prop · G10386 · 1977-12-31 00:00:00 — Vid prövning enligt 136 a § BL skall regeringengöra en allsidig och övergripande bedömning, varvid även bl. a. arbetsmarknadspolitiskaoch regionalpolitiska synpunkter skall beaktas. TUlstånd enligt 136 a § BL fårmeddelas endast om kommunen har tillstyrkt detta. Ger regeringen tillstånd ärdet bindande för den fortsatta prövningen enligt BL och ML. Bestämmelserna i136 a § BL torde knappast vara av intresse vid anläggandet eller begagnandet avsjälva rörledningen. Däremot kan till-lämpning av dessa bestämmelser komma ifråga beträffande t. ex. en terminalanläggning för LNG och de kan i så fallindirekt påverka möjligheten att anlägga ledningen. I VL finns bestämmelser om bl. a. byggande ivatten. För byggande i vatten och annan åtgärd till ändring av vattnets djupeller läge krävs i stor utsträckning förhandstillstånd av vattendomstol. Utredningen anser att en viss samordning bör skemeUan rörledningslagen och annan lagstiftning som föratsätter tiUstånd förframdragande eller begagnande av rörledning eller som eljest innehåUerinskränkande föreskrifter i fråga om sådan verksamhet. Vad först gäller förhåUandet meUan rörledningslagenoch förordningen om brandfarUga varor finner utredningen det obehövligt attpröva en ledning enligt både rörledningslagen och förordningen. Har koncessionmeddelats för viss ledning, skall således något tUlstånd eiUigt förordningeninte krävas. Däremot anser utredningen att de säkerhetsbestämmelser som finnsi förordningen eller som har meddelats med stöd av denna bör gäUa även i frågaom ledning, för vilken koncession har meddelats. Också meUan rörledningslagen samt ML och vissabestämmelser i bör erUigt utredningen en samordning ske. Utredningensförslag innebar att ML samt de bestämmelser som före fanns i19 och 20 §§ NvL om krav på tiUstånd eUer samråd beträffande arbetsföretag somkan väsentligt skada eller förändra landskapsbilden inte skuUe gälla i fråga omledning för vilken koncession meddelats enligt rörledningslagen. När det gäller framdragande av rörledning inomområde som omfattas av har utredningen övervägt om BLbör ändras på sådant sätt att framdragandet underlättas. Prop.1977/78: 86 69 stateraratt lagen (1902: 71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar (ändrad : 441; ellagen) inte innehåller någrasärbestämmelser om framdragande av elledning inom planlagt område. Genomsamarbete meUan koncessionsmyndigheten och planmyndigheten har emellertidelledningarna kunnat anpassas tiU gällande planbestämmelser. Eftersomplanlagstiftningen för framläggandet av utredningens förslagvar föremål för utredning inom bygglagutredningen (K 1969: 55), ansåg sigutredningen inte heUer vilja lägga fram några förslag som kunde föregripa deimautrednings ställningstagande. Enligt utredningens uppfattning är det f. ö.inte troligt att ifrågavarande ledningar kommer att i någon större omfattningdras genom planlagda områden och, om så sker, torde uppkommande problem kunnalösas i samförstånd med planmyndighetema. Regeringen kan dessutom i sin dubblaegenskap av koncessionsmyndighet och den som i sista hand har att avgöra vissaplanfrågor tillse att nödvändig samordning, åtminstone i stort sett, kommertill stånd. Vadgäller VL kommer det enligt utredningen förhåUandevis sällan att inträffa attrörledning dras fram på ett sådant sätt att blirtillämpliga. Med hänsyn till detta och till att VL var föremål för översyn avvattenlagsutredningen (Ju 1969: 58) ansåg utredningen att denna lag inte bordeändras i detta sammanhang. anfört i fråga om förhållandet meUan den föreslagnarörledningslagen och annan lagstiftnmg har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. kan dock inte godta attkoncessionsprövningen skaU ersätta prövning enligt ML och NvL. anser det inte vara nödvändigt att en koncessionspliktig ledningprövas också enligt ML och NvL. Verket utgår därvid från att den föreslagnaändringen i ML endast innebär att själva anläggandet av ledningssystemetundantas från denna tillämpning. Bestämmelserna i om tillsyn bör sålundagälla och de miljövårdande myndigheterna bör även kunna meddela råd ochanvisningar, om olägenheter skulle uppkomma. Föregen del vill jag anföra följande. Enordning som innebär att ett och samma företag måste prövas av olika myndighetervid skilda tidpunkter bör naturligtvis upprätthållas endast om detta är sakligtbefogat. Fråganär då om och i vad mån det i ett ärende om koncession enligt rörledningslagenär möjUgt att ta tiUvara de intressen som ligger bakom de förut nämndabestämmelserna i förordningen om brandfarliga varor, ML, NvL, BL och VL. Enligt vad jag kommer att föreslå skaUfrågan om koncession enligt rörledningslagen prövas av regeringen. Koncessionsprövningenkommer vidare att innebära att ledningsföretaget underkastas en aUsidigprövning i alla de hänseenden där aUmänna intressen gör sig gällande. 1977/78: 86 Isamband med koncessionsbeslutet bestäms också ledningens huvudsakligasträckning. Som underlag för beslutet i koncessionsärendet skall förebringasett omfattande utredningsmaterial som ingående belyser dessa allmännaintressen. Vid beredningen av ärendet skall sörjas för att de myndigheter,kommuner och sammanslutningar, vilkas verksamhet berörs av företaget, fårtUlfäUe att framföra sin mening. Det fömtsatts sålunda att beslut i ärende omkoncession skaU gmndas på ett lika omfattande och allsidigt material som t.ex. ett beslut enligt 136 a § BL. Som utredningen påpekat har koncessionsbeslutenligt ellagen inte någon formellt bindande verkan i förhåUande tUlplanbestämmelserna i . Elledningarna har genom samarbete meUankoncessionsmyndigheten samt planmyndighetema och övriga kommunala myndigheterkunnat anpassas till gällande planer. Vid beredningen av ett ärende omkoncession enligt rörledningslagen skall som jag nämnde bl. a. berördakommuner få tUlfälle att framföra sin mening. I koncessionsärendet bör detdärigenom bli möjligt att åstadkomma en faktisk samordning meUanledningsintresset och de intressen som Ugger bakom planbestämmelserna i den bakgmnden anser jag det inte nödvändigt att ge beslutet ikoncessionsärendet en formeUt bindande verkan i förhållande tiUplanbestämmelsema i BL. I förhållande tUl ML anser jag att ett beslut, somhar meddelats i ett ärende om koncession enligt rörledningslagen, bör ha sammaverkan som ett beslut av regeringen enligt 136 a § BL. Beslutet bör med andraord bli bindande vid en eventueU prövning av rörledningen enligt ML. Harregeringen bifallit en ansökan om koncession enligt rörledningslagen, skallsåledes företaget tiUåtas av . I den månfrågan inte är reglerad genom det sätt på vilket verksamheten har bestämts iregeringens beslut, ankommer det på koncessionsnämnden att föreskriva devUlkor för verksamheten som krävs från miljöskyddssynpunkt. Vidare blir bl. a.ML:s regler om tUlsyn tillämpliga på ledningsföretaget. Deima lösning ärenligt min mening att föredra framför utredningens förslag, som innebär att MLöver huvud taget inte skall gälla. Som jag tidigare nänmde är ett rörlednmgsföretag avdet slag som avses i rörlednmgslagen f. n. inte underkastat tiUståndspliktenligt ML. Enligt min mening finns det, bl. a. med hänsyn tUl vad jag i detföljande anför om möjligheter för att med stöd av 20 § NvL meddelaföreskrifter för att begränsa eUer motverka skada på naturmiljön, inteanledning att införa en sådan tiUståndsplikt. Skulle tUlståndspröv-ning enligtML i visst faU framstå som behövlig, har regeringen möjlighet att ikoncessionsbeslut föreskriva att sådan prövning skall ske. I detta sammanhang bör erinras om att desamordningsproblem som kan uppkomma meUan ML och annan lagstiftning f. n. sesöver av utredningen (Jo 1976: 06) om översyn av miljöskyddslagstiftningen. Prop.1977/78: 86 71 dennautredning lagt fram sitt förslag, kan därför frågan om samordning mellan denhär förordade rörledningslagen och ML komma att tas upp på nytt. Vissaav de förut nämnda bestämmelserna i gäller inte företag vartill tillståndhar lämnats enligt ML. Sålunda skall NvL:s bestämmelser om strandskydd ochsamrådsplikt inte tUlämpas i fråga om företag som fått sådant tillstånd. Enligtvad jag har förordat skall koncessionsbeslut vara bindande vid prövningenligt ML. Prövas ett koncessio-nerat rörledningsföretag enligt ML blir såledesföretaget därigenom också befriat från skyldigheten att iaktta bestämmelsernaom strandskydd och samråd i 16 § resp. 20 § NvL. Ifråga om rörledningsföretag, som inte prövas enligt ML, inställer sig frågan omkoncessionsprövning enligt rörledningslagen i likhet med prövning enligt ML kanbefria företaget från skyldigheten att iaktta NvL:s bestämmelser om strandskyddoch samråd. Anledningen till att en prövning erUigt ML har denna verkan är atten mycket ingående prövning av företagets inverkan på naturvårdsintressena skeri miljöskyddsärendet. Den prövning av motstående intressen, som skall ske iett koncessionsärende enligt rörledningslagen, måste av naturUga skäl inriktaspå ledningsföretagets tiUåtUghet i stort. Däremot är det inte praktiskt möjligtatt i koncessionsbeslutet meddela lokalt betonade detaljföreskrifter av detslag som kan aktualiseras vid ett samrådsförfarande enhgt 20 § NvL. Enligt minmening kan därför koncessionsprövningen enligt rörledningslagen inte lämpligenersätta det samrådsförfarande som föreskrivs i 20 § NvL. Koncessionsbeslutenligt rörledningslagen bör emellertid vad gäller företagets tUlåtlighet hasamma bindande verkan vid tillämpning av bestämmelserna i 20 § NvL som etttillstånd enligt ML, Meddelas koncession, skall således vara förhindradatt meddela sådana föreskrifter att ledningsföretaget i praktiken omöjliggörs.Avser koncessionsbeslutet framdragande av rörledning inom strandskyddsområde,skall inte heller kuima vägra undantag från bestämmelserna omstrandskydd eller förena beslut om undantag med sådana vUlkor att det ipraktiken blir omöjligt att utföra anläggningen. Enligt min mening följer redanav 3 § NvL om tillbörlig hänsyn tiU övriga allmänna intressen attkoncessionsbeslutet skall beaktas på detta sätt. Jag anser det således intenödvändigt att ta in en uttrycklig bestämmelse om koncessionsbesluts bindandeverkan vid till-lämpning av bestämmelserna i 16 och 20 §§ NvL. Bestämmelsema i 19 § NvL gör det möjligt förlänsstyrelsen att under vissa fömtsättningar förklara ett område förnaturvårdsområde med verkan bl. a. att kan ge föreskrifter om t.ex. bebyggelse inom området. Strängare föreskrifter beträffande nyttjande avmark kan ges i samband med förordnande om naturreservat enligt 7 och 8 §§ NvL.Varken i fråga om naturvårdsområde eUer naturreservat görs un- Prop.1977/78: 86 72 dantagför företag som har prövats enUgt ML. Anledning saknas därför enligt min meningatt undanta rörledning för vilken koncession har meddelats enligtrörledningslagen. Det får föratsättas att i sitt yttrande tillregeringen i koncessionsärendet inte bara har uppmärksammat att planeradrörledning kan komma att beröra mark som ingår i naturreservat ellernaturvårdsområde utan även har tagit ställning till huruvida undantag frångällande föreskrifter kan medges för att möjliggöra ledningens framdragande. Jag delar utredningens uppfattning att tillståndenligt förordningen om brandfarliga varor inte skall behövas i fråga omrörledning för vilken koncession har meddelats enligt rörledningslagen. Genomlagen (1975: 69) om explosiva och brandfarliga varor (ändrad : 424)har regeringen bemyndigats att i fråga om bl. a. brandfarUga varor meddelaföreskrifter som är påkallade från säkerhetssynpunkt. Bemyndigandet gerregeringen möjlighet att göra behövlig ändring i förordningen. Eftersom koncessionsprövning enligtrörledningslagen som jag nämnde inte medger en detaljreglering avledningsföretaget med hänsyn till dess inverkan på motstående intressen, kan enprövning enligt VL inte avvaras. Det skulle emeUertid kunna övervägas att låtakoncessionsbeslutet bU bindande vid fortsatt prövning enligt VL i vad avserledningsföretagets tillåtlighet. Vattenlagsprövningen skulle med andra ordinriktas på företagets lämpliga utformning med hänsyn tiU motståendeintressen. Det kan i sammanhanget nämnas att vattenlagsutredningen i sittbetänkande (SOU 1977: 27) Revision av vattenlagen Del 4 Förslag tiU nyvattenlag föreslår att beslut enligt 136 a § BL skall vara bindande på dettasätt vid prövning av företaget enUgt VL. n. föremål för beredning inom . Frågan om koncessionsprövningenbör samordnas med prövning enligt VL i nu diskuterad omfattning bör därföranstå till dess att slutlig ställning tas tiU vattenlagsutredningens förslag,Viss samordning bör dock ske. Enligt 2 kap. 40 § VL tillämpas i fråga ombyggande i vatten för bl. a. allmän väg en begränsad tillåtlighetsbedömning. Beträffandesådan väg sker inte någon prövning av företagets ekonomiska nytta. Motsvarandebör enligt min mening gälla även i fråga om rörledning för vilken koncessionhar meddelats enligt rörledningslagen. Bestämmelsema i 136 a § BL, vilka tillkommit förstefter det att utredningen lagt fram sitt förslag, torde som nämnts inte varaav direkt betydelse för framdragandet eller begagnandet av själva ledningen.Den samordning som här måste ske faller således utanför ramen för dettalagstiftningsärende. Sammanfattningsvis förordar jag således när detgäller förhållandet mellan rörledningslagen och annan lagstiftning följande. Rörledningför vilken koncession har meddelats skall inte vara under- 1977/78: 86 73 kastadbestämmelserna om tUlståndsplikt i förordningen om brandfarliga varor men iövrigt skall förordningen gälla. Koncessionsbeslut enligt rörledningslagen blirbindande vid en tillåtlighetsprövning enligt ML och, i vad gäller företagetsnytta, även vid en prövning enligt VL. I övrigt skall både ML och VL iförekommande faU tUlämpas fullt ut. Det innebär bl. a. att ML:s bestämmelserom tillsyn m. m. i princip är tillämpliga också på rörledning. Prövas ett rörledningsföretag,som fått koncession enligt rörledningslagen, även enligt ML blir företagetbefriat från skyldigheten att iaktta bestämmelsema i 16 och 20 §§ NvL omstrandskydd resp. samråd. Har ett koncessione-rat ledningsföretag inte prövatsenligt ML, skall dock nämnda bestämmelser tillämpas. Därvid blir emellertidkoncessionsbeslutet såtillvida bindande att genomförandet av ledningsföretagetinte får omöjliggöras. Koncessionsbeslut ges inte någon formellt bindandeverkan i förhållande till bestämmelserna i om naturreservat ochnaturvårdsområde och inte heller i förhåUande till . Enfaktisk samordning torde dock kunna ske. Utredningen föreslår att koncessionsplikten skallavse rörledningar för transport av råolja, produkt därav eller naturgas. Vidsina överväganden i denna frågan har utredningen uppmärksammat att det i någraländer förekommer rörtransporter över långa avstånd av bl. a. vattensuspensionerav stenkol, malmkoncentrat, fosfater och trämassa. Utredningen avvisar tankenpå att göra rörledningar för transport av fasta ämnen koncessionspliktigaunder hänvisning till att några planer på sådana transporter f. n. inte finnsoch till att erfarenheterna av sådana transporter är så begränsade att behovetav lagstiftningsåtgärder inte kan bedömas. Utredningens förslag till avgränsning avkoncessionsplikten med avseende på typ av ledning har godtagits av de flestaremissinstanserna. i anser dock att det börövervägas om inte rörledningslagen skall göras tillämplig även på rörledningarför transport av vattensuspensioner av bl. a. malmkoncentrat, fosfater och trämassa.Länsstyrelsen påpekar vidare att rörledningar f. n. också används föröverföring av konsumtionsvatten över långa sträckor. Enligt länsstyrelsensmening kan det vara befogat att pröva även tillkomsten och förläggningen avrörledningar för sådana vattenöverföringar. villutsträcka rörledningslagen till att omfatta alla miljöfarliga vätskor ochgaser. När det gäller att avgränsa koncessionsplikten medavseende på typ av ledning delar jag utredningens och remissinstansernasuppfattning att rörledningar för transport av råolja, produkt därav ellernaturgas Prop.1977/78: 86 74 börvara underkastade koncessionsplikt. Den föreslagna avgränsningen är emellertiden aning för snäv. Sålunda kan ur naturgas utvinnas vissa ämnen som äranvändbara bl. a. som bränsle, t. ex. gasol och metanol. Vidare kan olja, gasoch vissa flytande bränslen, t. ex. metanol, framställas på syntetisk väg urflera olika råvaror. Dessa ämnen har i stor utsträckning sammaanvändningsområden och liknande egenskaper som råolja, produkter av råolja ochnaturgas. Enligt min mening bör därför rörledningslagenomfatta rörledningar för transport inte bara av råolja, råoljeprodukter ochnaturgas utan även av produkter av naturgas och alla andra ämnen i vätske-eller gasform som är ägnade att användas som bränsle. Den utvidgning som jagnu förordar i förhållande till utredningsförslaget innebär att rörledningslagenkan tUlämpas även på transport av sådana ämnen som väntas komma att i ökandeomfattning ersätta olja och naturgas under . i har ifrågasatt ominte rörledningslagen bör göras tillämplig också på rörledningar för transportav vattensuspensioner av vissa fasta ämnen och på rörledningar för transportav konsumtionsvatten över långa sträckor. För egen del anser jag att det saknastUlräckligt underlag för att kunna bedöma behovet av lagstiftningsåtgärderbeträffande rörledningar för transport av fasta ämnen. Vad beträffarkonsumtionsvatten vill jag erinra om att i varje fall större uttag av sådant ärunderkastat prövning enligt VL. Rörledningar för transport av konsumtionsvattenkan i övrigt mera sällan ha en sådan ingripande betydelse för samhället att detär motiverat att göra dem koncessionspliktiga. I övrigt innebär utredningens förslag attkoncession i princip skall krävas för framdragande eller begagnande av varjerörledning av angivet slag som har en längd överstigande . Fråndenna huvudregel föreslår utredningen två undantag. Sålunda skall koncessioninte krävas för ledning som nyttjas uteslutande för distributioneller distribution inom hanm- eller industriområde. Vidare skall regeringenbeträffande viss ledning kunna medge undantag från koncessionsplikten. Utredningensförslag till undantag från koncessionsplikten har mött kritik från någraremissinstanser. Framförallt gäller kritiken 20-kilometersgränsen. Kritiken,som framförs av en hovrätt och fyra länsstyrelser, går i huvudsak ut på attgränsen är godtycklig och att även kortare ledningar kan behöva underkastaskoncessionsprövning. ÖB är över huvud taget tveksam tUl den föreslagnabegränsningen av koncessionstvånget. För egen del vill jag anföra följande. Koncessionsplikten bör självfallet omfatta endastsådana ledningar som har eUer kan få en mera påtaglig betydelse från allmänsynpunkt. Det kan t. ex. gälla ledningar som ingriper djupt i beståendeförhållan- Prop.1977/78: 86 75 deninom transportsektorn eller som kan komma i konflikt med väsentliga natur- ochmiljövårdsintressen eller som får betydelsefulla verkningar från försvars-eller beredskapssynpunkt. Av vikt är också bl. a. ledningens inverkan pålokaliseringen av industriföretag, särskilt miljöstörande sådana. Svårigheten ligger i att finna ett lämpligtkriterium för avgränsningen. Jag delar utredningens uppfattning att ledningenslängd i de flesta fall är ett lämpligt kriterium för ändamålet. Förslaget attsätta gränsen vid har godtagits av de flesta remissinstanserna. Ävenjag anser att denna gräns i de flesta fall är lämplig. Det finns emellertidledningar som, även om de skulle vara längre än , inte kan sägas hasådan betydelse från allmän synpunkt att de bör vara underkastadekoncessionsplikt. Utredningen har pekat på bl. a. de ledningar som inom destörsta tätorterna används för distribution av gas avsedd främst förhushållsförbrukning, uppvärmning m. m. Enligt utredningen bör dennagasdistribution, som är en service från kommunernas sida, generellt undantasfrån koncessionsplikt. Tag delar denna uppfattning. För min del anser jag attalla rörledningar som huvudsakligen nyttjas för tillgodoseende av enskUdahushålls behov bör vara undantagna från koncessionsplikten. I likhet medutredningen anser jag vidare att ett generellt undantag bör göras förrörledningar som uteslutande nyttjas inom hamn- eller industriområde. Även medde undantag som jag nu förordar kan det inte uteslutas att längdgränsen 20kilometer i enskUda fall blir för vid. Regeringen bör därför som utredningenhar föreslagit ha möjlighet att för visst fall medge undantag från koncessionsplikten. Utredningens förslag innebär att koncession fårmeddelas endast om ledningen är lämplig från aUmän synpunkt och den som sökerkoncession kan antas vara i stånd att uppfylla med koncessionen förenadevillkor. Förslaget har i denna del biträtts eller lämnatsutan erinran av så gott som alla remissinstanser. Även jag kan i sak anslutamig till utredningens förslag. En fråga som särskUt har uppmärksammats avremissinstansema i detta sammanhang är vad som skall läggas i kravet på attledningen skall vara lämplig från allmän synpunkt. Utredningen anser att en ingående prövning måsteföretas av de olika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. Ytterst ärfrågan om prövningens omfattning och inriktning ett politiskt spörsmål. Av särskildbetydelse härvid är enligt utredningen den statliga transport- ochnäringspolitiken. 1977/78: 86 För egen del anser utredningen attkoncessionsprövningen bör innefatta såväl en granskning avkapitalanskaffnings- och amorteringsplaner för ledningen som en analys avekonomiska och andra förutsättningar och villkor för övriga transportmedelliksom konsekvenserna för dessa vid en överflyttning av transporterna tillledningen. I fråga om ledningar för naturgas bör beaktas att det här är frågaom övergång till en ny energikälla som kan få stor betydelse. Ett viktigt led i koncessionsprövningen är vidareenligt utredningen att bedöma om det transportbehov som den sökta ledningenskall tillgodose lämpligen kan tillgodoses genom en ledning som redan finns.Utredningen finner det också angeläget att söka hindra att man i framtidenmåste bygga en ledning parallellt med den som är föremål förkoncessionsprövning till följd av att denna fått för liten kapacitet. Kan ettökat transportbehov förutses, inställer sig frågan om koncessionsmyndighetenskall kunna kräva att ledningen byggs för en större kapacitet än sökanden harbegärt. I den mån planpolitiska synpunkter blir aktuella,bör enligt utredningen övervägas i vad mån ledningen inverkar på förefintligaplaner för det med ledningen avsedda konsumtionsområdets utbyggnad och utveckling. Från försvarssynpunkt bör ledningen enligtutredningens mening prövas bl. a. med hänsyn till de strategiska och andrakrav som ställs från totalförsvarets sida. bör beaktas vilkamöjligheter som finns att hålla en tillräcklig beredskapskapacitet av andratransportmedel, som efter ledningens tillkomst kanske inte kan utnyttjas,liksom kostnaderna härför. Utredningen anser det inte möjligt att ge någraallmänna riktlinjer för prövningen i vad avser ledningens inverkan på natur- ellermiljövården. Flera remissinstanser tar upp frågan om vilkaintressen som bör beaktas vid prövningen av en lednings lämplighet. Iallmänhet framförs inte någon direkt kritik mot vad utredningen har anfört ifrågan. Remissvaren är snarare uttryck för att de olika remissinstansernaföreträder skilda ansvars- och intresseområden. I stor utsträckning önskar sålundade remissinstanser som har yttrat sig i frågan framhålla den särskilda viktenav ett visst allmänt intresse. Kritik har däremot riktats mot vad utredningenanfört om de krav som bör ställas på en lednings kapacitet och önskvärdheten avatt undvika paraUella ledningar. och bedömer det som praktiskt taget omöjligt att precisera ettframtida transportbehov utifrån sådana eventuella framtida transportörers sidasom vid koncessionsansökningen inte har kunnat manifestera sitttransportintresse. Att redan från början utföra en enda ledning för kapacitetsom kan an- Prop.1911fl8: 86 77 tastäcka transportbehovet till ett visst konsumtionsområde framstår därför som föga realistiskt eller lämpligt.