prop · G10330 · 1977-12-31 00:00:00 — F. n. finns 30 arbetsvårdsinstitutmed sammanlagt ca 2 700 platser för arbetsträning och arbetsprövning. Arbetsvårdsinstitutfinns i varje län utom län. I några län finns flera institut. Arbetsprövningsker också vid statens arbetsklinik. Vid arbetsvårdsinstituten tjänstgörföreståndare, läkare, sjuksköterskor, sjukgymnaster, kuratorer, psykologer,administrativ personal, instruktörer, arbetsledare m. fl. Vid instituten ärockså arbetsvårdare från arbetsförmedlingen placerade. Till landstingskommun,kommun, förening eller stiftelse som anordnar arbetsprövning och arbetsträningutgår statsbidrag i form av anordnings- och driftbidrag. Liksom vidverkstäder för skyddat arbete står platserna vid instituten tillarbetsförmedlingens förfogande. Arbetsmarknadspolitikens resurser byggdes ut kraftigtunder . Detta gällde inte minst arbetsmarknadsutbildningen. Dennaverksamhet kom att omfatta ett stort antal människor med mycket skiftande bak- 1977/78: 30 101 Erfarenheterna visade efter hand med växandeeftertryck att t. ex. människor i en omställningssituation eller inför ettinträde på arbetsmarknaden, kunde behöva stöd i form av kartläggande ochförberedande åtgärder utan att vara handikappade i strikt medicinsk bemärkelse.Lång bortavaro från arbetsmarknaden, bristfällig teoretisk utbildning,bristande självtillit etc. kunde vara reella arbetshinder som behövdekompenseras med skilda insatser. Arbetsmarknadsutbildningen expanderade därförkraftigt . Den omfattar nu över 100 000personer och ca hälften av dessa elever går på AMU-center. Också för dearbetshandikappade har arbetsmarknadsutbildningen fått allt större betydelse.Under år 1975 beräknades ca 20 000 personer med arbeishandikapp ha påbörjatnågon form av arbetsmarknadsutbildning. Vid sidan av arbetsvårdsinstituten hararbetsmarknadsutbildningen därför kommit att bli en tämligen dominerande reffabiliteringsformför de arbetshandikappade. SÖ är huvudman för verksamheten vid AMU-centra, menarbetsmarknadsutbildningen bedrivs i nära samarbete med AMS. Arbetsmarknadsverketbedömer behovet av kurser, deras yrkesinriktning, omfattning och lokaliseringsamt vUka arbetssökande som är berättigade till arbetsmarknadsutbildning. SÖsvarar för kursernas pedagogiska innehåll samt för planering och drift avverksamheten. För vissa handikappgrupper synskadade, hörselskadade,rörelsehindrade, intellektuellt arbetshandikappade samt psykisktarbetshandikappade ordnas inom arbetsmarknadsutbildningen särskilda anpassningskurserbenämnda "Omställning och träning" (OT-kurser). Kurserna syftar tillatt genom klarläggande av anlag och intressen, social träning samt studie- ochyrkesorientering m. m. underiätta för kursdeltagarna att tillvarata sinautvecklingsmöjligheter och därigenom kompensera sitt handikapp. a. förbereda för vidare yrkesutbildning. Vid OT-kurserna arbetar personaleni kurslag beslående av kursföreståndare, utbUdningsman, lärare, psykolog,kurator, sjukgymnast, arbetsterapeut, fritidsledare, sjuksköterska, läkare, boendepersonalsamt kontaktman från arbetsförmedlingen. Metodiken i kursernas praktiskayrkesorientering påminner mycket om den provningsverksamhet som finns vid arbetsvårdsinstituten.F. n. finns 22 OT-kurser vid 17 kursorter i landet. Platsantalet per kurs ärvanligtvis ca 30. Under /76 omfattade OT-kurserna ca 1 700personer. Många arbetshandikappade deltar också i kurserna "Arbetsliv ochutbildning" (ALU-kurser) som är en form av yrkesorientering, enfördjupning av arbetsförmedlingens insatser som förberedelse för arbetsplaceringeller utbildning. Dessa kurser står alltså öppna för arbetssökande som av oHkaanledningar känner sig osäkra inför yrkesvalet. Kurserna omfattar , men kan förlängas eller avkortas allt efter individuella behov.För socialt arbetshandikappade ordnas särskilda kurser omfattande . 8 1977/78. 1977/78: 30 102 tall påbörjade ca 11 000 personer ALU-kurser /76. 1 juli1976 lämnade sitt betänkande Yrkesinriktad rehabilitering.Utredningen konstaterar att arbetsförmedlingen intar en nyckelposition i ensamordnad organisation för yrkesinriktad rehabilitering och föreslår därförvissa förstärkningar av arbetsförmedlingen. och olika vårdorgan föreslås få en fastare organisation ochomfatta flera inrättningar än . Utredningen har funnit att erfarenheternafrån försöken med psykologmedverkan i förmedlingsarbetet varit mycket positivaoch föreslår bl. a. därför att större delen av den arbetspsykologiskaverksamhet som bedrivs på konsultbasis inordnas i förmedUngsorganisationen.Fasta psykologtjänster bör därför inrättas vid arbetsförmedlingarna.Återstoden av de nuvarande resurserna för arbetspsykologisk konsultverksamhetföreslås ingå i de yrkesprövningsenheter som behandlas i det följande. Utredningen,som också diskuterat formerna för läkarmedverkan i förmedlingsarbetet,föreslår att behovet av läkartjänster liksom Ullgodoses genom köptatjänster från sjukvårdshuvudmännen. Utöverförstärkningar vid arbetsförmedlingarna föreslås att de resurser för karUäggningoch förberedelse som finns på olika håll samordnas vid särskilda yrkesprövningsenhetervid AMU-centra. Förslaget innebär att de f. n. kommunala ochlandstingskommunala arbetsvårdsinstituten inordnas i organisationen förarbetsmarknadsutbildningen. Yrkesprövningsenheter föreslås inrättas vid större AMU-centrai varje län. Arbetsvårdsinstitutens verksamhet föreslås bilda grund för de nya yrkesprövningsenheternasom också föreslås få en viss del av den arbetspsykologiska expertis som i vid de fristående instituten. Vid enheterna för yrkesprövning skallenligt olika funktioner och behov kunna tillgodoses. Under enintroduktionsperiod skall eleven kunna genomgå ett generelltprövningsförfarande, anlagsundersökningar i olika former, ta del av fördjupadyrkesvägledning och arbetsmarknadsinformation etc. Målsättningen är attpersonalen tillsammans med eleven skall kunna göra en bedömning av dennesallmänna förutsättningar för arbete eller utbildning. Ett mycket viktigt inslagi denna del av prövningen skaU också vara motivationsskapande åtgärder avolika slag. En kortare tids prövning kan för somliga elever leda fram till enönskan att praktiskt pröva ett bestämt yrke eller arbetsområde. Möjlighetertill prövning i reeU miljö skall då kunna ordnas. För andra kan det bliaktuellt med utbildning i olika former, halvskyddat arbete, arkivarbete etc.För många kan det vara nödvändigt med ytterligare en tids prövning ochförberedelse. De skall då få del av fördjupad prövning och förberedelse inomenheten. I praktiskt betonade arbetsuppgifter skall de då kunna pröva sig frami olika yrken för att komma underfund med vad de själva passar för att klaraav. För en del elever är det nödvändigt med en tids ytterligare förberedelseinnan de kan gå vidare ut i arbete och utbildning. 1977/78: 30 103 Det kan vara nödvändigt med fysisk träning, ergonomiskainsatser, utprovning av tekniska hjälpmedel m.m. Också dessa behov skall kunnatillgodoses vid enheterna. Efter tiden vid yrkesprövningsenheten skall allaåtgärdsformer stå öppna. Detaljplaneringen av den nya organisationen föreslås bliföremål för en särskild organisationsutredning med representanter för AMS oehSÖ. Beträffande forskning och metodutveckling inom den yrkesinriktade rehabiliteringenföreslår utredningen en decentraliserad organisation med särskilda resurser vidyrkesprövningsenheter i , och . Förslaget innebär bl. a.att statens arbetskliniks resurser för metodutveckling överförs till en yrkesprövningsenheti . är inte enhällig i sina ställningstaganden.En ledamot reserverar sig dels mot att den föreslagna utredningen medrepresentanter för AMS och SÖ endast skulle sköta detaljplaneringen avorganisationen, dels mot den av utredningsmajoriteten förordadedecentraliserade organisationen för forskning och metodutveckling. 1 ettsärskilt yttrande till betänkandet föreslår fem av utredningens experter bl. a.att statens arbetsklinik ges väsenUigt utökade resurser. I ett annat särskiltyttrande föreslår två av utredningens experter bl. a. att den yrkesinriktaderehabiliteringen bör organiseras i särskilda institut underställdalänsarbetsnämnderna. Remissbehandlingen visar en bred anslutning diskussion om behovet av en samordnad organisation för denyrkesinriktade rehabiliteringen under statligt huvudmannaskap. Remissinstansernaär dock inte eniga när det gäller utredningens förslag att föra samman delar avde resurser för kartläggande och förberedande åtgärder som finns vid de arbetspsykologiskainstituten, arbetsvårdsinstituten och inom arbetsmarknadsutbildningen tillsärskilda enheter för yrkesprövning inom arbetsmarknadsutbildningen.Statskontoret, DHR, /SR m. fl. argumenterar på olika sätt för att denyrkesinriktade rehabiliteringsorganisationen bör knytas närmarearbetsmarknadsverket. AMS, statens arbetsklinik, sysselsättningsutredningen,, TCO, SÄF m. fl. anser att utredningen inte ger tillräckligt underlag förett slutgiltigt ställningstagande i organisationsfrågan utan föreslår attfrågan utreds ytterligare. Förslaget att den arbetspsykologiska verksamhet, som i dagbedrivs på konsultbasis, bör inordnas i arbetsförmedlingens verksamhet stöds avsocialstyrelsen, , , , . LO, TCO, PTI,flertalet länsarbetsnämnder m. fl. AMS framhåller att nuvarande samarbetsformermellan arbetsförmedlingen och de arbetspsykologiska instituten ytterligarenågon tid måste få utvecklas och prövas innan slutlig stäUning kan tas i frägan.Förslaget avstyrks av SÄF, /SR, m. fl. Ett blandat mottagande får utredningens förslag om endecentraliserad organisation för forskning och metodutveckling. 1977/78: 30 104 däribland AMS, statens arbetsklinik, HCK, LO, TCO ochSACO/SR avstyrker utredningens förslag och förordar att forskning och metodutvecklingbör ske vid ett fristående institut. Jag anserdet viktigast att nu ge underlag för ett principiellt ställningstagandetiU framtida organisation och huvudmannaskap för den yrkesinriktade rehabliteringeni de delar förslag har direkt anknytning till det förslag omnytt huvudmannaskap för skyddat arbete som jag förordat. Som jag tidigarenämnt kommer de arbetsvårdsförvaltningar inom landstingskommunerna som i dagadministrerar såväl skyddat arbete som arbetsprövning och arbetsträning att bUdastommen i de nya regionala stiftelserna för skyddat arbete. Härigenom tas denadministrativa grunden för landstingskommunernas ar-betsprövnings- och arbetsträningsverksamheti de flesta fall också bort. I fortsättningen avser jag därför att främstbehandla utredningens huvudförslag om samordning av verksamheten vid dekommunala arbetsvårdsinstituten och nuvarande rehabiliteringsresurser vid AMU-centraunder StaUigt huvudmannaskap. I detta sammanhang anser jag det också nödvändigtatt även pröva hur den arbetspsykologiska verksamheten i princip bör anordnas.Arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning med hänsyn till dearbetshandikappades behov, liksom formerna för arbetsförmedlingens service idessa avseenden, prövas f. n. inom ramen för sysselsättningsutredningensarbete. Utredningen beräknas avge ett särskiltdelbetänkande rörande de arbetshandikappades ställning på arbetsmarknaden ochde krav som ställs på arbetsmarknadspolitiken för att tillgodose dessagruppers behov av förmedlingsservice och stödåtgärder. Det är därför naturligtatt frågan om den yrkesinriktade rehabiliteringens principiella utformning ochinnehåll inom ramen för ett StatUgt huvudmannaskap prövas sedansysselsättningsutredningens delbetänkande avlämnats. utgångspunkt, att den yrkesinriktaderehabiliteringen är en del av samhällets arbetsmarknadspolitik och ettnödvändigt instrument för att ordna arbete åt människor med särskildasvårigheter på arbetsmarknaden, delar jag helt. Som jag inledningsviskonstaterade har arbetsmarknadspolitiken givits en allt aktivare roll. OUkaåtgärder har byggts ut för att förhindra utslagning och stärka dearbetshandikappades ställning på arbetsmarknaden. Jag pekade då också på attinsatserna förskjutits till att alltmer avse åtgärder med nära anknytning tillarbetsplatser på den öppna arbetsmarknaden. Detta bör inte gälla endast de sysselsättningsskapandeåtgärderna utan i lika hög grad den yrkesinriktade rehabiliteringen och övriga arbetsförberedandeåtgärder. Ett flertal remissinstanser framhåller också att den yrkesinriktaderehabiliteringen måste bedrivas nära arbetsmarknaden i 1977/78: 30 105 samordning med övriga arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Enligt min mening måste därför huvudkravet vara att den yrkesinriktaderehabiliteringen ges en sådan organisation och inriktning att den på etteffektivt sätt kan användas såväl i arbetsförmedlingens sedvanliga verksamhetsom i dess fältarbete, t. ex. i anpassningsgrupper eller för att tillsammansmed andra samhällsorgan stödja och aktivera människor till arbete. Ätgärdsformerna ute i företagen på den öppnaarbetsmarknaden bör därför byggas ut och vidareutvecklas. Detta innebäremellertid inte att behovet av kartläggande och förberedande åtgärder, i deformer som arbetsvårdsinstitut, OT- och ALU-kurser omfattar, skulle minska. Denav mig förordade målsättningen innebär i stället att dessa verksamheter mästearbeta i närmare samverkan med det egentliga förmedlingsarbetet och till vissadelar förläggas ute i arbetslivet. För många arbetssökande inte minst blandde arbetshandikappade finns ett starkt behov av att få pröva och träna sigfram i direkt arbete och att få sådan arbetslivserfarenhet som kan leda starkare förankring på arbetsmarknaden. Erfarenheterna visar att åtgärder avdenna typ kan leda till en stadigvarande anställning i ordinarieformer eller i halvskyddad sysselsättning. Kontakterna kan också leda till attbehov av en yrkesutbildning eller av andra arbetsförberedande åtgärderklarläggs. För arbetshandikappade, som är nytillträdande eller som varit frånvarande från arbetsmarknaden på grund av sjukskrivning, rehabiliteringeller andra orsaker, är behovet särskilt stort att få pröva sig fram i arbeteutanför institutionernas skyddade tillvaro, men ändå i former där kraven påarbetsprestation, arbetstider etc. successivt kan anpassas tillarbetsförmågans utveckling. Genom åtgärder i den reella miljön kan också denyrkesinriktade rehabiliteringen påverka, förändra och anpassa arbetstillfällenatill de arbetshandikappades krav och förutsättningar. diskuterar gränsdragningen mellanmedicinsk-, social-och yrkesinriktad rehabiUtering. Vissa remissinstanser däriblandsocialstyrelsen, , och DHR framför farhågor för attutredningens starka betoning av de medicinska och sociala rehabiliteringsorganensansvar kan innebära en ökad restriktivitet och att vissa grupper avarbetshandikappade ställs utanför möjligheten till en yrkesinriktadrehabilitering. Som och flertalet remissinstanser framhållergår det dock inte att dra någon absolut klar gräns mellan de olika leden i enrehabiliteringsprocess. All rehabiliteringsverksamhet måste också utgå från enhelhetssyn på individen. Som jag tidigare framhållit utgör den yrkesinriktaderehabiliteringen en viktig del av arbetsmarknadspolitiken. Den yrkesinriktaderehabilitering som direkt syftar till att möjliggöra för handikappade atterhålla och behålla anställning måste därför bedrivas nära arbetsmarknaden ochutgöra en resurs för arbetsmarknadsmyndigheterna. Det ökade behovet avyrkesinriktade rehabiliteringsåtgär- 1977/78: 30 106 der bör enligt min mening inte enbart ses som en följd avbrist på resurser inom andra rehabiliteringsområden. De förändringar iarbetslivet och den förändrade synen på rätten till arbete som jaginledningsvis berört, måste tillmätas en stor betydelse. Jag vill i dettasammanhang framhålla att regeringen, efter förslag från ,uppdragit åt att utarbeta ett förslag till enorganisatorisk modell för samordning av olika rehabiliteringsinsatser förhandikappade, avsedd att prövas i en försöksverksamhet. framhåller att alla människor som är ibehov av att få sina arbetsförutsättningar kartlagda eller som önskar få hjälpmed att förbereda sig för arbetslivet skall få den hjälp som behövs, oavsett omde i formell mening kan betraktas som arbetshandikappade eller ej. Någraremissinstanser är kritiska till uttalande att yrkesinriktadrehabilitering i första hand skall erbjudas människor som själva önskar kommaut på arbetsmarknaden. Jag vill därför framhålla att utredningens förslag, somjag i huvudsak kan ansluta mig till, inte utesluter att man inom ramen för denyrkesinriktade rehabiliteringen aktivt försöker motivera människor för arbete.Tvärtom måste detta vara en viktig uppgift. framhåller att det från samhällsekonomisksynvinkel inte är rationellt att de dyrbaraste och mest kvalificeradeutredningsresurserna tas i anspråk i de fall det är uppenbart orealistiskt atttänka sig att den sökande skall kunna gå tillbaka till arbete. Jag delar utredningensuppfattning i den meningen att de mest kvalificerade och kostsamma resursernaför yrkesinriktad rehabilitering i första hand måste användas som ettinstrument i arbetsmarknadsverkets ansträngningar att hjälpa människor tillarbete. Detta utesluter självfallet inte att det i komplicerade ärenden kanvara nödvändigt och riktigt med en tids ärbetsmarknadsinriktad prövning ochträning för att klargöra den arbetssökandes möjligheter på arbetsmarknaden. finner att en större samordning avresurserna skulle kunna ge den yrkesinriktade rehabiliteringen bättreförutsättningar att bli en väl fungerande del i det totalarehabiliteringsarbetet. Verksamheten måste ju inte bara föregås avutan även bedrivas parallellt med andra former av rehabiUtering. Utredningenanser vidare att den nuvarande uppdelningen på olika huvudmän vilken innebäratt fristående arbetspsykologiska institut svarar för psykologsamtal ochteoretisk prövning i form av anslagsundersökningar, arbetsvårdsinstitutensvarar för praktisk prövning och träning och arbetsmarknadsutbildningen förlikartade åtgärder genom främst OT- och ALU-kurser är orationell ochförsvårar ett effektivt utnyttjande av samtliga resurser. 1977/78: 30 107 Uiöver vad utredningen framhållit vill jag för min delframhålla att en samordnad organisation bör kunna ge ökade möjligheter attsnabbt och effektivt kunna anpassa insatserna efter den enskildes behov ochförutsättningar och även att fortlöpande kunna anpassa verksamheten tillutvecklingen på arbetsmarknaden. Detta gäller, som jag tidigare nämnt, såväl iarbetsförmedlingens sedvanliga verksamhet som i dess arbeie ianpassningsgrupper etc. Det är mot denna bakgrund som mina ställningstaganden ihuvudmannaskapsfrågan skall ses. I princip ansluter jag mig till YR-utredningensuppfattning att den arbetssökande redan hos arbetsförmedlingen, förutom avkvalificerad arbetsförmedlingspersonal också skall kunna få hjälp av arbetspsykolog.Försök med psykologmedverkan på arbetsförmedlingar har med gott resultatprövats i vissa regioner. Detta har dels skett genom att psykologer i någrafall anställts vid arbetsförmedlingen, dels genom att psykologer anställda vidfristående arbetspsykologiska institut som konsulter arbetat påarbetsförmedling. De arbetspsykologiska anlagsundersökningarna har såledessuccessivt kommit att kompletteras med stödjande rådgivning i olika former.Denna utveckling har också förstärkts genom den kraftiga utbyggnaden av olikakartläggande och förberedande åtgärder i anslutning tillarbetsmarknadsutbildningen i form av ALU-kurser etc. Medelstilldelningen för arbetspsykologiskkonsultverksamhet under programmet arbetsmarknadsinformation har under senareår varit oförändrad. Härtill kommer dock att vissa kostnader förpsykologmedverkan i samband med främst ALU- och OT-kurser bekostats från anslagetför arbetsmarknadsutbildning. Mot bakgrund av den pågående förändringen i den metodiskainriktningen av de arbetspsykologiska insatserna och de konsekvenser dennautveckling har och kan väntas få för de arbetspsykologiska instituten anser jagliksom att starka skäl talar för att vissa delar av den arbetspsykologiskaverksamheten samordnas och förs in under ett statligt huvudmannaskap. YR-utredningenföreslår att de nuvarande resurserna för arbetspsykologisk konsi,Utverksamhetinordnas dels i arbetsförmedlingens organisation, dels i de av utredningenföreslagna yrkesprövningsenheterna inom arbetsmarknadsutbildningen. Ävtidigare nämnda skäl är jag emellertid inte nu beredd att ta ställning tillhur den arbetspsykologiska verksamheten inom arbetsförmedlingen ochorganisationen för yrkesinriktad rehabilitering skall ulformas. 6.3.5 Huvudmannaskapet för den yrkesinriktaderehabiliteringen Som jag tidigare framhållit bör man sträva efter att i såstor utsträckning som möjligt förlägga verksamheten inom den yrkesinriktaderehabiliteringen nära företagen och den öppna arbetsmarknaden. 1977/78: 30 108 mer det dock att även i fortsättningen finnas ett starktbehov av kartläggande och arbetsförberedande åtgärder i institutionellaformer. YR-utredningenföreslår att delar av de resurser för kartläggande och förberedande åtgärdersom finns vid de arbetspsykologiska instituten, arbetsvårdsinstitutenoch inom arbetsmarknadsutbildningen sammanförs till särskilda enheter föryrkesprövning inom arbetsmarknadsutbildningen. Detta skulle innebära att ensamordnad organisation för den yrkesinriktade rehabiliteringen ges ett statligthuvudmannaskap och förs in under SÖ:s verksamhet vid AMU-centra. Förslaget omett statligt huvudmannaskap för den yrkesinriktade rehabiliteringen stöds av enklar majoritet av remissinstanserna. Dessa är dock inte eniga när det gälleranknytningen till arbetsmarknadsutbildningen. Ett flertal remissinstanserföreslår att denna fråga utreds ytterligare före ett sluUigt ställningstagande.Liksom för den arbetspsykologiska verksamheten vill jag förorda en samordnadorganisation under ett statligt huvudmannaskap också för de övriga delarna avden yrkesinriktade rehabiliteringen. Vissa remissinstanser anser attarbetsmarknadsverket, med hänsyn till de kartläggande och arbetsförberedandeåtgärdernas nära anknytning till arbetsförmedlingsverksamheten, bör ges ettodelat ansvar för en sådan samordnad organisation som föreslår.Enligt min mening ger , som jag tidigare framhållit, intetillräckligt underlag för ett slutligt ställningstagande till hur densamordnade organisationen för yrkesinriktad rehabilitering bör byggas upp ochadministreras. Frågan om den yrkesinriktade rehabiliteringens principiellautformning och innehåll inom ramen för ett statligt huvudmannaskap får därförsom jag tidigare nämnt prövas sedan sysselsättningsutredningens delbetänkandeavlämnats. För genomgång av arbetsprövning och arbetsträning utgåreleversättning som motsvarar utbildningsbidrag vid arbetsmarknadsutbildning.Eleversättningen administreras och utbetalas av huvudmännen. Elever somgenomgår OT- eller ALU-kurser erhåller däremot utbildningsbidrag enligt sammaregler som gäller för övrig arbetsmarknadsutbildning. Detta innebär attarbetsmarknadsverket fattar beslut om bidrag, men att administrationen iövrigt Uksom utbetalningen sköts av . Enligt min mening börutbildningsbidrag till samtliga elever i yrkesinriktad rehabilitering utgå ilikhet med vad som gäller för arbetsmarknadsutbildningen. 6.3,6 Forskning och metodutveckling Den övergripande forskningen rörande dearbetshandikappades problem på arbetsmarknaden bör enligt skeinom ramen för redan befintUga institutioner. Beträffande forskning ochmetodutveckling gällande den yrkesinriktade rehabiUteringen har utredningen däremotövervägt två alternativa organisationsformer, nämUgen dels ett fristående 1977/78: 30 109 institut och dels en decentraliserad organisation ianknytning till de av utredningen föreslagna yrkesprövningsenheterna inomarbetsmarknadsutbildningen. Utredningen förordar det senare alternativet,vilket bl. a. skulle innebära att statens arbetskliniks resurser förmetodutveckling överförs till en yrkesprövningsenhet i . I enreservation och ett särskilt yttrande till utredningen förordas däremot att ettsärskilt institut inrättas. Statens arbetsklinik, med vidgade och reformeradeuppgifter, förs fram som ett alternativ. Ett flertal remissinstanser delardenna uppfattning.