantillgodose de mindre kommunernas behov av behandlingshemsplatser. Dessutombehandlas närbesläktade frågor i socialutredningens betänkande, varför den avledningsgruppen aktualiserade frågan kan tas upp i detta sammanhang. Med hänsyntill det anförda är jag inle nu beredd att ansluta mig till ledningsgruppensförslag beträffande inackorderingshemmen, Brislenpå behandlingshem är inte minsl kännbar för små och medelstora kommuner. Deplatser de eventuellt kan disponera är som regel avlägset belägna, Föratttillgodose närhetsprincipen i vården och föratt åstadkomma en jämnarefördelning mellan kommunerna av platserna vid nuvarande och tillkommandebehandlingshem krävs enligl ledningsgruppen en övergripande planering. Gruppenförordar därför alt landet delas in i upptagningsområden. Kommunerna inomvarje sådant område bör planera verksamheten i samverkan med varandra och medlandsting, så atl varje kommun kan få sitt behov av behandlingshemsplalsertillgodosett, I vissa fall kan ett upptagningsområde omfatta ett antalkommuner, i andra fall - t, ex, i norra - två eller tre län. Jag delar ledningsgruppensuppfattning alt en indelning i upptagningsområden medför flera fördelar.Planeringen kan göras övergripande och närhetsprincipen kan bättre tillgodoses.Vidare kan de resurser som finns utnyttjas bättre. Jag tänker därvid på denpsykiatriska och somatiska sjukvården, den psykiatriska barna- ochungdomsvården med dess ungdomshem, ungdomsvårdsskolorna, familjevården m, m.Integreringen av narkomanvården med övrig socialvård och sjukvård underlättaspå detta sätt. Av ledningsgruppens rapport framgår au kommunerna visar slorlintresse för samverkan på detta område. Det är huvudmännens uppgift att beslutaom lokalisering och upptagningsområden beträffande vårdinslitutio-nerna. Jagavseratt senare föreslå regeringen atl uppdra ål att taupp frågan med och dra upp riktlinjer för indelningen i upptagningsområden utifrån desynpunkter som ledningsgruppen anför. Upptagningsområdena bör i störstamöjliga utsträckning sammanfalla med områdesin- Prop.1977/78:105 37 delningarsom redan finns, t, ex, landstingsområden. Planeringen av vården av missbrukarebör anpassas lill den totala instilutionsplaneringen inom kommuner ochlandsting, 4.3.4Vårdcentraler m. m. Somförut har nämnts har man i storstadsområdena anordnat särskild öppenvård förnarkotikamissbrukare i form av vårdcentraler. En utbyggnad av denna verksamhetpågår eller planeras. Jag delar ledningsgruppensuppfattning aU den öppna vården av narkotikamissbrukare är en viktig länk ivårdarbetet. Genom uppsökande verksamhet och fältarbete skapas kontakt medmissbrukare och med ungdom i riskzonen för missbruk. För de senare kanförebyggande insatser vidtas. Kontakten med missbrukarna ger möjlighet attmotivera dem för vård och behandling. Behov av akutvård kan tillgodoses, Isamråd med missbrukaren kan en mera långsiktig planering av vård och eftervårdföretas. Den öppna vården - framför alll vårdcentralerna - bör utgöra en basför rehabiliteringsarbetet. Från denna vårdbas bör man hålla kontakt medmissbrukaren under alla steg i behandlingen. Jagfinner huvudmännens fortsalla satsningar på öppenvården glädjande. Vårdcentralernaför narkotikamissbrukare är emellertid enligt min mening så starktspecialiserade atl de även i fortsättningen endast bör inrättas i storakommuner med uttalade missbmksproblem, 1 övrigt bör den öppna vården avnarkotikamissbrukare utgöra en integrerad del i socialvården. Kostnadernaför bidrag till driften av vårdcentraler för narkotikamissbrukare bestridsöver femte huvudtitelns anslag J 5 Bidrag till kommunala nykterhetsnämnder m,m. Från anslaget utgår även bidrag till viss försöksverksamhet vidnytillkommande alkoholpolikliniker. Statsbidragettill vårdcentralerna ulgår för kalenderår i efterskott med belopp motsvarandehögst av de styrkta nettokostnaderna för driften. Mot bakgrund avledningsgruppens redovisning av huvudmännens planering av nya vårdcentraleroch med hänsyn lill att bidraget utgår i efterskott beräknar jag medelsbehovetför statsbidrag till vårdcentraler under /79 till 13 700 000 knDel innebär en ökning med 3 700 000 kn jämfört med del beräknade beloppet förinnevarande budgetår. Frånanslaget utgår som tidigare nämnts statsbidrag till kostnader för vård avnarkotikamissbrukare vid alkoholpolikliniker enligt de grunder som anges ikungörelsen (1954:431) om statsbidrag lill de kommunala ny kterhelsnämn-dernasverksamhet. Enligt beslut utgår fr, o, m, innevarande budgetår medelfören försöksverksamhet vid nytillkommande alkoholpolikliniker.