prop · G1038 · 1977-12-31 00:00:00 — Närdet gäller den av distribulionsutredningen aktualiserade affärstidsfrågan villjag för dagen nöja mig med att konstalera, att möjligheterna till öppethållandekan komma alt påverka den fortsatta utvecklingen av butiksnälets utformning.Vid behandlingen av det betänkande, som afrärstidskommilté (H 1975:05)väntas avlämna, måste delta beaktas. 6.4Förbättrade förutsättningar för mindre handelsenheter Möjligheternaall bibehålla och utveckla närservicen och glesbygdsservicen torde vara intimtförknippade med förutsättningarna all vidmakthålla och etableraomsätiningsmässigt små butiker. Detta i sin lur hänger nära samman med dessabutikers förmåga att konkurrera med slörre handelsenheter. Som jag har anförti del föregående anser jag att man, i samband med att ställning tas till vilkasärskilda samhällsinsatser som behövs, även bör gripa sig an de allmännaverksamhetsbetingelserna för denna handel och pröva hur dessa kan förbättras. Enavgörande fråga i sammanhanget är givetvis de förhållanden som generelll råderför de mindre och medelsiora företagen. Dessa företag dominerar ju starkt detaljhandeln.Regeringen har redan tagit initiativ till vissa Prop.1977/78:8 81 åtgärder,som avser alt underlätta förhållandena för småförelagen. Jag vill särskill pekapå de nya reglerna för beskattning av fåmansföretag saml höjningen avboltenavdraget för arbetsgivareavgifter. Ytterligare åigärder förbereds f. n.Regeringen avser sålunda all i en proposition ta ett samlal greppom bl. a, de problem som rör de mindre och medelstora förelagen. Denu nämnda åtgärderna kommer ivivelsulan all förbälira förulsällningarna allbehålla närservicen och glesbygdshandeln. De tar emellertid inle direkt siklepå förhållandena inom dagligvaruhandeln eller ens servicenäringen i stort. Detfinns enligt min mening anledning att här ta upp dessa förhållanden lillnärmare behandling. Endelfråga i det sammanhanget är den av distribulionsutredningen aktualiseradefrågan om ett statligt engagemang i del av dagligvamindustrin bildadefinansieringsbolagel AB Handelskredit. Uiredningen menar all ett sådani engagemangborde kunna övervägas i anslulning till de frågor jag nu har behandlat. Fleraremissinsianser lillslyrker ett engagemang medan några är kritiska. Bolagetsjälvt har i skrivelse hemställt om ell statligt engagemang i någon form. Olikaargument har förts fram för all staten på någol säll skall medverka i ABHandelskredit. Utredningen ser närmasl en sådan ålgärd som en kompletteringlill del statliga investeringsstödet. Flera av de remissinsianser som ärposiliva menar att ålgärden - genom bolagets inrikining på företag med ettfristående uppträdande på marknaden - skulle främja konkurrensen inomdagligvamhandeln. De remissinstanser som motsätter sig ell slatligl engagemangmenar alt om slalen skall medverka i dagligvaruhandelns finansiering så bör delinte ske genom AB Handelskredit ulan snarare genom en utbyggnad av del statligainvesteringsstödet. Föregen del vill jag inledningsvis erinra om vad jag lidigare har sagt omkonkurrenssituationen inom dagligvaruhandeln (avsnill 6.2), Sålunda lorde delvara obestridligt all den blockkoncentration som har skell inom denna handelför med sig vissa risker. Förekomsten av en finansieringsverksamhet som riktarsig mot företag med ett frislående uppträdande på marknaden är därför av slortvärde. Del bör emellertid påpekas all även andra källor står lill förfogandeför dem som eftersträvar en från blocken frislående finansiering av sinaetableringar. Här kan nämnas de båda halvstalliga förelagen , Dessa förelag har redan medverkat vid etablering avdetaljhandelsföretag och erbjuder efter vad jag har inhämtat jämförelsevisförmånliga lånevillkor, Molbakgrund av det anförda är jag inle beredd att nu föreslå någol statligtengagemang i en finansieringsverksamhet med angivei syfte. Frågan bör dockprövas ytterligare. Jag har funnii att detta bör ske i samband med allfinansieringssiluationen inom detaljhandeln och andra delar av servicenäringensamt vissa näraliggande spörsmål tas upp till behandling i ett något vidare perspektiv, 6 1977/78. Prop.1977/78:8 82 Jagvill här erinra om de förmånliga statliga krediter till främst indusiri ochhantverk, som förmedlas av företagareföreningarna och där kraven på säkerhelställs lägre än vid renl kommersiell utlåning. Servicenäringen slår av olikaskäl uianför denna låneverksamhel. Enligt min mening kan även inom denna sektorav näringslivet silualioner tänkas där etableringar, som är önskvärda frånallmän synpunkt, uteblir p, g, a. att bankmässiga säkerheter inte kan ställas.Detta kan exempelvis vara fallet då rörelsen inte etableras i egen fastighet.Vidare torde möjligheterna att få kreditgivare att godta företagsinteckningarvariera med etableringarnas beskaffenhet. Det är tänkbart att nya butiksformereller affärsidéer har svårare att göra sig gällande än mera traditionellaetableringar. Dessa problem lorde främst uppslå för mindre företag. Ennäraliggande fråga gäller behovet av råd och hjälp i frågor rörandemarknadsförutsättningar, utbildningsmöjligheter, företagsadministration m, m.,som särskill i ett inledningsskede kan vara påtagligt för de mindre företagen.Även här kan konslaleras att någon mera allmänt tillgänglig organisalion - imotsats lill vad som gäller för andra delar av näringslivet - inle står lillservicenäringens förfogande. Jaganser att dessa frågor liksom frågan om att genom ett statligt engagemang i ABHandelskredit eller i annan form förbättra finansieringsmöjligheterna lorförelag som önskar stå särskill obundna gentemot leveran-lörsinlressen börövervägas närmare. Jag avser därför all senare återkomma till regeringen medförslag om att en särskild kommitté tillkallas för att prövaverksamhetstörhåltandena och finansieringssiluationen JÖr mindre Jöretag inomsetvicenäringen. Deåigärder som jag nu har angett bör kunna förbättra förutsättningarna allbibehålla och utveckla närservice- och glesbygdshandeln. Närdet gäller särskill glesbygdsbuiikerna vill jag aktualisera vissa andra frågor,som delvis har tagils upp under remissbehandlingen av distribulionsutredningensförslag. Här kan först nämnas fördelarna med ett vidgat utbud av varor ochtjänster. fungerar glesbygdsbuliker och buiiker i mindre samhällensom ombud för bl. a, statliga organ. Sålunda förmedlar vissa buiiker varor ochpaket från bl, a. postverket. Systembolaget och Apoteksbolaget. Man har ocksåkommissionsförsäljning för Apoteksbolagets och Svenska AB:sräkning och förmedlar tipskuponger och insatser lill AB Tipstiänsl. Vidare ärdel vanligl all glesbygdsbuliker också har försäljning av drivmedel. Dessaoch liknande funktioner kan ha stor belydelse för berörda butikersförutsättningar all leva vidare. Bl, a, medför de ytterligare intäkter irörelsen. Den avgörande fördelen torde dock vara all kringliggande hushåll imindre utsträckning tvingas besöka slörre tätorter för att uträtta sinaärenden. Härigenom kan köptroheten vad gäller glesbygdsbuiikernas"normala" sortiment öka, Enliglmin mening ärdel önskvärt att la vara på och förstärka den naturliga Prop.1977/78:8 83 konkurrensfördel- närheten till konsumenterna - som glesbygdsbutiker och liknande har, Ellvidgat serviceutbud i dessa bör därför eftersträvas. Eflervad jag har inhämial föreligger, i varje fall för egentlig lanthandel, normallinga svårigheler all få rält all fungera som ombud för de slalliga organ somjag har angett. Del är emellertid tydligl all långl ifrån alla sådanabutiker till fullo utnyttiar möjlighelerna härvidlag. Vidare är det tänkbartatt andra former av vidgad service med eller ulan anknyining till offentligtkontrollerad verksamhet skulle kunna komma i fråga. Nunämnda förhållanden bör bli föremål för fortsatta överväganden. Del bör sålundavara naturligt för handeln själv att uppmärksamma dessa frågor. Även kommunernaoch kan i anslutning till del löpande arbeie, som jag närmareämnar behandla i del följande, verka för all glesbygdshandeln ulnyttjar demöjligheler som står lill buds, Möjlighelen att tillföra servicefunktioner utöverdem som f. n, förekommer anser jag bör undersökas närmare. Jag avser därför attsenare denna dag föreslå regeringen alt lämna ett uppdrag till konsumentverketi frågan. Enföreteelse som också kan vara av belydelse när del gäller glesbygdshandelns underiagär den kommunala upphandlingen. Sådan upphandling sker numera i fiertaletkommuner i enlighel med ett upphandlingsreglemenle, som Svenska kommunförbundetefler överenskommelse med bl. a. riksrevisionsverkel har rekommenderatkommunema all lillämpa fr. o. m. , Reglementet syftar till att denkommunala upphandlingen skall ske på för kommunen ekonomiskt mesl fördelaktigtsäll och innehåller regler om infordran av anbud etc. Somen följd bl, a. av nu nämnda regler har kommunernas upphandling efter handcentraliserats. Många kommuner samverkar för all fä så förmånliga villkor sommöjligt. Delhar anförls alt del nya upphandlingsförfarandei i vissa fall skulle ha haftogynnsamma verkningar för 1, ex. lanthandeln och butiker i mindre samhällen.Upphandlingen för skolor, daghem, sjukhem eller dylikl på orten har försvunnit,och underiagel för rörelsen har minskat. En återgång till en mera lokalupphandling skulle således kunna få positiva verkningar för buiiker av nämntslag. Föregen del vill jag efter samråd med chefen för kommundepartemeniei förslunderslryka alt kommunalekonomiska fördelar lorde slå att vinna genom reglernai upphandlingsreglemeniel. Det skapar också garanlier för likabehandling av demsom vill leverera de varor och tiänster som kommunen behöver. Det voreknappasl försvariigt all rucka på dessa principer. Del är emellertid inteuleslutei all lanthandel och glesbygdsbutiker i vissa situationer skulle kunnaerbjuda fördelaktigare villkor än vad som kan erhållas i den mera centraliseradeupphandlingen. kan det dock vara svårt fördessa mindre företag altfölja kommunens upphandling, bevaka när anbud skall ges in elc. Det bör motbakgrund av del sagda vara naturiigt för kommunerna att i sinupphandlingsverksamhel och inom ramarna för Prop.1977/78:8 84 upphandlingsreglemenielsärskill beakta möjligheterna lill lokala uppköp, Idella sammanhang vill jag avslulningsvis la upp en fråga som har uppmärksammalspå flera håll , bl. a, i , nämligen frägan omhänvisningsskylt vid allmänna vägar Jör lanthandel. Riksdagenuttalade (TU 1975:1, rskr 1975:76) med anledning av ivå motioner iämnel att det bör ankomma på vederbörande myndigheter - främsl då -all i varje särskill fall och med beaklande av vad trafikutskottet hade anförtpröva framställningar om vägvisning eller information av annal slag omlanthandels belägenhet, Trankulskoilel hade i sammanhanget principiellt uttalatatt anlalel skyltar längs vägarna bör begränsas, framför alll längs motorvägaroch andra trafikleder med snabb och tät trafik. En generösare bedömningförutsattes kunna göras beträffande övriga vägar och framför alll de egentligalandsbygdsvägarna. Regeringenbeslutade all irafikutskoliets utlåtande skulle överlämnas lillstatens vägverk och såvilt del avsåglanlhandelsskyltar. Frånbl, a, livsmedelshandlarehåll har därefier i olika sammanhang förnyade kravrörande lanlhandelsskyltar förts fram. Föregen del anserjag att del vore av värde för lanthandeln och därmedför konsumenterna om hänvisningsskyltar kunde medges i slörre ulsträckning änvad som f n, synes vara fallet. Härigenom kan turister och andraförbipasserande bli uppmärksammade på lanthandeln, vilken på så vis kan få ökalkundunderlag och därmed förbättrade förutsättningar att leva vidare,'Vadriksdagen uttalade bör fortfarande ulgöra riktmärke för var sådanaskyltar bör kunna sättas upp. Jag vill härvid särskilt understryka uttalandetall en generösare bedömning skall kunna göras beträffande landsbygdsvägar ochövriga vägar med mindre snabb och lät trafik. Efter samråd med chefen förkommunikationsdepartementet vill jag dock framhålla att det torde varavärdefullt om närmare riktlinjer kunde tillskapas för dessa hänvisningsskyltar.Chefen för kommunikationsdepariemenlel kom mer därför att i annal sammanhanganmäla frågaom uppdrag lill berörda myndigheler all utarbeta anvisningar förhänvisningsskylt för lanthandel. Deåigärder som jag nu har förordai bör kunna öka förutsättningarna för mindrehandelsenheter all leva vidare av egen kraft. Särskill i glesbygder och andraområden med svagi underlag för butiksrörelser kommer dock alt krävasytterligare åtgärder från det allmännas sida. 6.5.1 Variiförsörjningsplaner m. m. Distribulionsutredningenhar funnii det naturiigt att del allmännas åtgärder på distributionsområdet iförsia hand lar sig ullryck i ett kommunalt ansvar för butiksslmkturensulveckling, Uiredningen erinrar om all kom- Prop.1977/78:8 85 munindelningsreformenbl, a, har tagit sikle på att göra kommunerna lill väl anpassade områden förden lokala samhällsplaneringen. Detkommunala ansvaret bör enligl uiredningen komma till utiryck i en målmedvetenoch insiktsfull handläggning av frågor som rör hushållens behov av kommersiell.service. Kommunerna föreslås därför upprätta s. k. vamförsörjningsplaner. Vamförsörjningsplanernaskulle bygga på uppgifter om konsumiionsunderiag saml butikernas antal,lokalisering, omsättning och yta och helst också sortiment och prisnivå. Därskulle också bedömas hushållens servicebehov med hänsyn bl, a, till sädanafaktorersom ålderssammansättning, förvärvsfrekvens, tillgång till bil ochekonomiska resurser. 1planen skulle anges kommunledningens mål för varuförsörjningsplanen. Detangivna materialet föreslås ställas samman på ett sådani sätt all föreliggandeproblem tas fram. 1 planen anges sedan vilka åigärder som behöver vidlas föralt målen skall kunna uppfyllas. Sålunda bör planen enligt utredningen angevar problem med varuförsörjningen kan väntas och hur kommunledningen länkl lösadessa. Planen skulle också visa var nyetableringar kan vara önskvärda ochvilken storlek, lokalisering m, m, de bör ha. Planenföreslås i ett inledningsskede omfatta endasl livsmedelsförsörjningen men kansedermera utvidgas lill andra varor och tiänster. Här kan erinras om attkonsumentverket vid sin behandling av drivmedelsfrågor föreslagit all denkommunala serviceplaneringen bör innefatta dessa. Utredningenanser att varuförsörjningsfrågorna har sådan betydelse att planema börunderkastas ett medborgarinfiytande. Det föreslås därför allvaruförsörjningsplanen skall upprättas av kommunstyrelsen och antas avkommunfullmäktige. Planerna föreslås bli reviderade och samordnas medövrig planering. Ett nära informationsutbyle med handeln förutsättsockså. Utredningenanför alt den angivna handläggningsordningen bör ses som anpassad i första handlill mindre och medelstora kommuner, 1 i.ex, storstadsområden får mansannolikl söka sig delvis andra vägar. Utredningenhar särskilt övervägt om planema bör göras obligatoriska men har stannat förall kommunerna på frivillig grund bör upprätta dem. Någon lagstiftning föreslåssålunda inie. Remissinstansernadelar allmänt ulredningens uppfattning att samhälls-ansvarel förvaruförsörjningsfrågorna bör anses vara en uppgift. Man lillslyrkerockså med någoi undanlag att kommunerna upprättar varuförsörjningsplaner.Olika synpunkter anförs dock beträffande bl, a, ambitionsnivån på planeringen. Flerainslanser framhåller all kommunernas resurser varierar och all den föreslagnaambitionsnivån, bl, a, såvitt gäller revidering , är för hög. som menar all planeringen måsle anpassas lill de lokalaproblemen och förutsättningarna. Förbundet anför också all man 7 1977/78. 1977/78:8 86 aktivtkommer alt ge service lill kommunerna genom förmedling av erfarenheter somefter hand kommer fram. Mångaremissinstanser framhåller i likhet med utredningen behovei av en samordningmed annan planering. Från fiera håll framhålls också behovet av attplaneringen stäms av mellan näraliggande kommuner. Behovet av samråd medhandelns och de anställdas organisationer framhålls vidare. Någraremissinstanser erinrar om den konsumentpolitiska verksamhel som är underuppbyggnad i kommunema och menar att den bör spela en roll ivaruförsörjningsplaneringen. Förslagetom att varuförsörjningsplanerna skall upprättas på frivillig väg får stöd av sågott som samtliga remissinstanser. har lämnat sitt betänkande har en försöksverksamhel med kommunalvaruförsörjningsplanering- i huvudsak efter ulredningens intentioner- bedrivitsinom . Arbelel har skell i samråd med och delvis finansieratsav konsumeniverkel och Kommunförbundei. Planen, som har antagits avkommunfullmäktige , har ingetls till förkännedom. Beiräffandeutformningen av planen för kan här särskilt nämnas följande.Den är inriktad på dagligvaror. Den innehåller en noggrann inventering avdetaljhandeln med sädana varor i glesbygder samt mål och förslag till åtgärderi dessa delar av kommunen. För centralortens vidkommande har en mera summariskbedömning gjorts. Förslagen till åtgärder är huvudsakligen av de slag somdistribulionsutredningen har tagit upp, Härulöver kan nämnas att kommunenförutsätts anordna särskilda inköpsresor. Jagdelar uppfattningen all del är kommunerna som i första hand har all bevakavaruförsörjningsfrågorna. Frågorna haren lokal prägel och hänger nära sammanmed den övriga kommunala planeringen. , t, ex. vid lillämpningen avdel slalliga stödet lill kommersiell service i glesbygd, anses också kommunernaha ett ansvar för hur varuförsörjningen är ordnad inom kommunen. Jaghar tidigare uttalat min principiella inställning till frågan om samhälletsengagemang i varuförsörjningsfrågorna. Detta engagemang bör gå ut på att inomramen för en marknadsekonomisk ordning tillhandahålla ell allsidigtbeslutsunderlag för olika beslutsfattare inom handel och övrig kommersiellservice och all tillgodose behoven hos sådana konsumentgrupper, som av olikaskäl har svårt alt göra sig gällande på marknaden. Med denna ulgångspunklfinner jag det naturiigt att kommunens ansträngningar i första hand inriktas påatt vidmakthålla servicen för dem som bor i glesbygder eller av annan anledninghar dålig tillgång till väsenilig service. Kommunen har emellertid ell ansvarockså när del gäller planeringen av t. ex, nya bostadsområden saml när delgäller all vidmakthålla en allsidig närservice i äldre bostadsområden itätorter. Kommunens möjligheler all påverka servicens struklur är genom bl, a.planlagsiiftningen goda, och jag räknar med Prop.1977/78:8 87 attde ulnyttjiis så att en så tillfredsställande service som möjligt för medborgarnainrättas. Förall kunna fullgöra dessa uppgifter är del tydligl att kommunerna måsle bildasig en uppfallning om varuförsörjningssiluationen. Förhållandena skiftaremellertid kraftigt mellan olika kommuner bäde vad gällerva-mförsörjningsproblemen och kommunens resurser för alt ta sig an dem. Del ärdärför inte möjligt att i delalj ange vilka åigärder som kommunema bör vidta.Jag är sålunda inle beredd alt generelll förorda upprättandet av kommunalavamförsörjningsplaner. Del är heller inle möjligt all ange någon viss lämpligambitionsnivå för den planering som kommer all göras eller all föreskriva någonviss form för planeringen. Del bör överlåtas på kommunerna alt själva beslulaom i vilken ulsträckning varuförsörjningen skall omfattas av planeringoch hur denna i så fall skall ulformas. Det lorde dock vara ett allmäntiniresse hos kommunerna all hålla ell översiktligt beslutsunderlag förvaruförsörjningen. Beträffande kommunernas arbeie med vamförsörjningsfrågornavill jag härutöver anföra följande. Engrundläggande förutsätining för att marknadsekonomin skall kunna fungeralillfredsslällande är en någorlunda god kännedom hos dem som verkar där om hurmarknaden ser ut och vilka närmare förändringar som kan förutses. Ett närainformationsutbyte mellan alla dem som berörs av vamförsörjningsfrågorna -kommunen, handeln och dess organisationer, konsumenterna elc. - framstår därförsom nödvändigt. Detta har också distributionsutredningen förutsatt. Särskiltviktigt blir informationsutbytet när nybyggnadsområden av olika slag planläggs.Då kan man bl, a. diskutera handelns möjligheter att etablera sig på det sättsom planeras. Samråds-förfarandet bör, som jag ser det, kunna på ett verksamtsätt bidra till en rimlig anpassning av handeln till hushållens behov. Ävenom kommunerna skall ha frihet att själva beslula om varuförsörjningsplaneringenfinns del anledning alt här beröra frågan om vilken planering som skall krävassom underlag för stödåtgärder. Jag vill redan nu nämna alt jag i del följandekommer all lämna förslag lill ulbyggda statliga stödåtgärder för bl. a,hemsändning av dagligvaror i glesbygder och liknande saml för stöd till buiikeri vissa fall i sådana områden. Dessa stödåtgärder kommer att förutsättaingående prioriteringar. Med hänsyn lill del ansvar för vamförsörjningen somkommunerna förutsätts ha är del naturligt att dessa prioriteringar i försia handsker hos kommunerna. Liksom vad som f n. gäller vid lillämpningen av detstatliga stödet lill kommersiell service i glesbygd kommer jag sålunda allföreslå att de statliga stödåtgärderna bör ulgå endasl under förutsättning altberörd kommun har genomfört den varuförsörjningsplanering som behövs för allstödet skall komma lill bäsla användning. Jag vill därför här ange vissaallmänna riktlinjer för hur en sådan planering bör vara beskaffad. Delbör krävas alt kommunema har bildat sig en allmän uppfattning Prop.1977/78:8 88 omhuruvida del inom kommunen finns områden där problem med varuförsötiningenföreligger eller kan väntas uppslå. En närmare karlläggning avbefolkningssilualionen och handelns uiformning och utvecklingstendenser inom iförsia hand glesbygder och skärgårdsområden kan visa sig nödvändig. Vidare bördå diskuteras vilka åigärder som behöver vidlas. Delbör vara naturiigt för kommunerna alt inrikta denna diskussion pådagligvarusektorn. Del är där som brister i servicesituationen får avgörandeverkningar för hushållen, och del är där som förulsättningama kan finnas förell någorlunda differentierat butiksnät även i mera glesbygdsbetonade områden, Särskilli glesbygder sker inköpen ofta med bil. Del finns alltså ett nära sambandmellan dagligvamförsörjningen och drivmedelsförsörjningen. Del lorde därförvara lämpligt all kommunerna - i enlighet med vad har förordaii sin promemoria om drivmedelsförsörjningen i glesbygder - även inventerar ev,problem rörande den . Blandde åigärder som kommunen kan överväga och som närmare kommer att behandlas idel följande kan nämnas stöd till nedläggningshotade butiker, anordnande avhemsändning elc. Även åigärder inom ramen för kommunens upphandling och sådanavidgade servicefunktioner som jag lidigare har berört bör övervägas i dettasammanhang. Berörsfiera buiiker eller slörre områden så all prioriteringar av olika slag blirakluella bör det vara naturligt att sammanfatta ställningstagandena i envaruförsörjningsplan för berörda områden. Delta torde normalt vara fallet imera glesbygdsbetonade kommuner. Det kan i sammanhanget noteras att sä gott somsamtliga kommuner inom del inre stödområdet redan har upprättat eller är i färdmed all upprätta planer för bl, a. varuförsörjningen. Varuförsörjningsplanernabör kunna vara översiktliga och revideras vid behov. Huvudsyftet bör vara attde kan ligga till grund för ställningstaganden lill de stödåtgärder som kanföranledas av enskilda etablerings- eller nedläggningsplaner. Mera detaljeradeutredningar bör vidlas i anslulning lill dessa enskilda situationer. Härigenomkan vamförsörjningsplaneringen hållas inom rimliga kostnader, ärangelägel inle minsl med hänsyn till kommunernas besvärliga ekonomiska läge. Ensärskild fråga när det gäller kommunernas planering är vilka krav som börställas när etablering av en stormarknad eller liknande aktualiseras, Minaprincipiella överväganden i denna del harjag redovisat i del föregående(avsnitt 6,3.2).