prop · G1031 · 1977-12-31 00:00:00 — Enligt den föreslagna tagtexten skatt i fråga om sådantmedel bestämmelsen i första punkten gälla endast om den som erbjuder ellertillhandahåller medlet uppmanar mottagaren titt handling som avses i förstastycket. Ordet "uppmanar" innefattar enligt lagrådets mening krav påen mer direkt och aktiv påverkan av mottagaren än vad som enligt motiven synesförutsatt för att huvudregeln skall bli tillämplig. 1 specialmotiveringenuttalas sålunda under hänvisning till konventionstexten, att medelbartpatentintrång bör anses före-lijgga i fråga om varor som avses, om den somerbjuder etter tillhandahåller varan genom sina åtgärder fäster mottagarensuppmärksamhet på möjlighelen att använda varan på ett sätt som objektivt settutgör direkl patentintrång. Lagrådet föreslår därför, att "uppmanar"byts ut mot "söker påverka", som bättre motsvarar konvenlionstextenoch uttalandet i remissen. Enligt lagrådets meningskutte innebörden av andra stycket tredje punkten komma titt lydligare uttryck,om punkten erhöll följande lydetse: "Vid tillämpning av bestämmelserna idetta stycke skall såsom berättigad att utnyttia uppfinningen icke anses densom utnyttjar uppfinningen för enskilt bruk etter på sätt som sägs i tredjestycket 2 eller 3." Beträffande tredjestyckei föreslår lagrådet, att under 2 orden "experiment med den" iförtydligande syfte byts ut mot "experiment som avser självauppfinningen" samt att under 3 orden "tillredning" och"tillrett" ersätts med de terminologiskt riktigare orden"beredning" resp. "berett". Utformningen av förstastyckets andra punkt ger intrycket att det läggs i patentmyndighetens hand att,när reciprocitet föreligger, skönsmässigt från fall till fall avgöra omprioritet skall få åtnjutas. Ätt ge patentmyndigheten en sådan befogenhettorde emellertid inte böra komma i fråga och är Prop.1977/78:1 Dd A 502 måhända ej heller avsett. När ömsesidighetföreligger, bör prioritet få åtnjutas, om ej palenitekniska skäl talardäremoi. En sådan innebörd torde bestämmelsen erhålla, om orden "efterpalentmyndighelens bestämmande" ulgår. Enligt andra stycketIjärde punkien skall deposition av mikrobiologisk kuliur ske i den ordningregeringen etter, efter regeringens bestämmande, patenlmyndighelen föreskriver.Sådana föreskrifter bör emellertid kunna avse ej endast själva den ordning ivilken deposition skatt ske ulan även vissa andra förhållanden, t.ex.skyldighet att till patentmyndighelen inge bevis om depositionen. Bestämmelsentorde böra ges innehållet all kulturen skall lämnas i förvar enligtföreskrifter som regeringen eller, efter regeringens bestämmande,patentmyndigheten meddelar. Ett så utformat bemyndigande kan inle ansesmedföra befogenhet alt meddela föreskrifter om förnyelse av deposition avmikrobiologisk kuliur. Om de överiäggningar som omnämns i remissen leder framtill att förnyad deposition skall äga rum i vissa fall, fordras alltså enändring i paragrafen. t likhet med vad somskett i 13 S torde "ansökningshandlingama" böra bytas ut mot "ansökningen". Paragrafen innehåller iförsia punkien såsom huvudregel, att internationell patenlansökan, som ingivits litlmottagande myndighet, skall ha samma verkan som svensk patentansökan gjordsamma dag. Härifrån görs därefter i andra punkten del undantaget attinternationell patenlansökan får nyhelshindrande verkan enligl 2 S andrastycket andra punkten endasl om sökanden fullgjort vad som föreskrivs i 31 S. Även i ett par andrahänseenden gäller emellertid, att verkan av inlemationell palenlansökan inteblir hett densamma som verkan av svensk patentansökan. Så är fattetbeträffande bestämmelsema om tvångslicens enligt 48 S, om uppgiftsskyldighelenligt 56 S och om provisoriski skydd enligt 60 S. Nämnda bestämmelser hartidsmässigt anknutits titt att handlingarna i ansökningsärendet hållstillgängliga enligt 22 S. Även om utläggning inte skett, skall enligt andrastycket i sislnämnda paragraf handlingarna i regel hållas tillgängliga när 18månader förflutit från den dag ansökningen gjordes. Enligt tredje stycket skatthandlingama hållas tillgängliga tidigare, om sökanden gör framställning därom.I fråga om internationell patentansökan gäller dock enligt föreskrifi i 33 S.att handlingarna i ärendet inte hålls tillgängtiga enligt 22 § andra och tredjestyckena förrän sökanden ingivit översättning av ansökningen; detta behöverenligt 31 S inte ske tidigare än 20 månader från prioritelsdagen. Den olikheti förhållande till svensk Prop.1977/78:1 Dd A 503 patentansökan som detta medför vid tillämpning av 48, 56 och 60 SS börenligt lagrådet, liksom olikheten i fråga om ansökningens nyhelshindrandeverkan, komma lill uttryck genom bestämmelser om undantag från huvudregeln. Om så sker. börparagrafen lämpligen delas upp så. att huvudregeln och undantagen bildarsärskilda stycken. När del gällerbestämmelsen i första punkten i del remitterade förslagel kan anmärkas, alt denhar utformats på ett annal säll än moisvarande beslämmelse i 88 S beträffandeeuropeisk patentansökan. Lagrådei vill föreslå, all bestämmelserna ges enlikartad utformning och all därvid 29 S ändras till överensslämmelse med 88 S. Med hänsyn lill vadsålunda anförls och till vad lagrådet senare föreslår om indelning av 33 Sistycken skulle 29 S kunna utformas påföljande sätt: "Internationetipatentansökan, för vilken den mottagande myndighelen fasisiälli internationellingivningsdag. skall här i riket ha samma verkan som svensk patenlansökan somgjorts nämnda dag, om ej annal följer av vad som föreskrives i andra och tredjesiyckena. Vad i 2 S andra stycketandra punkien sägs skatt gälla endast om ansökningen fullföljts enligt 31 S. Vid lillämpning av 48, 56och 60 SS skall iakttagas att handlingama i ansökningsärendet enligt 33 §tredje slycket hållas tillgängtiga först då sökanden ingivit översättning avansökningen till patentmyndighelen." 30 S skulle vinna itydlighet, om det som innefattas i hänvisningen titt ar-liket 24.1. i och ii ikonventionen om palentsamarbele skrevs in i lagtexten. Paragrafen skulle i såfall kunna ges följande lydelse: "Har internalionellpalenlansökan eller yrkande att ansökningen skall omfatta återkallats etter skall enligl konventionen om patentsamarbetesådan återkallelse anses ha skett och har ansökningen icke fullföljts hospatentmyndighelen enligt 31 S, skall detta ha samma verkan som äter-kalletse avpatentansökan hos paientmyndigheten i motsvarande fall." Om 30 S utformas på detsätt som har föreslagits, vinner man också att bestämmelsen i 31 S sistastycket i det remitterade förslaget kan utgå. Enligt den särskildamotiveringen behandlas i paragrafen handläggningen av internationellpatentansökan, som i behörig ordning har fullföljts i . Detta kanuppfattas så, all någon handläggning inle kommer i fråga förrän sökandenfullgjort allt vad som föreskrivs i 31 S. Den föreslagna tagtexten tordeemellertid få anses innebära, att ansökningen skall kunna bli föremål för visshandläggning hos patentmyndigheten så snart ansökan inkommil till denna ochsåledes innan sökanden i övrigi har fullgjort vad som föreskrivs 131 S. Ensådan ordning får anses ändamålsenlig och ger in- Prop.1977/78:1 Dd A 504 le anledning lill erinran från lagrådels sida.Vad som åsyftas skulle emel lertid framgå lydligare, om paragrafen inleddes på följande sätt: "Har sö kanden enligt 31 S ingivit avskrift av internationell patentansökan, gäller -------- ." Med en sådan inledning skulle också markeras, att fråga skattva ra om en ansökan som inkommit från sökanden. Bestämmelsen i andra slyckelandra punkien synes böra skiljas ut till ett nyll iredje siycke. Hänvisningen titt 22 S torde vidare böra preciseras tittall avse 22 S andra eller tredje stycket. Lagrådet vill i övrigiföreslå, alt andra stycket första punkien i det remitterade förslagel fårbilda ell andra siycke av följande lydelse: "Skyldighet enligt 12 S all haett här bosatt ombud inträder försl då ansökningen må upptagas tillprövning." Slutligen förestårtagrådet, att sisla stycket ges följande utformning: "Uppfyller palentansökningende formkrav som föreskrivas i konventionen om patenlsamarbete ochtillämpningsföreskrifterna till denna, skatt den även som svensk patenlansökangodtagas såsom upprättad i taga form." Uttrycket"publiceras av patentmyndigheten" harenligi tagrådets mening intenågon alldeles klar innebörd. Lagrådet förordar, att det byts ut mol"offentliggöras av patentmyndigheten i tryckt skrift etter på annat liknandesätt". Enligl paragrafen ägerden svenska paientmyndigheten ompröva, huruvida internationell myndighet rättbedömt frågan om ansökningen skatt anses omfatta flera av varandra oberoendeuppfinningar eller ej. Lagrådet delar den i remissprotokollet uttaladeuppfattningen att patentmyndighetens avgörande i detta hänseende ej kan ansesinnefatta ett slutligt beslut ochalltså ej kan fristående överklagas. Finner patentmyndigheten den internationellamyndighetens bedömning ej vara riktig, skall ju patentmyndigheten fortsättahandläggningen av ansökningen i dess helhet, och finner den bedömningen varariklig, skiljer den därmed inte till någon det ärendet från sig; frågan omansökningens vidare behandling är ju i detta läge beroende av om sökanden inomviss tid eriägger föreskriventilläggsavgift, och först efler fristens utgång kan bedömas om ansökningen iheta sin vidd kan upptagas till fortsatt handläggning av patentmyndighetenetter ej. Om sökanden erläggeravgiften inom fristen, skall patentmyndigheten självfallet fortsättahandläggningen av ansökningen i dess helhet. För den händelse åter att sökandenej betalar avgiften skall patentmyndigheten, enligt vad som sägs iremissprotokollet, förfara olika beroende på om sökanden bestritt attpatentmyndighetens bedömning av frågan om ansökningens enhetlighet var riktigetter om han enbart underlåtit att erlägga avgif- 1977/78:1 Dd A 505 t det förra fallet skulle paientmyndighetenavslå ansökningen i dess helhet: enligt vad som framhålles skulle detta följaav den grundläggande principen att patenl inte får meddelas i annan form än denmed vilken sökanden är införstådd. Vad angår del senare fallet skulle däremoipatenlmyndighelen ha att avskriva ansökningen i den del den ej varil föremålför internationell nyhetsgranskning ellerpatenlerbarhetsprövning. Den uppfaltning som sålunda kommit till uttryck iremissprotokollet kan lagrådet inle dela. 1 båda fallen - och alltså oberoendeav om sökanden bestritt rikligheten av bedömningen ellerej - skall enliglsamarbetskonventionen ansökningen till den del den ej underkastats sådangranskning eller prövning anses återkallad. konstaterandehärav skatt ske genom avskrivning av ansökningen i denna det. Vid sådanavskrivning är återupptagning inle möjlig. Genomavskrivningsbeslulet skiljer sig patentmyndigheten från ärendet i den avskrivnadelen, och bestulet är alltså ett slutligt beslut, som kan överklagas enligl24 S. Efter anförda besvär har. enligl lagrådets mening, överinstansen attpröva om patenlmyndighetens bedömning rörande enhets-kravet var riktig. Avskrivningsbeslutetgrundas ju inle på någon verklig återkallelse, och del hade i och för sigkunnat ifrågasättas om inte sökanden bort få särskilt överklaga redanpatenlmyndighetens godtagande av den internationella myndighelens bedömning. Skulle högre instansfinna bedömningen riktig, uppkommer frågan om utgångspunkt förden frist inom vilken sökanden skall beialatilläggsavgift, om han vill ha hela ansökningen prövad. Del bör i administrativordning föreskrivas, att patentmyndighelen skall underrätta sökanden om den högreinstansens avgörande. Lagrådet anser det kunna vara en godtagbar lösning attavsändandet av sådan underrättelse utan särskild föreskrifi i lagen får utgörautgångspunkt för beräkning av fristen. Enligl artikel 25 ikonveniionen om patentsamarbete skall den nationella patentmyndigheten i fallsom avses i paragrafen avgöra, om den mottagande myndighelens ellerinternationella byråns bedömning var befogad enligt konveniionen ochtillämpningsföreskrifterna till denna. Om bedömningen kan anses bottna i feleller försummelse, skall patentmyndigheten behandla den inlernationellapatentansökningen med bortseende från nämnda inlernationella myndighetersbeslut. Syftet medpatentmyndighetens prövning skutte enligt lagrådets mening komma till bättreuttryck, om del i första styckets första punkt utsädes, att patentmyndighetenpå begäran av sökanden skatt pröva om den mottagande myndighetens beslut var riktigt. Vidare skulle det vara tillfördel, om försia styckets tredje och fjärde punkter, som handlar omförulsällningarna för patentmyndighetens prövning enligt paragrafen, fickbilda ett särskilt stycke. Prop.1977/78:1 Dd A 506 I paragrafen sägs iövrigt, alt patentmyndigheten, om den finner att den mottagande myndighetenseller internationella byråns beslul är orikligt, skall fastställainternationell ingivningsdag - om så ej redan skett och fortsättabehandlingen av ansökningen med lillämpning av 2 kap. Emellertid finns i lageningen föreskrift om vilken verkan patenlmyndighetens fastställande avinternalionett ingivningsdag har. Den åsyftade regleringen torde vinnas genomall i sisla styckei i stället anges, att patentmyndighelen, om den finner altden internationella myndighetens beslut ej var rikligt, skall handlägga ansökningen enligt 2 kap. samt attansökningen därvid, om internationell ingivningsdag ej fastställts avmottagande myndighet, skall anses gjord den dag som patentmyndigheten anserborde ha fastställts som internationelt ingivningsdag. För att sökanden inteskall bli sämre ställd än om den internationella myndigheten handlat riktigtbör göras ett tittägg moisvarande deti 33 S sisla slycket av innebörd, att ansökningen skall godtagas som upprättadi laga form. om den uppfyller formkraven i konventionen om patentsamarbete ochtillämpningsföreskrifterna till denna. Med beaktande av vadsålunda anförts kan 38 § förslagsvis ges följande lydetse: "Har mottagandemyndighet vägrat att fastställa internationell ingivningsdag förinternationell patentansökan etterförklarat att ansökningen skall anses återkallad eller alt yrkande om altansökningen skall omfatta skall anses återkallat, skallpatentmyndigheten på begäran av sökanden pröva om detta beslut var riktigt.Detsamma skall gälla i fråga om beslul av internationetta byrån att ansökningenskall anses återkallad. Begäran om prövningenligl försia slyckel skall framställas titt internationella byrån inom tvåmånader från det underrättelse om den mottagande myndighelens ellerinternationella byråns beslul avsändes lill sökanden. Sökanden skall inom sammatid lill patentmyndighelen ingeöversättning av ansökningen i den omfattning regeringen förordnar samt erläggafastställd ansökningsavgift. Finner patentmyndighelenall den mottagande myndighetens eller internationella byråns beslut ej varrikligt, skall patentmyndighelen handlägga ansökningen enligt 2 kap. Harinternationell ingivningsdag ej fastställts av mottagande myndighet, skallansökningen anses gjord den dag som patentmyndighelen finner borde hafastställts såsom internationell ingivningsdag. Uppfyller ansökningen deformkrav som föreskrivas i konveniionen om patenlsamarbete ochtitlämpningsföreskrifterna till denna, skall den godtagas såsom upprällad ilaga form." I remissen konstateras,att lalan mot patenlmyndighetens beslut enligt förevarande paragraf kan förasav sökanden enligl 24 §. Huruvida talerätt skall tillkomma annan än sökanden idet fallet att patentmyndigheten finner den intemationella myndighetens beslutoriktigt bör enligt remissen överlämnas åt praxis att avgöra. Emellertid ärtalerätlen enligt den tillämpliga bestämmelsen i 24 S uttryckligen begränsadtitt sökanden. 1977/78:1 Dd A 507 nan skall kunna föra talan motpatentmyndighetens beslul enligl 38 S fordras alltså en särskild beslämmelsehärom. Lagrådei anser dock att lillräckliga skäl inle finns att ge annan änsökanden talerält mot beslut enligt denna paragraf Patenlmyndighetenskonstaterande all den internationetta myndighetens beslul var oriktigt tordeför övrigt i vissa fall inte föranleda någol formligt beslul utan endaslvidtagande av åtgärd enligt 2 kap. Lagrådet har inte någonerinran i sak mot den i första styckets andra punkt föreslagna ändringen ifråga om det provisoriska patentskyddets omfattning innanutläggningen av patentansökningen har kungjorts enligt 21 S. Mot bestämmelsenkan emellertid från formell synpunkt riktas den anmärkningen att dessuttryckssätt inte direkl anknyter till ordalagen i första punkten, i vilken juandra punkten gör en inskränkning. Vidare synes det överflödigt att i andrapunkten upprepa vad som redan framgår av huvudregeln i första punkten ellerall det provisoriska skyddet aldrig kan ha slörre omfallning än vad som följerav det meddelade patentet. Enligt lagrådels mening skulle första stycketklarare återge innebörden, om det fick följande lydelse: "Ulnyttjar nägonyrkesmässigl patentsökt uppfinning efter det handlingarna i ansökningsärendetblivit tillgängtiga enligt 22 S, äger vad som sägs om patentintrångmotsvarande tillämpning i den mån ansökningen leder titt patent och, såvitiavser tiden innan utläggningen av patentansökningen kungjorts, patentkravenenligt patentet dessutom sammanfaller med patentkraven i deras lydelse näransökningen blev tillgänglig enligt 22 S andra eller tredje stycket. Tillstraff må dock ej dömas och ersättning för skada på grund av utnyttjande somsker innan utläggningen av patentansökningen kungjorts må bestämmas endaslenligt 58 § andra slycket." Om föreskriven frist föralt vidta ålgärd hos patenlmyndighelen inte iakttas, medför detta i olika fattenligt patentlagen att patentansökan avskrivs eller avslås etter alt patentförfaller. Påföljden inlräder oberoende av anledningen till att fristen inteiakttagits. Är anledningen alt söka i förhåltanden, som patentsökanden ellerpatenthavaren inte kunnal råda över, och fullgör han så snart förhållandenaändrats vad som ålegat honom, öppnar förevarande paragrafer möjlighet förpatentsökanden etter patenthavaren att efter framställning hospatentmyndighelen vinna förklaring att åtgärden skall anses vidtagen i rätttid. Förklaringen medför, att ansökan, som har avskrivits etter avslagits,skall upptas titt fortsatt handläggning eller att patent, som har förfallil,skatt anses upprätthållet. Genom de föreslagnabestämmelsema vidgas alltså möjligheterna att ta hänsyn titt för sent vidtagenåtgärd utöver vad som följer av allmänna regler om återställande av försuttentid. Patenttagen utgör emellertid en tag- Prop.1977/78:1 Dd A 508 sliftning av speciell karaktär, som även i andrahänseenden avviker från vad som eljesi gäller. Såsom framhålls i motiveninnehåller för övrigi nuvarande 51 S redan en möjlighet att åtempprättaförfallet patent, vilken i princip inte skiljer sig från vad som föreslås.Regleringen kan också väntas få moisvarighei i de övriga nordiska länderna.Lagrådet finner därför inte anledning till erinran mot den förestagnaordningen. Såsom framhållitsinledningsvis i lagrådets yttrande präglas del remitterade förslaget av detnödvändiga hänsynstagandet titt konventionerna. Regleringen beträffandeöverskridande av frister är ett exempel härpå. Beslämmelserna i 72 S harsålunda utformats för att motsvara vad som föreskrivs i artikel 122 i deneuropeiska paientkonventionen, medan bestämmelserna i 73 S medtagits för attuppfylla de krav som följer av regel 82 i lillämpningsföreskriflema tillsamarbetskonventionen. Regleringen har fördelats på två paragrafer, som i vissafatt kan utnyttjas alternativt av en patentsökande. Detta torde inte behövamedföra några svårigheler i praktiken. Det kan dock vara anledning attframhålla att 73 S inle är sekundär i förhållande litl 72 S ulan är alltillämpa frislående från denna. Patentsökande som avses i 73 S kan sålunda, omde förutsättningar som anges i paragrafen föreligger, vinna förklaring enligtdenna oberoende av om han gjorl vad han kunnat för att iaktta den föreskrivnafristen. Har han gjorl vad som skäligen kan begäras av honom för att iakttadenna, står å andra sidan möjligheten att utnyttja 72 S öppen oberoende av omförklaring enligt 73 S kan erhållas eller ej. När del gällerfömtsättningarna för förklaring enligt 72 S hade det från svensk synpunkt variten fördel, om de kunnal utformas i närmare anslutning lill rättegångsbalkensregler om laga förfall. Denna fördel måste emellertid såsom har skett imoliven vägas mot önskvärdheten av att erhålla enhettiga nordiskabeslämmelser. Förslaget föranleder därför inte heller i detta hänseende någonerinran från lagrådels sida. När det gällerutformningen av paragraferna vill lagrådei föreslå vissa ändringar. Försia slycket i 72 Sinnehåller två led, det ena alt sökande inte har iakttagit föreskriven fristmen dock efler uigången därav vidtar avsedd åtgärd och det andra all han föralt få åtgärden godkänd såsom vidtagen i rätt tid har att göra framställningdärom. Båda leden har sammanförts i en mening. Denna bör dock lämpligen delasupp så att vartdera ledet får bilda en mening. Därvid bör förutsättningen attåtgärden faktiskt har vidlagits, låt vara , tas med i det första ledet. Tidsberäkningen enligtden senare delen av första stycket har till utgångspunkt att "hindretupphörde". Uttrycket täcker inte på ett tillfredsställande sätt deförfatlssituationer som avses i styckets första led. Det är också svårt attfinna ett lämpligt uttryck. Enligt lagrådets mening skulle dock ordel"förfaU" bättre än ordet "hinder" kunna tiäna som sammanfattningav de situationer, inbegripande faktiska omständigheter och sub- 1977/78:1 Dd A 509 jektiva moment, som avses. All det svenskainslilutet "laga förfall" av förut anförda skäl inle skall uinyttjasi regleringen bör inle utesluta en sådan lösning. Lagrådet vill därförföreslå, all ultrycket "hindret upphörde" utbyts mot "förfalletupphörde". Att sökanden liditrättsförlust är en förutsätining för att förklaring skall kunna erhållas enligtförsta styckei. Från tillämpning av della avses därigenom att undantaga detfallet att sökanden redan genom all erlägga en ytteriigare avgift kan fåavskriven ansökan återupptagen. Denna begränsning av tillämpningsområdet förförsia slyckel synes hellre böra göras genom ett tillägg i tredje stycket avinnehåll att första stycket ej gäller frist som avses i 20 S första stycketförsta punkten. När det gäller 72 S andraslycket synes della lämpligen kunna ulformas efler mönster av första stycket.Därigenom skulle också undvikas den tvekan som kan uppkomma beträffandesyftningen i uttrycket "vad som sägs i försia stycket äger motsvarandetillämpning". Lagrådet föreslår därför, att stycket ändras i enlighet meddet anförda. Med beaktande avlagrådets nu framförda förslag och med vissa språkliga justeringar skulle 72 Skunna ges följande lydelse: "Har patentsökandeej vidtagit åtgärd hos patentmyndigheten inom tid, som föreskrives i denna tagetter med stöd därav, men har han gjort attt vad som skäligen kunde krävas avhonom för att iakttaga frislen och vidtar han åtgärden fråndel förfallet upphörde, dock senast från fristens utgång, måpatentmyndigheten förklara att ålgärden skall anses vidtagen i rätt tid. Villpatentsökanden vinna sådan förklaring, skall han göra skriftlig framställningdärom hos patentmyndigheten inom tid som föreskrivits för åtgärden. Har patenthavare ickeerlagt årsavgift inom frist som föreskrives i 42 S tredje stycket, skolabestämmelsema i försia stycket äga moisvarande tilllämpning, dock att avgifienskall vara erlagd och framställningen gjord senasl frånfrislens utgång. Första stycket gäller ejfrisl som avses i 6 S första slycket eller 20 S första stycket förstapunkien." Vad gäller utformningenav 73 S är att anmärka att den inledande hänvisningen till 72 S inte kan anseshelt klar titt sin omfattning ochatt den därför skutte behöva förtydligas. Det finns emellertid med hänsyn tillparagrafens sidoordnade ställning i förhållande till 72 S skäl att helt avstå från hänvisning till dennaparagraf Lagrådet vill därför föreslå,att 73 § utformas så att samtliga förutsättningar för tillämpningen direktframgår av paragrafen.