prop · G10386 · 1977-12-31 00:00:00 — En ledning kan vidare få stor positiv eller negalivbetydelse från försvarssynpunkt, I den mån den kan förläggas så att den ärrelativt osårbar från mUitär synpunkt, kan den få stort strategiskt värde. Aandra sidan kan, om den förstörs, allvarliga komplikationer uppstå om inteandra transportmedel finns att tillgå t. ex. därför att de blivit onyttiga vidledningens tillkomst och som följd därav avvecklats. Utredningen konstaterar sålunda att många olikasynpunkter och intressen kan göra sig gäUande i fråga om anläggandet av enledning för olja eller gas. Vidare medför innehav och drift av enledningsanläggning omfattande förpliktelser av olika slag. Anläggningens ägaremåste således ha resurser som garanterar en kontinuerlig drift, liUgångar attfullgöra eventuellt uppkommande skadeståndsskyldighet gentemot tredje man osv. 1977/78: 86 32 Det anförda motiverar enligt utredningen att detallmänna förbehåller sig ett avgörande inflytande över tUlkomsten ochförläggningen av olje- och gasledningar av någon betydenhet. Detta inflytandebör lämpligen säkerstäUas genom att det i lag bestäms att dylika ledningar fårframdras och begagnas endast efter särskilt tiUstånd, koncession, 6.1.2Förlmllandet mellan den föreslagna koncessionslagen och annan lagstiftning Utredningen påpekar att ett flertal författningarinnehåller föreskrifter som berör framdragande eUer begagnande av sådanarörledningar som avses med förevarande lagstiftning. En av de viktigaste ärförordningen om brandfarliga varor. Även miljöskydds- och naturvårdslagarnasamt byggnadslagen, vattenlagen och väglagen är av intresse i vissa avseenden,I och för sig är det inte uteslutet att den nu föreslagna lagen tillämpas sidavid sida med de nyssnämnda lagarna i den mån de inle innehåller bestämmelsersom strider mot dem som intagits i lagförslaget. Emellertid anser utredningenatt en sådan ordning knappast under alla förhållanden är lämplig eUer rationell. Enligt förordningen om brandfarliga varor skall densom viU från en anläggning tiU en mottagare utanför anläggningens områdetransportera brandfarlig vätska medelst rörledning ha tillstånd tilltransporten. I de fall koncession krävs enligt den av utredningen föreslagnalagen ifrågasätter utredningen om tillstånd även enligt förordningen om brandfarligavaror är nödvändigt. Det ter sig otiUfredsställande med en ordning som skullekunna medföra att koncession meddelas enligt den nu föreslagna lagen, medantUlstånd enligt nämnda förordning vägras. Sannolikheten för alt en sådansituation skulle uppkomma är visserligen ringa men redan det förhållandet attlagstiftningen lämnar möjlighet härtill bör förebyggas. Det måste också ansesonödigt att tiUståndsfrå-gan prövas två gånger. Har regeringen lämnatkoncession, bör frågan ha bedömts så allsidigt att ytterligare prövning äröverflödig. Utredningen föreslår därför att bestämmelse tas upp i förordningenom brandfarliga varor att tillstånd enligt förordningen inte behövs för rörledning,för vilken koncession har meddelats enligt den föreslagna rörledningslagen.Däremot bör de säkerhetsbestämmelser som finns i förordningen eller sommeddelas med stöd av denna gäUa även sådan rörledning. När det gäller miljöskyddslagen och naturvårdslagenanser utredningen att anläggandet och drivandet av rörledning är att hänföratill sådan miljöfarlig verksamhet som omnämns i miljöskyddslagen och kan ivissa fall även vara sådant arbetsföretag som på grund av sin inverkan pånaturmiljön kräver särskUt tiUstånd enligt naturvårdslagen, t, ex. då lednuigenframdras ovan jord. MeUan förevarande koncessionslagstiftning, å ena, ochmiljöskyddslagen, å andra sidan, kan uppstå kollision ifråga om tiUståndsgivning, TUlstånd kan sålunda komma atl krävas enligt bådalagarna. De skäl som har anförts mot att pröva rörlednings-företaget enligtsåväl rörledningslagen som förordningen om brandfarliga varor kan enligtutredningen åberopas också mot att pröva företaget enligt både förstnämnda lagoch miljöskyddslagen, I miljöskyddslagen bör alltså intas en bestämmelse attlagen inte gäUer i fråga om sådana ledningar för vUka koncession lämnats enligtrörledningslagen. För att undvika en konflikt mellan rörledningslagenoch vissa av naturvårdslagens bestämmelser om skydd för naturmiljön föreslår utredningen,att naturvårdslagen ändras så, att den i denna del inte är tilllämplig i frågaom företag för vars utförande meddelats koncession enligt rörledningslagen. Även vissa bestämmelser i byggnadslagen kan, anförutredningen, komma atl beröra frågan om framdragning av rörledning. Det gällerfrämst lagens planbestämmelser. Utredningen framhåller att lagen (1902: 71 s, 1),innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (eliagen; ändradsenast 1977: 441) inte innehåller några särbestämmelser rörande framdragande avelledningar inom planlagt område. Elledningarna har genom samarbete mellankoncessionsmyndigheten och planmyndigheterna samt övriga kommunala myndigheterkunnat anpassas till gällande planbestämmel-scr. Vad gäller rörledningar kundedet emellertid framstå såsom önskvärt alt genom särskilda sladganden inomplanlagstiftningen underlätta deras framdragande. Eftersom planlagstiftningenvid tidpunkten för framläggandet av utredningens förslag var föremål förutredning inom bygglagutredningen (K 1969: 55), ansåg sig utredningen dock intevilja föreslå några ändringar i byggnadslagen. Enligt utredningens uppfattningär det inle heller troUgt au ifrågavarande rörledningar kommer att i någonstörre omfattning dras genom planlagda områden och, där så blir förhållandet,torde svårigheterna för ledningsägaren och koncessionsmyndigheten att isamförstånd med planmyndigheterna lösa uppkommande problem inte bli alltförbetungande. Dessutom kommer rörledningens huvudsakliga sträckning attbestämmas av koncessionsmyndigheten, som enligt utredningens förslag ärregeringen. Regeringen har att i sista hand avgöra vissa planfrågor och kanhärigenom tillse att nödvändig samordning, i varje fall i stort sett, kommertill stånd. Utredningen har sålunda stannat för alt inte föreslåsärbestämmelser rörande framdragande av rörledningar inom planlagt område. I detta sammanhang uppmärksammar utredningen fråganhur det skall förfaras när rörledning framdragits genom planlagt område ochplanen sedermera ändras eller genom icke planlagt område och plan sedermeraupprättas. Utredningen konstaterar att det inomeUagstiftningen finns bestämmelser som i princip innebär att innehavare avelledning i förevarande 3 1977/78. Prop.1977/78: 86 34 fallär skyldig att vidta de ändringar i fråga om ledningen som behövs frånsäkerhetssynpunkt. Mot denna bakgrund har utredningen övervägt om det ärnödvändigt att i den nya koncessionslagstiftningen för rörledningar upptanågon motsvarighet till dessa bestämmelser. Till en början erinrar utredningendärvid om att rörledningar f. n. inte finns och att under sådana förhållanden,när koncession första gången medges, gällande planbestämmelser kommer attbeaktas. Vidare kan man utgå ifrån alt i samband med koncessionen ledningsrättenligt den föreslagna ledningsrättslagen kommer att utnyttjas. Om detta av eneller annan anledning inte skulle bli fallet, kommer rätlen att få anlägga ochbibehålla ledningen atl säkerstäUas genom avtal eller genom expropriation. Isamtliga dessa fall finns regler för hur rätten skall kunna ändras ellerupphävas. Vidare ansåg utredningen att bygglagutredningens ställningstagandeinte borde föregripas. Utredningen har följaktligen stannat för att inteheller i nu förevarande avseende föreslå några särskilda bestämmelser förrörledningar. Närdet gäller förhåUandet till vattenlagen anser utredningen alt framdragande avrörledning ibland kan innebära sådant byggande i vatten som avses ivattenlagen. EmeUertid torde enhgt utredningens mening sädana fall bliförhåUandevis sällsynta. Vattenlagen var då föremål för översyn av särskildasakkunniga (vattenlagsutrcdningen Ju 1969: 58), Med hänsyn härtill ansågutredningen att vattenlagen inte borde ändras i detta sammanhang, SkuUe i någotfall vattenlagens bestämmelser behöva tillämpas vid framdragande avrörledning, torde det inte vara förenat med större olägenhet att iaktta dessabestämmelser och söka de särskilda tUlstånd som är behövliga för framdragandetav ledningen. Utredningen understryker alt det från såväl allmänsom enskild synpunkt är av största vikt att vattentillgångarna skyddas vidbegagnande av ledningar för olja eller gas. Allvarliga följder kan uppkomma omolja eller gas skulle komma lös på sådant sätt atl vattentUlgångar av betydelseblir infekterade. Ledningen bör därför enligt utredningen ges en sådansträckning att den i så ringa omfattning som möjligt dras fram i närheten avvattentillgångar som bör skyddas mot förorening genom brandfarlig vara.Utredningen förutsätter att, i den mån det inte kan undvikas att ledningenläggs i närheten av vattentillgångar, de säkerhetsbestämmelser som numerastatens industriverk utfärdar med stöd av förordningen om brandfarliga varor ärså stränga att förorening inte behöver befaras. Utredningendiskuterar också frågan om det behövs särskilda regler för rörledningar inomområde för allmän väg, till farväg utnyttjad enskild väg, järnväg, spårvägeller kanal eller annan sådan vattentrafikled. Därvid erinrar utredningen omatt ellagen innehåller särskilda regler för elektriska ledningar inom sådanatrafikledsområden (5 a §). Prop.1977/78: 86 35 dessaregler är innehavare av elektrisk ledning, som har dragits fram inom område förbefintlig trafikled av angivet slag i princip skyldig att vid ändring avtrafikleden vidta och bekosta de åtgärder beträffande ledningen, som behövs föratt ändringen av trafikleden skaU kunna genomföras. SärskUda regler gäller dockdet fall att ledning korsar trafikled. I detta faU skall i princip den undervars förvaltning trafikleden står ersätta ledningens innehavare kostnaderna föråtgärden. Huruvidainnehavare av rörledning skall vara skyldig att vid behov flytta eller ändraledningen beror i första hand på vad som i detta hänseende kan ha avtalatsmellan honom och markägaren. Emellertid kan, anför utredningen, beträffanderörledningar liksom för elledningar i vissa fall behövas bestämmelser somreglerar förflyttning eUer annan ändring av ledningen inom område förtrafikled. Sådana bestämmelser fordras otvivelaktigt vid korsning av trafikled.Däremot torde enligt utredningen bestämmelser motsvarande dem som i övrigtgäller i fråga om elledning, som dragits fram inom område för trafikled, saknapraktisk betydelse. Rörledning torde aldrig komma att läggas inom elektrifieradjärnvägs eller spårvägs område längs efter banan med hänsyn till risken förkorrosion orsakad av elektriska läckströmmar. Att den skuUe läggas i ellerlängs en vattenled torde vara ytterst osannolikt på grund av de risker somskulle vara förenade därmed. Inte heller torde det förekomma att rörledningläggs inom vägområde. Beträffande aUmän väg gäller f, ö, särskUda bestämmelser.Utredningen anser det därför inte påkallat tynga lagstiftningen med särskildaföreskrifter i ämnei annat än när fråga är om korsning av trafikled.Utredningens förslag i denna del innebär att rörledningsinnehavaren i likhetmed elledningsinnehavaren skaU vara skyldig att göra nödvändiga ändringar menatt kostnaden härför liksom för annan av trafikledsändringen föranledd åtgärdskall betalas av den under vars förvaltning trafikleden står. I övrigt föreslårutredningen efter mönster av ellagen bl. a. vissa regler om sådant arbete medledning inom annan trafikled än allmän väg som kan inverka på trafiksäkerheteneller medföra större ingrepp i trafikleden. Frågan om rätten att ta mark i anspråk förledningsändamål bör enligt utredningen lösas med hjälp av ExL eller denföreslagna ledningsrättslagen. Utredningen föreslår att koncessionsplikten skallomfatta rörledningar för , naturgas, produkter av såsombensin och eldningsoljor samt gas som utvunnits ur . Utredningenpåpekar att det i några länder förekommer rörtransport 1977/78: 86 överlånga avstånd av bl. a. vattensuspensioner av stenkol, malmkoncentrat,fosfater och trämassa. är även ledningstransport av fasta ämnentänkbar. Spörsmålet om ledningar för sådana ändamål bör innefattas underlagstiftningen synes mindre aktueUt, då några planer på dylika transportersåvitt utredningen har sig bekant inte föreligger här i landet. Erfarenheternarörande sådana transporter är inte heller så omfattande att man nu kan klartbedöma utvecklingen och behovet av lagstiftningsåtgärder på detta område. Med hänsyn till önskvärdheten att inte i andra fallän där det är av förhållandena påkallat underkasta anläggandet och drivandet avrörledningar koncessionsprövning bör enligt utredningen eftersträvas att utformalagstiftningen så att den omfattar endast anläggningar där det är klart atlbehov av sådan prövning föreligger. En svårighet är härvidlag, anförutredningen, att finna lämpligt kriterium för anläggningar som kan uteslutasfrån koncessionsprövning. En möjlighet till begränsning av koncessionstvångetär enUgt utredningen att undanta ledning som framgår enbart över mark som ägseller i allt fall disponeras av ledningens ägare. Vidare är tänkbart att undantaledning som enbart för eget behov dras av enskild förbrakare eller över huvudtaget ledning under viss längd. Vad gäller ledningar över egen mark torde mankunna utgå ifrån att sådana knappast kan bli av någon mera betydande längd.Detsamma gäller om ledningar endast för egen förbrukning. Längden på ledningenkan vara ett lämpligt kriterium om man vill fästa särskUd vikt vid storlekenav de investeringar som kan behövas. I den utsträckning ledningar över egenmark avses skola upplåtas för "allmänt" begagnande bör å andra sidanenligt utredningen beaktas, att koncessionsplikten kan behövas för kontrollöver transportvUlkoren, särskUt vad gäller transportpriserna. Detta transportbehovär emellertid inte så stort när det gäller ledning över en kortare sträcka,eftersom producenter och konsumenter inte blir lika beroende av en sådanledning som av en längre ledning. Vidare torde på grund av de relativtbegränsade investeringar det här är fråga om måhända kunna accepteras att fleraledningar dras mer eller mindre parallellt. Att så sker exempelvis inom etthamnområde mellan tankfartygens till-läggspirar och olika upplag torde utan vidarefå godtas. Att från koncessionstvång undanta ledning somframgår endast över mark som ägs eller disponeras av sökanden och ledning somenbart för egen förbrukning dras av enskild förbrukare finner utredningensåledes inte erbjuda några nämnvärda betänkligheter från nu behandlade synpunkter.Svårare är, anser utredningen, att generellt avgränsa koncessionsplikten medhänsyn tUl ledningens längd. Närdet gäller att bestämma lämplig längd för avgränsning av kon- Prop.1977/78: 86 37 cessionsplikten,anser utredningen att bl. a, följande bör beaktas. Den utveckling som detransoceana oljetransporterna f. n, genomgår innebär att allt större fartygkommer till användning. Den övre gränsen för dessa synes ligga så högt attsådana fartyg inte utan vidare kan betjäna befintliga hamnanläggningar, vilka iallmänhet har dimensionerats för betydligt mindre fartyg. Kostnader och andrasvårigheter att fördjupa farleder och vidta andra erforderliga åtgärder för attta emot dessa supertankers gör att lossningsplatser kan komma att nyanläggas påhärför lämpade platser. Vidare är enligt utredningen måhända att räkna med attutvecklingen inom sjöfarten kommer att medföra att nya hamnanläggningaravsedda för annat än olja anläggs på lämpliga platser längs kusterna kanskeflera mU från den stad eller den ort, där nyttjade hamnanläggningarfinns. DyUka nyanläggningar behöver, anför utredningen, inte nödvändigtvismedföra att befintliga oljeupplag och dylikt också flyttas. Måhända ärändamålsenligare och billigare att lossa oljan vid den nya hamnanläggningen ochsedan med mindre tonnage eller rörledning föra den tUl befintUga upplag eUertill raffinaderi. Som exempel på vilka avstånd som här åsyftas kan nämnas detfallet att skulle låta bygga en uthamn i . De transporterdet här skulle bli fråga om är att se som ett led i enomlastningsprocess. Tveksamt är då, menar utredningen, om man har anledning attlåta anläggandet av en dylik ledning föregås av de näringspolitiska ochtransportpolitiska överväganden som Ugger i en koncessionsprövning. Anser mankoncessionsprövning inte vara erforderlig, bör gränsen för koncessionsfrihetsättas så högt att ledningar av nu angivet slag ryms inom den. Måhända skulleman då finna att gränsen bör bestämmas tUl . Emellertidanser utredningen att det från andra synpunkter kan ifrågasättas om det ärvälbetänkt att släppa koncessionskravet för aUa självständiga ledningar med enlängd upp tUl . TiU en början är klart att förut redovisadeförsvarssynpunkter måste beaktas även då det gäller förhållandevis kortaledningar. Samhällsplanering och naturvård måste alltid övervägas vidledningsdragningen. Dylika överväganden torde emellertid inte vara påkaUade liksom inte heller bedömanden från närings- eller transportpolitisk synpunkt då fråga är om ledningar inom områden som är avsedda för upplag ellerindustrier. Sådana ledningar bör därför enligt utredningen kimna oberoende avlängd undantas från koncessionsprövningen. Vad gäller övriga ledningar kan frånnärings- och transportpolitisk synpunkt knappast möta några erinringar mot atten ledning av en längd upp till exempelvis kommer till stånd. En dylikledning är å andra sidan enligt utredningens bedömning inte så obetydlig attden inte kan innebära allvarliga olägenheter från försvars-, miljövårds-,naturvårds- eller samhällsplanermgs-synpunkt av den art att det framstår sommotiverat att genom konces- Prop.1977/78: 86 38 sionsprövninggöra en avvägning av samtliga mot varandra stående intressen. En ännu kortareledning kan även den vara olämplig i varje fall ur miljövårds-, naturvårds-eller samhällsplaneringssynpunkt. Utredningen har med hänsyn tiU det anfördabedömt en längd av som lämplig övre gräns för koncessionsfriheten. Detbör dock vara möjligt för regeringen att även i fråga om längre ledningar medgeundantag från tillståndsplikten. Enligt utredningen bör vidare kommunalagasledningar undantas från koncessionsplikt. Utredningen anför att dendistribution av gas avsedd främst för hushåUsförbrukning, uppvärmning m. m. somäger mm i de större tätorterna drivs av kommunala organ eller kommunala bolag.Någon olägenhet av att koncession inte fordrats för hithörande ledningai harinte förmärkts. Gasdistributionen är en service från kommunernas sida somligger helt i linje med andra serviceåtaganden som kommunerna gör för sinainvånare. Den gas det här är fråga om har tidigare framställts av stenkol menutvinns numera så gott som uteslutande av petroleumprodukter. Med hänsyn tilländamålet med denna gasdistribution och sättet för dess bedrivande anserutredningen att starka skäl talar för att dessa ledningar undantas frånkoncessionsplikten. Utredningens förslag innebär att koncession fårmeddelas endast om ledningen är lämplig från allmän synpunkt och den som sökerkoncessionen kan antas vara i stånd att uppfylla med koncessionen förenadevillkor. 6.3.2 Lämplighetskraveti fråga om ledningen Innan koncession lämnas, måste, anför utredningen,med hänsyn till den betydelse frågan har en ingående prövning företas av deolika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. Av stor betydelse är härvid enligt utredningen denstatliga transport-och näringspolitiken. Denna politik bestämmer sålunda isista hand om man vid koncessionsprövningen skall ta hänsyn till dekonsekvenser ledningen får för övriga transportmedel. Skall dessa konsekvenserbeaktas, måste enligt utredningens uppfattning följderna för övriga transportmedelbedömas från bl. a. ekonomiska, sociala och organisatoriska synpunkter. Fråganom samordningen mellan olika transportmedel när det gäUer bl. a.godstransporterna är emellertid ännu inte löst. Samordningsfrågorna prövas f.n. inom ramen för det arbete som trafikplaneringsutredningen bedriver och somsyftar till att upprätta transportför-sörjningsplaner för landets olika delar. Ävenom frågan om samordningen mellan olika transportmedel inte Prop.1977/78: 86 39 ärlöst, anser utredningen för sin del alt koncessionsprövningen bör innefattasåväl en granskning av kapitalanskaffnings- och amorterings-planer förledningen som en analys av ekonomiska och andra förutsättningar och villkorför övriga transportmedel liksom konsekvenserna för dessa vid en överflyttningav transporterna till ledningen. Frågan om import eller transitering av naturgaskan, framhåller utredningen, bli aktueU. I fråga om ledningar förnaturgas är av vikt att det vid koncessionsprövningen i vad avser desamhällsekonomiska aspekterna beaktas att här är fråga om övergång till en nyenergikälla som kan komma att få stor betydelse. Ett skäl för införande av koncessionsprövning ärenligt utredningen angelägenheten att undvika alt flera ledningar, om så inteär oundgängligen nödvändigt, anläggs mellan samma orter. Ett viktigt led ikoncessionsprövningen är därför, menar utredningen, att bedöma om det med denansökta ledningen avsedda transportbehovet lämpligen kan tillgodoses genom enredan befintlig ledning. Tillhör denna annan än sökanden, måste utredas i vadmån den kan utnyttjas av sökanden utan förfång för ledningsägaren. Eventuelltkan bli erforderligt att undersöka möjligheterna att höja ledningens kapacitetoch att få tiU stånd överenskommelse härom mellan ledningens ägare ochsökanden. Utredningen finner det också angeläget att sökahindra att man måste bygga en ledning paralleU med den som ärföremål för koncessionsprövning tUl följd av att denna fått för litenkapacitet. Kan man förutse att transportbehovet inom överskådlig framtidsannolikt kommer atl öka så att den aktuella ledningen har för liten transportkapacitet,inställer sig frågan om koncessionsmyndigheten bör kunna som villkor förkoncessionen uppställa att ledningen byggs för en större kapacitet. I den mån planpolitiska synpunkter blir aktuella,bör enligt utredningen vid koncessionsprövningen övervägas i vUken omfattningen tilltänkt ledning främjar, försvårar eller fördyrar förverkligandet av deplaner som redan finns för det med ledningen avsedda konsumtionsområdetsutbyggnad och utveckling och, om ledningens anläggande framtvingar ändringar idessa planer, vUka ekonomiska och andra konsekvenser detta kan medföra förallmänna eller enskUda intressen. När det gäller försvarssynpunkterna, måste enligtutredningens mening ledningens sträckning prövas med hänsyn tUl de strategiskaoch andra krav som reses från totalförsvarets sida. Vidare måste bedömas om ochi vilken utsträckning särskUda föreskrifter erfordras rörande ledningensförläggning, särskUda skyddsanordningar osv. I koncessionsprövningen bör kunnaingå att beakta vilka möjligheter som finns att hålla en tillräckligberedskapskapacitet av andra transportmedel, vilka efter ledningens tiUkomstkanske inte kan utnyttjas, såsom upplagt tonnage, avställda järnvägsvagnarosv. Kostnaderna för att håUa en sådan 1977/78: 86 40 reservkan visa sig bli så dryga att ledningsföretaget från samhällets synpunktframstår som oekonomiskt jämfört med exempelvis fortsatt järnvägstransport. Allmänna riktlinjer för prövningen i vad avserledningens inverkan på landskapsbilden eller naturvården i övrigt är enligtutredningen inte möjliga att ange. Detsamma gäller prövningen frånmiljövårdssynpunkt. Prövningen blir i dessa hänseenden beroende av omfattningenoch karaktären av erforderliga ingrepp i landskapet, vUka motstående intressensom gör sig gällande osv, F. n. saknas erfarenhet inom landet rörandeverkningarna av större rörledningar och erfarenheterna från utlandet kan inteutan vidare tUl-lämpas på svenska förhåUanden, Mycket talar därför för en vissförsiktighet då det gäller att dra upp gränserna för prövningens omfattning.Emellertid finner utredningen det uppenbart att anledning saknas att låtaprövningen omfatta annat eller mera än som är av betydelse från allmänsynpunkt.