prop · G10331 · 1977-12-31 00:00:00 — 1 dessa fall kan dockregeringen lämna tillstånd till verksamheten om den är av synnerlig betydelseför näringslivet eller för orten eller eljest från allmän synpunkt (6 S andrastyckei). De nu angivna reglerna om hinder mot utövande av verksamhet gällerinte verksamhet, vars tillkomst eller lokalisering har prövats enligt 136 a Sbyggnadslagen (6 S iredje styckei). Den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhelkan söka tillstånd till verksamheten hos (9S). Regeringen har med stöd av bemyndigande i miljöskyddslagen givit föreskrifterom skyldighet att söka tillstånd för ett stort antal verksamheter av olikaslag. I 2 S miljöskyddskungörelsen (1969: 388. 2 S ändrad : 330)finns en uppräkning av olika slag av fabriker och andra inrättningar som intefår anläggas utan tillstånd, däribland gruva eller anrikningsverk. FråntiUståndsplikt kan eller i vissa fall medgeundantag. Om koncessionsnämnden vid prövning av ansökan om tillståndfinner att hinder mot tillstånd möter enligl 6 S andra slycket. men attverksamheten är av synnerlig betydelse för näringslivet eller för orten ellereljest från allmän synpunkt, skall nämnden med eget yttrande underställa fråganregeringens avgörande. Prop.1977/78:31 69 Den som förbjuds all ulöva miljöfarlig verksamhel ellersom åläggs begränsningar i sådan verksamhet kan inte få ersättning för dettaav allniänna medel. Gruvlagen bygger på det s, k. inmutningssystemet.Inmutningsrätt. dvs, rätt att undersöka och bearbeta på egen eller annans grundbelägen mineralfyndighet erhålls efter ansökan hos bergmästaren i något avlandels två bergmäsiardistrikt (1 kap, 3 S). Mineralfyndighel ärenligt 2 Sinmulnings-bar. 1. malm till någonav följande metaller, nämligen guld. silver, platina, kvicksilver, koppar, bly.zink. mangan, krom. kobolt, nickel, titan. anlimon och arsenik, dock icke sjö- eller myrmalm, eller 2. svavelkis.magnelkis. grafit, apatit eller magnesit. Innehavaren av inmutningsrätt (inmutaren) får inom detområde som anges i en av bergmästaren utfärdad mutsedel (inmutat område) utföraundersökningsarbete i fråga om inmutningsbarl (4 §), Om inmutaren villbearbeta fyndigheten och han kan visa att inmutningsbarl och för lekniskbearbetning lämpat material finns inom det inmutade området i sådan mängd attfyndigheten sannolikt kan göras lill föremål för gruvdrift, har han rätt attför ändamålet få sig anvisat arbetsområde (utmål) (5 S). Utmål anvisas avbergmästaren vid särskild förrättning (ulmålsföriällning). Om det är annan änstaten som får sig anvisat utmål så har staten rätt till andel med hälften(kronoandel). I 2 kap. 2-5 SS finns beslämmelser om hinder molinmutning. Motsvarande hinder gäller också i fråga om utläggande av utmål inominmutat område om hindret förelåg redan då iimiulningsrätten beviljades (4kap. 2 S första stycket). Inmutningshinder föreligger till att börja med inomområde som redan är inmutat eller ulmålslagt (2 kap. 2 S). I 2 kap. 3 S harräknats upp ett antal fall där inmutningsrätt inle får beviljas utanregeringens medgivande. a. gäller detta inmutning inom dels område somgenom beslul av har förklarats utgöra statsgruvefält eller om varsförklarande för statsgruvefält statlig myndighet hargjort framslällning hosregeringen, dels område som har avsatts till nationalpark eller om varsförklarande för nationalpark statlig myndighet har gjort framställning. Enligt2 kap. 4 S får inmulningsrätt inte beviljas utan medgivande av länsslyrelsen iområde som ligger intill vissa uppräknade anläggningar, t.ex. allmän väg.bostadshus, elektrisk kraftstation och inte heller inom område med stadsplaneller byggnadsplan. Kan gruvdrift inom visst område i annal fall än som avsesi 2 kap. 3 och 4 SS antas komma all hindra eller avsevärt försvåra sådanpågående eller planerad användning av marken som är av väsentlig betydelse fränallmän Prop.1977/78:31 70 synpunkt, kan regeringen enligt 2 kap. 5 S förordna attinmulningsrätt inte får beviljas inom området utan medgivande av regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer. Andra hinder mot inmutning eller utmålsläggning än de somnu har berörts föreligger inte enligt gruvlagen, Gruvinnehavare torde dock i sammautsträckning som fastighetsägare och andra innehavare av rättigheter varaunderkastad bestänmielser i annan lagsliftning t, ex. byggnadslagen, nalurvårdslagen.vattenlagen, miljöskyddslagen, som inskränker förtbganderät-ten över marken. Ersättning av allmänna medel utgår inte om någon med stödav bestämmelserna om inmulningshinder vägras inmutning eller utmålsläggning. Enligt I S lagen om vissa mineralfyndigheter krävssärskilt tillstånd (koncession) för undersökning och bearbetning av fyndighelerav 1. olja. gas.slensalt eller annal salt som förekommer på likarlal sätt. 2. alunskiffer förall utvinna olja eller gas. 3. stenkol,eldfast lera eller klinkrande lera. 4. uranhaltigteller loriumhalligt , eller 5. torv för attutvinna energi. Den som har rätt enligt 1 kap. 4 eller 5 S gruvlagen ellersom har ansökt om sädan rätt kan dock utan koncession undersöka sådan fyndighetinom område som omfattas av rätten eller ansökningen. Även vissa andra undantagfrån koncessionskravet föreligger (8 och 9 §§). Fråga om koncession prövasenligt 2 S av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Någondelegation av prövningsrätten har ännu inte skett. Koncession kan förenas med de föreskrifter som behövs föratt skydda allmänna intressen eller enskild rätt eller som annars påkallas föratt främja ett från allmän synpunkl ändamålsenligt utforskande ochtillvaratagande av naturtillgångarna. Koncession kan också göras beroende avall undersökning eller bearbetning sker i viss omfattning (10 S). För verksamhet som bedrivs på grund av koncession gäller,förutom de villkor som föreskrivs i eller med stöd av minerallagen, även vadsom föreskrivs i byggnads-, naturvårds- och miljöskyddslagstiftningen eller iannan lagstiftning (3 §). Någon ersättning av allmänna medel utgår inte omkoncession vägras. Väglagen gäller allmänna vägar (IS). Fråga om byggande avallmän väg prövas av statens vägverk efter samråd med . och har olika uppfattning, skall frågan hänskjulas lillregeringens prövning (11 S). 1 område med faslställd generalplan eller med 1977/78:31 71 stadsplan eller byggnadsplan skall väg byggas iöverensstämmelse med planen. Gäller annars särskilda beslämmelser för marksbebyggande eller användning, såsom regionplan. utoinplansbestämmelser ellernaturvårds-föreskrifter, skall väg läggas så. att syftet med bestämmelsernainte motverkas. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan omsärskilda skäl föreligger medge undanlag från planen eller bestämmelserna (14S). 6.10 Lagen innefattande vissa bestämmelser omelektriska anläggningar Enligt 2 § lagen innefattande vissa bestämmelser omelektriska anläggningar fordras tillstånd av regeringen eller den regeringenbemyndigar för framdragande eller begagnande av elektrisk starkströmsledning.Tillstånd kan avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning(linjekoncession) eller ledningsnät inom visst område (områdeskoncession). Närkoncession meddelas skall enligt 2 S 3 mom. andra stycket, under förbehåll avallmän och enskild rält. föreskrivas de villkor för anläggningens utförande ochutnyttjande som av säkerhetsskäl eller annars från allmän synpunkt bedömsnödvändiga. På grundav bemyndigande med stöd av 2 § ankommer det i betydande utsträckning påstatens industriverk att meddela sådana tillstånd som avses i lagen. befogenhet att meddela koncession har dock undantagits bl. a. fall därkoncessionsansökan avser ledning med en spänning överstigande 130 kilovoltmellan två ledare och ansökningen bestrids av sakägare eller kommun ellerstatlig myndighet motsätter sig bifall till ansökningen (brev (1972:805) tillkommerskollegium om bemyndigande för kollegiet att meddela vissa tillståndbeträffande elektriska slarkströmsled-ningar m. m. samt brev (1973: 594) lillkommerskollegium om överflyttande på statens induslriverk av vissa uppgiftersom tillkommer kollegiel), Enligl 1 S första styckei terrängkörningslagen (1975:1313)är körning i terräng med terrängfordon och motorfordon förbjuden i hela landelpå barmark saml på snötäckt skogsmark med plant- eller ungskog, om det inle äruppenbart att körningen kan ske utan risk för skada på skogen. Enligt I S andrastyckei kan regeringen förbjuda körning i terräng i fjällområdet medlerrängfordon och motorfordon även på annan mark än som anges i första slycket.Med siöd av 2 § kan regeringen eller myndighei som regeringen bestämmerföreskriva undantag från terrängkörningsförbud enligt 1 § när det gäller körningi räddningstjänst eller viss näringsutövning eller när det annars föreliggersärskilda skäl. i annal fall än som avses i I S, körning i terräng medmotordrivet fordon inom visst område kan medföra olägenhet frånnaturvårdssynpunkt eller annan allmän synpunkt, får enligt 3 § Prop.1977/78:31 72 regeringen eller myndighet som regeringen bestämmerförbjuda körning eller meddela föreskrifter för den. Någon avgränsning enligl I S andra stycket av delar avtjällområdet där särskilt terrängkörningsförbud skall gälla har ännu inlegjorts. Fjällvärlden ulgör en slor del av vårt land. avlandets yta beslår av kalfjäll. De egentliga fjällområdena och angränsandeskogslandskap är i allmänhet glest befolkade. Fjällvärldens befolkning haralltjämt till viss del sin utkomst av naturen genom jakt. fiske, renskötsel,skogsbruk m. m. De svårtillgängliga delama av fjällområdena är tilinyktsorlerför störnings-känsliga djurarter som järv. björn, fjällräv, öm och falk. Härfinns således opåverkade områden av stort värde för den vetenskapliganaturvården. Här finns också , och vattenkraft som utgör viktigatillgångar för landets ekonomi och bildar den direkta basen för försörjningeninom flera av de noirländska tätorterna. Fjällvärlden är också rekreationsområdeav lokal, regional, nationell och internationell belydelse. Trots all den svenska fjällvärlden är vidsträckt och glestbefolkad saknas inle konflikter om markanvändningen, I samband med atttjällregio-nens naturresurser har tagits i anspråk för gruvdrift,vattenkraftutbyggnad, turistanläggningar m. m. har lidigare sammanhängande ochostörda områden kommii all delas upp på ett sätt som har varillill förfång för djuriivel. renskötseln och tjällvandringsturismen. Ett enstakaingrepp i form av en gruva, en kraftverksdamm eller en väg kan tyckasbetydelselöst om det ställs i relation till de väldiga arealer del här ärfrågan om. Ett ingrepp kan dock inverka på miljön långt uianför det områdeinom vilket det görs. Den redogörelse jag har lämnat i det föregående visar attönskemål om skilda slag av exploatering riklas eller kan komma att riktas motstora delar av fjällvärlden. Ett successivt genomförande av nya utbyggnads- ochexploateringsprojekt utan en samlad analys av konsekvenserna skulle kunna ledatill alt de kvarvarande, relativt orörda områdena styckades upp på ett sätt somvore oacceptabelt från bl. a. naturvårds-, rennärings-ochfrilufls-livssynpunkt. Det finns därför ett uppenbart behov av all göra ensamlad bedömning av vilka delar av tjällområdena som bör skyddas mot exploateringoch ingrepp som påverkar deras karaktär. I de riktlinjer för hushållning med mark och vatten somlades fast av (prop. 1972: 1 11. CU 1972: 35. rskr 1972: 348)anges att del är en utomordentligt viktig uppgift att skydda våra sistavildmarker från exploatering. I della syfte angavs preliininärt sju väglösaområden som undantas från tyngre exploatering. Sålunda bör enligt riksdagensbe- 1977/78:31 73 slut områdena Råsto-Tsåktso, , ,Tärna-Graddis, Sylarna-Helags, Pessinki och Rogen undantas från all tyngreexploatering, t. ex. vägdragning och vattenkraftutbyggnad. De två sistnämndaområdena bör dessutom undantas från skogsbmk. och slatensnaturvårdsverk fick i uppdrag all närmare avgränsa dessa områden.Verken har redovisat sina förslag i rapporten fjällområden (statensnaturvårdsverks publikationer 1975: 12). Somutgångspunkt för kommunernas och länsstyrelsernas arbeie under den fysiskariksplaneringens planeringsskede har regeringen i beslut under våren 1975angett att en av verken redovisad preliminär avgränsning av fjorton områden börgälla och att planering som innefattar utveckling av bebyggelse ochanläggningar bör undvikas där. uttalade i samband med sin behandlingav prop. 1975/76: I med redovisning av programskedet i den fysiskariksplaneringen att en intresseredovisning för fjällvärlden bör omfatta ävenexploateringsanspråk utanför fritidssektorn så att eventuella konfliktområdenkan preciseras på ett så tidigt stadium som möjligt (CU 1975/76: I, rskr1975/76: 45). Jag har i det föregående lämnat en sådan redovisning avförekommande exploateringsintressen (avsnitt 3). Enligt min uppfattning är det angeläget att ge de områdeni fjällvärlden som inte alls eller i ringa grad har exploaterats ett starkt ochlångsiktigt skydd. Här finns naturtyper som hyser vissa sällsynta och i en delfall utrotningshotade djurarter. Vidare rymmer dessa delar av fjällväriden förrennäringen och den samiska kulturen betydelsefulla områden. Dessa områden gerockså unika möjligheter lill storslagna natumpplevelser. Vi har ett stortansvar för att bevara dessa tillgångar för framliden. Jag kommer därför i detföljande att förorda vissa preciseringar och kompletteringar av de tidigarenämnda riktlinjerna för hushållningen med mark och vatten i fjällvärlden.Riktlinjerna innebär att vissa särskilt angivna områden bör undantas från alltyngre exploatering. Jag förutsätter att, liksom när det gäller de övrigariktlinjer för hushållning med mark och vatten som har behandlats avriksdagen, väsentliga avsteg från riktiinjema inte sker utan riksdagenshörande. Deriktlinjer somjag kommeratt förorda är översiktliga och bör följas av fortsattaplanerings- och naturvårdsåtgärder inom de berörda områdena. Stora delar avdessa är redan skyddade som nationalparker eller naturreservat. Förslagetfömtsätter emellertid fortsatta åtgärder i form av naturskydd och planläggningav såväl statliga som kommunala myndigheter. Jag vill i detta sammanhang ennraom att på regeringens uppdrag bedriver ett omfattandeutredningsarbete vars syfte är att skapa ett bättre underiag för fjällområdenasplanering med utgångspunkt i naturvårdens intressen. I takt med att resultatenav dessa utredningar föreligger bör frågan tas upp om att förstärka skyddetförde från naturvårdssynpunkt mest skyddsvärda områdena, antingen genomutvidgning av befintliga nationalparker eller bildande av nya sådana inomfjällområdet eller genom Prop.1977/78:31 74 användning av andra skyddsformer i naturvårdslagen. Deriktlinjer somjag förordar får emellertid inte uppfattas så att åigärder tillskydd för fjällvärldens natur kan komma i fråga endast inom de områden somriktlinjerna tar sikte på. Verken föreslår i sin rapport att sådana områden som iprop. 1972: 111 kallades väglösa vildmarksområden i fortsättningen benämnsobrutna fjällområden. Verken har emellertid vid sin avgränsning av områdenautgått från avsaknaden av väg som den grundläggande förutsättningen. Valet avbenämning grundas i försia hand på en önskan att knyta an till begreppetobrutna kustområden, som används i riktlinjerna för hushållningen med mark ochvatten. Riktlinjerna för de båda områdestyperna är av likartat slag genom attde anger en markhushållning i stora drag som vid behov kan kompletteras med merspecificerade bestämmelser för vissa delområden. Remissinstansema tillstyrker den av verken föreslagnabenämningen obmtna fjällområden. Jag anser det angeläget att enhetliga begreppanvänds i den fysiska riksplaneringen. Jag vill därt"ör inte motsätta migden föreslagna benämningen. De områden som verken har föreslagit som obrutna fjällområdenhar det gemensamt att de saknar vägar som kan utnyttjas för genomfartstrafik.Däremot har vissa mindre vägar som slutar inom områdena bedömts kunna ingå iområdena. Vidare har verken lämnat ett visst avstånd mellan befintliga vägaroch gränserna för de obrutna områdena i syfte att inte försvåra enändamålsenlig planering av markanvändningen utmed vägarna. 1 riksdagsbeslutet om hushållning med mark ochvatten angavs sju väglösa vildmarksområden, vilka alla hade en yta av minst I000 km'. efter förslag av bl. a. i , istället valt 500 km- som minsta storlek, vilket har lett till att antaletområden har ökat till Ijorton. Om 100 kni'" väljs som minsta storlek,skulle enligt verkens rapport ytterligare tio områden tillkomma. Verken harutarbetat sitt förslag till val av områden efter samråd med berördalänsstyrelser, vilka också har inhämtat synpunkter från berörda kommuner. Deföreslagna områdena är Råsto-Tsåktso, Pessinki, , , Muddus,Tärna-Graddis, Ransaren, , , Hotagen, ,, Sylarna-Helags och Rogen. Områdenas sammanlagda yta utgör . Elva områden ligger inom kalfjällregionen medan de övriga tre ärskogsområden med mindre partier ovanför trädgränsen. Fyra län och fjortonkommuner berörs av verkens förslag till obrutna fjällområden. De föreslagnaområdena redovisas i figur 2. En närmare redogörelse för de olika områdenafinns i avsnitt 5. Flertalet remissinstanser är positiva till huvuddragen iverkens förslag till val av obrutna fjällområden. Vissa remissinstanser anserdock att verkens förslag all öka de ursprungligen sju områdena till fjorton äralltför omfattande. Andra inslanser menar alt också de tio väglösa områdena somär mellan 100 och 500 km- slora borde utgöra obrutna fjäUområden. 1977/78:31 75 geologiska undersökning (SGU) anser att fyra av deföreslagna områdena bör utgå med hänsyn till deras förväntade innehåll avmalmer och mineraler. Några remissinsianser anför alt konsekvenserna avverkens förslag för vissa verksamheter, främst skogsbruket och bergsbruket, börutredas ytteriigare innan statsmakterna lar slällning. Vissa remissinstanseranser alt valei av områden inte bör utgå från områdenas svårtillgänglighel utanfrån deras orördhei. Jag kan i vissa stycken instämma i den kritik som en delav remissinstanserna riktar mol grunderna för verkens förslag lill val avobrutna fjällområden. De utredningar som utförs av rörande fjällområdenakommer att efler hand ge ett bätlre underiag för bedömningen av områdenasvärde från naturvårdssynpunkt. Del hade självklart varil en stor fördel oinverken hade haft lillgång lill sådana naturvetenskapliga undersökningar attområdenas orördhet i större utsträckning hade kunnal vägas in vid valet avområden. Det vore naturligtvis också av stort värde om man hadebättre kunskaper om l. ex. förutsättningarna för och konsekvenserna frånnaturvårdssynpunkt av skogsbruk och bergsbruk inom hela det svenskafjällområdet. Jag vill emellertid stryka under alt frånvaron avfullständig kunskap inle fär leda till att man nu avstår från att lägga fastsådana riktlinjer för planeringen som slår vakt om väsentligabevarandeintressen och som innebär alt handlingsfriheten bibehålls. I stortfinner jag verkens förslag väl ägnal all uppfylla dessa syften. Med vissaändringar somjag kommer all förorda bör förslaget till val av obrutnatjällområden därför godtas. Riktlinjerna beträffande områdenas utnyttjandeböremellertid ulformas med hänsyn lill att kunskaper fortfarande saknas i vissulslräckning om områdenas värde från naturvårdssynpunkt och om del ekonomiskautbytet som olika slag av utnyttjande av områdenas naturresurser skulle kunnage. Jag kommer senare i min redogörelse att förorda vissaändringar i de föreslagna gränsdragningarna, bl, a, med hänsyn till vad somhar kommit fram vid remissbehandlingen. Det föreliggande materialet medgeremellertid inle alt avgränsningen av obrutna fjällområden läggs fasi i delalj.Del bör finnas möjlighet all. inom ramen för de gränsdragningar i stort somjagkommer alt förorda och som således bör ta ställning till. göra demindre justeringar av de av mig förordade gränserna som kan vara befogade pågrund av i. ex. lerrängförhållanden, av hänsyn till den bofasta befolkningeneller med tanke på andra samhällsintressen. Dessa justeringar bör kunnainnebära såväl utvidgning som inskränkning av de obrutna fjällområdena. Det ärinte möjligt att i generella termer ange hur stora avvikelser från deföreslagna gränserna som bör kunna komma i fråga. Jag vill emellertid förordaen restriktiv hållning när det gäller sådana avvikelser. Större avvikelser börövervägas bara för begränsade områden och endast om det finns starka skäl fördem och om de kan göras ulan väsentliga uppoffringar för bevarandeintressena. Prop.1977/78:31 76 Det bör uppdras ål berörda länsstyrelser att inom viss tidoch efter samråd med kommunerna och de andra myndigheter, samebyar, företagoch enskilda som är direkt berörda, på ett mera detaljerat kartmaterial lämnaregeringen förslag till närmare avgränsning av områdena. Länsstyrelsema börhärvid beakta de beslut som stalsmakierna kan komma att fatta med anledning avde förslag beträffande de primära rekreationsområdena som beredningen församordning av statens insatser för rekreation väntas lägga fram. Vidare börundersökas i vilken grad en bättre samordning kan uppnås med de områden medförbud mot terrängkörning som regeringen torde komma att besluta om. Det börvidare vara en uppgift för länsstyrelserna att lämna berörda parter informationom dels innebörden av de beslut statsmakterna fattar med anledning avföreliggande förslag, dels om den mera detaljerade gränsdragning som regeringensenare kommer att lägga fast. När det gäller de lio väglösa områdena, vars areal ärmindre än , utgår jag från att dessa uppmärksammas i naturvårdsverketsfortsatta inventerings- och utredningsarbete beträffande fjällvärlden. I denmån det inom dessa områden finns naturvärden som bör skyddas bör förordnandenenligt naturvårdslagen givetvis övervägas. Jag tar för givet att de skyddsinlressensom kan finnas inom dessa områden uppmärksammas även i den fortsatta kommunalaplaneringen av markanvändningen. Jag anser emellertid att områdena är för småför att omfattas av den typ av riktlinjer som jag avser att föreslå för obrutnaIjällområden. Jag är inle heller beredd alt tillmötesgå önskemålet frånSGU om att vissa av de angivna områdena helt skall utgå. Det är emellertidönskvärt att undvika en situation där något av de obrutna fjällområdena blirföremål för upprepade gränsjusteringar eller andra ändringar i gällanderiktlinjer. Om det vid fortsatta undersökningar visar sig att en sådan situationter sig oundviklig beträffande något av de av SGU angivna områdena bör naturligtvisriktlinjerna för området kunna bli föremål för förnyad prövning. Detta böremellertid inte ske innan det har visats att dessa intressen har en sådan tyngdoch aktualitet att en omprövning kan te sig motiverad från allmän synpunkt. Verken har haft tillgång till utredningsmaterial från delnorska miljoverndepartementet beiräffande förekomsten av slörre väglösa områdenpå den norska sidan om . Flera av de i rapporten föreslagna obmtnafjällområdena har en naturlig fortsättning på norkst territorium. En delberörda arealer är redan delvis skyddade genom olika slag avnatur-vårdsförordnanden. Inom andra föreligger framskridna planer på exploateringsföretag.När det gäller berörs en planerad kraftledning mellan Ritsemi och Skjomen i . Riktlinjer om obrutna fjällområden inverkarockså på möjlighetema att anlägga nya mellan-riksvägar. Frågan om riktlinjerför och avgränsning av obrutna fjällområden är således i hög grad en gemensamsvensk-norsk angelägenhet. 1977/78:31 77 berörs, om än i mindre omfattning. Verken hardäiför i sin rapport särskilt hemställt all frågan om ett motsvarande skydd somi av obrutna Ijällområden aktualiseras i grannländerna i lämplig form. Jag anser att denna fråga bör behandlas i bilateralaöverläggningar mellan berörda länder. Företrädare för regeringarna i ochFinland har uppgivit alt man i dessa länder släller sig positiv till att ta uppfrågan om lämpliga uppföljningsåtgärder så snart har fattat beslut omde obmtna fjällområdena. Områdena på den norska sidan av gränsen är emellertidav en annan karaktär än de svenska områdena både när det gäller bosättning ochannat utnyttjande.