prop · G103186 · 1977-12-31 00:00:00 — Så kan vara fallet omtillfällig handel bedrivs av personer som är äldre eller har något allvarligthandikapp och som har denna form av försäljning som huvudsakligförsörjningskälla. Dessa personer torde ofta ha stora svårigheter att kunnaövergå till annan lämplig sysselsättning. Vidare bör enligt promemorianbeaktas att en avveckling av en rörelse under vissa förhållanden kan bliföljden av att tillfällig handel inte får förekomma. Från allmän synpunkt måstedet vara önskvärt att motverka de omfattande negativa ekonomiska och socialakonsekvenser som en avveckling av en rörelse ibland kan föra med sig. Omexempelvis en etablerad rörelse är inriktad huvudsakligen påtillfällig handel och det är förenat med påtagliga Prop.1977/78:186 12 olägenheteratt övergå till någon annan försäljningsform bör enligt promemorian särskildaskäl kunna föreligga att lämna tillstånd. Eftersom tillstånd kan ges endast förbegränsad tid, får vid förnyad ansökan prövas huruvida sådana förutsättningarför tillstånd alltjämt föreligger. Ipromemorian anförs vidare att den som före regleringens ikraftträdande, dvs.före , inte har bedrivit tillfällig handel som regel inte tordekunna göra gällande att särskilda skäl föreligger. Om tillstånd meddelas kandet enligt promemorian finnas särskild anledning att förbinda tillståndet medvillkor och föreskrifter. Det framhålls att förekommande olägenheter iblandtorde kunna motverkas på så sätt att tillstånd lämnas endast för en kortare tidför att bereda sökanden tillfälle att avveckla rörelsen eller avyttrainneliggande lager. Vadsom har föreslagits i det här avseendet har nästan genomgående vunnitanslutning eller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Endast ettfåtal remissinstanser har framfört några sakliga invändningar. är sålunda negativt inställd till att ökad hänsyn skulle tastill sociala skäl och menar bl. a. att en sådan regel konmier att leda tilltolkningssvårigheter. Enligt förbundet kommer i längden den bofasta handeln attdrabbas av en alltför liberal tillstånds-givning. Handelsanställdas förbundfinner det märkligt att en lagstiftning inte skall gälla för vissa personer pågmnd av s. k. "personliga" eller "särskilda" skäl.Förbundet finner det inte heller acceptabelt att motivera viss verksamhet medsysselsättnings- eller sociala skäl. Som jag har anförtfinns redan enligt nu gällande bestämmelser möjlighet att i undantagsfallmeddela tillstånd att driva tillfällig handel på grund av att särskilda skälföreligger. a. kan i vissa speciella fall hänsyn tas till sökandensönskemål att inte behöva lämna sitt yrke. Enligt min mening har de vunnaerfarenheterna av lagstiftningen klart visat att den föreslagna justeringen ärmotiverad. I promemorian har närmare utvecklats vad som vid sidan av renakonsumentintressen bör kunna innefattas i begreppet särskilda skäl. Deinvändningar som har kommit från enstaka håll synes grunda sig på uppfattningenatt vad som har uttalats skulle leda till att, trots att från konsumentsynpunktnågot behov av handeln inte föreligger, allt flera skulle få bedrivatillfällig handel. Enligt min mening är dessa farhågor överdrivna. Förslagetinnebär inte annat än att tillstånd alltjämt skall meddelas mycket restriktivtoch att vid bedömningen främst skall beaktas om den avsedda handeln är avväsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Endast i speciella undantagsfall tordetillstånd kunna meddelas på gmnd av sådana särskilda skäl som här har berörts.Med hänsyn till det anförda ansluter jag mig till promemorians förslag i dennadel. Ipromemorian föreslås vidare att tillverkare i ökad utsträckning skall få säljade varor som de själva har tillverkat. Somjag har anfört (avsnittet 3.1) anses s. k. kompletterings- Prop.1977/78:186 13 n. inte som tillfällig handel. Därmed avses kringförings- eller utomhushandel,vilken utgör ett underordnat led i en rörelse som annars bedrivs påstadigvarande driftställe och avser sådana varor som regelmässigt saluförseller framställs där. Särskilt tillstånd behövs således inte för sådan handel. I promemorian konstaterasatt den nuvarande regleringen innebär att den som bedriver verksamhet på ettfast driftställe måste söka tillstånd om han tillfälligtvis vill använda sig aven annan lokal, exempelvis för en tillfällig utförsäljning. Frånkonsumentsynpunkt torde det enligt promemorian ofta vara likgiltigt om dentillfälliga handeln bedrivs utomhus eller inomhus. Enligt förslaget bör tUlståndkunna ges för handel med varor som sökanden regelmässigt tillverkar på detfasta driftstället. Därigenom skulle enligt promemorian underlättas förinhemska företag som saknar fasta försäljningsställen att få avsättning försina produkter. Någon motsvarande bestämmelse föreslås dock inte beträffandeden som inte tillverkar utan endast säljer varor på driftstället. I det falletbör emellertid enligt promemorian, om tillfällig handel skall bedrivas inomsamma ort som den där driftstället är beläget, särskilda skäl föreligga för attmeddela tillstånd. Det kan exempelvis gälla en utförsäljning av ett varulagereller en tillfällig omlokalisering av handeln på grand av en ombyggnad. Denföreslagna ändringen har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av det storaflertalet remissinstanser. Endast tre remissinstanser har uttalat sig motförslaget i denna del. motsätter sig sålunda enändring av tillståndsreglerna. Ett par länsstyrelser anför vidare bl. a. attförslaget skulle kunna medföra en omfattande ökning av den tillfälliga handelnoch få negativa konsekvenser för den fasta handeln samt att som ytterligare villkorbör krävas att de sedvanliga distributionskanalerna inte går att utnyttja. För egen del vill jagframhålla att förslaget i denna del ligger i linje med de allmänna strävandenaatt näringspolitiken bör utformas bl. a. så att mindre och medelstora företagfår goda utvecklingsmöjligheter. Det torde vara främst dessa företag, vilkaspelar en viktig roll i näringslivsutvecklingen, som saknar fastaförsäljningsställen och som kanske inte heller utnyttjar de sedvanligadistributionskanalerna. Enligt min uppfattning bör man därför i möjlig månutforma regleringen så att denna inte inverkar hämmande på dessa företagsverksamhet. Jag vill inte bestrida att förslaget innebär en uppmjukning avregleringen som sannolikt kommer leda till en i någon mån ökad förekomst avviss tillfällig handel. Det stora flertalet remissinstanser har stöttpromemorians förslag. Mot bakgrund härav och då några avgörande skäl inte haranförts mot detsamma förordar jag att den föreslagna ändringen genomförs. Prop.1977/78:186 14 Somtidigare har nämnts (avsnittet 3.1) skäll den som driver tillstånds-pliktigtillfällig handel genom bl. a. anslag i eller vid försäljningsställe tydligtange sitt namn m. m. Om tillstånd inte behövs skall bevis om namn och hemvistmedföras. Ipromemorian föreslås att den som driver tillfällig handel vid handelnsutövande genom anslag i eller vid försäljningsställe, på kvitton elleremballage eller på annat sätt tydligt skall ange sitt namn samt fast adress ochtelefonnummer. Det framhålls i promemorian att konsumentens behov avinformation är särskilt framträdande när det gäller tillfällighetsförsäljningar.Om tillstånd inte behövs för handeln, exempelvis vid försäljning av livsmedel ochblommor, krävs endast att säljaren är försedd med bevis om namn och hemvist.Vidare anförs att den skyldighet som åvilar den som bedriver tillståndspliktighandel får betydelse endast i den mån försäljaren verkligen använder sig avexempelvis försäljningsställe eller kvitton. Dethelt övervägande antalet remissinstanser har ställt sig positiva eller har intehaft något att erinra mot förslaget i denna del. Det framhålls bl. a. att detär ett rimligt krav att konsumenten utan egen ansträngning eller begäran vidvarje handelstillfälle skall upplysas om försäljarens namn samt att detta ärväsentligt om konsumenten vill nå försäljaren för reklamation. Jagdelar uppfattningen att det bör uppställas ett absolut krav på att den sombedriver tillfällig handel, såväl tillståndspliktig som inte tillståndspliktig,vid handelns utövande på ett eller annat sätt lämnar tydlig uppgift om sittnamn m. m. Som framhålls i promemorian är det av stor betydelse frånkonsumentsynpunkt att tillfällighetsförsäljarna inte uppträder anonymt så attde därigenom kan undandra sig ansvaret för sålda varor. Vidareföreslås i promemorian att den som driver tillståndspliktig tillfällig handelskall överlämna en särskild handling, exempelvis ett kvitto, med den angivnainformationen. Det finns enligt promemorian anledning anta att konsumenten, ominte kvitton eller liknande förekommer, inte alltid lägger på minnet deuppgifter som kan förekomma exempelvis på anslag och att det därför kan blisvårt att senare få tag i säljaren. Deflesta remissinstanserna har inte haft något att erinra mot vad som harföreslagits. Några remissinstanser har dock uttalat en viss tveksamhet, bl. a.med hänsyn till att det i och för sig borde vara lättare att få tag i densäljare som har tillstånd och som således är registrerad hostillståndsmyndigheten. Vidare har anförts att en särskild handling bordeöverlämnas endast om varorna har ett visst minsta värde. Jagvill för min del ansluta mig till vad som har föreslagits i prome- 1977/78:186 15 morian.Redan enligt nu gällande bestämmelser är den som driver tillståndspliktigtillfällig handel skyldig att på bl. a. förekommande kvitton och emballage angesitt namn m. m. En bestämmelse som innebär att en särskild handling, exempelvisett kvitto, måste överlämnas torde inte medföra någon större olägenhet förförsäljaren. Däremot skulle en sådan bestämmelse väsentligt underlätta förkonsumenten om denne vid ett se- . nare tillfälle av olika anledningar villkomma i kontakt med säljaren. Någon motsvarande bestämmelse bör dock integälla beträffande den handel som inte kräver särskilt tillstånd, exempelvishandeln med livsmedel m. m. Denna handel bedrivs vanligtvis under mera friaformer och torde förhållandevis ofta omsätta varor av mindre värde. Enligtde nuvarande bestämmelserna skall den som driver icke till-' ståndspliktigtillfällig handel vara försedd med bevis om namn och hemvist. I promemorianföreslås ingen ändring i detta avseende. Med hänsyn till vad jag har föreslagitom en absolut skyldighet för säljaren att lämna uppgift om sitt namn m. m.saknas dock anledning att behålla denna bestämmelse. Enligtgällande bestämmelser kan den som utan tillstånd driver tillfällig handeldömas till dagsböter. Den som bryter mot bestämmelserna om skyldighet att angesitt namn m.m. kan dömas till böter, högst . I promemorian föreslås ingenändring i dessa regler. Någraremissinstanser, bl. a. , anser att straffsanktionen inte harhaft en tillräckligt preventiv effekt och förordar en straffskärpning. Jagansluter mig dock till uppfattningen i promemorian att förekommandemissförhållanden bör kunna lösas på annat sätt än genom en straffskärpning, bl.a. genom en vidgad information och ökade kunskaper om lagens innehåll. Denändrade lagstiftningen bör träda i kraft deii . Lagen i dess nyalydelse bör tillämpas även i fråga om ansökan som görs före ikraftträdandet ochavser tillstånd för tid därefter. De föreslagna ändringarna torde inte medföranågra övergångsproblem. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om ändring i lagen (1975: 985) om tillfällig handel. Prop.1977/78:186 16 Förstastycket upptar en definition av begreppet "tillfällig handel".Stycket har omarbetats i syfte att närmare klargöra regleringens tillämplighetpå vissa former av s. k. orderupptagningar. Ipromemorian konstateras att regleringen endast avser salubjudande av medfördavaror samt att försäljningsformer som innebär enbart orderupptagning inteomfattas av regleringen. Om orderupptagningen avser varor som medförs ärverksamheten dock som regel att anse som tillfällig handel oavsett om leveransav de salubjudna varorna sker eller ej. Regleringensynes emellertid enligt promemorian kurma kringgås på det sättet attorderupptagningen avser endast varor som förvaras på en annan plats. Deförevisade varorna kan dock vara av samma slag som de varor som hålls i lager.Leverans av de beställda varorna kan sedan ske , särskilt om varornaförvaras inom samma ort som den där orderupptagningen äger rum. Vissaformer av de kritiserade orderupptagningarna förefaller enligt promemorian attbedrivas på ett sådant sätt att de bör rubriceras som tillfäUig handel. Vissaytterligare former bör, för att syftet med regleringen inte skall undergrävas,lämpligen kunna jämställas med salubjudande av medförda varor. Att definitionsmässigtskilja dessa former från de former av orderupptagning som inte bör omfattas avregleringen kan emellertid vara förenat med vissa svårigheter. Liksom tidigarebör exempelvis orderupptagning genom utsända agenter få förekomma. I den månorderupptagningen avser varor som förvaras på ett stadigvarande driftställeeller lager bör orderupptagningen inte jämställas med saluhållande av medfördavaror. Om däremot orderupptagningen avser varor som förvaras på ett lager,vilket inte är stadigvarande utan i stället, i likhet med självaorderupptagningen, flyttas från en ort till en annan bör dock orderupptagningenjämställas med ett salubjudande av medförda varor. För att detta klarare skallframgå bör bestämmelsen enligt promemorian utformas så att med tillfällighandel avses salubjudande av varor som man för med sig. Jagvill till en början erinra om att regleringen avser salubjudande av medfördavaror. De försäljningsformer som undantas utmärks av att säljaren inte förvarorna med sig. En säljare kan inte undgå regleringen genom att enbart t. ex.en viss tid uppskjuta överlämnandet av de försålda medförda varorna (jfr prop.1968: 98 s. 206). Därav följer att vissa former av s. k. orderupptagningarredan enligt nu gällande bestämmelser får betraktas som tillfällig handel.Däremot synes det oklart om regleringen avser även det fallet att säljaren salubjudervaror som visserligen inte medförs till försäljningsstället men som ändåmedförs av säljaren när denne förflyttar sig mellan exempelvis skilda orter föratt bedriva Prop.1977/78:186 17 tillfälligförsäljningsverksamhet med varorna. Förslaget att en verksamhet av denna artbör jämställas med ett salubjudande av medförda varor och således omfattas avregleringen har inte föranlett någon erinran under remissbehandlingen. Ävenjag ansluter mig härtill. Ifråga om den lagtekniska utformningen anför ett par remissinstanser attförslaget knappast innebär något förtydligande. Genom den föreslagna ändringenoch vad som här uttalas anser jag dock att den närmare innebörden avbestämmelsen klarläggs. Ipromemorian lämnas vissa synpunkter angående tolkningen av begreppet"tillfälligt begagnat försäljningsställe". Enligt promemorian bör vidbedömningen hänsyn tas främst till i vilken omfattning försäljningsställethålls öppet för allmänheten för försäljning. Den omständigheten attförsäljningsstället disponeras av säljaren för exempelvis genomårskontrakt måste anses vara av mindre betydelse vid bedömningen. Att ettförsäljningsställe som utnyttjas endast är att ansesom tillfälligt begagnat är uppenbart. Om däremot försäljningen sker undersedvanlig affärstid torde detta tala för attförsäljningsstället bör anses som fast. I vissa fall kan det, framhålls det ipromemorian, ligga i sakens natur att en försäljning sker under en mera begränsadtidsperiod och att försäljningsstället ändå får bedömas som fast. Så kan varafallet om försäljningen sker genom ett regelbundet utnyttjande av fastaförsäljningslokaler, exempelvis på en turistort där det under åretsamlas ett större antal människor. Vidbedömningen måste också, framhålls det i promemorian, hänsyn tas tillförsäljningsställets beskaffenhet. Sålunda bör försäljning från ett utomhusstånd,även om försäljning skulle förekomma regelbundet på en och samma plats , som regel bedömas som tillfällig handel. Vadsom har anförts i promemorian har i allmänhet godtagits underremissbehandlingen. Även jag biträder de anförda synpunkterna. Jagvill här tillägga att med yrkesmässigt salubjudande bör förstås en försäljningsom ingår som ett led i en av säljaren självständigt bedriven verksamhet avekonomisk natur. Praktiskt sett innebär detta att säljaren skall varanäringsidkare och att försäljningen skall ske i hans näringsverksamhet.Försäljning avseende alster av egen konstnärlig verksamhet anses däremot i dethär sammanhanget (jfr prop. 1968: 98 s. 213 och 215) inte som yrkesmässigförsäljning. Andrastycket upptar vissa försäljningsformer som inte anses som tillfällig handel. Begreppet"marknad" förtydligas för att understryka att undantaget gällerendast sådana marknader som avses i kungörelsen (1941: 206) med vissabestämmelser angående marknader, dvs. sådan marknad som av länsstyrelse harinförts i länsJiungörelserna. 2 1977/78.1 saml. 1977/78:186 18 Handelanordnad i samband med offentlig tillställning anses inte som tillfällighandel. En komplettering görs med anledning av en ändring i allmännaordningsstadgan. Enligt lagen (1976: 1003) om ändring i allmännaordningsstadgan (1956: 617) utgick nämligen sådana tillställningar somteaterföreställning, konsert och biografföreställning ur uppräkningen i 9 §ordningsstadgan. Genom lagen (1976: 1005) om ändring i lagen (1956: 618) omallmänna sammankomster gjordes denna lag tillämplig på allmänna sammankomsterför framförande av konstnärligt verk, t. ex. teaterföreställningar, konserteroch biografföresfäll-ningar. Genom ändringen kan det synas som öm sådanatillfällighetsförsäljningar som anordnas i samband med bl. a.teaterföreställning, konsert och biografföreställning ej längre undantas frånlagen om tillfällig handel. Någon sådan ändring har dock inte varit avsedd. Deförsäljningsformer som tidigare upptogs i andra stycket under punkterna 4 och5, viss kringförings- eller utomhushandel samt sedvanlig auktionsförsäljningav lösöre som tillhör dödsbo eller enskild person, förs över till 3 § andrastycket. Enligthuvudregeln i första stycket får tillfällig handel drivas endast efter särskilttillstånd. Iandra stycket upptas vissa undantag från huvudregeln. Till detta stycke har, avskäl som har anförts i avsnittet 3.3, förts över de försäljningsformer somtidigare enligt 1 § andra stycket punkterna 4 och 5 inte ansågs som tillfällighandel. Någon ändring beträffande den närmare innebörden avförsäljningsformerna avses inte. Medanledning av vad bl. a. skrothandelsutredningen (H 1974: 04) har anfört ombehovet av ätt ytterligare klargöra vilka auktionsformer som inte omfattas avtillståndskravet vill jag anföra följande. Beträffande undantaget för vissauktionsförsäljning anfördes i prop. 1975: 52 (s. 37) att undantaget avsågendast försäljning, av lösöre som ägs av dödsbo eller enskild person och alltsåinte försäljning av lösöre som har förvärvats från dödsbo eller enskild. Detfanns ett påtagligt behov av att kunna avyttra sådan egendom i ett dödsbo genomen tillfälligt anordnad auktionsförsäljning. Samma behov kunde föreligga ifråga om lösöre även i andra fall, t. ex. när någon flyttade till en mindrebostad eller upphörde att driva ett lantbruk. Kännetecknande för alla dessafall var att det var fråga om begagnat gods som traditionellt såldes genomauktion. Avdet anförda framgår att en auktionsförrättare inte kan undgå kravet påtillstånd genom att exempelvis på en dödsboauktion sälja eget lösöre även omdetta har förvärvats från ett dödsbo. Vidare måste undantaget fråntillståndsplikten anses omfatta endast försäljning av 1977/78:186 19 ihuvudsak hela lösörebon eller inte helt obetydliga delar av sådana. Enförsäljning som avser diverse föremål som har inlämnats från flera olikadödsbon eller enskilda personer kräver således i princip tillstånd. Givetvis ärden som yrkesmässigt anordnar auktionsförsäljning skyldig att söka tillstånd,om förutsättningarna i övrigt för tillfällig handel är uppfyllda ochförsäljningen inte är av sådant slag att den är undantagen fråntillståndsplikt. Enligttredje stycket som i huvudsak motsvarar nuvarande 3 § andra stycket är handelmed vissa angivna varor undantagna från kravet på särskilt tillstånd. Här görsden ändringen att med svensk medborgare jämställs utlänning som är bosatt här iriket och som har permanent uppehållstillstånd eller är medborgare i annatnordiskt land. Motsvarande bestämmelser finns i lagen (1968: 555) om rätt förutlänning och utländskt företag att idka näring här i riket (ändrad senast1975: 1361). Medanledning av vad en remissinstans har anfört om att begreppet "alster avinhemsk hemslöjd" vore oklart vill jag påpeka att detta givetvis inte kananses omfatta fabriksmässigt tillverkade varor eller alster av ufländsktursprung (jfr prop. 1968: 98 s. 217218). Paragrafeninnehåller de i avsnittet 3.4 föreslagna reglerna för tillståndsprövningen. Ifråga om varor som tillhör konkursbo avses ingen ändring. Liksom f. n. gällersamma regler för utländska och svenska rättssubjekt. Huvudregelnär alltjämt att tillstånd skall meddelas endast om handeln är av väsentligbetydelse från konsumentsynpunkt. Beträffande tillståndsprövningen i dettaavseende uttalas i promemorian bl. a. följande. Föratt tillfällig handel skall kunna sägas vara av väsentlig betydelse frånkonsumentsynpunkt måste det krävas att den täcker ett behov hos konsumenterna,vilket annars inte kan tillgodoses med rimliga uppoffringar. Tillfällig handelpå en ort där det finns fast handel med varor av samma slag kan i allmänhetinte anses vara av väsentlig betydelse från konsumentsynpunkt. Vad gällertillfällig handel på andra orter bör som ett led i bedömningen av handelnsbetydelse från konsumentsynpunkt prövas, vilka uppoffringar i fråga om restiden konsument rimligen bör behöva göra för att få tillgång till varan. Ipromemorian anförs vidare att de uppoffringar som konsumenten rimligen bör fågodta eller de krav som bör kunna uppställas på varornas tillgänglighet måstevariera med hänsyn bl. a. till varornas beskaffenhet och till de vitt skildaförutsättningarna på olika orter och inom olika regioner. Det är därförknappast möjligt att ange några 1977/78:186 20 generellanormer som bör tillämpas vid bedömningen. Enligt promemorian kan dock vissariktlinjer ställas upp för bedömningen. När det gäller mindre ofta återkommandevaruinköp bör konsumenten i allmänhet godta större uppoffringar i fråga om bl.a. restid än i fråga om ofta återkommande inköp. Vidare bör i allmänhet intetillfällig handel få bedrivas i sådan närhet av orter med likartad fast handelatt det' menligt påverkar den fasta handelns förmåga att stadigvarande svaraför varuförsörjningen. Handelnshuvudsakliga inriktning bör enligt promemorian i allmänhet också beaktas vidbedömningen. Handeln kan exempelvis vara huvudsakligen inriktad på orter inomområden, där avståndet i de flesta fall är förhållandevis kort till närmastbelägna ort med fast handel med varor av samma slag. I ett sådant fall tordedet enligt promemorian inte vara allmänt angeläget att handeln får bedrivastrots att kanske några av berörda orter är belägna på ett förhållandevis långtavstånd från ort med fast handel. Om däremot handeln huvudsakligen är inriktadpå glesbygdsområden, där avståndet i de flesta fall är betydände till närmastbelägna ort med fast handel med varor av samma slag, kan det å andra sidanfinnas anledning att tillåta den tillfälliga handeln. Dentillfälliga handeln kommer i allmänhet, framhålls det i promemorian, attställas i relation till den fasta handeln. Vissa krav bör kunna uppställas påden fasta handeln vad gäller dess varor i bl. a. pris-och kvalitetshänseende.Det torde ligga i sakens natur att den tillfälliga handeln ofta kan tillhandahållavaror till ett lägre pris än den fasta handeln, vilket i och för sig kan varaett konsumentintresse. Denna omständighet bör dock endast sammantaget med andrafaktorer kunna leda till den bedömningen att den tillfälliga handeln bör fåtillåtas förekomma.