prop · G10391 · 1977-12-31 00:00:00 — anser ej att domstolsmässiga arbetsformeri radionämnden är lämpliga för det slags granskning som det här är fråga om.Kanslichefsalternativet torde även bli väsentligt mindre kostnadskrävande änalternativet med en RO bl. a. därför att endast en kansliorganisation behövs. Remissinstanserna, däribland ochradionämnden, tillstyrker genomgående kanslichefsalternativet. Dettaalternativ avstyrks endast av , konsumentverketjKO, Klys,. och Svenska tidningsutgivareföreningen.Klys pekar på alt sammanblandningen av å ena sidan den opartiskt dömandefunktionen och å andra sidan den aktiva utredande åklagarfunktionen gerradionämnden en oklar roll. , och Tidningsutgivareföreningenförordar RO-alterna-tivet närmast under hänvisning lill att systemet med enpressombudsman (PO) fungerat tillfredsställande. 3.7.3 Ärendenas handläggning förslag Enhgt radionämndsutredningens förslag innebär den nyaorganisationen att kanslichefen, sedan ett ärende förberetts, antingen fattarett slutgiltigt friande beslut eller ett beslut att ärendet skall avgöras avnämnden. Kanslichefens slutliga beslut meddelas på nämndens vägnar. Dettainnebär att nämnden inte formellt kan överpröva ett friande beslut avkanslichefen. Kanslichefen övertar även de beslut som kan fattas underhandläggningen av ett ärende och som i nuvarande organisation meddelas avordföranden. Kanslichefen är dock inte behörig att infordra yttranden frånprogramföretag. Inrättande av kanslichef innebär inte alt nämndens möjlighetatt självmant uppta program till prövning upphör. Nämnden har kvar denna möjlighetoch har tillsyn över kanslichefens verksamhet även i denna del. De ärenden, sominte avgörs genom att friande beslut av kanslichefen, avgörs efter föredragninginför nämnden. Radioulredningens förslag rörande kanslichefensbefogenheter överensstämmer i huvudsak med radionämndsutredningens.Radioutredningen föreslår emellertid att kanslichefen - i motsats till vad somföreslagits i radionämndsutredningens betänkande - får rätt att få skiljaktigmening antecknad. anser det vidare tveksamt om kanslichefen,så- Prop.1977/78:91 144 som föreslagits i nämnda betänkande, bör vara fråntagenmöjligheten att infordra yttrande från programföretag i granskningsärende. Av de remissinstanser som uttalat någon mening i dennafråga avstyrker radionämnden radioutredningens förslag att kanslichefen skallfå rätl att få skiljaktig mening antecknad. uttalar därvid att detej är av allmänt intresse all veta vad en föredragande ansett iförvaltningsärende av denna art, eftersom beslutet inte kan överklagas. som understryker att den nya ordningen ej börinnefatta befogenhet för kanslichefen att infordra yttrande frånprogramföretag. Båda instanserna betonar atl yttrande har begärtsendast i ärenden i vilka det kunnat komma i fråga att rikta anmärkning motprogram. Med hänvisning till den vikt programföretagen sålunda fäst vid sinayttranden till radionämnden vill man förorda att befogenheten att infordrayttrande även skall förbehållas nämnden. 3.7.4 Beriktigande och genmäle Gällande bestämmelser Enligt 8 § femte stycket radioavtalet gäller följande:"Felaktig sakuppgift skall beriktigas, när det är påkallat. Den som harbefogat anspråk att bemöta påslående skall beredas tillfälle lill genmäle. Beriktigandeoch plats för genmäle skall ges utan oskäligt dröjsmål". Skillnaden mellan beriktigande och genmäle kan beskrivaspå följande sätt. Beriktigande - avser fakta, sakuppgifter och anknyter tillradiolagens krav på saklighet; Genmäle - avser angrepp mot åsikter eller person ochanknyter till radiolagens krav på opartiskhet. saknar befogenhet att meddela programföretagdirektiv om införande av genmäle eller beriktigande, eftersom radionämnden överhuvud taget inte är behörig att meddela föreskrifter om de framtida programmensinnehåll eller utformning. kan dock i efterhand pröva om ett beriktigandeborde ha medgivits eller om ett beriktigande som givits varit korrekt utformatoch sänts tillräckligt skyndsamt. Enligt radioutredningen bör rätten till beriktigande och genmäleregleras genom nya bestämmelser i avtal mellan staten och programföretag och iinstruktion för radionämnden. Visseriigen behandlar radionämnden årligenmycket få ärenden angående beriktigande och genmäle (tre-fyra stycken), men detsäger egentligen inte särskilt mycket vare sig om i vilken omfattning önskemåloch krav på beriktigande och genmäle faktiskt framförs till Prop.1977/78: 91 145 eller om det verkliga behovet. Trots vissainterna regler på detta område tycks det inte heller finnas någon enhetligpraxis inom för alt behandla sådana framställningar. Med hänsyntill denna frågas betydelse för relationerna mellan programföretagen och denallmänhet den skall tjäna är detta otillfredsställande. Radioutredningensförslag innebär alt programföretaget är skyldigt att genast underrättaradionämnden dels när skriftlig begäran om genmäle eller beriktigandeframställs av den som saken rör efter sändning av det programsom anmärkningen avser, dels när programföretagets beslut i ärendet fattats.Sistnämnda underrättelse, som skall lämnas även om programföretaget bifallitbegäran, skall omfatta inte enbart programföretagets ställningstagande ulanäven skälen till detta. Genom skyldigheten all underrätta radionämnden fårdenna möjlighet att granska varje beslut i nu berörda frågor, vilken granskningdet åligger nämnden att fullgöra. Nämndens prövning är inte begränsad till deskäl företagel anfört för sitt beslut, utan skall omfatta en fullständigbedömning av om bifall till begäran varit befogat. Radioulredningen anser vidare att särskilda bestämmelserbör införas som innebär skyldighet för programföretag att på lämpligt sättpublicera nämndens beslut. En sådan bestämmelse skulle stärka radionämndensställning. Programföretag skall således åläggas att i radioprogram publicerabeslut av radionämnden enligl vilket företaget brutit mot 6 § radiolagen ellermot bestämmelser i avtal mellan staten och programföretaget. En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrkerradioutredningens förslag angående formerna för beriktigande och genmäle.Förslaget avstyrks av KF, som anser att det kan komma att allvarligt begränsaradions granskande journalistik. KF uttalar att företrädare för myndigheter,förelag och organisationer redan nu har goda möjligheter till genmälen och berikti-gandeni rundradion och varnar för risken att företrädare för etablerade grupperutnyttjar bestämmelserna för att försvåra radions möjligheter att granska olikaföreteelser i samhället. finner den föreslagna ordningen tungrodd ochantyder att reglerna möjligen kan verka hämmande för en självständigjournalistisk verksamhet. varnar för att den nya ordningen kankomma att föranleda ett i förhållande lill resultatet oproportionerligtgranskningsarbete och en formalisering av handläggningen hos programföretagen.Radionämnden föreslår en allernativlösning som innebär att programföretagenåläggs atl i sina beslut med anledning av framställningar om beriktigande och genmäleerinra om att programmet och företagens beslut kan prövas av nämnden. ifrågasätter nödvändigheten av ettåläggande om publicering, eftersom det kan förväntas att programföretagen - ienlighet med redan gällande praxis hos - kommer att publiceraalla fällande beslut. Prop.1977/78:91 146 understryker vikten av all man ikommande avtal bibehåller programföretagens oinskränkta rätt att ensamma avgöravilka radioprogram som de skall sända. Övriga remissinstanser som uttalat någon åsikt i frågan,bl. a. LRF, MUF, FPU, , ochSveriges författarförbund, godtar radioulredningens förslag. 3.8 Särskild ljudradio och TV Utredningen konstaterar att man inte har haft i uppdragatt lämna förslag i frågor som rör vidgad rätt till sändning av radio- och TV-program.Utredningen kommer emellertid fram till att den allmänna rundradion har begränsademöjligheter på gruppkommunikationens område och att dessa möjligheterytterligare begränsas av kravet på opartiskhet och av atl programmen riktarsig till hela befolkningen inom stora geografiska områden. Det finns därförbehov på det lokala planet som inte tillgodoses av den allmänna rundradion,och som enligt utredningen inte heller kan tillgodoses av denna. Utredningen är allmänt positiv till att etableringsrättenutvidgas så atl en programverksamhet av detta slag - särskild ljudradio ochsärskild TV -kan komma till stånd. Utredningen konstaterar att det i så fallkrävs ändringar och kompletteringar i den gällande lagstiftningen. Man betonarockså atl det är önskvärt att ingående belysa konsekvenserna av olika lösningar.Utredningen föreslår därför att frågan, innan beslut fattas, görs till föremålför särskild utredning, kompletterad med försöksverksamhet. I ett särskilt avsnitt behandlar utredningenförutsättningarna för särskild ljudradio. Det sägs där att möjligheter förlokala sändningar med begränsad geografisk räckvidd bör öppnas inom det FM-bandsom nu är tillgängligt för vanliga rundradiosändningar (87,). Televerkethar på radioutredningens uppdrag undersökt olika alternativ för att inrättaradiostationer för detta ändamål. Enligt ett av dessa alternativ skulle man medhjälp av drygt 200 sändare kunna etablera minst en sändningsmöjlighet i varjekommun med över 10000 invånare. Det betonas också att , när Sverigetilldelats ytteriigare frekvenser, blir utrymmet för sändningar av särskildljudradio avsevärt större. Utredningen konstaterar dock atl inom ramen för defrekvenser, som f. n. eller inom överskådlig framtid kan finnas tillgängliga,kan man inte ge principiell elableringsfrihet för särskild ljudradio. Det ärdärför uppenbart att man måste skapa regler för hur sändningsrätten skafördelas. Rätt all bedriva särskild Ijudradioverksamhet bör enligt utredningenkunna ges till ideella, religiösa, fackliga och politiska organisationer ochfolkrörelser. Sändningarna ska ingå som ett naturiigt led i den ordinarieverksamheten. Tillstånd (koncession) ska endast kunna meddelas grupperoch organisa- Prop.1977/78:91 147 tioner som utgör juridiska personer. Tillståndsgivningenbör kunna ske enligt ett ganska okomplicerat och relativt standardiseratförfarande. De närmare reglerna för koncessionsförfarandet och de kriteriersom ska tillämpas bör faststäUas av regeringen. ansvarar förfrekvensfördelningen och andra frågor som har med sändarna alt göra - t. ex.deras styrka och geografiska placering. Sändningarna bör kunna ske antingen över sändare somorganisationen själv äger eller via sändare, där organisationen hyr tid. Utredningen finner det vara länkbart att kommuner -ensamma eller flera tillsammans - har intresse av att bygga lokalaradiostationer för att därmed ge föreningar och organisationer service. Vid sin behandling av särskild TV utgår utredningen frånatt möjligheten alt sända sådana program bör skapas genom utnyttjande avcentralantennanläggningar för kabel-TV-sändningar. Samma slags grupper och organisationer som nämnts isamband med särskild ljudradio börenligt utredningen kunna ges rätt att bedrivasärskild TV-verksamhet. Koncessionsförfarandet bör i princip också vara detsamma. Utredningen anser att det är otillfredsställande attägaren till en centralantennanläggning - vare sig det gäller en enskildfastighetsägare eller en juridisk person - i kraft av sitt ägande ska ha rättall ensam avgöra vem som ska få utnyttja anläggningen för sändningar och kanskeockså vad som får sändas. För de sändningar som skall räknas somrundradiosändningar skulle problemet enligt utredningen kunna lösas genom altägare till centralantennanläggningar måste förbinda sig att antingen upplåtaden för sändning till alla föreningar eller grupper som fått tillstånd ellerhelt avstå från att utnyttja anläggningen för kabel-TV-sändningar. Utredningen behandlar dessutom en rad frågor som ihuvudsak rör regler för programverksamheten. Regleringen av ansvaret för radioprogram som förekommer isärskild ljudradio resp. särskild TV hör enligt radioulredningen till deproblem som den föreslagna utredningen måste lösa. I princip anser utredningenatt det är fullt tänkbart att ansvaret regleras på samma sätt som för denallmänna rundradion, således genom bestämmelserna i radioansvarighetslagen. Härförkrävs i första hand tillämpningsföreskrifter angående vem som skall varaprogramutgivare och hur register över dessa ska föras. Radiolagens bestämmelser angående opartiskhet iprogramverksamheten äger uppenbariigen inte tillämpning på den verksamhet somavses. Ideella och politiska organisationer etc. måste således enligtutredningen ha rätt att framföra uppfattningar och idéer utan krav på partsbalansering. Kravet på saklighet är dock i viss mån relevant även fördelta slags sändningar, och därför kan bestämmelser angående beriktigande och genmäleövervägas. Förbudet mot förhandsgranskning ska gälla. Prop.1977/78:91 148 serna angående hävdandet av det demokratiska statsskicketsgrundidéer m. m,, som anges i utredningens förslag till förändrad lydelse av 6§ radiolagen, inle gälla för programverksamheten i den särskilda ljudradion resp.den särskilda televisionen. Förbud alt sända reklam mot betalning skall gälla eftersomutredningen utgår från att denna verksamhet inte ska finansieras genomkommersiell reklam. Del är, menar utredningen, uppenbart all risken är ganskastor för alt reklam ändå på olika sätt kan förekomma i detta slags programverksamhet. Regler för programverksamheten kan - i den utsträckningsådana ska finnas - antagligen enklast fastställas genom bestämmelser ikoncessionsbesluten. Förutom reklamförbud och eventuella regler angående beriktigandeoch genmäle är det kanske rimligt atl inskränka reglerna till allmännabestämmelser av publiceringsetisk karaktär, l. ex. integritelsskydd ochkontroll av sakuppgifter. uppgifter som eventuellt granskningsorganäven för den särskilda ljudradion och televisionen hör till de frågor som enutredning måste behandla. Med tanke på nämndens alltmera utökade uppgifter ärdet enligt utredningen tveksamt om nämnden bör ha befattning med sändningar isärskild ljudradio och särskild TV. Möjligen skulle koncessionsnämnderna kunnahandlägga dessa ärenden. Frågan om eflerhandsgranskning måste dock nogabelysas i det fortsatta beredningsarbetet. Endast en minoritet av remissinstanserna motsätter sig utredningensförslag om att särskild närmare skall utredas. I fråga om synenpå behovet av särskild ljudradio och TV är reaktionen emellertid blandad. En gmppställer sig helt bakom utredningens förslag. Denna grupp tror att den särskildaljudradion och televisionen kan bli ett nytt och vitaliserande inslag iorganisationers och folkrörelsers liv. En annan gmpp anser att det inte finnsnågot behov av ett sådant medium. Många inom denna gmpp menar också attsärskild ljudradio och television kommer att medföra direkta problem. Entredje gmpp intar en avvaktande hållning. De remissinstanser som ställer sig bakom en utvidgning avsändningsrätten enligt utredningens förslag är bl. a. i Hallandslän. och frikyrkoråd, . SHIO och , , , , f och frikyrkorådunderstryker i sitt gemensamma yttrande att det på det lokala planet finnsbehov, som inte kan tillgodoses av den allmänna rundradion, och tillstyrkerdärför utred- Prop.1977/78:91 149 ningens förslag om all vidare utreda frågan om vidgad sändningsrält.KDS anför att radioutredningen erkänner att icke förmätt etableratillfredsställande relationer till folkrörelserna. Inte minst kristna församlingaroch organisationer har i hög grad försummats av . TBV menar attmed tanke på folkrörelsernas och organisationernas dominerande ställning i detsvenska samhället är det både önskvärt och berättigat att tillskapamöjligheter för en eterburen direkt kommunikation med de storamedlemsgrupperna. Några remissinstanser, bl. ,, och , ser utvecklingen av särskildljudradio och TV som ett viktigt led i avvecklingen av ensamrätt.Civilekonomföreningen konstaterar all en ökad valfrihet och ökad frihet i eternhar stort värde i ett fritt och demokratiskt samhälle. MUF anser att uppdraget bör vidgas atl omfatta inte baralokala utan även regionala och rikstäckande program. Möjligheten att finansieraverksamheten till större eller mindre del genom reklam bör också prövas, liksomatt etableringsrätten även kan omfatta kommersiella företag vid sidan avfolkrörelser och organisationer. anser atl urekonomisk synpunkt vore förmodligen en rent kommersiell radioverksam-hel atlföredra som ett system för att kontrollera atl utbudet av radio motsvaras aven verklig efterfrågan. 5.4F, , och samt betonar att näringslivetsorganisationer inte får diskrimineras jämfört med motparterna blandarbetsmarknadens organisationer. Åtskilliga remissinstanser anför olika betänkligheter moten särskild ljudradio och TV. Ett stort antal instanser anser sålunda att lokalradion ärväl lämpad att belysa folkrörelsers och organisationers verksamhet ochproblem och att man därför i första hand bör se till att lokalradion fårsådana resurser att den kan klara av en sådan uppgift. Sådana synpunkterframförs av bl. a. länsstyrelserna I , , , ,, och , , , , , riksidrottsförbund.Centerns kvinnoförbund, , , NBV ochNykterhetsrörelsens landsförbund. anser att såvälUtbildningsradion som Lokalradion saknar tillräckliga resurser för att på ettmeningsfullt sätt knyta an till de behov av insatser som finns på lokalplanet.Det kan knappast vara rätt väg alt, i stället för att ge Utbildningsradion ochLokalradion ökade resurser för dessa uppgifter, skapa en ny lokalljudradioverksamhet som på andra villkor ska konkurrera med Utbildningsradionoch Lokalradion. Förslaget om en särskild ljudradio kan enligl LO bli ettskäl för att köpa sig fri från kritiken att folkrörelserna fårför litet utrymme i Prop.1977/78:91 150 de ordinarie riksprogrammen. lOGT-NTO och föreslår all ensärskild utredning kompletterad med försöksverksamhet noga bör pröva den "allemansradio"som olika lokalradiostationer börjat experimentera med. Farhågor att den särskilda ljudradion och televisionen,genom att verksamheten kommer att bli kostsam, i första hand kommer all utnyttjasav de stora och ekonomiskt starka organisationer-n a framförs av ett antalremissinstanser bl. a. , länsstyrelserna i ,och , KF, LO, och . LO betvivlar att de flesta organisationer verkligen kommeralt ha råd att ensamma och med egna medel finansiera dyrbar programverksamhet.Statens ungdomsråd anför att rådets olika undersökningar blandungdomsorganisationerna visar alt deras kostnader för information ochutbildning stigit mycket kraftigt . Man tvingas i många falltill stora prutningar på väsentliga informations- och utbildningsområden.Inrättandet av en särskild ljudradio och TV skulle sätta dem i en ännu svåraresituation. Lokalradio anför att en rundradioverksamhetbaserad på nu gällande förutsättningar har uppenbara fördelar. Man undvikerrisken atl endast stora och etablerade grupper får tillgång lill särskildljudradio. Del skapar "en likhet inför mediet" genom enprogramverksamhet som utgår från lagar och avtal som kontrolleras avradionämnden. anser också att de åsikter och röstersom har svårt alt göra sig hörda i den allmänna debatten inte torde få detlättare alt komma till tals genom den särskilda ljudradion. Ett antal remissinstanser bl. a. ,länsstyrelserna i och , KF, LO, Klys och pekar på risken att reklam och andra kommersiella intressenkan få utrymme inom den särskilda rundradion, LO befarar således starkt att kommersiella intressen kankomma in bakvägen och enligt KF:s erfarenheter är det ytterst få lokala ochregionala organisationer som har personella och ekonomiska resurser att heltsjälvständigt svara för denna form av utsändningar. Det finns en betydanderisk att på detta sätt smygvägen får en reklamfinansierad ljudradio. Socialstyrelsenanser det vara myckel angeläget att man närmare tar upp frågan om finansieringoch regler för ekonomiska bidrag till lokal programverksamhet mot bakgrund avde risker som finns. Styrelsen anser det vara särskilt viktigt att det inteblir möjligt att på olika sätt indirekt marknadsföra tobaks- ochalkoholprodukter. , Lokalradio, SverigesUtbildningsradio, KF, LO och CLF anför farhågan att den särskilda ljudradion,genom att eterutrymmet är begränsat, kommer atl bli en lä torts radio. Beträffande den särskilda TV:n påpekar atl Prop.1977/78: 91 151 denna genom anknytningen till centralantennanläggningarblir förbehållen vissa redan väl gynnade grupper i samhället, bosatta ivälordnade bostadsområden, medan människor i glesbygd och i mindre välplaneradeområden blir uteslutna från möjligheten att ta del av särskild TV. Endast en minoritet av remissinstanserna motsätter sigutredningens förslagom att frågan om särskild ljudradio och TV blir föremål fören ut redning och att denna kompletteras med försöksverksamhet. En hel delinstanser har synpunkter på hur utredningsarbetet bör bedrivas. Länsstyrelsernai och län, LO, TCO, Klys, ochKulturarbetarnas socialdemokratiska förening anser frågan vara av sådan viktatt utredningen bör ha en pariamentarisk förankring. förutsätteratt en fråga av så genomgripande karaktär som särskild ljudradio och TV efteren bred utredning blir föremål för en grundlig remissbehandling. framhåller i sitt yttrande vikten av atlformerna för särskild ljudradio och TV blir sådana, att den tekniskaradiomiljöns'standard inte äventyras. Beträffande den särskilda ljudradionframhåller verket att de nu tillgängliga frekvensresurserna är knappa ochminskar successivt till följd av fortsatt komplettering av de nuvarande FM-näteni både och utlandet. Det redovisade exemplet med drygt 200sändare, som avsågs täcka i huvudsak tätorter, är en möjlighet all utnyttjadessa frekvensresurser. organisation, med en geografiskt vittförgrenadfältverksamhet och för ändamålet kvalificerad personal, är enligl verketsynnerligen lämpad för att handha såväl anläggning som drift av deifrågavarande sändarna. understryker vidare verkels intresse att deltai en utbyggnad av kabel-TV-anläggningar. Inom pågår arbetet medutarbetande av förslag till tekniska bestämmelser förcentralantennanläggningar. framhåller atl vissaupphovsrättsliga frågor berörs om särskild rundradioverksamhet tillåts. 4.1 Radio och TV i ett mediepolitiskt och kulturpolitisktsammanhang Den utvecklingsperiod som inleddes , då nuvarandeavtal mellan staten och började gälla, har varit händelserik. Itelevisionen har tvåkanalsystemet införts. av landets befolkninghar genom sändarnätets utbyggnad möjlighet att ta emot båda TV-programmen. ,som introducerades , har slagit igenom allmänt. Televisionenssändningslid har mer än fördubblats. Också radioverksamheten har utvecklats. Det finns nu treradiokanaler med en relativt renodlad programsätlning. FM-sändarna når så gottsom Prop.1977/78:91 152 Sändarnäten för alla tre programmenhåller på att utrustas för stereosändningar. Ett viktigt led i utvecklingen har varit utbyggnaden avverksamheten utanför . Andelen TV- och radioprogram från distriktenhar ökat kraftigt. En försöksverksamhet med regionala TV-sändningar startadeår . har en omfattande lokalradioverksamhet byggts ut medsändningar från 24 länstäckande stationer i landet. För dessa svarar SverigesLokalradio, som organiserats som ett dotterbolag till . Ansvaret för utbildningsprogrammen i radio och televisionhar samlats hos , som även del har ställning somdotterbolag. Den försöksverksamhet som har bedrivit under avtalsperiodenhar därigenom fått en permanent form och sammanförts med Radiosverksamhet på utbildningsområdet. /77 hade ca 4 250 var antalet ca 2 500. Kostnaderna för radio- och TV-verksamhetenuppgick /77 till 732 milj. kr. /67 var motsvarandebelopp 184 milj. kr. I fast penningvärde har resurserna mellan dessa år ökatmed . Denna kraftiga expansion har stärkt etermediernasställning i samhället och gjort radion och televisionen till alltbetydelsefullare faktorer i vårt dagliga liv. Radiospublikundersökningar för /77 visar att av befolkningen iåldrarna ser något program i TV. Det motsvarar 5,4 miljonerpersoner. På motsvarande sätt kan den dagliga radiopubliken uppskattas tilldrygt 5 miljoner personer.