prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Om avgälden å andra sidan är för hög i förhållande till aktuelltmarkvärde medför det att tomträtten föriorar i värde och konkurrenskraftgentemot äganderättsfastigheler. Det är därför viktigt atl avgälden avvägs såatt den inte blir vare sig för låg eUer för hög. De överväganden som harredovisats som bakgrund lill HD:s domar visar hur komplicerad denna avvägningär. Detär viktigt alt tomträttens kreditvärdighel inte sätts i fara. Det är därförangeläget att kreditgivaren kan förutse resultatet av en avgäldsreglering medstörre grad av säkerhet än som är fallet. Föratt tomlrättsupplåtaren och tomträtlshavaren skall kunna fömtse vilkentomträttsavgäld som skall utgå för den kommande perioden är det önskvärt allinföra en lagregel som tydligare än nu anger de grunder enligt vilkatomträttsavgälden skall regleras. Härigenom lättas den börda somadministrationen av tomträttsupplåtelsema f n. innebär för kommunerna. Vidarekan antalet domslolsprocesser minskas. Det bör i normalfallet framgå redan avlagregeln till vilket högsta belopp tomträttsavgälden normalt får bestämmas.Intill det beloppet bör det få ankomma på kommunen att la ul högre eller lägreavgäld med hänsyn till den markpolitik som kommunen önskar föra. F.n. bestäms avgälden i principefter en individuell prövning av varje enskilt fall. Avgäldens storlek är, somredan har nämnts, beroende av två faktorer, markvärdet och en skälig ränta pådetta, avgäldsräntan. Ett system som även i forlsällningen ger utrymme för enindividuell anknytning lill markvärdet för varje enskild fastighet ler signaturligt om reformen skall kunna tillgodose sitt syfte. Däremot bör detinföras någon form av schabloner för bestämmande av markvärde och avgäldsränta. Vid avgäldsreglering skallf n. markvärdet motsvara markens marknadsvärde, dvs. det pris marken sannoliktskulle betinga vid försäljning i den allmänna marknaden. Lagstiftningen byggervidare på principen att markvärdet bestäms genom en individuell prövning avvarje enskilt fall. Marknadsvärdet ligger numera till grund även förbestämmande av markens taxeringsvärde. Taxeringsvärdet skall enligt 9 § andrastycket kommunalskatielagen (1928:370) motsvara av marknadsvärdet. Meden ordning som innebär atl den enskilda fastighetens markvärde även ifortsättningen skall läggas lill grund för avgäldsregleringen ligger del näratill 69 Kommittéer: Del II Ju: 15 handsalt pröva om det är möjligt att vid avgäldsregleringen fastställa markvärdetmed utgångspunkt i faslighetens marklaxeringsvärde. Enligt12 § kommunalskattelagen skall allmän fastighetstaxering äga mm endast vartfemte år. Redan när taxeringsvärdet fastställs baseras det på ett gammaltmarknadsvärde, nämligen värdet vid ingången av året före taxeringsåret.Taxeringsvärdet motsvarar dessutom av marknadsvärdet.Kommittén bör överväga möjligheterna all vid användning för del nu aktuellaändamålet justera marklaxeringsvärdet så aU det motsvarar förhåUandena vidregleringstidpunkten. Vidare bör prövas om del finns skäl alt för detta ändamålräkna upp marktaxeringsvärdet till marknadsvärdenivån eller inte. Denvärdering som sker vid allmän fastighetstaxering är inte i alla avseendenanpassad till värderingssituationen vid avgäldsreglering. Mark-taxeringsvärdetomfattar även värdet av sådana anläggningar som inte har skapats av kommunen.Enligt 13 kap. 4 § jordabalken ingår de vid lomträttsupplåtelsen gällandeplanbestämmelsema som eU villkor i upplåtelsen, om inle annat har avtalals.Vid fastighetstaxering utgår man däremot från de planbestämmelser som äraktuella då laxeringen sker. Markvärdet vid fastighetstaxering kan alltså kommaatt bestämmas med beaktande av en byggnadsrält enligt en plan som blivitgällande efler lomträttsupplåtelsen och som tomträtlshavaren därför saknarmöjlighet att utnyttja. 1 tomträltsupp-låtelsen kan vidare ha intagilsbestämmelser, s.k. inskränkande föreskrifter, som gör tomträttshavarens rättatt utnyttja fastigheten mer begränsad än om han hade varit ägare till fastigheten.Markvärdet vid fastighetstaxering faststäUs ulan hänsynslagande till sådanaföreskrifter. 1 taxeringshänseende tillmäts vidare vissa anslutningsavgifterbetydelse. Avgift som tomträtlshavaren har betalat för anslutning t.ex. tillallmän va-anläggning skall i princip beaktas vid fastighetstaxeringen ochkommer alltså aU höja taxeringsvärdet. Om kommittén stannar föratt någon uppräkning av taxeringsvärdet lill marknadsvärdenivån inte skall ske,finns en betryggande marginal för avvikelser av mindre betydelse. Kommittén böri så fall sträva efter att marktaxeringsvärdet skall kunna användas i så storutsträckning som möjligt som utgångspunkt för beräkningen och bara låta merabetydande avvikelser slå igenom vid avgäldsregleringen. Kommitténbör i denna del av arbetet hålla nära kontakt med 1976 årsfaslighetstaxeringskommillé (Fi 1976:05). Svårigheternaatt bestämma markvärdet vid avgäldsreglering har varit av praktisksnarare än av principiell natur. Parterna har sålunda i allmänhet haft klartför sig vilka metoder som kan användas för all bestämma markvärdet. De kanemellertid ha känt sig tvingade att förebringa en vidlyftig utredning somunderiag för bestämning av markvärdet. När del gäller avgäldsräntan harparterna däremot ställts inför principiella problem. 1 praktiken har det ocksåvisat sig att avgäldsräntan har varit den faktor som föranlett de störstasvårigheterna i samband med avgäldsreglering. 1 fråga om bestämningen avmarkvärdet har jag antytt att en individuell anknytning till fastigheten är ennäraliggande utgångspunkt för markvärde-bestämningen. När det gälleravgäldsräntan talar myckel för alt schablonen i stället bör vara genereUtgiltig för en större grupp av tomträtter. Medan individuella omständigheter kanfå ge utslag på markvärdet bör den högsta schablonräntan inte få frångås efternågon individuell prövning. Däremot bör i enlighet med vad jag harsagt kommun vara oförhindrad att tillämpa DelIIJu:15 Skr 1977/78:103 70 Kommunernaspraxis i fråga om avgäldsräntans storiek torde f n. vara mycket skiftande. Dettorde därför knappast vara möjligt att ur denna praxis fä fram en enhetligavgäldsränta som kan användas som schablon för hela landet. Vidbestämmande av en schablonränla gäller del rent allmänt att se till attlomträttsmarken inte fär svårigheter alt hävda sig vid en jämförelse medäganderältsmarken vid valet av boendeform. Närdet gäller att bedöma avgäldsräntans storlek kan man gå fram på olika vägar. är all låta räntan knyta an till kommunens kostnader för sinkapitalanskaffning. Man skulle alltså utgå från den gällandetomträttslåneräntan. Räntan på kommunernas tomträltslån varierade under åren1973-1976 mellan och den uppgår f n. till (se SFS 1976:869), Tomträllslåneränlan bestäms med utgångspunkt i räntan förs.k. AUoförmedlat använda tomträttslåneränlan som schablonränta skulle dock sannoliktleda lill en kraftig överkompensation för lomträltsupplålaren och kunnage upphov till en avgäldsulveckling som ter sig obillig om avgäldsunderiagetberäknas med utgångspunkt i aktuella markpriser. Enannan väg är att bestämma räntan på grundval av en analys av markens egenskapersom kapitalplaceringsobjekl. Avgäldsräntan får härvid närmast motsvara detomedelbara förräntningskrav en köpare av marken skulle antas ha haft vid denaktuella värdetidpunkten. Sistnämnda metod har använts av HD i rättsfallet NJA1975 s, 385, Enschablonregel kan vänteis bli lillämpbar i stor utsträckning på upplåtelserför bostadsändamål, både egnahem och hyreshus. Däremot är det säkertrealistiskt att räkna med att upplåtelser för kommersiellt ändamål kommer altkräva en mera individuell prövning, främst beroende på att inskränkandeföreskrifter är vanliga vid denna typ av upplåtelser. Vid avgäldsregleringenblir det nödvändigt atl ekonomiskt bedöma värdet av bl.a. sådana avtalsvillkor. Kommitténbör ha frihet att utöver den av mig skisserade schablonregeln pröva även andrametoder för tomträttsavgäldens bestämmande. Det kan antas atlbestämmelserom avgäldsreglering av nu antytt slag blir vägledande förkommunerna 'Dckså vid avgäldsbestämning i samband med upplåtelser av tomträtt.Av betydelse i sammanhanget är också de gällande reglerna förräntebidrag till tomträltsavgälder för fierfamiljshus och vid nybyggnad försmåhus som upplåts med bostads- eller hyresrätt. Fr.o.m. utgårräntebidrag under vissa förutsättningar lill tomträttsavgäld för egnahem med beslutom lån för nybyggnad efter . För låntagare som disponerar markmed äganderätt kan däremot räntebidrag utgå för markkostnader underförutsättning alt fastigheten har bebyggts och låntagaren iövrigl är berättigad till räntebidrag. Mot bakgmnd av vad jag har sagtom kostnadsrelationen mellan tomträtlsmark och äganderättsmark bör kommitténöverväga sambandet mellan räntebidrag och tänkta system för avgäldsreglering. Enschablonregel vid avgäldsreglering bör göra det möjligt för tomträtlshavarenalt lättare än nu bedöma den kommande avgälden. Det är också avsett attavgälden skall kunna bestämmas utan något tyngande arbete i fråga ommarkvärderingen. Därmed har emellertid de skäl som talade för all man år 1967stannade vid en tioårig avgäldsperiod till stor del mist sin aktualitet. 71 Kommittéer: Del II Ju:16 finner sig böra föreslå att avgälden bestäms med hjälp av någon formav schablonregel bör alltså frågan om avgäldsperiodemas längd las upp. Ocksåvid andra förslag till lösning på avgäldsproblemen torde denna fråga fä en såpass central betydelse alt kommittén bör behandla den. Kommitténbör vidare överväga om förfarandet vid inskrivning av ändringsavlalet kanförenklas. I praxis har nämligen detta förfarande på många håll uppfattals somtungrott och besväriigt. Enannan fråga som kommittén bör överväga är om det finns anledning att behålla desärregler som f n. gäller vid tomlrättsupplåtelse för annat ändamål änbostadsbebyggelse. Vid sådan upplåtelse kan parterna avtala om att uppsägningav tomträtten får ske vid utgången av perioder om saml om attlomlrältsupplåtaren inte skall vara skyldig att lösa egendom som utgörtillbehör till tomträtten. Slutligenvill jag framhålla att kommittén också måste ägna uppmärksamhet åtövergångsfrågorna. Härvid bör särskilt övervägas om det är möjligt att låta detomträtter som f n. följer lomträttslagstiftning omfattas avkommitténs ändringsförslag. Kommittén bör också överväga de problem som hängersamman med alt åtskilliga tomträtter fortfarande faller årstomlrätlslagstiftning. Skulleunder utredningsarbetets gång andra frågor som hänger samman med de nu angivnakomma att aktualiseras, bör kommittén vara oförhindrad att pröva även dem. Avslutningsvisvill jag understryka alt kommittén bör arbeta skyndsamt. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atltillkalla en kommitté med högst åtta ledamöter med uppdrag att se överbestämmelserna om tomträttsavgäld m.m., attutse en av ledamöterna atl vara ordförande, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag alt regeringen föreskriver attersättning lill ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommittékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, atlkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Elldemokratiskt styrelseskick kan bestå endast så länge åsiktsbildningen isamhället förblir fri. värd namnet kan inte länkas utan enomfattande frihet för den enskilde medborgaren att uttala sina åsikter i olika DeinJu:16 Skr1977/78:103 72 frågor,att lämna och inhämta upplysningar i ämnen som intresserar honom, alt ägna sigåt litterärt eller konstnäriigt skapande etc. De regler som ställs upp tillyttrandefrihetens skydd är <;åledes av central betydelse för hela samhällsordningen. Degrundläggande bestämmelserna till skydd för yttrandefriheten i det svenskasamhället finns sedan den intagna i regeringsformen (RF). Denyttrandefrihet som utövas genom del tryckta ordet haremellertid haft ettsärskilt grundlagsskydd sedan mer än två århundraden. Den grundlag som nugäller på området är tryckfrihetsförordning (TF), AUgrundlagssliftaren särskilt har velat skydda yttrandefriheten i tryckt skrifthar sin förklaring i den genomslagskraft och den därav följande betydelseförden samhälleliga opinionsbildningen som kännetecknar delta medium. Genomatt regleringen i TF har begränsats till att avse endast yttranden som framförspå ett visst sätt har den kunnat ges en hög grad av utföriighel och konkretion.Dess skyddseffekt är därför betydande. TF anger uttömmande och detaljeratgränserna för yttrandefriheten i tryckt skrift och de möjligheter som detallmännas: företrädare har atl ingripa mot missbruk av denna frihet. Dentekniska utvecklingen har resulterat i att vi har fått ytteriigare medier föryttrandefrihetens utövande med en genomslagskraft jämförbar med eller iblandt.o.m. överiägsen det tryckta ordets. Detta förhållande avspeglas emellertid isvensk rätt fn. endast i regler på vanlig lagnivå. Genom bestämmelserna iradiolagen (1966:755) och radioansvarighetslagen (1966:756) skyddas sålundayttranden i ljudradio och television i nära anslutning till TF:s regelsystem.Förslag till en liknande reglering för filmens del framlades avfilmcensurutredningen (SOU 1969:14). Detta förslag har emellertid inte letttill lagstiftning. Dethar bedrivits ell omfattande arbete i syfte atl förstärkagrundlagsskyddet för såväl yttrandefriheten som övriga grundläggande fri-ochrättigheter. Det första resultatet av denna verksamhet var de regler i ämnetsom logs in i 2 kap. RF i samband med denna grundlags tillkomst. Dessabestämmelser har ersatts med en helt ny reglering sominnebär en väsentlig utvidgning och förstärkning av del konstitutionellarättighetsskyddet. Som jag kommer att utveckla närmare i det följande ärarbetet på att förstärka RF:s skydd för de grundläggande fri- och rättigheternaännu inle avslutat. Strävandena att förstärkadet konstitutionella rättighetsskyddet har emellertid inte varit begränsadetill att avse allmänna regler av det slag som kan rymmas inom RF:s ram. Den år1970 tillkallade massmedieutredningen (MMU) föreslog i sitt huvudbetänkande(SOU 1975:49) Massmediegrundlag, alt TF skulle ersättas av en ny gmndlag som -med bibehållande av de grundläggande principerna för del nuvarande tryckfrihetsskyddet- skulle reglera friheten att offentliggöra yttranden inte bara i tryckta ochdärmed jämförbara skrifter utan också i ljudradio, television och film. Dettaförslag har inte i sin helhet lett till lagstiftning. Det har däremot som kommeratt framgå av del följande lagts lill grund för en omfattande partiell reformav TF, som träder i kraft . Deåtgärder som har nämnts syftar alla till att skydda yttrandefrihetengenom att ställa upp hinder mot ingripanden från del allmännas sida.Statsmakternas strävanden aU stärka yttrandefriheten har emellertid sträckt sighärutöver. Arbetet har i hög grad också varit inriktat på aktiva stödåtgärder.Hela den samhiilleliga kulturpolitiken med dess stöd lill 73 Kommittéer: Del II Ju:16 teatrarna,filmen, utställningar och andra kulturella verksamheter kan ses som ett viktigtinslag i skyddet för yttrandefriheten. Av särskilt intresse i deUa sammanhangär del omfaUande ekonomiska slöd till den svenska dagspressen som infördes år1969 och som därefter fortlöpande har byggts ut. Jag kan i denna fråga hänvisalill betänkandet (SOU 1975:79) "Svensk press. Statlig presspolilik",som avgavs av pressutredning, och till prop. 1975/76:131. Av storbetydelse för yttrandefrihetens villkor är också den statliga politiken påradio- och TV-områdena. Hithörande frågor har behandlats av den år 1974tillkallade radioulredningen (U 1974:08), vars betänkande (SOU 1977:19) Radiooch TV 1978-1985 har avgelts. Ytteriigareen aspekt på yttrandefrihetsskyddet möter man i direktiven till den år 1974tillkallade massmediekoncenlrationsutredningen (Ju 1974:13). Denna utredninghar i uppdrag att undersöka möjligheterna att införa en lagstiftning som kanförebygga en icke önskvärd förelagskoncentration inom massmediebranschen. Avintresse för den medieanknutna yttrandefriheten är också uppdragen tillutredningen (Ju 1974:14) om reklam i videogram och till den kommitté som skallutreda samhällets insatser på videogramområdet (Dir 1977:53). Ävenom således frågan om skydd för yttrandefriheten har blivit alltmeramångfasetlerad och komplicerad , kvarstår med oförminskad styrkaönskemålet all yttrandefriheten i alla dess former bereds ett så starktgrundlagsskydd som möjligt mot ingrepp från det allmännas sida. Somjag redan har nämnt återfinns de grundläggande reglerna i ämnet i 2 kap. RF.Enligl 1 § första stycket 1 är varje medborgare gentemot det allmännatillförsäkrad yttrandefrihet, som beskrivs som frihet att i tal, skrift ellerbild eller på annat sätt meddela upplysningar saml uttrycka tankar, åsikter ochkänslor. Av 12 och 13 §§ framgår all denna frihet får begränsas inom vissaganska allmänt angivna ramar. RF:sregler om yttrandefriheten är tillämpliga också när denna frihet utnyttjas inomramen för någon av de andra friheter som nämns i RF. Detla förhållande är iförevarande sammanhang av särskilt intresse såvitt gäller mötes- ochdemonstrationsfriheterna. Reglerna om dessa friheter är av betydelse föryttrandefriheten så till vida all de avgör om ett visst medium -t.ex. ettpolitiskt möte, en teaterföreställning eller en demonstration - står till enopinionsbildares förfogande eller inte. Mötesfriheten beskrivs i 2 kap. 1 §första stycket 3 RF som frihet att anordna och bevista sammankomst förupplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande avkonstnäriigt verk. Demonstrationsfriheten är enligt samma stycke 4 frihet altanordna och deltaga i demonstration på allmän plats. Mötes- ochdemonstrationsfriheterna får enligt 14 § första stycket begränsas endast avhänsyn till rikets säkerhet, lill ordning och säkerhet vid sammankomsten ellerdemonstrationen eller till trafiken eller för atl motverka farsot. Närmarebestämmelser om mötes-och demonslrationsfriheterna återfinns bl.a. i lagen(1956:618) om allmänna sammankomster. Ifråga om tryckfriheten hänvisas i 2 kap. 1 § andra stycket RF till TF.Begreppet tryckfrihet uppfattas här strikt formellt. Med detla avses den del avyttrandefriheten som regleras i TF. I den mån vissa yttranden i tryckt skriftär undantagna från TF:s regelsystem blir i stället RF:s allmänna regler omyttrandefriheten tillämpliga. TF:sregelsystem är som jag redan har sagt betydligt mer detaljerat än rättighetsregleringeni RF. Det kan sägas bygga på sex grundläggande principer: 1. censurförbud, 2.elableringsfrihet, 3. särskilda regler om DelII Ju:16 Skr 1977/78:103 74 ansvarighet,4. uttömmande angivande av de gärningar som kan beivras som tryckfrihelsbrott,5. skydd för dem som anskaffar eller tillhandahåller upplysningar föroffentliggörande i tryckt skrift samt 6. särskild rättegångsordning förbeivrande av tryckfrihetsbrott. 1den lydelse av TF som kommer alt gälla fr o.m. kommer de nunämnda principerna lill uttryck på följande sätt. Censurförbudet slås fast i Ikap. 2 § TF, som föreskriver atl någon tryckningen föregående granskning avskrift eller något förbud mot tryckning därav inle får förekomma. Principen omelableringsfrihet avspeglas bl,a. i 4 kap, 1 § som ger varje svensk medborgarerätt att själv eller med biträde av andra framställa tryckalster genomtryckpress. Reglerna om ansvarighet innebär all i varje särskilt fall i principendast en viss på formella grunder utpekad person kan ställas till ansvar fbrinnehållet i tryckt skrift. I fråga om periodiska skrifter vilar deltryckfrihetsrättsliga ansvaret i första hand på utgivaren. Om ansvarig utgivaresaknas övergår ansvaret på andra personer i en viss fastställd ordning. Förinnehållet i en icke-periodisk skrift svarar i första hand författaren om hanär angiven eller framträder. Närmast i ansvarskedjan följer utgivaren, om sådanfinns, och därefter förläggaren osv. Innehållet i en skrift skall alltid ansesha införts i denna med den ansvarige personens vetskap och vilja. De gärningarsom kan medföra ansvar för tryckfrlhetsbroit anges i 7 kap. 4 och 5 §§.Reglerna om skydd för meddelare innebär bl.a. att yttranden som normalt ärstraffbara i princip inte kan medföra påföljd om någon har riktat demexempelvis lill en tidningsredaktion i syfte att få till stånd ettoffentliggörande av de lämnade uppgifterna. Undanlag från denna meddelarfrihetgörs bara för de grövsta brotten mot rikets säkerhet, för otillåtet utlämnande avhemlig handling och för brott mot vissa tystnadsplikter (7 kap. 3 §). Vidaregäller atl den som åtnjuter meddelarfrihet inte fär efterforskas av någotallmänt organ. Meddelare har också i övrigt en omfattande rätt till anonymitet.Ett liknande skydd gäller för den som har anskaffat uppgifter föroffentliggörande. Principen om särskild rättegångsordning kommer till synesbl.a. genom all mål om iryckfrihetsbrotl och mål mot dem som har anskaffateller meddelat uppgifter för offentliggörande i regel skall handläggas undermedverkan av jury. MMU:sförslag till massmediegmndlag innebar alt de nu nämnda principerna i alltväsentligt skulle gälla i nom hela del område som skulle skyddas av den nyagrundlagen. De medier som enligt MMU borde omfattas av delta särskilda skyddhade alla valts ut med tanke på alt de skulle passa in i ell syslem av det slagsom återfinns i TF. Vissa modifikationer ansågs emellertid påkallade.Censurförbudet upprätthölls sålunda inte för filmens del. Vidare ansågs delinte möjligt att slå fast någon elableringsfrihet i fråga om radio och TV. Ifråga om rättegångsordningen innebar förslaget bl.a. att det skulle inrättas enför hela riket central yttrandefrihetsdomsiol bestående av två yrkesdomare samtsju lekmannadomare som skulle väljas av . Tankenatt ge ett grundlagsskydd av det slag som återfinns i TF också till andramedier än tryckta skrifter mottogs myckel positivt både av remissinstansernaoch i den allmänna debatten. MMU:s förslag utsattes emellertid för kritik ifrämst två hänseenden. Den första frågan gällde urvalet av medier som skulleomfattas av det särskilda grundlagsskyddet. Från ett par håll anfördes sålundaatt radio och TV borde hållas utanför detla åtminstone till dess resultatet avradioutredningens arbete förelåg. A andra sidan hävdades av åtskilligaremissinstanser att grundlagsregleringen borde fä ell avsevärt vidgattillämpningsområde. Sådana medier som fonogram, videogram. 75 Kommittéer: Del II Ju:16 utställningar,teaterföreställningar och demonstrationer nämndes. Den andra punkten iförslaget som särskilt drabbades av kritik avsåg rättegångsordningen iyttrandefrihetsmål. stort antal remissinstanser ville inte godta MMU:sförslag att det skulle inrättas en för hela riket central yttrandefrihelsdomstol. Kritikenmot MMU:s förslag ledde till att frågan om en total reform på detta områdeansågs böra anstå. På grundval av förslaget genomfördes emellertid under år1976 en omfattande partiell reform av TF. Denna berörde tre huvudområden. Förstoch främst utvidgades TF:s tillämpningsområde till att i princip avse ocksåskrifter som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknandeförfarande. För del andra förstärktes skyddet för dem som anskaffar ellermeddelar uppgifter för offentliggörande i tryckt skrift. Slutligen infördes nyaregler om tillsynen överTF:s efterievnad, som bl.a. innebär altjustitieministerns hittillsvarande uppgifter på detla område upphör. De nyareglerna kommer som redan har nämnts all träda i kraft . Statsmakternasställningstagande till MMU:s förslag innebar inte att planerna på en nygrundlag av TF:s typ men med vidare syftning skrinlades. Enligt ett uttalande ipropositionen med förslaget lill partiell reform av TF (prop. 1975/76:204 s.38) hade skälen för en sådan grundlag efler hand snarare vunnit i styrka. Enproposition i ämnet borde emellertid föregås av ytterligare utredning i enpariamentariskt sammansatt kommitté.