prop · G1038 · 1977-12-31 00:00:00 — Enligl min mening måsle i sådana lägen krävas en bedömning avvilka verkningar omfördelningen av köpkraft får på butiksbesiåndet i övrigt ochdess servicekapacitet inom berörd region - särskilt i glesbygdsbetonadeområden - samt vilka återverkningar delta får för olika konsumentgrupper. Härvidbör kommunerna finna del angelägel att särskill uppmärksamma handeln medlivsmedel och andra dagligvaror. Ävenom del kan hävdas all den kommun där etablering avses ske har ellförsiahandsansvar för att del nödvändiga utredningsmaterialet las fram Prop.1977/78:8 89 ärdel tydligt att en etablering av nu behandlat slag ofta påverkar förutsättningarnaför varudistributionen i angränsande kommuner och alt därför en samladbedömning för fiera kommuner kan behövas. Det finns anledning att anta att berördakommuner själva eftersträvar sådana samlade bedömningar. Normalt lordekommunema också finna det naturiigt att samråda med , som kan geen översiktlig belysning av etableringens verkningar i ell slörre regionallsammanhang. Vid länsstyrelsema har utvecklats modeller förprognoser över konsumtion, omsättning och sysselsättning inomdelaljhandelsseklorn. Jag vill vidare peka på att länsstyrelserna normaltprövar etableringar av aktuellt slag i samband med att stadsplaneförslag skallfastställas. Härvid kan ibland en samordning av bedömningarna hos kommunerna ifråga behövas. Närdet gäller handläggningsfrågorna bör det också ankomma på vederbörande kommunatt själv avgöra vilkel organ som skall handlägga frågorna. Kommunerna kannormalt antas finna del naturiigt att genomföra planeringen som ett led i denöversiktliga planeringen (generalplanering etc.) i slort och med beaktande avsynpunkler från kommunens konsumentpolitiska organ. 1sammanhanget uppkommer frågan om hur kommunerna skall få det underiag man kanbehöva för sina åtgärder på områdei. föreslår att dethos slatens pris- och kartellnämnd (SPK) upprällas ett cenirali, heltäckandebutiksregister föratt bl. a, utgöra underiag för kommunernas planering.Remissinstanserna har delade meningar om behovei av ett sådant regisler och omvar det i så fall bör upprättas. Jagvill för min del försl erinra om att jag lill skillnad från utredningen inteförutsätter heltäckande varuförsörjningsplaner. Redan på den grunden blir detsvårt alt närmare la slällning till behovet av ell centralt register och tillvilka uppgifter ell sådant skulle kunna innehålla. Vidare är del uppenbarl attkommunerna vanligen harett behov av direkta kontakter med handlarna för altdiskutera planer för framliden etc. Vid dessa kontakter torde kommunema normaltkunna få tillgång till de uppgifter om rörelsen som de behöver. Ett särskiltcentralt buliksregisier skulle också oundvikligen föra med sig kostnader ochett uppgiftslämnande som mot bakgrund av del anförda är svåra att molivera. Jagär därför för dagen inte beredd att förorda att ett särskilt centraltbuliksregisier upprättas. Vid behov får registerfrågan tas upp igen närytteriigare erfarenheter har vunnits. Därvid bör i försia hand undersökas hurredan befintliga register kan utnyttias. Kommunernakan också behöva hjälp med uppgifter om köpkraften och omsättningen samt dessfördelning på olika områden i kommunen (konsumiionsunderiag). Jag vill härpåminna om de prognosmetoder, som länsstyrelserna tillämpar och som jag nysshar nämnt. De uppgifter i denna del som länsstyrelserna kommer att ta framförutsätter jag ställs till kommunernas förfogande ulan kosinad. har förutsatt all kommunernas vamförsörj- Prop.1977/78:8 90 ningsplanerskall ges in till länsstyrelserna. Flera remissinsianser har anfört synpunkterpå vilken roll länsstyrelsema bör spela. Somliga menar all dessa bör fastställaplanema medan andra anser all länsstyrelserna skall kunna påkalla samråd bl, a.för samordning mellan fiera kommuner. a. till att kommunerna inte generelll förutsätts upprättavamförsörjningsplaner vill jag för egen del inte heller förorda någon skyldighetför kommunerna att ge in eventuella planer lill länsstyrelserna. 1 praktikentorde dock vanligen ett nära samarbeie mellan kommunerna och länsstyrelsernakomma till stånd i denna typ av frågor. Jag vill härvid erinra om vad jag nysshar anfört beträffande länsstyrelsernas roll vid etableringar av stormarknaderoch liknande, 6.5.2Frågor om styrmedel for etableringar m. m. Distributionsutredningenhar för sin del funnit alt de möjligheter all styra detaljhandeln sombyggnadslagstiftningen erbjuder är otillräckliga. Utredningen föreslår därföratt en tillståndsprövning införs enligt särskild lag.Tillståndsplikten skulle gälla all etablering och utbyggnad av detaljhandelmed livsmedel liksom förändringar av rutter för ambulerande handel. Ansökanskulle göras minsl i förväg. Utredningen föreslår också altkommunerna skall träffa överenskommelser med förelagen eller deras lokalaorganisationer om att planerade nedläggningar av dagligvambutiker skallanmälas till kommunen. Blandremissinstanserna råder starkt delade meningar om den föreslagnaetableringskontrollen. Förslagel tillstyrks - huvudsakligen på de grunder somuiredningen har anfört-av bl, a. flera sådana myndigheler som hanterarplanfrågor och av de stora löntagarorganisationerna. Någramyndigheter, däribland SPK och konsumeniverkel, ifrågasätter om inte destyrmöjligheter som byggnadslagstiftningen erbjuder eller skulle kunna erbjudaär lillräckliga. Åtskilliga remissinstanser, däribland företrädare förnäringslivet samt NO, industriverket och flera länsstyrelser avstyrkerförslaget med hänvisning till bl.a. byggnadslagstiftningens styrmedel och denverkan som kommunala vamförsörjningsplaner antas få. Man befarar också atttillståndsgivningen skulle verka ulvecklingshämmande och konkurrensbegränsande.Några instanser förordar en anmälningsplikt i stället förden föreslagnatillståndsplikten. Förslagel om alt planerade nedläggningar skall anmälas tillkommunen tillstyrks allmänt av remissinstanserna. Några menar att detta börvara obligatoriskt och att sålunda lagstiftning bör ske om detta. Föregen del ställer jag mig avvisande till tanken på en generell tillslåndspliklav del angivna slaget. En sådan skulle bl, a, innebära en detaljstyrning somskulle stå i klar strid med de principer för samhällets engagemang ivamförsörjningsfrågorna som jag har uttalat mig för. Tillståndsgivningenskulle vidare föra med sig för alla parter betungande rutiner. Prop.1977/78:8 91 ävenför sådana fall där kommunen skulle tillstyrka eller inte vilja motsätta sigelableringen. Någol behov av detaljreglering föreligger enligl min uppfattningheller inte om kommunerna genomför den översiktliga vamför-sörjningsplanering,som jag har uttalat mig för. Meddet grundläggande synsält som jag har angeit finns det inte heller anledningatt generelll begära anmälningar vid nedläggningar av butiker. Behovet avsådana anmälningar uppkommer rimligtvis först i områden där en nedläggning kanbefaras menligt påverka vamförsörjningen. Jag ålerkommer strax härlill. Jagär sålunda inle beredd att förorda någon generell individuell prövning avetableringar, nedläggningar etc. Detta innebär dock inte att jag ställer migavvisande till försök från det allmännas sida alt påverka företagensetableringspoliiik i sådana situationer där motiv härför finns. Tvärtom börnaturligtvis den kommunala planering somjag har behandlat i det föregåendeföljas upp med sikte på all trygga eller förverkliga den servicenivå som därhar lagts fast. Detta bör emellertid kunna åstadkommas inom ramen för oförändradlagstiftning. Jag skall här närmare utveckla mina överväganden i denna del. Tillatt börja med vill jag erinra om att jag har fömtsätt, alt samhällets åtgärderskall inriktas på att la till vara intressena hos konsumentgmpper som har svårtatt göra sig gällande på marknaden. De kommunala insatserna förvaruförsörjningen kan alltså i försia hand förutsättas avse områden därservicen är eller kan vänlas bli bristfällig, dvs. i praktiken oftastutgles-ningsområden eller skärgårdar. Problemet här är närmast hur man skallkunna vidmakthålla ett tillfredsställande butiksnät alternativt en fungerandehemsändning av varor. Jag har tidigare behandlat frågan om hur förutsättningarnaför denna handel kan förbättras. Där sådana åtgärder visar sig otillräckligabör stöd i olika former från det allmännas sida kunna sällas in. Dessa frågorbehandlas i del följande (avsnitten 6.5.3 och 6,6.1), Ävenom sålunda problemen är förknippade med nedläggningar kan situationerlänkas där även etableringar får inte önskvärda följdverkningar, I debattenhar bl, a, pekats på de risker som kan följa av all 1. ex, bensinstationerbörjar föra begränsade livsmedelssortiment. Sådana etableringar kan i känsligaområden få till följd att fullsorterade butiker mister just så mycket underlagför sin rörelse som behövs för att de skall klara sig och alt härigenomservicesituationen totalt i området försämras. Motsvarande problem kan uppslånär vambussar sätts in. Denu nämnda problemen synes dock i prakliken inte vara av en sådan omfattning attde motiverar en särskild reglering med bl. a. risk för en tyngandeadministration. Jag vill också framhålla att etableringar av nu behandlat slagsjälvfallet kan visa sig ha posiliva verkningar för konsumenterna. Bedömningenav om servicen skall upprätlhållas i den ena eller andra formen skulle enligtmin mening vidare ställa kommunala eller andra samhälleliga organ införsärskill svåra avvägningsproblem. Prop.1977/78:8 92 Allvariigarekan det förhålla sig med etableringar av slörre buliksenheler, slormarknaderelc. Sådana etableringar, som ju vanligen sker i eller i anslutning tilltätorter, får normalt verkningar inom större områden och kan t.ex. la underiagfrån buiiker med mera glesbygdsorienterad lokalisering. Om de senare härigenommåsle läggas ned kan servicessilualionen försämras radikalt för berördahushåll, särskill sådana som inte har lillgång till bil. Även inom berördatätorter kan en inie önskvärd utglesning av servicen ske. Dessaproblem är dock inte nya. De ulgör en av utgångspunkterna för det kommunalaplanmonopolei, som ju syftar till att få till slånd en från allmän synpunkt såändamålsenlig markanvändning som möjligt, I likhet med ålskilligaremissinsianser finner jag att de styrmedel som kommunema förfogar över inomramen för planmonopolei i alll väsentligt möjligi all undvika nämndanegativa verkningar. Inle heller för dessa situationer ärjag därför beredd attför dagen förorda någon ytterligare reglering. Skulle erfarenhelerna framöverutvisa all tillgängliga styrmedel blir otillräckliga kan frågan las upp lillförnyad prövning. Sammanfattningsvisfinner jag sålunda all motiv saknas alt införa någon generell etableringskontrolloch all kommunerna för de särskilda silualioner där en styrning av etableringarkan behövas förfogar över lillräckliga styrmedel. Närdel gäller nedläggningar av vikliga butiker, varubussrörelser etc, är delgivetvis av värde om kommunen i god lid kan få kännedom orr; dem. Jag kan idenna del så lill vida ansluta mig lill utredningens uppfattning att kommunernabör finna del naturligt alt vid behov träffa överenskommelser med berördanäringsidkare om all de senare anmäler planer på nedläggningar.Överenskommelserna torde för all undvika onödiga rutiner lämpligen börabegränsas lill sådana buiiker elc, som kommunen i sin planering funnii särskillvikliga, Isammanhanget aktualiseras den av utredningen föreslagna etableringsavgiftenför slörre enheter, I likhet med så gott som samtliga remissinstanser finnerjag alt ålskilliga invändningar kan resas mot förslaget. Den skulle bl, a. ledatill en snedvriden konkurrens mellan äldre och nya enheter. Förslaget bördärför inte förverkligas, Ianslulning till behandlingen av etableringsfrågorna kan del också vara lämpligtatt beröra frågan om fördelning av bulikslägen på förelag inom olikaförelagsgrupper, , som alltså har föreslagit enlångtgående etableringskontroll, har haft anledning att närmare överväga hurkommunerna bör hantera denna fördelningsfråga. Utredningen anser attfördelningen bör ske med hänsynstagande lill olika företagsgruppers representationi berört näringsgeografiskt område och med utgångspunkt i den kommunala likställighetsprincipen.Del är också angelägel, menar utredningen, all möjlighel ges för etableringvid sidan av de slora blocken. Flertaletremissinsianser som behandlar fördelningsfrågan är kritiska mol 1977/78:8 93 utredningens förslag i denna del. Man menar allmänt att deföretag som bäst tillgodoser samhällets målsättningar bör få komma i fråga för etableringaroavsell lidigare marknadsandelar. Med hänsyn till mina ställningstaganden rörande etableringskontrollenblir problemen inle längre lika påtagliga. Självfallel kan dock kommunerna ställasinför awägningsproblem, exempelvis vid kontakter med företrädare för delaljhandelni anslutning lill planläggning av nya handelsområden. Dessa synes dock inlemera omfallande än all de bör kunna ulan särskilda centralt utfärdaderiktlinjer. Självklara utgångspunkter är dock alt fördelningen sker så altkonkurrensen så långt möjligt ges spelrum och att ingen företagsgmpp gynnas otillböriigl.Härvid är del angelägel all söka bereda möjligheter lill etablering även förföretag utan närmare knylning lill någol av de stora blocken, eftersom dessaföretag kan ha svårt att själva bevaka uppkommande butikslägen. I sammanhanget vill jag anmäla alt jag-mol bakgrund av delkommunala ansvar för vamförsörjningen som har angetts i del föregående och vadjag nu har anfört om lägesfördelningen - inle finner skäl bibehålla det uppdragi fråga om fördelningen av butikslägen som länsstyrelserna har och som sedanden innebär all länsstyrelserna skall medverka vid förhandlingari sådana frågor. Uppdraget bör därför kunna återkallas. Jag avser alt återkommalill regeringen i denna fråga, 6.5.3 Hemsändning m. m. Den kommunala planering och det informationsutbyte mellankommunen, handlarna och företrädare för konsumentintressena som jag tidigarehar diskuterat torde på olika sätt verka för en anpassning av serviceutbudettill angelägna allmänna önskemål. Detta torde emellertid inte vara tillräckligti alla lägen. Vissa stödåtgärder måste kunna vidtas. Slatligl stöd för kommersiellservice finns redan i viss ulsträckning. Jag ämnar i del följande bl. a.föreslå förstärkningar av della. Även kommunerna kan emellertid inom ramen försin allmänna kompetens vidla vissa stödåtgärder. Kommunerna inom i försia hand det inre stödområdet förutsättsredan i dag ta initiativ till och subventionera hemsändning av dagligvaror lillglesbygdshushåll. Statsbidrag utgår för ändamålei. Planeringen av den lokalakollekliva trafiken - för vilken statsbidrag också ulgår - fömtsätts vidarevara så beskaffad att inköpsresor med kollekliva transportmedel är möjliga. framhåller det angelägna i altalla kommuner överväger var hemsändningsverksamhel och andra iransportlösningarbehövs för att trygga medborgarnas varuförsörjning. Det statsbidrag som f. n.utgår främst inom det inre stödområdet föreslås utvidgat lill del allmännastödområdet. En höjning av bidragsprocenten föreslås också. Remissinstanserna är positiva lill utredningens förslag omhemsändning och kolleklivtransporter. När del gäller statsbidraget menar mångaatt det 8 1977/78. Prop.1977/78:8 94 börkunna ulgå i hela landel. Högre bidragsprocent än vad uiredningen har förordaiföreslås också från några håll. Jagkan ansluta mig till förslaget att statsbidrag bör utgå till kommuner som tarinitiativ till hemsändning av dagligvaror i områden där distributionsproblemföreligger och att statsbidrag ulgår för ändamålei. Så långl som möjligt bördockmedborgarna beredas möjligheler till egna buliksbesök. Det är därför viktigtmed en trafikplanering som bl, a. tar sikte på detta. Inom ramen förtrafikplaneringen och som ett alternativ lill hemsändning framstår det somnaturligt all kommunerna överväger alt ordna särskilda inköpsresor. Den nämnda vamförsörjningsplanenför upptar sådana. Statsbidrag utgår under vissaförutsättningar. Jagvill här också anmäla frågan om kommunala förvärv av buliksfasligheier. Uiredningenhar föreslagit att kommunerna skall kunna förvärva buliksfasligheier och tillsubventionerad hyra upplåta dessa för dagligva-mhandel. Möjligheten skulleutnyttjas när ingen på affärsmässiga gmnder är beredd att ta över en rörelsesom hotas av nedläggning, t. ex. i samband med att lidigare ägare går ipension. För kommunens förvärv skulle statsbidrag utgå. Någraremissinsianser är kritiska mot förslaget. a, pekas det på att detegentligen fyller samma syfte som del av utredningen förordade driftsstödet (jfravsnill 6.6,1) och skulle ulgöra en dubblering av detta. En instans menar allförslaget inle kan förverkligas ulan särskUd lagstiftning. Föregen del ärjag inte beredd att biträda förslaget. Det kan dock finnas skäl att underiättaövertagande av rörelse i sådana situationer som har legat bakom utredningensförslag i denna del. eventuellt driftsstöd lorde endasl undanlagsvis utgöranågon lösning härvidlag. Jag avser alt återkomma till frågan vid min behandlingav det statliga investeringsstödet i det följande. 6.6Statliga åtgärder m. m. Distribulionsutredningenhar lämnal förslag lill slalliga stödåtgärder för att irygga varuförsörjningen därdeninle kan av på rent affärsmässiga grunder. Man har härvid huvudsakligenutgått från de stödformer som f. n. finns inom ramen för det slalliga stödettill kommersiell service i glesbygd. Sålundaföreslås all del slalliga bidraget lill kommuner som subventionerar hemsändningav dagligvaror (hemsändnlngsbidragei) höjs från 35 ''u till samt alt detskall utgå till kommuner i del allmänna stödområdet i stället för som i dagbara det inre stödområdet. Liksom f n, bör enligt utredningen bidraget kunna ulgåtill kommuner även i andra delar av landet om särskilda skäl föreligger. Utredningenföreslår vidare en utbyggnad av del nuvarande investeringsstödet. Del föreslåsatt det skall kunna utgå i hela landet, även i medelstora Prop.1977/78:8 95 Liksom f n. föreslås att en förutsättning för att stöd skall utgåskall vara att butiken kan väntas beslå på någon sikl. Kreditgaranti förinvestering i varulager föreslås liksom kunna utgå i anslutning tillannat investeringsstöd. Stöd till varuhussar föreslås ulgå endast om särskildaskäl föreligger, Distributionsulredningenhar också föreslagit att driftsstöd bör kunna utgå under vissa betingelser. Detgäller främst sådana fall då butiken inle kan väntas bestå och därförinte kan komma i fråga för investeringsstöd. Stödet skulle utgå för att tillfälligthålla kvar en butik, exempelvis fram till innehavarens pensionering eller tilldess andra lösningar av dagligvamförsörjningen kan ordnas. Utredningenföreslår att staien i sådana lägen skulle kunna medge ett driftsstöd beräknatefter en schablon av av årsomsättningen. Enförutsättning för att stöd i någon form skall ulgå bör enligt utredningenliksom f. n, vara alt varuförsörjningsplan har upprättats i berörd kommun, Konsumeniverkelhar i sin promemoria om drivmedelsförsörjning i glesbygd pekat på behovet avatt kunna vidmakthålla företagsekonomiskt olönsamma men från konsumentsynpunktviktiga anläggningar för drivmedelsförsäljning. Detta skulle kunna åstadkommasom det nuvarande glesbygdsstödet utökades till alt omfalta även drivmedel. Remissinstansernatillstyrker allmänt en utbyggd stödverksamhet efter de linjer som distribulionsutredningenhar angeit och delar genomgående uppfattningen att kommunalavaruförsörjningsplaner måste krävas för att stöd skall ulgå. Så gott som samtligainstanser som har uttalat sig i frågan anser dock till skillnad frånutredningen att alla stödformer bör kunna utgå i hela landet, där förhållandenaså påkallar. Några instanser menar dock att det inre stödområdet börprioriteras vid resursbrist. Ett par remissinstanser förordar att hemsändnlngsbidrageiskall höjas till i det inre stödområdet. När det gäller driftsstödet ärden allmänna uppfattningen all det bör utgå restriktivt. Metoden för beräkningav stödets storlek kritiseras från fiera håll. Man efteriyser en anpassningtill den individuella situationen. förordar en försöksverksamhelmed alternativa utformningar av stödet. Jagdelar uppfattningen att de statliga stödåtgärderna nu bör byggas ul. Detstatsfinansiella läget förutsätter härvid en noggrann prioritering av resursanvändningen.Åtgärderna bör sålunda och i enlighet med vad jag har förordat inriklaspå områden där förutsättningar saknas för handeln att själv ombesörja varuförsötiningen. finner jag det naturiigt att den fortsattastödverksamheten i huvudsak utformas som en utbyggnad av det nuvarande statligastödet till kommersiell service i glesbygd. Skäl finns emellertid all nu sökafinna enklare former för stödverksamheten än de gällande, vilka iblandupplevs som allt för tyngande och byråkratiska. Närdet gäller stödets geografiska räckvidd menar jag att avgörande för Prop.1977/78:8 96 omstöd skall ulgå måsle vara vilka varuförsörjningsproblem som föreligger,oavsett var i landet de uppstår och oavsett vilka stödformer som kan varatillämpliga. Den begränsning till huvudsakligen del inre stödområdet, somhittills har gällt och som bl. a. har motiverats av all verksamheien har bedrivitspå försök, bör därför slopas. bör dock som jag har anförtgälla att stödet skall inriktas på varuförsörjningen i glesbygder ochjämförbara områden, exempelvis skärgårdar. Vidare måsie liksom f n. krävas attberörd kommun har genomfört den varuförsörjningsplanering som behövs för allstödet skall komma till bäsla användning. Jag har lidigare angetl vissariktlinjer för hur denna planering bör vara beskaffad. Slutligen bör gälla attstöd skall utgå endast i den utsträckning som behövs för att entillfredsställande service skall kunna upprätthållas. F. n.är stödet begränsat till dagligvarusektorn, 1 enlighet med vad jag har anförttidigare om drivmedelsförsörjningens betydelse för övrig varuförsörjningförordar jag att stödverksamheten med undantag för hemsändningsverksamhetenframdeles skall omspänna även drivmedlen. Jaghar förordat att statsbidrag skall ulgå lill kommunerna för kostnader förhemsändning (hemsändningsbidrag). Jag kan vidare lillslyrka alt stöd utgår lillnäringsidkare för investeringar i vissa fall. Närdet gäller det föreslagna driftsstödet kan det uppenbarligen i vissa myckelspeciella situationer vara motiverat som ett medel att vidmakthålla en viktigbutik eller i undantagsfall en varubuss. Del är dock lydligi att del kan varasvårt att finna beräkningsnormer som gör stödet verksamt utan att framstå som otillböriigtgynnande av visst företag framför annat. Stödet måste bl, a. därför ges enmycket restriktiv utformning. Det bör endast utgå när det är fräga om lillfälligalösningar under en begränsad övergångslid. Det kan t. ex. vara fallet när enbutik - p. g. a. innehavarens ålder eller dylikl och allmänt dålig lönsamhet -inte kan förväntas överieva på sikl och där investeringsstöd inte skulle varamotiverat. Driftsstödet bör härvid ses som en ersättning från del allmännassida för en samhällsekonomiskt viktig funktion som inle kan fullgöras påaffärsmässiga grunder. Det är alltså inte primärt fråga om stöd till företagetsom sådant. Enfråga som härefter inställer sig är vem som bör vara huvudman för verksamheienmed driftsstöd. Jag ser för egen del ett nära samband mellan driftsstöd ochkommunernas hemsändningsverksamhel och särskilda transportlösningar. I bådafallen är det meningen att samhället går in med ekonomiska resurser för attupprätthålla en vamförsörjning där den annars skulle vara olönsam. Driftsstödtill en butik, å ena sidan, och hemsändning från en annan butik om den försialäggs ned, å andra sidan, är altemativa lösningar på samma problem. Dessaalternativ bör vägas mot varandra med hänsyn till ekonomiska och socialaaspekter. Det vore därför naturiigt att beslut om dessa typer av åtgärderligger i samma hand. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört skulle det i och försig vara naturligt om kommunerna svarade för eventuella driftsstöd lillhandeln. Av flera skäl har jag dock Prop.1977/78:8 97