prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Därvid bör möjligheterna attstarkt begränsa eller slopa delar av uppgiftslämnandet speciellt undersökas.Utredningen bör klarlägga om dalainsamlingen i fråga helt eller till en del kanutnyttja administrativa källor eller samordnas med annan statistikproduktion.Därvid bör övervägas om ändrade krav på kvalitet, periodicitet, sakligtinnehåll och tillämpad teknik etc. kan leda lill förenklat uppgiflslämnande.Utredaren bör samråda med kommittén för atl utreda behovet av framtida folk-och bostadsräkningar samt utredningen om studiedokumentation och statistik förhögskolor (U 1975:14). Arbetet bör vidare ske i nära samverkan med den ovannämnda delegationen för all underiätta företagens uppgiftslämnande, som chefenför budgetdepartementet avser att föreslå. Samverkan bör särskiltavse principiella frågor inom delegationens kompetensområde. Utredaren börknytas till delegationen när denna har tillsatts. Fråganom ersättning för uppgiftslämnande skall inte prövas av utredningen. Dennafråga kommer att utredas av den nämnda delegationen. Efteren preliminär genomgång av utredningsuppdraget bör en första rapport snarastredovisas innefattande en redogörelse för arbetsläget och en plan fördelfortsatta arbetet samt, om utredaren finner det möjligt, förslag lill åigärderför lättnader i uppgiftslämnandet. Regeringen fär då ta ställning till detfortsatta arbetet. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för ekonomidepartementet atttillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om 209 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:2 atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning till utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta sjunde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Densvenska samhällsekonomin brottas med betydande balansproblem. Underskottet iSveriges utrikes betalningar har snabbt ökat ochframtvingat en omfattande utlandsupplåning. Bytesbalansunder-skoltel innebäralt det totala sparandet i ekonomin är för litet. För att komma lill rätta meddetla problem och långsiktigt förbättra konkurrensläget saml nå balans iutrikes betalningarna måste den ekonomiska politiken inriktas på alt överföraresurser från konsumtions- till produktionssidan. Fråganom sparandet och den framtida kapitaltillväxten i samhället utreds fn. av olikastatliga kommittéer. Sålunda har kapitalmarknadsul-redning (Fi1969:59) att företa en översyn av kapitalmarknadens stmktur och funktionssättoch har i detta syfte att granska både institutionella och andra viktigaproblem som sammanhänger med det växande kapital- och kreditbehovet för vårtlands näringsliv. Delfår förutsäUas aU skatteulredning (Fi 1972:02) vid sin bedömning avett framtida skattesystems slabiliseringspolitiska uppgifter kommer attanalysera även sparandets betydelse i delta hänseende. Utredningen(Fi 1975:03) om löntagarna och kapitaltillväxten har till uppgift atl utarbetaolika modeller för löntagarfonder. Lösningarna i detta hänseende berör ävensparandet, särskilt tillväxten av riskkapital i förelagen. Deutredningar som sålunda pågår är delvis av principiell och djupgående natur ochkan knappast förväntas leda till konkreta åtgärder från statsmakternas sidaunder . Med tanke på atl kraven på ökat hushållssparande görsig gällande , är del angelägel att finna former somalternativt kan bidra till ökning av detta sparande. I vissa fall kan, iavvaktan på och utan föregripande av resultatet av de pågående, meravitlsyftande utredningama, provisoriska åtgärder vidtagas för försöksvisfillämpning. Därmed vinnes ytteriigare underiag för ett slutligtställningstagande fill frågan om hur det växande kapital- och kreditbehovet ivårt land bäst kan tillgodoses. Hushållssparandelkan stimuleras på olika sätt. De senaste årens höga 14 1977/78. Del II E:2 Skr 1977/78:103 210 inflationstaktsaml de betydande marginaleffekter som är inbyggda i skattesystemet har varitämnade att dämpa sparviljan. Behovet av atl finna former för atl stimulerafrivilligt sparande förutsätts därför påverka framlida justeringar iskattesystemets utformning. Detområde där ett ökat sparande skulle komma till bäst nytta vorekapitalbildningen i våra förelag. Den form för sparstimulans som härvid tordeligga närmast fill hands vore ett utvidgande av möjligheterna till ökatlönsparande. Man bör därvid överväga att ett sådant utvidgat lönsparande iförsta hand ges den formen alt de sparmedel de anställda önskar avsätta färarbeta i det egna företaget eller i kapitalmarknadsinslitul. Även andra formerför avsättning av sparmedel bör dock kunna övervägas. Sparmedlen skall varalångsiktigt bundna, ge avkastning och så långt som möjligt vara förenade medgarantier mot föriuster. Detkan i detla sammanhang erinras om atl ett betydande hushållssparande redan nuäger rum inom försäkringsväsendet. Försäkringssparande inom eller utomföretagen berättigar lill avdrag upp lill visst belopp som sedan får disponerasdå viss ålder uppnåtts. Försäkringssparandet har spelat en stor roll förföretagsfinansieringen i vårt land. Exempel härpå utgör ITP-systemet, som ärkombinerat med ett garantisystem som säkrar de anställdas rätt till pensionäven om förelaget skulle inställa sina betalningar Somjag redan har framhållit, är del angeläget att åtgärder vidtas ägnadealt skapa förutsättningar för ell ökal lönsparande. För detta ändamål bör ensärskild ulredare tillkallas. Han bör redovisa olika praktiska metoder atl lösahär angivna problem saml framlägga förslag till erforderliga lagändringar.Arbetet bör bedrivas i kontakt med här tidigare berörda utredningar, varjämteutredaren bör tillgodogöra sig erfarenheter och uppslag från organisationer ochföretag. Viktiga frågor som måste bedömas vid tillskapandet av nya former förlönsparande är beskattningen av avkastningen på avsalta medel,förmögenhetsskatter på dessa medel och effekten på reglema för skatteutjämningunder åren. Utredaren bör inte begränsa sitt arbete enbart lill den privatasektorn utan även granska möjligheterna all bygga upp ell lönsparande på det offentligaområdet. Utredningsarbetetbör bedrivas skyndsamt. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarchefen för ekonomidepartementet atttillkalla en särskild utredare med uppdrag atl utreda frågan om möjligheter tillökal lönsparande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål utredaren. Vidarehemställer jag atl regeringen föreskriver, altersättning lill utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommittékungörelsen (1946:394) om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta sjunde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 211 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:3 Departementschefen,statsrådet , anför. Densvenska valutalagstiftningen infördes som ett led i den beredskapslagstiftningsom tillkom i samband med andra väridskriget. Efter den skärpta valutaregleringsom tillämpades har en liberalisering successivt sketl. Dettahar främst gällt s.k. löpande betalningar, dvs. normala betalningar i sambandmed näringsverksamhet och andra likartade betalningar över gränserna. Sverigetillämpar numera liksom andra industriländer inte någon valulareglering i frågaom de löpande utlandsbetalningarna. Denna utveckling har självfallet närasamband med de internationella förpliktelser som i olika sammanhang haråtagit sig i fråga om sådana betalningars frihet från restriktioner. Kapitalbetalningarhar däremot alltsedan valulalagstiftningens tillkomst varit föremål förvalulareglerande åtgärder. Med kapitalbelalningar avses bl.a. betalningar isamband med direkta investeringar och personliga kapitalöverföringar.Valularegleringen har varit och är forifarande mest restriktiv i fråga omplaceringar i värdepapper och andra finansiella placeringar. Den tillämpasdäremot liberalt i fråga om in- och utgående direkta investeringar. Valularegleringenär ett av flera ekonomisk-politiska instrument som används för att nå deallmänna mål som har ställts upp för den ekonomiska politiken. Sålunda harvalutaregleringen använts i syfte atl stödja övriga mer generella penning- ochvalutapoliliska åigärder. Kreditpolitiska åtgärder kan t.ex. kombineras med enallt efter situationen skiftande reslriktivitet när del gäller upplåning iutlandet. Valularegleringen har vidare använts som skydd ål valutareserven ochväxelkurserna mot balansrubbande kortfristiga valutarörelser. 1 fråga omdirekta investeringar utomlands kan även industri- ochsysselsällningspolitiska strävanden beaktas. Denförfattningsmässiga grundvalen för valutaregleringen utgörs av valulalagen(1939:350, ändrad senast 1977:354). Valutalagen är en fullmakts-lag och gerregeringen rätt att under vissa angivna förutsättningar utfärda i lagenbestämda valulareglerande föreskrifter. Bortsett från krig och krigsfara, dåsärskilda bestämmelser gäller, skall fullmäktige i göraframställning till regeringen om valutareglering, om det prövas nödvändigt föralt nå de centrala mål som har fastställts för den ekonomiska politiken. Dåvalutalagens fullmakter tas i anspråk, skall förordnandet härom gälla för visstid, högst . När förslag till lag om tillämpning av valulalagen framläggsskall även de valulareglerande föreskrifter som regeringen med stöd avfullmakterna avser att utfärda föreläggas . Huvudbestämmelsernai valutalagen om vad sådana valulareglerande föreskrifter fär innehålla innebärbl.a. Regeringen kan föreskriva atl endast och, efterriksbankens bemyndigande, annan bank och postverket (valutabank) fär drivahandel med utländska betalningsmedel, fordringar och värdepapper. Vidare kanföreskrivas, atl sådana tillgångar endast i den omfattning och på de villkorregeringen eller - efter regeringens bemyndigande - bestämmer färförvärvas och föryltras mot DelIIE:3 Skr 1977/78:103 212 vederlagi svenskt mynt. Bestämmelser kan också meddelas bl.a. om att svenska ochutländska betalningsmedel, fordringar och värdepapper inte utan särskihtillstånd fär ulföras ur eller på annat sätt överföras till utlandetoch atl sådana tillgångar inte fär införas till ulan tillstånd avriksbanken. Närdel anses behövligt för tillsyn över efterlevnaden av ett valulareglerandeförordnande, kan regeringen även i övrigl meddela de föreskrifter, som behövsför atl genomföra förordnandet och för att hindra åtgärder som är ägnade alluppenbart motverka ändamålet med detta. Riksbankensbeslutanderätt enligt valutalagen utövas i första hand av valulaslyrelsen. Denbestår av sju ledamöter utom vid handläggning av ärenden rörande direkta investeringarutomlands, då den utökas med fyra ledamöter. Valulastyrelsens beslut färöverklagas hos riksbanksfullmäktige. Om minst tre av de ledamöter ellersuppleanter, som har deltagit i styrelsens beslut, yrkar det skall beslutetunderställas fullmäktige för prövning. Mot fullmäktiges beslut fär talan ejföras. Devalulareglerande föreskrifter, som regeringen har meddelat med stöd avvalutalagen, återfinns i valutaförordningen (1959:264, ändrad senast 1975:206).Denna har fält sin giltighet föriängd i sänder, senast för tident.o.m. genom förordningen (1977:356) om fortsau giltighet avvalutaförordningen. Enliglvalutaförordningen ligger all växling mellan utländsk och svensk valuta underriksbankens kontroll. kan dock ge tillstånd t.ex, åt valutabank alldriva handel nned utländska betalningsmedel och fordringar. Förutom regleringenav valutahandeln upptar valutaförordningen tre olika avsnitt som innehållerskilda förbud mot valuladispositioner utan tillstånd. Som jagtidigare har nämnt gäller dessa förbud väsentligen s.k. kapitalbelalningar. Ettavsnitt innehåller förbud mot utförsel ur landet av de värden som berörs avvalularegleringen. Del andra avsnittet innehåller motsvarande förbud motinförsel. Resande får emellertid utföra och införa resevaluta till belopp somriksbanken medger. 1 avsnittet om utgående betalning ges, utöver förbud motkonkret utförsel,ett allmänt förbud förden som är bosatt i (s.k.valutainlänning) atl betala lill den som är bosatt i utlandet (s.k.valutaullänning) eller till förmån för valulautlänning. På motsvarande sättgäller i fråga om införsel principiellt förbud för valutainlänning att la emotbetalning från valutaullänning. 1 det tredje avsnittet förbjuds valutainlänningall utan tillstånd förfoga över utländska betalningsmedel,bankfillgodohavanden m.m. på sådant sätt all hans innehav av sådana tillgångarminskas. Valutaförfattningarnasutformning och tillämpning fär ses mot bakgrand av våra internationellaåtaganden i det ekonomiska samarbetet inom ()och och utveckling (). hari dessa organisationer förbundit sig alt fritt medge löpande transaktioner.Vidare har anslutit sig till stadga för liberalisering avkapitalrörelser (den s.k. kapitalkoden). Kapilalkoden föreskriver attmedlemsländerna successivt skall avveckla restriktioner mot kapitalrörelser iden utsträckning som är nödvändig för effektivt ekonomiskt samarbete. 1 bilagortill kodens huvudtext finns förteckningar över de kapitalrörelser somliberaliseringen skall omfatta. Varje medlemsstat i gavs dock tillfälleatt reservera sig mot de kapitalrörelser som man inte var beredd atl medge vidanslutningen till 213 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:3 koden.Vidare kan gjorda liberaliseringsåtaganden återkallas under vissaförutsättningar, exempelvis vid betalningsbalanssvårigheler. Eflerförslag i prop. 1976/77:131 om fortsatt valutareglering m.m. har riksdagenbeslutat om förlängning av valutaregleringen ytteriigare , dvs. för tidenden 30 juni 1978. har-somjag har nämnt -valutaförordningens giltighet föriängts . I propositionen (s.5) framhöll jag att jag avsåg atl föreslå regeringen alt låta göra en översynav valularegleringen och valutalagstiftningen. Jag vill nu ta upp frågan om ensådan översyn. Sedanvalutaregleringen tillkom har den - som jag nämnde inledningsvis-successivtförändrats i flera vikliga avseenden. Ändringarna har avsett bl.a. de löpandebetalningarna, delvis som en följd av våra internationella åtaganden. Någon mergenomgripande översyn av valularegleringen har dock inte skett. Ar 1960tillsattes den s.k. valulakommittén för att utreda valutaregleringen. Kommitténfick två huvuduppgifter, dels en författningsöversyn, dels en analys avverkningarna för den händelse valutaregleringen skulle avskaffas ellerväsentligt uppmjukas. Den,senare uppgiften fullföljdes dock inte. Anledningenvar den i början av 1960-talel aktuella frågan om en ev, svensk associeringtill den europeiska gemenskapen EG, Även författningsöversynen begränsades. Delviktigaste resultatet av valutakommilténs arbete blev alt valutaförordningen år1963 anpassades lill den liberalare valularegleringspraxis som uppkommit under1950-talet. Den allmänna liberaliseringsnivå som uppnåddes i detla sammanhangbibehölls i stort sett oförändrad fram . Mot bakgrund av uppkomnabetalningsbalanssvårigheter införde detta år med medgivandevissa temporära inskränkningar i åtagandena inom . Dessa har sedermeraåteriagits med undantag för den som avser direktinvesteringar i utlandet. Denmest betydande förändringen därefter i valutaregleringspraxis vidtogs år 1974.Sveriges försämrade bytesbalansläge framtvingade då en förstärkning avkapilalbalansen genom en ökad upplåning i utlandet från svenska förelags ochkommuners sida. Detta möjliggjordes genom en avsevärd lindring av derestriktioner som tidigare förhindrat sådan upplåning. Ar1975 inledde en intern översyn av valutaregleringens tillämpning ochbetalningsbalansstatistiken. Uppgifterna för översynen gäller delsvalutaregleringens tillämpningsbestämmelser och administration i syfte attåstadkomma effektivisering, förenklingar och förlydliganden, dels betalningsbalansstatistikeni syfte att göra den till ett bättre underlag för analys och prognos. Översynenledde fram till ett antal förslag, väsentligen av rationaliserings- ochmoderniseringskaraktär, vilka numera genomförts. Vissa ytteriigare förslag,bl.a. avseende en fullständig omskrivning av valutaregleringsföreskriflerna, ärännu under arbete. Översynen beräknas vara i stort sett slutförd vid utgångenav . Sverigessituation i fråga om betalningsbalansen är från flera synpunkter f n. merproblematisk än under valutaregleringens existens.Vårt land har dessutom bl.a. genom näringslivets tilllagande internationaliseringstörre svårigheter än tidigare att föra en ekonomisk politik som är oberoendeav den internationella utvecklingen. Bankerna och näringslivet har senast isamband med remissbehandlingen av frågan om valularegleringensförlängning framfört uppfattningen atl valularegleringen försvårarnäringslivets utvecklings- och finansieringsmöjligheter och att vårtvalutaregleringssystem därför borde omprövas. Del II E:3 Skr1977/78:103 214 Valutaregleringenhar sålunda varit i kraft utan att någon genomgripande prövning avdess ändamålsenlighet har företagits. Valutaregleringens tillämpningsområdehar starkt beskurits i och med att de löpande betalningarna som svarar för denhelt övervägande andelen av utlandstransaktionerna undantagits. Även i frågaom vissa kapitaltransaktionersätter vårt ullandsberoende och våra åtaganden iOECD gränser för valutaregleringens omfattning. Som jag framhöll i prop.1976/77:131 (s. 15) har jag den uppfattningen att en valutareglering som harvarit i kraft så länge som den svenska behöver ses över. De angivnaomständigheterna visar enligl min mening att skälen att starta en sådanöversyn är mycket starka. Jag förordar alltså att en kommiué tillkallas meduppdrag att se över valutaregleringen och valutalagslifiningen. I fråga omutredningsarbetets inriktning och några huvudfrågor som bör behandlas avkommittén vill jag anföra följande. Utgångspunkterför kommiilléns arbete bör vara, för del första, att belysa och analyseraverkningarna av de olika valulareglerande åtgärder som tillämpats särskiltunder senare delen av 1960-talel och och, för detandra, att bedöma de behov av atl påverka utrikesbetal-ningarna som kan väntasförel igga under överblickbar framlid. Mot bakgrand av vad som därvidframkommer bör kommittén värdera betydelsen av tillämpade valutareslriklioneroch bedöma i vad mån del går att undvara sådana restriktioner eller byta ul demmot andra medel inom den ekonomiska politiken. Enligl min mening är detsannolikt att det även kommer all föreligga behov av en särskildvalutalagstiflning-icke enbart i krigstid-som. ger möjlighet till erforderiigavalutapolitiska ingripanden. Kommittén bör likväl, som antytts, varaoförhindrad att pröva huruvida lagstiftningens giltighet kan begränsas tillkrigsförhållanden eller därmed jämföriiga extraordinära krissituationer och iså fall vilka instrument som i stället kan erfordras för att garantera attstatsmakternas mål för den ekonomiska politiken kan uppnås. Om kommitténfinneratt valulareglering är erforderiig som ell normall inslag i ochkomplement till statsmakternas ekonomiska arsenal i övrigt bör kommitténsärskilt granska innehållet i och ändamålsenligheten av de hittillsvarandebestämmelserna i valutaförordningen och de tillämpningsföreskrifter som medstöd därav har utfärdals av samt framlägga förslag till de ändringardäri som kan befinnas påkallade. Inomramen för den principiella bedömningen av valutaregleringens utformning bör trekonkreta problemområden särskilt studeras, nämligen dels svenska företagsdirektinvesleringar i utlandet, dels värdepappershandel och övriga finansiellatransaktioner saml dels den författningsmässiga utformningen avvalularegleringen inbegripet frågan om förebyggande och beivrande avöverträdelser och kringgåendeav valutaregleringen. Förslag och synpunkter inämnda hänseenden bör grundas på en bedömning av hur väl den hittillsvarandevalutaregleringen fyllt sina syften under beaktande av andra länders motsvarandeerfarenheter av valulareglerande åtgärder. Vadförst gäller direkiinve.sieringarna, dvs. investeringar utomlands imarknadsförings- och produklionsfillgångar m.m., medför dessa enligt minuppfattning övervägande fördelar för svensk ekonomi. De är ägnade atl stärkadel svenska näringslivet i den internationella konkurrensen på såväl utlands-som hemmamarknaderna. 1 vissa fall kan dock de negativa effekterna bedömasöverväga. gäller dock vissa inskränkningar i tillståndsgivningenför direktinvesteringar med hänsyn till svaga 215 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del 11 E:3 betalningsbalans.En förutsättning för tillstånd är atl investeringarna skall varaexportfrämjande eller eljest förmånliga från bctalningsbalanssynpunkt. Tillståndatt bilda produktionsbolag förenas vanligen med krav på alt projekten helteller delvis skall finansieras i utlandet. Inskränkningarna av friheten tillutlandsinvesteringar fär betraktas som tem[X)rära, bl.a, med hänsyn till vårainternationella åtaganden i , Jaghar i det föregående redan erinrat 1974 genomförda lagändringenvarigenom valutastyrelsen fick möjlighet all beakta även industri- ochsysselsällningspolitiska strävanden vid sidan av rent penning-ochvalutapolitiska motiv. utökades styrelsen i sådana ärenden med fyraledamöter företrädande arbetsmarknads- och industridepartementen saml LO ochTCO, 1 ärenden rörande investeringar främst i tillverknings- ellersammansättningsföretag inhämtas synpunkter från de anställda i det ansökandeföretaget. Lagändringen innebär vidare (jfr prop, 1974:89, FiU 1974:23) altindustri- eller sysselsällningspolitiska hänsyn fär föranleda avslag påframställning om direktinvestering utomlands endast då denna skulle åsamkalandets intressen utomordentlig skada på grand av beloppets storlek ellerannoriedes. Altde direkta utlandsinvesteringarna kommit alt bli de mest uppmärksammade av detransaktioner som faller under valularegleringen beror bl,a, på följandeomständigheter. Tillstånden till sådana investeringar har ökat beloppsmässigtunder senare år. Frågan om utlandsinvesteringarnas inverkan på sysselsättningoch industristruktur i har i delta sammanhang aktualiserats särskiltmot bakgrund av den svaga industriella utvecklingen i under senare årHärtill kommer speciella utflyttnings-problem i vissa branscher såsomtekoindustrin och den s,k. utfiaggningen inom sjöfarten. Valulaslyrelsen,som har att pröva företagens ansökningar om tillstånd till valutautförselenligt valulalagen, har i en rapport lill riksbanksfullmäktige tagitupp behovet av en utredning om de svenska utlandsinvesteringarnas effekter.Valulaslyrelsen framhåller alt en sakprövning i av en investeringsexportfrämjande eller betalningsbalansmässiga effekt är svår att göra främst pågrund av svårigheterna att fä fram erforderliga uppgifter för en sådan analys.Det betohas att med hänsyn lill att utlandsinvesteringarna utgör en ständigtökande del av del totala svenskägda realkapitalet kontrollen av dem inte börses isolerat som en valutaregleringsfråga utan snarare som ettbetalningsbalansproblem med industri- och sysselsättningspoliliska aspekter.Valutastyrelsen framhåller det angelägna i atl en samlad utredning av desvenska utlandsinvesteringarnas effekter och därmed sammanhängande problem såsnart som möjligt kommer till stånd. har i skrivelse den 21februari 1977 hemställt att en offentlig utredning tillsätts med uppgift attutreda frågor som sammanhänger med internationella investeringarssamhällsekonomiska effekter. Motdenna bakgrand är det angelägel att kommittén söker bilda sig en uppfattning omdirektinvesleringarnas effekter på den allmänna ekonomiska utvecklingen på kortoch lång sikt. Hit hör också frågorna om konsekvenserna för utrikeshandel,internationell konkurrenskraft och bytesbalansen.