prop · G10330 · 1977-12-31 00:00:00 — Förutom de härnämnda arbetsuppgifterna konstaterar att en ny organisation förskyddat arbete förutsätter att vissa planerings- och samordningsuppgifter samtpersonalpolitiska frågor som f, n, åvilar AMS och kommunförbunden förs övertill den föreslagna centrala stiftelsen. Kommittén avser i första hand AMS ochkommunförbundens uppgifter beträffande förhandlingar och personalutbildningsamt AMS ansvar i fråga om planering och drift av verkstäder för skyddatarbete, kontorsarbetscentraler och industriella beredskapsarbeten. OSA-kommitténkonstaterar vidare att det måste finnas ett centralt organ som svarar förbudgetarbete och överföring av rörelsekapital till de regionala stiftelserna.Kommittén är emellertid inte enhällig i sitt ställningstagande för en centralstiftelse. En av ledamöterna avstyrker förslaget och anser att de uppgifter somcentralt främst åvilar AMS och kommunförbunden även i fortsättningenbör kunna skötas av dessa. Utredningsmajoritetens förslag tillstyrkes ellerlämnas utan erinran av ett övervägande antal remissinstanser däribland AMS.statens industri- 1977/78: 30 92 verk, LO, TCO, SAF, , /SR, de flesta landstingskommunerna samt ÄBStatsföretag. Några remissinstanser är negativa eller tveksamma till förslagetmen framhåller behovet av en förstärkt affärsmässig samordning av ärbetsvårdsföretagensverksamhet. Enligt minmening kommer de föreslagna regionala stiftelserna för skyddat arbete inte baraatt innebära en bättre regional samordning av verksamheten utan också enomfattande decentralisering. Jag tänker här i första hand på att huvudansvaretför driften av industriella beredskapsarbeten och kontorsarbetscentralerflyttas från central till regional nivå. De regionala stiftelserna kan emellertid,som några remissinstanser påpekat, inte tillgodose behovet av en branschmässigsamordning av arbetsvårdsfÖretagen i olika delar av landet. Inom alla deföreslagna regionala stiftelserna kommer det t. ex. att finnas produktion avolika trävaror, metallbearbetning, plasttillverkning osv. En branschmässigsamordning av dessa olika produktionsinriktningar förutsätter en övergripandeorganisation på riksplanet som kan biträda de regionala stiftelserna i inköps-ochförsäljningsfrågor samt för att ta initiativ till tillverkning av nya lämpUgaprodukter. Genom en branschmässig samordning på riksplanet kan också fördelarnås när det gäller investeringar och utnyttjande av dessa. Detta gäller inteminst möjligheterna att undvika dubbelanskaffning av kapitalintensivutrustning. Motbakgrund av att den föreslagna organisationen vid starten kommer attsysselsätta mer än 22 000 arbetstagare i skyddat arbete och närmare 5 000tjänstemän framträder självfallet också behovet av personalpolitiska insatserpå det centrala området mycket starkt. Detsamma gäller inte minstrehabiliteringsfrågor, samarbete med andra samhällsorgan som AMS,, kommunförbunden osv. Även om jag sålunda i huvudsak biträderutredningsmajoritetens förslag till en central stiftelse vill jag understrykaatt det primära driftansvaret skall åvila de regionala stiftelserna. Denföreslagna centrala stiftelsen bör därför, vid sidan av övergripande ansvar förplanering, budgetarbete och ekonomi i övrigt samt personal- och rehabiliteringspolitiskafrågor, endast i huvudsak ha rådgivande uppgifter. Förutom produktionstekniskoch marknadsmässig rådgivning bör den centrala stiftelsen i kraft av sittekonomiska ansvar gentemot statsmakterna ägna stor uppmärksamhet åtkostnadsutvecklingen och tillsammans med de regionala stiftelserna initieranödvändiga åtgärder, om dagsverkskostnaderna i något fall skulle bli för höga.Inrättandet av en central stiftelse innebär som tidigare påpekats att man församman olika funktioner för den skyddade verksamheten som sköts påcentral nivå av olika organ. Den föreslagna centrala stiftelsen innebär såledesi praktiken ingen utökning av redan befintlig central organisation men väl en effektiveringoch samordning av resurserna. Med anledning av vad reservanten anfört vill jagäven betona att förslaget inte 1977/78: 30 93 innebär att några uppgifter som utförts regionalteller lokalt behöver centraliseras. Arbetsuppgifterna skall således Ugga kvarpå regional eller lokal nivå. Jag anser vidare att den centrala stiftelsen börbyggas upp successivt. De mest angelägna frågorna är förutom personalpolitikoch rehabiliteringsfrågor att biträda de regionala stiftelserna i frågorrörande marknadsföring och produktionsteknik samt fördelning av statsmedel.Frånsett vad som behövs för att handlägga dessa frågor samt budgetfrågor,planering av nya företag och övriga centrala uppgifter som sköts av AMSi egenskap av tillsynsmyndighet bör den centrala organisationens uppgifternärmare bedömas då erfarenheter vunnits av den nya organisationen. I dettasammanhang bör också möjligheterna att kunna erhålla central service frånutomstående organisationer och myndigheter prövas. Jag tänker här t. ex. påmöjligheterna att inleda ett samarbete med SFO när det gäller förhandlingar omkollektivavtal m. m. för de anställda. På produktutvecklingsområdet börsamarbete med bl. a. styrelsen för teknisk utveckling övervägas liksom möjligheternatill samarbete med statliga och kommunala inköpsorgan. När det gäller den långsiktiga utbyggnaden av verkstäderför skyddat arbete delar jag kommitténs uppfattning att AMS som ansvarig förarbetsmarknadspolitiken liksom måste ha ett avgörande inflytande överdimensionering och lokalisering av företag. Detta bör som kommittén föreslagitske genom att i princip samma ansvarsfördelning får gälla mellan AMS och dencentrala stiftelsen som f. n. tillämpas mellan AMS och SÖ beträffandearbetsmarknadsutbildningen. Detta innebär att AMS efter statsmakternas direktivskall pröva verksamhetens omfattning, dimensionering och lokaUsering medan dencentrala stiftelsen har ett övergripande ansvar för alla frågor som i övrigtgäller anordnande och drift. Jag kan även ansluta mig till den principiellauppläggning av planeringsarbetet som kommittén presenterar. Det bör såledesåligga AMS att efter samråd med den centrala stiftelsen besluta om regionalfördelning av den nybyggnadsram som statsmakterna liksom börfastställa . har föreslagit att ett särskilt representantskapmed tio ledamöter vardera från , landstingskommunerna och de anställdaskall knytas till den centrala stärka samhällets inflytande.Enligt förslaget bör representantskapet sammanträda minst föröverläggningar med den centrala stiftelsens ledning. Förslaget stöds ellerlämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. De remissinstanser som ärnegativa till förslaget uppfattar representantskapets roll som konstruerad ochiUusorisk. Man menar att det informationsbehov som kommittén åsyftar bör kunnatUlgodoses genom de samhällsrepresentanter som föreslås ingå i såväl dencentrala stiftelsens styrelse som de regionala stiftelsernas styrelser. Jagdelar denna uppfattning. För att stärka samhällets möjligheter till inflytande överde regionala 1977/78: 30 94 stiftelsernas verksamhet har jag tidigare föreslagit delsatt insynsfrågorna skall regleras i stiftelseurkunderna, dels att denlänsdemokratiska förankringen och parternas inflytande skall tryggas genom enutbyggd representation. Jag anser att motsvarande principer också bör kunnatill-lämpas beträffande den centrala stiftelsen. Den centrala stiftelsensstyrelse bör således bestå av elva ledamöter som utses av regeringen. Äv dessabör fem vara riksdagsledamöter. En representant bör företräda AMS, tvåLandstingsförbundet och två de anställdas huvudorganisationer. En representantbör slutligen företräda näringslivet. Ordförande och vice ordförande utsessärskilt varav den senare efter förslag av . Jag förordarockså att den centrala stiftelsens chef utses av regeringen. Denna proposition syftar som jag tidigare nämnt till attge underlag för ett principiellt ställningstagande till framtidaorganisation och huvudmannaskap för den skyddade sysselsättningen. Efter ettbeslut om nytt huvudmannaskap återstår ett omfattande arbete innan den nyaorganisationen kan träda i kraft. a. måste ett mer detaljerat organisationsförslagutarbetas och ett omfattande förhandlingsarbete ske med såväl nuvarandehuvudmän som berörda personalorganisationer. Förslag till organisationsplaneroch personaldimensionering måste också utarbetas. Vidare är det nödvändigt i detalj klarlägga formerna för samarbete mellan den centrala stiftelsenoch de regionala stiftelserna Uksom relationerna till AMS. Likaså måstearbetsfördelningen lokalt och regionalt belysas ytterligare liksom formerna förbudgetarbetet. Som jag tidigare berört återstår också att bedöma vilkaindustriella beredskapsarbeten och hemarbetsprojekt som skall övertas av deregionala stiftelserna. Det omfattande förberedelsearbetet gör att den av OSA-kommitténföreslagna tidpunkten för förslagets genomförande bör flyttas fram. Jag räknardärför med att ett ikraftträdande kan ske tidigast . OSA-kommitténföreslår att en organisationsutredning och regionala arbetsgrupper skalltillsättas för det återstående arbetet. Förslaget stöds eller lämnas utanerinran av så gott som samUiga remissinstanser. Även jag ansluter mig tillförslaget. Den nya organisationskommitténs uppgift bör vara att redovisaförslag till detaljorganisation för hela verksamheten. Kommittén bör utses avregeringen och bestå av representanter frän staten, landstingskommunerna,kommunerna och de fackliga huvudorganisationerna. Ledamot som i kommitténföreträder nuvarande kommunala, landstingskommunala eller staUiga huvudmänförutsätts inte delta i kommitténs förhandlingar eller beslut, när sådanhuvudman är motpart. Till kommittén bör knytas en ledningsgrupp med experterför att centralt leda och samordna det praktiska utredningsarbetet.Organisationsarbetet bör bedrivas i nära samverkan med denorganisationskommitté för yrkes- 1977/78: 30 95 inriktad rehabilitering som jag kominer att föreslå.Under organisationskommittén bör upprättas regionala kommittéer vars främstauppgift blir att med hänsyn till de olika förutsättningar som gäller i olikadelar av landet utarbeta förslag till regional och lokal administration avverksamheten. Däremot bör frågor rörande löne- och anställningsvillkor,eventuellt övertagande av nuvarande huvudmäns fastigheter m. m., på sätt jagnärmare behandlar i det följande, ankomma på centrala organ att behandla. Deregionala kommittéerna, som har att arbeta enligt de direktiv som den centralaorganisationskommittén drar upp, bör bestå av företrädare förlänsarbetsnämnderna, landstingskommunerna, kommunerna och de anställdasorganisationer. Den nya organisationskommittén har även till uppgift attlägga fram förslag till lokalisering av den centrala stiftelsen. Regeringenkommer senare att ta ställning till denna fråga. I enlighet med regeringensregionalpolitiska strävanden skall en lokalisering inte ske till Stockholmskommun. De anställda vid verkstäder för skyddat arbete, kontorsarbetscentraler,industriella beredskapsarbeten och hemarbete omfattas av olika avtal omlöner och anställningsvillkor. Det senare gäller i hög grad den administrativapersonalen. Den nya organisationskommittén kommer emellertid inte att hatillgång till den hjälp av experter som behövs för att den själv ska kunnasluta avtal om de löne- och anställningsvillkor som skall gälla för deanställda då den nya organisationen träder i kraft. Det bör därför ankomma på SFOatt i nära samråd med den nya kommittén förhandla och träffa avtal med deanställdas organisationer i dessa frågor. På motsvarande sätt bör det ankommapå statens förhandlingsnämnd att i nära samråd med den nya kommittén träffauppgörelser om överlåtelser till den nya organisationen av bl. a. lokaler ochmaskiner samt andra tillgångar och förpliktelser som har samband med de olika ärbetsvårdsföretagensaffärsverksamhet. Härvid bör ett förenklat värderingsförfarande eftersträvasså att tidskrävande förhandlingar undvikes. För att uppnå erforderligflexibilitet bör kommittén vara oförhindrad att avstå från att överta ,landstingskommunal eller staUig egendom om detta visar sig ekonomisktfördelaktigt eller ur andra synpunkter är att föredraga. Äv naturliga skäl böri sådana fall statsbidrag för fortsatt drift inte längre utgå till kommunaleller landstingskommunal huvudman. Flera remissinstanser har påpekat att det inom ramen förden hemarbetsverksamhet som bedrivs under tillsyn av statens industriverk ävenförekommit att stöd i vissa fall beviljats småföretagare utan att dessasysselsatt hemarbetare i egentlig mening. Stödet har i dessa fall huvudsakligenhaft en lokaliseringspolitisk inriktning. Självfallet delar jag uppfattningenatt detta stöd till privata företag inte bör inordnas i den nyaföretagsbildningen för skyddat arbete. Det bör därför uppdras åt den Prop.1977/78: 30 96 centrala organisationskommittén att i samråd med statensindustriverk och berörda företagareföreningar bedöma i vilken utsträckning detnuvarande regionalpolitiska hemarbetet skall ingå i de föreslagna regionalastiftelserna för skyddat arbete. Kommittén bör också i samråd med AMS avgöravilka industriella beredskapsarbeten som p. g. a. sin struktur eventuellt intebör ingå i den nya organisationen. Som jag tidigare nämnt gäUer detta främstnågra få verkstäder i som tillkommit uteslutande för atttillgodose ett permanent behov av arbetstillfällen på orten. För dessaverkstäder bör överlåtelse till annan ägare prövas. Jag viU i sammanhangeterinra om att AMS avyttrat flera industriella beredskapsarbetenav denna typ. Det finnsi dag några få verkstäder för skyddat arbete som drivs av ideella organisationersom , , Diakonanstalten m. fl. OSA-kommitténerinrar om att det presenterade förslaget till ändrat huvudmannaskap också fårkonsekvenser för dessa organisationers möjligheter att driva sina verkstäder.Det gäller bl. a. i fråga om formerna för ekonomiska bidrag från samhället. Jagdelar den uppfattning som kommit till uttryck i organisationernas remissvaroch som innebär att samhället även i fortsättningen måste stödja den skyddadeverksamhet som organisationerna bedriver. Ett eventuellt samgående med de avmig förordade regionala stiftelserna för skyddat arbete bör sålunda endastkomma i fråga i de fall organisationerna själva begär det. Med hänsyn till attdet endast rör sig om sex verkstäder varav fyra belägna i bör bidragsgivningenkunna regleras genom avtal med berörda organisationer och den regionalastiftelsen. Jag vill i detta sammanhang också erinra om att flera avorganisationerna vid sidan av statliga bidrag också uppbär betydande ekonomisktstöd frän säväl landstingskommuner som kommuner. Den nya organisationskommittésom jag berörde bör få i uppdrag att kontakta berörda organisationer föröverläggningar om de framtida verksamhetsformerna. Samhällets direkta kostnader för den skyddadesysselsättningen har stigit kraftigt . Utvecklingen skall ses motbakgrund av dels det ökade antalet verkstadsplatser och delskostnadsutvecklingen i övrigt. Detta innebär emellertid inte att verksamhetenskulle ha blivit väsentligt dyrare i förhållande till produktionsresultatet.Tvärtom har underskotten under en följd av år varit tämligen konstanta iförhållande till hela omsättningen. Detta gäller som framgår av tabellerna såväl verkstäderna för skyddat arbete som de industrieUa beredskapsarbetena.Jag vill även framhålla att verksamheten fortfarande framstår som samhällsekonomisktlönsam. Detta har senast visats i en forskningsrapporti utarbetad vidföretagsekonomiska institutionen vid . ' , och , , Lönar sig skyddadeverkstäder 1976. 1977/78: 30 97 Verkstäder för skyddat arbete inkl. hemarbete driftkostnader (mkr.) Statens andel av underskottet (= statsbidrag) Landstingskommunernas/ kommunernas andel av underskottet Kontorsarbetscentraler driftkostnader (mkr.) Industriella beredskapsarbeten driftkostnader (mkr.) Den totala omsättningen vid verkstäderna för skyddatarbete uppgick till 1 120,8 milj. kr. och underskottet till593,3 milj. kr. Omsättningen vid kontorsarbetscentralerna har för sammatidsperiod beräknats till 86,3 milj. kr. och underskottet till 61,7 milj. kr.För industriella beredskapsarbeten uppgick omsättningen till181,8 milj. kr. och underskottet till 66,1 milj. kr. Sammantaget uppgicksåledes omsättningen för den skyddade sysselsättningen för tUl1 388,9 milj. kr. och det totala underskottet tiU 721,1 milj. kr. HärtiU kommeratt stödet till det regionalpolitiskt motiverade hemarbetet uppgick till ca5,0 milj. kr. Totalt kan kostnaderna såledesberäknas till 726,1 milj. kr. Äv detta belopp svarade kommuner ochlandstingskommuner lör 456,3 milj. kr. 1 1977/78. 1977/78: 30 98 och staten för 269,8 milj. kr. Ca 823 milj.kr. har totalt sett t. o. m. /77 investerats i maskiner ochbyggnader. Därav har staten svarat för ca 356 milj. kr. ochlandstingskommunerna/ kommunerna för ca 467 milj. kr. Enligt min beräkninginnebär utredningens förslag om statligt kostnadsansvar för den nyaorganisationen att kommuner och landstingskommuner avlastas kostnader som i1976 års penningvärde uppgick till 456,3 milj. kr. Härutöver tillkommerpå enskUda punkter vissa kostnadsfördyrande faktorer i den nya organisationen.Som en allmän utgångspunkt bör dock enligt min mening gälla att förslaget tillny organisation bygger på tanken att en förändring innebär en mer rationellordning. Sammanvägt bör därför de reala kostnaderna bli lägre än f. n.Effekterna i kostnadshänseende är dock svåra att bedöma innan ett merdetaljerat organisationsförslag föreligger och förhandlingarna med huvudmänoch de anställdas organisationer är avslutade. Det går t. ex. inte attbedöma i vilken utsträckning vid AMS eller och landstingskommunalhuvudman anställd personal kommer att övergå till den nya organisationen. redovisar två olika alternativ tillfinansiering av verksamheten. 1 det första alternativet förutsätts attunderskottet täcks genom en totalfinansiering med arbetsgivaravgifter. Dessamedel fördelas till de regionala huvudmännen via den centrala stiftelsen.Enligt det andra alternativet skall stiftelsebildarna dela på kostnaderna förunderskottet. Medlen tillförs de regionala stiftelserna dels via statsbudgetendels från berörd landstingskommun. För att mildra en del praktiska svårighetersom särskilt på anordningssidan följer av den dubbla budgetprövningen, föreslåsatt en statlig lånefond för investeringar inrättas. Vidare förutsätts i dettaalternativ att staten ensam skall stå för den centrala stiftelsens kostnader.En finansiering med arbetsgivaravgift framstår enligt utredningen som den bästalösningen från administrativ synpunkt. Särskilt gäller detta möjligheterna attfå så enkla former för budgetarbetet som möjligt. Ulredningens uppfattning fårstöd av en bred majoritet av remissinstanserna. Jag haringående studerat tänkbara finansieringsformer. Beträffande utredningensförslag att staten bör finansiera verksamheten genom en särskildarbetsgivaravgift vill jag erinra om att det f. n. pågår flera utredningarinom områden som finansieras med arbetsgivaravgifter. Detta gäller bl. a.utredningen om allmän arbetslöshetsförsäkring, som väntas avge sitt betänkandeunder . Valet av finansieringsmetod för den skyddade verksamheten bördärför enligt min mening prövas i ett mer övergripande sammanhang. Eftersomkostnaderna för skyddad sysselsättning från samhällets sida kan ses somalternativ till olika former av arbetslöshetsunderstöd ocharbetsmarknadspolitiska insatser av skilda slag avser jag att senare återkommamed ett förslag om finan- 1977/78: 30 99 siering av den skyddade verksamheten. En utgångspunkt böremellertid enligt min mening vara att ett statligt övertagande av det kommunalaoch landstingskommunala kostnadsansvaret på detta område endast kan accepterasom det i sin helhet motsvaras av minskade statliga åtaganden inom andrakommunala verksamhetsområden. Förhandlingar inellan staten ochkommunerna/landstingskommunerna bör enligt min mening upptas för att klarläggahur en sådan avräkning lämpligen bör utformas. En lösning av kostnadsfördelningsfråganmellan staten och de kommunala/landstingskommunala huvudmännen är enförutsättning för att arbetet med omorganisationen skall kunna drivas vidare.Kostnaderna för de industriella beredskapsarbeten som den nya organisationenkommer att driva för AMS räkning bör täckas i särskild ordning. Arbetsförmedlingen kan ses som basen för samtliga åtgärdersom syftar till att främja de arbetssökandes inträde eller omställning päarbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen har härvid ett särskilt ansvar för attstödja de arbetssökande som p. g. a. arbeishandikapp har svårigheter att få eUerbehälla ett arbete. Äv de arbetssökande vid arbetsförmedlingarna utgör dearbetshandikappade , dvs. drygt 20 000. Arbetsförmedlingensändrade organisation och arbetsformer innebär att alla arbetssökande som är ibehov av mer personlig service i första hand skall betjänas av förmedlare. Föralla arbetssökande, oberoende av bakgrund, handikapp etc., skall först ochfrämst alltid prövas möjligheterna till en arbetsplacering på den öppnaarbetsmarknaden. I de fall det inte gär att skaffa arbete åt den arbetssökandemed gängse metoder finns möjligheter till fördjupad förmedlingsservice ochkontakt med arbetsvårdare och yrkesvägledare. Arbetsförmedlingen har att isamarbete med andra myndigheter söka upp och aktivera de grupper som ståreller riskerar att ställas utanför arbetslivet. Således finns en utbyggd kontaktmannaverk-samhetmed olika rehabiUteringsorgan, vårdinstitutioner, socialvård, försäkringskassaosv. a. genom deltagande i anpassningsgruppernas arbete hararbetsförmedlingens insatser för de arbetshandikappade alltmer kommit attinriktas mot åtgärder förlagda till arbetsplatser på den öppna arbetsmarknaden. För att arbetshandikappade skall kunna ges möjlighetertill arbete är det ofta nödvändigt med olika former av kartläggande ochförberedande åtgärder. Inom arbetsmarknadspolitikens ram bedrivs därför enrehabiliteringsverksamhet som har till syfte att förbereda arbetshandikappadeför inträde i arbetslivet. Resurser för en yrkesinriktad rehabilitering hargenom åren byggts ut i såväl statlig som regi. Vid arbetsförmedlingenbedöms den arbetssökandes behov av yrkesinriktad rehabilite- 1977/78: 30 100 ring eller andra arbetsförberedande åtgärder. Inomförmedlingen finns bl. a. möjligheter tUl medicinska och arbetspsykologiskakonsultationer. ArbetsmarknadsverketanUtar fristående arbetspsykologiska i olika former. Denna verksamhet har till syfte att med hjälpav arbetspsykologiska metoder öka effekten av arbetsmarknadsverkets åtgärderför individen i olika val- och anpassningssituationer. För arbetsförmedlingenutgör psykolog-konsultationen främst ett led i utrednings- ochvägledningsarbetet och ett stöd vid den individuellasysselsättningsplaneringen. Den kan tillsammans med övrig information även geett säkrare underlag för beslut om mer djupgående insatser som t. ex. arbetsmarknadsutbUdning,arbetsprövning, arbetsträning etc. Denna resurs kan utnyttjas av samtligaarbetsförmedlingstjänstemän. Av samUiga sökande som genomgår anlagsundersökningari någon form är mindre än hälften arbetshandikappade. Totalt genomfördes ca 17400 anslagsundersökningar /76 mot 15 500 /77.Samtidigt ökade övrig psykologservice /76 lill44 /77. Arbetsprövning och arbetsträning var länge de endaformerna av kartläggande och förberedande åtgärder som stod tillarbetsförmedlingens förfogande. Dessa åtgärder växte med början under1950-talet fram som en del av den arbetsvårdsorganisation som hade sina rötteri den kommunala socialvården och med stark anknytning till sjukvården. Åtgärdernaförbehölls personer vars svårigheter på arbetsmarknaden antogs bero påhandikapp i medicinsk bemärkelse. LäkaruUåtanden användes för att fastställavilka personer som skulle få del av de särskilda arbets-vårdsåtgärderna. Vidkommunala eller landstingskommunala arbetsvårdsinstitut kan personer som pågrund av fysiskt, psykiskt, intellektuellt eller socialt handikapp är i behovav att få sin arbetsförmåga kartlagd och som behöver förbereda sig inför ettarbete få genomgå arbetsprövning och arbetsträning.