prop · G10334 · 1977-12-31 00:00:00 — Arbetsdomstolen har därefter i en dom (1977 nr 17) haftatt ta ställning till frågan huruvida enligt 7 § fjärde stycket statstjänstemannalagennågon tidsfrist föreligger beträffande talan om domstols förklaring att ettförordnande som har tidsbegränsats skall gälla utan sådan begränsning.Svaranden staten genom gjorde i målet gällande attnämnda lagrum borde uppfattas så, att talan måste väckas före förordnandetidensutgång vid äventyr att anspråket på tillsvidareanställning preskriberas. TiUstöd härför hänvisade avtalsverket bl. a. till de återgivna uttalandena imotiven till 4 kap. 7 § lagen om offentlig anställning. Arbetsdomstolen fann idomen att det av 7 § fjärde stycket statstjänstemannalagen inte framgick attviss tidsfrist skulle gälla för talans väckande. Detta gällde enligt domstolenäven när lagrummet betraktades i belysning av uttalandet i förarbetena tUllagen om offentlig anställning. Med hänsyn till att det sålunda inte fanns stödi lag för att preskription skulle kunna inträda, godtog domstolen inte statensinvändning därom. Det kan tilläggas att arbetsdomstolens anförda uttalandeligger i linje med dess ställningstagande i en tidigare dom (1976 nr 88). För att nå det syfte som ligger bakom uttalandet iförarbetena till 1977/78: 34 13 lagenom offentlig anställning bör lagen enligt min mening möjligtkompletteras med en regel om tidsfrist för väckande av talan. Detta ligger iden offentliga förvaltningens intresse, eftersom varje förlängning avtalefristen utöver den tid som är angiven i förordnandet innebär praktiskaolägenheter för myndigheterna, inte minst från tjänste-planeringssynpunkt.Dessa olägenheter, som redan har kommit till synes, får dock vägas mot vad somhar förts fram från fackligt håll, nämligen att arbetstagaren särskilt omhans förordnande omfattar bör ges möjlighet att under enrimlig tidsperiod överväga en talan utan risk att försitta någon frist. Jag förordar med hänsynhärtill att regeln ges den innebörden att talan som avses i 4 kap. 1 § förstastycket skall väckas senast efter det att förordnandetiden gickut. Regeln kan lämpligen tas in i ett nytt lagrum, 16 kap. 5 §. En föreskriftom att den som inte väcker talan har förlorat sin talerätt bör också tasin i lagen, förslagsvis i en ny paragraf, 16 kap. 6 §. Jag vill i sammanhangetpeka på att det i det enskilda fallet är naturligt att en offentiiganställd,som anser att hans förordnande obehörigen har tidsbegränsats, i första hand med eventuellt biträde av sin organisation vänder sig direkt tiU myndighetenmed sitt yrkande och att, om myndigheten blir övertygad om atttidsbegränsningen bör slopas, myndigheten därpå ändrar sitt förordnande ellerutfärdar ett nytt sådant. Löses inte tvisten i godo, återstår möjligheten tillrättegång. Påpekas kan att förhandUng i tvistefrågan i allmänhet måste äga rum,innan en talan i saken kan tas upp till slutlig prövning av arbetsdomstolen.Det sistnämnda följer av 4 kap. 7 § lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister(omtryckt 1977: 530). Jag upprepar f. ö. vad som har uttalats omintresset av att en eventuell talan väcks efter det attförordnandet har meddelats. 7 Tidsfrist för skadeståndstalan vid otillåten stridsåtgärd m. m. Arbetsgivare,arbetstagare och arbetstagarorganisation är enligt lagen om offentliganställning skadeståndsskyldiga i en del fall som rör otill-låten stridsåtgärd m.m. (3 kap. 6 §). Skadeståndet beräknas enligt gmnder som anges imedbestämmandelagen (54, 55, 60 oeh 61 §§). Någontidsfrist inom vilken talan om skadestånd måste göras anhängig anges inte ilagen om offentlig anställning. Däremot finns en frist av sådant slagföreskriven i medbestämmandelagen. Där sägs nämligen att talan om skadeståndeller annan fullgörelse med anledning av olovlig stridsåtgärd inte i något fallfår väckas senare än efter det att stridsåtgärden har avslutats (67§). Motsvarandetalefrist bör gälla talan om sådant skadestånd som avses 1977/78: 34 14 i3 kap. 6 § lagen om offentlig anställning. Därför bör en särskild föreskrifthärom tas in i den föreslagna 5 § i 16 kap. Påföljd för försittande av fristenbör också föreskrivas i lagen, lämpligen i 16 kap. 6 §. Denna del av förslagetleder till ätt även rubriken till 16 kap., "Talan mot beslut", bör ändras. Som ny rubrik föreslås "Rättegång". ' Enligtförordningen om bostadsanskaffningslån med statiig garanti till statstjänstemänm. kan tjänsteman, som skall stationeras om, under vissa förutsättningarfå lån med statlig garanti. Lånet avses bli använt för förvärv av bostadsrättinom bostadsrättsförening eller för kontant insats vid köp av eget hem.Låneansökan prövas av Post- och . Lånbeviljas med högst . Amorteringstiden är högst . och (TCO-S) har hos budgetdepartementetbegärt att maximibeloppet för bostads-anskaffningslånen skall höjas till 30 000kr. och att den längsta amorteringstiden utsträcks till . Enligtorganisationerna bör ändringama ges verkan från och med den 1 juU 1977. Det har också från fleraandra håll framhållits att det nuvarande lånetaket som har gällt ända sedanår 1967 nu är för lågt.. Insatsen vid förvärv av bostadsrättslägenhet ellereget hem överstiger numera ofta . Detta gäller särskilt iStockholmsområdet men också i landsorten. Jagdelar därför uppfattningen att maximibeloppet nu bör höjas, lämpligen tillbegärda . Höjningen bör enUgt min rnening genomföras utan förlängningav amorteringstiden. Ändringenbör träda i kraft . Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslärriksdagen delsatt antaga inom budgetdepartementet upprättat förslag till lagom ändring i'lagen (1976: 600) om offentUg anställning, dels att godkänna vadjag har förordat i fråga om höjning av högsta beloppet för bostadsanskaffningslånmed statlig garanti tiU statstjänstemän m. fl. 1977/78: 34 15 Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram.