prop · G103100 · 1977-12-31 00:00:00 — För allmänna linjeroch påbyggnadslinjer som bör ha en av beslutad antagningskapacitetanger jag det antal utbUdningsplatser inom vilket den faktiska antagningen vidvarje högskoleenhet i stort bör hållas. Smärre justeringar uppåt eller nedåtär möjliga allt efter de lokala förutsättningarna. Beräkningsunderlaget gerockså högskolemyndigheterna en uppfattning om vUka resurser som kan komma attställas till förfogande för de studerande som påbörjarsina studier nästa budgetår. I en del av dessa fall anger jag antagningskapacitetenför en grupp av likartade linjer varvid det ankommer på styrelsen attslutligen besluta om antagningskapacitet för linjerna. För övriga allmännalinjer och påbyggnadslinjer inom den statliga delen av högskolan anger jagsektorsvis en gemensam planeringsram per högskoleenhet och i anslutning därtillvilken lokalisering och dimensionering av utbildningarna jag har räknat med.Det ankommer på högskolestyrelsen att med utgångspunkt i planeringsramen ochanvisade medel bestämma det slutliga antalet antagningsplatser. För allmännautbildningsUnjer och påbyggnadslinjer inom den kommunala delen av högskolananger jag normalt en planeringsram för varje sektor. I anslutning tUlplaneringsramen anger jag vilken lokalisering och antagningskapacitet perkommun jag räknar med. har att efter samråd med UHÄ beslutaom lokalisering och antagningskapacitet och har därvid möjlighet att företaomdispositioner mellan kommuner i de fah förutsättningama förplaneringsarbetet ändras. För att på bästa sätt utnyttja befinthgautbildningsresurser för sjuksköterskeutbUdning bör man ta till vara demöjligheter som finns att förlägga utbildningen inom en kommun ellerlandstingskommun tUl mer än en skolenhet. För lokala ochindividuella linjer och enstaka kurser anger jag planeringsramar för varjehögskoleregion. Enligtriksdagens beslut med anledning av prop. 1976/77: 59 skall det finnas ettutbildningsområde med fritt tiUträde. Det fria området utgörs av den utbildningi högskolan som motsvarar den tidigare mer allmänt inriktade utbUdning vid defilosofiska fakulteterna som haft fritt tiUträ- 1977/78:100 Bilaga 12 375 Sammanlagt räknar jag medföljande antagningstal Allmännautbildningslinjer och påbyggnadslinjer Lokala och Enstaka individu- kurser ella linjer Teknik- AES- Vård- Undervisn. Kultur- och sektorn sektom sektorn sektorn informations- 5300 9 700 12 400 11400 2 400 925 50 600 de med automatisk tilldelning avresurser för lärarkrafter i förhållande till antalet studerande. De friaallmänna utbildningslinjerna inom högskolan är f. n. ekonomlinjen,matematikerlinjen och samhällsplanerar-linjen. Dessutom finns ett stort antalenstaka kurser med fritt tiUträde, Därutöver kan man i praktiken bereda allasökande tillträde även tiU många andra utbildningar. Den allmänt godatUlslrömningen av studerande innevarande budgetår har lett till en så starkökning av antalet studerande inom det fria områdetatt resurstiUskott har blivit nödvändiga sedan aUa lokala och regionalareservmedel och möjligheter till omdispositioner tagits i anspråk, I förstahand här ökningen rört ekonomlinjen och enstaka kurser inom motsvarande delarav det samhällsvetenskapUga området. Antalet årsstudieplatser inom det friaområdet har ökat från beräknade 25 300 till 29 650. Jag har under berördaanslag för /79 beräknat sammanlagt . som motsvararde medel som innevarande år anvisats som förstärkning för det fria området. Pågrund av osäkerheten beträffande den framtida studerandetillströmningen och detännu bristfälhga statistiska underlaget är jag inte beredd att föreslå enytterligare förstärkning för det fria området, utöver vad som kan följa av denkapacitetsökning om som jag har berört i fråga om lokalaoch individuella hnjer samt enstaka kurser. Jag beräknar behovet av friaårsstudieplatser enligt följande: Trots vissasvårigheter, som till stor del haft att göra med själva övergångssituationen,har det fria området i stort sett kunnat hanteras på avsett vis. Under senareår har ganska betydande resurser satsats på att konstruera och införa lokaladatorbaserade studiedokumentationssystem som bl. a. skall användas för denlokala planeringen och för uppfölj- 1977/78:100 Bilaga 12 376 ning av verksamheten. Jag vill strykaunder vikten av att man nu tar tiU vara de omfattande möjhgheter som bör finnasatt utnyttja dessa system inte minst när det gäller att snabbt producerastatistik som belyser utvecklingen inom det fria området. Vissa planeringsproblem synes ha uppstått bl. a.tUl följd av att många studerande anmält sig lokalt till mer än enutbildning utan att avse att senare delta i mer än en av dessa.Enligt vad jag har inhämtat har en del lokala myndigheter inte ansett sig hamöjligheter att avvisa sådana anmälningar. Jag anser att dessa förhållanden ärotiUfredsställande såväl urplaneringssynvinkel som med hänsyn tUl de enskilda studerande som pågrund av onödiga dubbelanmälningar från andra studerande kan bli utestängdafrån utbUdning. Jag har erfarit att detta har uppmärksammats i UHÄ:s översyn avanmälnings- och antagningssystemet. Jag avser att återkomma tUl regeringen,efter det att UH.Ä har lagt fram förslag i denna fråga. En bärande principför högskolans studieorganisation är den återkommande UtbUdningen, värvningenav studier och yrkesverksamhet. Jagbegränsar mig nu tUl den del av utbildningsväsendet som högskolan utgör.Till en del gäller det för högskolan att fånga upp utbUdningsin-tresset hos demänniskor som i sin ungdom inte erbjudits utbildning eller som inte har kunnatutnyttja de tUlfäUen tiU utbildning som samhället har ställt till förfogande.Ett av syftena med återkommande utbUdning är att främja en social utjämning ifråga om rekrytering av studerande tUl högskoleutbUdning. En viktig uppgiftför högskolan är därför att utveckla utbildningar, i synnerhet de längrelinjerna, i sådan riktning att de studerande kan dela upp sina studier och attmöjliggöra för dem att på ett smidigt sätt gå in i och ut ur högskolan. I ettkort perspektiv begränsas givetvis dessa strävanden av nu rådande arbetsmarknadsmässigaoch andra praktiska förutsättningar. Det är också viktigt att främjaåterkommande utbildning genom att utforma undervisningen så atl de studerandesfaktiska erfarenheter tas tillvara. Jag återkommer till detta i del följande. Redan förehögskolereformens ikraftträdande utvecklade sig inom en rad utbildningsområdenett allt tydhgare mönster av återkommande utbUdning. Denna utveckling blevmöjlig genom en del försöksanordning-ar, dispensgivning m. m. Inom någrautbUdningar påbörjades en förändring av studiernas inre organisation för attpassa de nya grupper av-studerande som sökte sig till universitet ochhögskolor. Det regelsystem somgäller för högskolan ger en plattform för en ut-bUdningsplanering som mersystematiskt tar sikte på den återkommande utbildningen. De nyabehörighetsreglerna är därvidlag en hörnsten. Jag återkommer härtill i detföljande. I fråga om studiernas innehåll, 1977/78:100 Bilaga 12 377 arbetsformer och uppläggning, alltfaktorer av avgörande betydelse för att den återkommande utbildningen skallkunna förverkhgas, ger den nya studieorganisationen de nödvändiga yttreramarna, inom vilka ut-bildningsmyndighetema har att planera och genomförautbildningen. I detbudgetförslag som jag kommer att förorda fäster jag stor vikt vid denåterkommande utbUdningen bl. a. genom en prioritering av det anslag ur vUketkostnader för enstaka kurser bestrids. Som jag har redovisat ärökningstakten högre beträffande detta anslag än i fråga om anslagen tUlutbildning på aUmänna utbildningslinjer. När det sedangäller åtgärder som rör nya utbildningar eller förändringar i befintligautbildningar förordar jag att bl. a. sådana förslag från myndigheternatiUgodoses som präglas eller har inslag av den återkommande utbildningensprincip. Jag syftar då på utbildningar som är så organiserade atl de inbjuderde studerande till att åtminstone välja mellan en mer traditionell studiegångoch en sådan i vilken återkommande utbildning tillämpas. I detta sammanhangvill jag erinra om att för många äldre studerande som söker sig lillhögskolan efter en tids yrkesarbete utgör en sammanhållen studiegång i sig ettled i återkommande utbildning. Andra studerande kan på grund av t. ex. bristandestudieerfarenhet föredra en uppdelad studiegång. Detta stryker under vikten avall så långt möjligl erbjuda båda alternativen. UHÄ anför attämbetets erfarenheter av arbetet med att fastställa utbildningsplaner visar attdet ingalunda är lätt att dela upp längre utbildningar så, att etappernakommer atl motsvara arbetsorganisation och yrkesstruktur. Jag har i prop.1976/77: 59 redovisat en försiktig bedömning av möjlighetema atl snabbt kunnaförverkUga de utbildningspolitiska strävandena på denna punkt och hur därförförståelse för att arbetet kommer att vara svårt och ta tid. anserjag att det är viktigt att hålla fast vid den eftersträvade inriktningen. UHÄ ger i sinöversikt några enligt min mening intressanta exempel på det UtveckUngsarbete som är för handen. Sålunda ses den förvaltningsinriktadeutbildningen över. Arbetet avser bl. a. atl finna anknytningar mellan kortareoch längre utbildningar. Vidare anför UHÄ att man på det tekniska ochnaturvetenskapliga området bör undersöka lämpligheten av kortare, påbyggbarautbUdningar. Beträffande civUin-gejörsutbildningen pågår en utredning, somkommer att ta upp frågan om etappavgångar. Jag fäster stor vikt vid dettautvecklingsarbete, inte minst med tanke på atl tUlströmningen av äldrestuderande till teknisk och naturvetenskapUg utbUdning varitmarginell. Jag menar attutvecklingsarbetet måste drivas i den riktning som UHÄ har angivit. En avgrundtankarna bakom högskolans enhetliga yttre organisation är just möjlighetenatt behandla olika utbildningar tihsammans. I anslutning till vad jag tidigarehar sagt om vikten av samhälls- och yrkesintressenas engagemang i högskolanvill jag uttala 1977/78:100 Bilaga 12 378 min övertygelse om att företrädareför dessa i t. ex. linjenämnderna kommer att underlätta reahstiska bedömningarav kopplbgarna mellan utbildning och arbetsmarknad. beslöt vidföregående om två utbildningar uppbyggdaenligt principen om återkommande utbildning, nämligen en ny juristutbildningoch en utbUdning för sjuksköterskor till läkare. Jag förordar i det följandeatt ytterligare två sådana utbildningar inrättas. Den ena avser kost ochnäringsekonomi. Den omfattar fem terminer. Den studerande kan lämna utbUdningenvid en etapp efter fyra terminer. Denandra avser psykoterapiutbildning. UtbUdningen bygger på den studerandesyrkesverksamhet. Studiegången består av två från varandra skilda etapper. De nya behörighetsreglerna, vilka tUlämpadesförsta gången vid antagningen , syftar till attlåta den reella och inte den formella kompetensen för högre utbildning varaavgörande för vem som skah få tiUträde tiUhögskolan. I de nya urvalsregler som började tillämpas ingårmeritvärdering av arbetshvserfarenhet som en viktig del. De nya principerna, omvUka har rått enighet, syftar tih att bl. a. öppna nya vägar tUl utbUdning för demsom har varit utestängda från en stor del av utbUdningsutbudet, minskaden sociala snedrekryteringen framför allt till vissa eftertraktadeutbildningslinjer och stimulera även yngre personer att lägga upp sina studiersom återkommande utbildning. Om de kommer att få denna effekt kan besvarasförst sedan systemet varit i bruk . I den utvärdering av högskolereformensom genomförs inom UHÄ och som jag har berört tidigare är det en viktig uppgiftatt studera de nya behörighets- och urvalsreglernas effekter i olikaavseenden. Det är uppenbartatt en förändrad sammansättning av studerandegruppen får konsekvenser förutbildnuigens genomförande. Detta blir t. ex. faUet, när en tidigare hårtspärrad utbildning med hög antagningspoäng drar till sig färre sökande ochdärmed tillåter antagning vid en betydligt lägre poäng än tidigare, så som t.ex. var förhåUandet vid de tekniska fakulteterna vid början av 1970-talel.Detsamma måste gälla ifall behörighetsvillkoren, såsom nu har skett, ändras ochnya grupper av studerande vinner tillträde. Det är därför nödvändigt att deutbild-ningsansvafiga är uppmärksamma på problemen och beredda alt möta de kravsom dessa studerande ställer. De måste också, som jag har framhålht,vara beredda att låta deras annorlunda kunskaper och erfarenheter kommautbildnmgen tiUgodo. Jag vill här betona att det inte är fråga om att sänkakvalitetskraven, utan att pä ett nytt och konstruktivt sätt handskas medfrågor som rör utbUdningens innehåU, metodik och utvärdering. 1977/78:100 Bilaga 12 Utbildnuigsdepartementet 379 En annan viktigfråga i sammanhanget är anpassningen mellan gymnasieskolan och högskolan. Allalinjer i gymnasieskolan ger i princip allmän behörighet tUl högskoleutbUdningmen möjligheterna att uppfylla samtliga allmänna behörighetsviUkor inom ramenför den reguljära studiegången varierar mellan linjerna. tUlförshögskoleutbildningen utbildningslinjer av delvis ny karaktär. Brister i anpassningenmellan gymnasieskola och högskola kan göra det svårare att förverkligaintentionerna i det nya behörighetssystemet och bl. a. bidra till en fortsattkönsmässig och social snedrekrytering. Jag förutsätter att dessa frågor hållslevande i det löpande utvecklingsarbetet både inom gymnasieskola och högskola.Att behandla dem ingår också som en viktig del i gymnasieutredniagens (U 1976:10) arbetsuppgifter. För högskolemyndigheternas del gäller det också att idetta sammanhang ägna frågan om utformningen av de särskilda förkunskapskravenspeciell uppmärksamhet. I samband med denya urvalsreglerna har uppkommit en diskussion om vissa av de effekter som haruppstått vid antagningen . Diskussionen har främst gällt detförhåUandet att endast en mindre del av de studerande antas på enbartbetygsmeriter. Detta har i många faU medfört en höjning av antagningspoängenjämfört med tidigare antagningstillfällen för sökande som kommer direkt fråntreårig linje i gymnasieskolan. Man har också uppmärksammat att medelåldernbland de antagna vid vissa utbildningar synes ha höjts påtagligt vid dettaantagningstillfälle. Jag vill då först konstatera att diskussionen i dessadelar endast gäller vid några få mycket eftersökta utbildningslinjer,läkarutbildningen och vissa läramtbUdningar. Jag anser det vidare självklartatt även urvalsreglernas effekter skall studeras i det tidigare refereradeutvärderingsarbetet. Det är däremot enhgt min uppfattning vanskligt att dranågra mer långtgående slutsatser och vidta mera genomgripande förändringar avreglema enbart med hänsyn tUl erfarenheterna från detta förstaantagningstUlfälle. Det finns ett antalutbUdningslinjer för vilka de nya behörighetsreglerna ännu inte tiUämpas. Fördem gäller tidigare behörighetskrav vanligen i form av grundskolekompetens. 1975: 9 om reformering av högskoleutbildningen uttalade dåvarandedepartementschefen dels att det inte är möjUgt att utan ytterligare översyns-och utredningsarbete och utan vissa övergångsanordningar göra de allmännabehörighetsreglerna tillämpliga på samtliga utbildningsvägar som förs tUlhögskolan, dels atl på identitet bör eftersträvas meUanhögskoleutbildning och den utbildning för vilka de nämnda behörighetsreglernagäller. Medutgångspunkt i dessa av godkända uttalanden föreslog den centralaorganisationskommittén (1975: 04) för högskolereformen att de allmännabehörighetsvillkoren för högskoleutbildning skulle in- 1977/78:100 Bilaga 12 330 föras den 1 juh 1980 för deutbildningslinjer i högskolan som ännu inte omfattades av dessa regler, om intesärskilda skäl föranledde en förskjutning av denna tidpunkt. Frågan ombehörighetsvillkoren för vissa utbildningar inom kulturområdet berördessärskilt i prop. 1975: 9. Där framhölls att denna fråga, liksom urvalsfråganför dessa utbildningar, i stor utsträckning borde prövas inom de berördautbildningarna på grundval av vissa gemensamma rikthnjer. En sådan prövninghar nu genomförts och frågan bereds f. n. i . I direktiven tillden utredning rörande vissa vårdutbildningar som tillkallades ochsom skall omfatta flera av de här aktuella utbildningslinjerna anges att en avförutsättningarna för kommitténs arbete med en ny studieorganisation är att deaUmänna behörighetsvUl-koren för högskoleutbildning i princip skall tUlämpasför tUlträde till dessa linjer. Aktuella isammanhanget är även vissa lärarutbUdningslinjer. Dessa utreds f. n. av 1974års lärarutbildningsutredning (U 1974: 04), som enligt sina direktiv bl. a.har att föreslå förändringar i fråga om behörighet, urval och antagningföranledda av besluten i anledning av prop. 1975: 9. För andra häraktueUa utbildningslinjer är frågan om de allmänna behörighetsvillkoren redanlöst. Detta gäller t. ex. förskoUärar- och fritidspedagogutbUdningama. Förandra föreligger förslag eller pågår utredningsarbete. Jag kommer i detföljande atl föreslå en utbUd-ningslinje som ersätter de tidigare ekonomi- ochinternatföreståndar-linjerna och där de allmänna behörighetsvillkoren förhögskoleutbildning i princip skall gälla. Vad jag här harredovisat leder mig tiU slutsatsen att någon gemensam tidpunkt för övergångtill nya allmänna behörighetsviUkor för linjer som tUlhör grundskolanskompetensområde inte bör fastställas. Beslut om ändrade regler bör fattas förvarje utbildningslinje eller grupp av UtbUdningslinjer för sig. Det är därvidsjälvklart att behovet av övergångstid och övergångsbestämmelser måste beaktas. Högskolelagensbestämmelse om att utbildningen skall främja förståelsen för andra länder ochför internationella förhållanden utgör en riktpunkt för högskolemyndigheternasfortlöpande arbete med att t. ex. se över innehållet i skUda utbildningar.Bestämmelsen ger en anvisning om hur internationahseringen bör vägas mot andrareformönskemål. Jag vUl betona,att motiven bakom den skärpta uppmärksamheten på internationalisering avhögskoleutbildningen kan sökas på två plan. Vi har ett ökat behov avinternationella kontakter och internationell samverkan för näringslivets ochdet övriga samhällets utveckling. 1977/78:100 Bilaga 12 331 verkar i sin tur högskolan när denförbereder de studerande för arbetsuppgifter inom skilda yrken. Jag anser attinternationaliseringen av utbildningen är en fråga om att höja kvaUteten i denyrkesförberedelse som högskolan har som en av sina främsta uppgifter. Som UHÄanför i sina förslag till anslagsframställning måste detta kunna leda till bl.a. att utbildningsmoment byts ut mot andra som främjar internationahseringen. Det andra motivetför en internationalisering av utbildningen är strävan att utvecklaförståelsen för och stärka solidariteten med utvecklingsländerna. Det första motivetär knutet tiU högskolans uppgift att förmedla kunskaper och färdigheter medandet senare i större utsträckning också hänger samman med samhäUets möjlighetatt genom bl. a. högskoleutbildningen påverka de studerandes attityder. Jag har hittillsuppehållit mig vid utbildningen. I fråga om forskningen vill jag förstkonstatera att den till sin gmndläggande karaktär är internationell. Flödet avvetenskaplig information skär över nationella gränser, och enskilda disciplinerutvecklas i perspektiv av det internationella vetenskapssamhället. Kvaliteteni de resultat som svensk forskning frambringar kan och bör mätas efter eninternationeU måttstock. Av vad jag nu haranfört framgår, att internationaliseringen av den svenska högskoleverksamheten i allt väsentiigt måste ses som enreguljär omdaningsprocess och därmed också finansieras med medel som aUmänt ställtsoch ställs till högskoleenheternas förfogande under bl. a. sektors-ochfakultetsanslagen. Det kan vara motiverat att statsmakten därutöver anvisarsärskilda medel för speciella inslag i internationaliseringsarbetet. Så skerför närvarande genom att ett belopp om 2 milj. kr. står till UHÄ:s disposition.Medlen är avsedda för dels lärares, administratörers och studerandesinternationella kontaktverksamhet, dels förläggning utomlands av undervisning.Högskoleenheterna har att tUl UHÄ rapportera hur medlen används. Jag förordar, attdenna form av medelsanvisning behålls. I fråga om forskningen hänvisar jagockså till den allmänna förstärkning av basresurser under fakultelsanslagensom jag har berört. Jag räknar med att högskoleenhetema inom dessaramar skall kunna finansiera bl. a. sådana åtgärder inom forskarutbildningenvilka motsvarar dem som jag har pekat på beträffande den grandläggandeutbildningen. Exempel på åtgärder som kan främja internationaliseringen ärockså t. ex. inrättandet av vid iStockholm. Jämställdhet mellan kvinnor ochmän I prop.1976/77: 59 nämnde jag att UHÄ arbetade med att utforma ett handlingsprogramkring jämställdhetsfrågor. Jag framhöll att det var angeläget att ett programför detta arbete inom hela den nya högskolan skyndsamt lades fram. Riksdagendelade min uppfattning (UbU 1976/77: 20 s. 72, rskr 1976/77: 246). 1977/78:100 Bilaga 12 332 UHÄ har i sinaförslag till anslagsframställning i sammanfattande form redovisat sitthandlingsprogram för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Programmetrymmer åtgärder av olika slag. Några rör studieorganisationen, däriblandanknytningen mellan skilda utbildningsstadier, andra avser attitydpåverkan ochinformation. UHÄ:shandlingsprogram visar att åtgärder för att öka jämställdheten meUan köneninom högskolan måste vidtas inom ett brett fält. Könsrollsfrågorna kan inteisoleras utan måste få gripa in i den allmänna planeringen och genomförandet avverksamheten. För egen del vill jag uttala mitt stöd för ett fortsatt arbetekring jämställdhetsfrågan i den riktning som UHÄ har angivit i sitt program.Jag utgår från att den könsmässiga snedrekryteringen och sambandet mellan denoch tillträdesregler och studieorganisation kommer att kunna belysas i detutvärderingsarbete som jag har berört. I sitthandlingsprogram pekar UHÄ på att jämställdhetsfrågan inte i nägon högre gradhar tilldragit sig universitetsforskningens intresse, trots att de ohkavUlkoren för kvinnor och män är ett allvarligt samhällsproblem. UHÄ begärmedel för att ett centralt initiativ tUl ökad forskning med denna inriktningskall kunna tas. Jag anser att behovet av sådan forskning är väl dokumenteratoch beräknar medel härför under anslaget SamhäUsvetenskapliga fakultetema. UHÄ har på grundvalav etl förslag från högskolan i föreslagil en fyraårigformgivarutbildning med inriktning mot arbetsmiljödesign och tungproduktdesign. Utbildningen föreslås omfatta sammanlagt 30 antagningsplatserfr. o. m. /80. Jag anser attförslaget om en arbetsmiljöutbildning i är intressant, från bådeutbildnings- och lokaliseringssynpunkt. Eftersom den dokumenterade kunskapeninom detta område är begränsad, är det viktigt att utbildningen redan frånbörjan förbinds med forskning och utvecklingsarbete. ärlämphg för denna lokalisering eftersom forskning redan nu bedrivs där inom t.ex. industriell ergonomi och arbetslivets socialpsykologi. UHÄ:s förslag bördock omarbetas på vissa punkter. Jag anser att utbildningen i första hand böravse planering och projektering av arbetsmiljön som helhet.Arbetsmiljöformgivning och tung produktformgivning kommer då att ingå somviktiga delar i utbildningen. UtbUdningen börinnehålla betydande inslag av problemlösning. Jag tänker då påarbetsmiljöproblem, hämtade från det lokala och regionala näringslivet. Utbildningenshuvudinriktning bör avse utformning av mUjön utifrån de anställdas intressen.Forskningen och utvecklingsarbetet bör huvudsakhgen ha samma inriktning somgrundutbildningen. 1977/78:100 Bilaga 12 383 Mot dennabakgrund bör undersökas vilka resurser i och angränsanderegioner som kan komma till användning i utbildningen. Jag tänker därvid delspå den samverkan med näringslivet som är en nödvändig fömtsättning förutbildningen, dels på samverkan med utbildning och med forskning. UHÄ har isitt förslag berört den utbildning som bedrivs i inomarbetsmiljöområdet. En utbildning av den typ som här har beskrivits kommer ävenatl behöva tillföras samhäUsvetenskapliga och arbetsmedicinska kunskaper.