prop · G103159 · 1977-12-31 00:00:00 — Ombefrielse för vissa befattningshavare eller yrkesgrupper från fullgörande av civilförsvarsplikläger regeringen meddela bestämmelser. Förklararcivilförsvarspliklig alt Förklarar clvilförsvarspllktig atl bruk av vapen mot annan skulle för öveiyägi bruk av vapen mot annan ej honom medföra djup samvetsnöd och är förenligt med hans personliga gör han genom intyg av minsl två allvariiga övertygelse och gör han trovärdiga personer sannolikt, alt genom intyg av minst två trovärdiga hans samvetsbetänkligheter äro all- personer sannolikt, all hans instäU- varligt grundade, må Ijänslgöring ning UU vapenbruk är allvarligt grun- Inom ordnings- och bevaknings- dad, må tjänstgöring inom ordnings tjänsten Icke åläggas honom. och bevakningstjänsten icke åläggas Då civilförsvarsplikligförsta gången gjort framställning, som avses 1 andra slycket, skall han intilldess ärendet slutligt avgjorts vara fri från skyldighet att tjänstgöra inomordnings- och bevakningstjänsten. Dennalag träder i kraft Lagom ändring i allmänna tjänstepliktslagen (1959:83) Härigenomföreskrives i fråga om allmänna Ijänslepliktslagen (1959:83)' delsall i 2 § ordet "krigsmaklens" skall bytas ul mot"försvarsmak-lens", tp/saU i 1,3-5,8,9,14,16,18-21,23,26 och 27 §§ ordet "Konungen" i olikaböjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form, delsatt 11 § skall ha nedan angivna lydelse. Densom på gmnd av värnplikt Den som på gmnd av värnplikt ellercivilförsvarsplikltages i anspråk ellercivilförsvarsplikt tages i anspråk förIjänslgöring vid krigsmakten är för tjänstgöring vid,/orsvfl/swafcre« är undantagenfrån tjänsteplikt, så ock undantagen från tjänsteplikt, så ock civilförsvarspliklig under lid då civilförsvarspliklig under tid då tjänstgöring i civilförsvaret utgör tjänstgöring i civilförsvaret ulgör hinderför tjänstepliktens fullgöran- hinder för tjänstepliktens fullgöran- 'Senaste lydelse av Från tjänsteplikt är även den undantagen som fullgör vapenfri tjänst. Den som är anställd hos staten eller vid polisväsendet må endasl i den omfattning Konungen föreskriver åläggas allmän tjänsteplikt. Från tjänsteplikt är även den undantagen som fullgör vapenfritjänst eller samhällsljänsi enligt lagen (1977:00) om samhällstjänst. Densom är anställd hos staten må endasl i den omfattning regeringen föreskriveråläggas allmän tjänsteplikt. Beträffandeden som eljest är anställd hos kommun, landstingskommun eller hos annan, varsverksamhet har betydelse för ändamål som i 2 § sägs, ägerarbetsmarknadsstyrelsen 1 särskilt fall eller allmänt föreskriva alt sådanperson ej må åläggas allmän tjänsteplikt. Om synneriigaskäl därtill föreligga, må eller länsarbetsnämndmedgiva befrielse tills vidare från fullgörande av tjänsteplikt. Dennalag träder i kraft \Q 1977/78. Prop.1977/78:159 146 Närvarande:f d. justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet , justitierådetKnutsson. Enliglprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till 1. lag om ändring i lagen(1966:413) om vapenfri tjänst, 2. lag om ändring ivärnpliktslagen (1941:967), 3. lag om ändring icivilförsvarslagen (1960:74). Förslagen har inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn . Förslagen föranlederföljande yttranden: Förslagettill lag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst Delankommer icke på lagrådet all uttala någon mening i politiska värderingsfrågor.Om emellertid de politiskl ansvariga angivit de gmndsatser enligl vilka enfråga skall lösas och i sådant syfte utarbetat lagförslag, ligger del inomlagrådels kompetensområde atl undersöka huruvida lagförslagen förverkligar denangivna målsättningen. Det är sålunda icke lagrådets sak alt yttra sig omordningen för rikets försvar, t. ex. om skall ha ett värnpliklsförsvareller ett försvar byggt på yrkesanställda. Däremot finns utrymme för enbedömning från lagrådets sida om de remitterade lagförslagen kan ansestillgodose de principer för försvaret som läggs fast i remissprolokollet. Iremissprotokollet anges alt militära försvar nu bygger på allmänvärnplikt. Departementschefen understryker alt denna aren tung personlig bördaför den manliga befolkningen i fred och särskilt under krigslid. Enligtdepartementschefen är målsättningen atl den allmänna värnplikten skallupprätthållas och förbli grunden för det militära försvaret. skallenligt remissprotokollet alla som är berättigade till vapenfri tjänst få sådantjänst. Genom de föreslagna lagreglerna skall det nu bli lättare än förut attfå värnpliktstjänstgöring utbytt mot vapenfri tjänst. Departementschefenulgår från den vid 1976/godtagna principen atl varje medborgareskall fl tillfälle bidra till landels försvar och att 1977/78:159 147 vårttotalförsvar skall bygga på värnplikt, civilförsvarsplikl och andratjänstgöringsskyldigheter. Del är inom denna ram som värnpliktsljänsl skallkunna bytas mot vapenfri tjänst. Den senare avses i huvudsak komma allfullgöras utanför försvarsmakten. Alt erhålla vapenfri tjänst i stället för värnpliktsljänslbetecknas i remissprolokollet som en förmån. De remitteradelagförslagen avser inte alt formelll Införa valfrihet mellan all göra tjänstsom värnpliktig och atl göra vapenfri tjänst. Emellertid sägs atl var och ensom begär vapenfri tjänst bör erhålla sådan, såvida icke påtagliga skäl lalardäremot. Som enda förutsättning för tillstånd lill utbytet gäller all bruket avvapen mot annan icke är förenligt med sökandens allvariiga personligaövertygelse, dock alt övertygelsen skall vara av viss styrka. Den väsentligabevisningen om all sökanden har en sådan övertygelse tankes hans eget påståendehärom skola utgöra. Uppenbariigen kan det lägel inträffa alt alla eller i vartfall en slor del av männen i värnpliktig ålder tillägnar sig den ifrågavarandeövertygelsen. Gruppen värnpliktiga minskar i motsvarande mån och kan heltförsvinna. De två principerna, denena om allmän värnplikt och den andra om full frihet för dem som molsäller sigbruket av vapen mot annan att icke behöva göra värnplikt, är logiskt selloförenliga. Del är så självklart alt del kan synas onödigt alt påpeka.Departementschefen är väl medveten härom. Han avslutar den allmänna delen avsitt anförande med atl uttala atl den lösning som väljs måste ge en rimligbalans mellan å ena sidan säkerhels- och försvarspolitikens krav påuppoffringar av medborgarna och å andra sidan behovet av skydd för denenskildes integritet och åsiktsfrihet. Denrimliga balans som gör att systemet trots de inbyggda motsättningarna kanpraktiskt fungera åsladkommes emellertid knappast genom reglerna ivapenfrilagen. 1 stället är balansen en funktion av vissa yttre faktorer, frånvilka lagstiftaren lyst utgått såsom varande permanenta. Sålunda förutsätts attde som önskar vapenfri tjänst är en numerärt obetydlig grupp och all den bestårav personer som avviker från det normala beteendemönstret hos landets värnpliktiga.Del är därför möjligt alt bortse från gruppen när det gäller det militäraförsvarets utformning på värnpliktens gmnd. Hela anordningen står och fallermed alt rådande förhållanden i dessa avseenden beslår i stort selloförändrade. Förhoppningarna härom synes emellertid utgöra en utomordentligtbräcklig grund för den eftersträvade balansen. Förstmåste påpekas atl vapenfrilagen är utformad så gott som hell med tanke påfredslida förhållanden. Av hänvisningen i 5 § vapenfrilagen lill 28 §värnpliktslagen framgår alt lagen gäller oförändrad även under beredskapsförhållandenoch krig. Under dessa förhållanden blir värdet av förmånen all fl göra vapenfritjänst särskilt påtagligt. De värnpliktiga sänds då till en krigsskådeplats,medan de som är vapenfria ijänslpliktiga flr stanna kvar i hemorten, kanske isina vanliga sysslor, eller i vart fall göra tjänst under Prop.1977/78:159 148 mindreriskfyllda förhållanden än sina vämpliktiga kamrater. Alternativet vapenfritjänst kan då fl slor dragningskraft. Reaktionsmönstren i sådana utsatta lägenkan dock komma att variera och även växla snabbt. Å ena sidan kan förhållandenavara sådana atl bruket av vapen mot annan för de allra flesta framstår som enuppenbar nödvändighet. Å andra sidan kan för många önskemålen om atl underrådande omständigheter för egen del undvika de personliga offer som krävs heltväga över. Vilka strömningar som i olika situationer får Övertaget är omöjligt atlförutse och beror på en rad faktorer helt utanför vapenfrilagens räckvidd. Vapenfriulredningenhar kort berört frågan (se SOU 1977:7 s. 147-148). Medvilket ensidigt hänsynstagande till fredstida förhållanden lagen utformatsvisar stadgandet i 3 § vapenfrilagen. Enligl denna bestämmelse blir värnpliktig,som ansöker om vapenfri tjänst, därmed frilagen från vapenövningar ochskyldighet atl bära vapen eller ammunition. Tillämpad vid mobilisering ellereljest vid någon form av beredskapsinkallelser sätter bestämmelsen, om en merabetydande del av dem som inställer sig för tjänstgöring begärvapenfri tjänst, hela vårt försvar ur funktion. Vadgäller fredstida förhållanden har på sitt sätt ett nytt läge inträtt i och med1974 års regeringsforms ikraftträdande. Enligl den bygger vår folksly-relse påfri åsiktsbildning (1 kap. 1 § regeringsformen). Båda de tvål och för sigoförenliga principerna, den ena om allmän värnplikt och den andra om skydd föråsiktsfriheten vad gäller bruk av vapen, är likvärdiga. Den ena kan icke ansesrepresentera en avvikelse i förhållande lill den andra. Vinner de krafter iopinionsbildningen som motsätter sig varje bruk av vapen mot annan vidsträcktgehör bland de värnpliktiga, kan värnpliktsförsvarei icke bestå. Begränsas återantalet av dem bland de värnpliktiga, som hyser denna övertygelse, lill alt somhittills utgöra blott några H procent av samtliga, fortsätter värnplikten allkunna vara underiag för vårt militära försvar. Ensnabbi fortskridande förskjutning i opinionsbildningen lill förmån för dengrupp som anser bmk av vapen mot andra personer föregen del olillålligt ler sigicke osannolik. Motviljan mot all bruka vapen mot andra människor torde varamyckel allmänt spridd och djupt rotad hos huvuddelen av vår befolkning.Gränslinjen mellan vapenvägrare och andra synes gå vid om man anser vapenvåld isista hand tillålligt för skydd av vissa värden - 1. ex. det egna livet elleranhörigas liv - mot dem som icke hyser några betänkligheter atl bruka vapenvåldföratt nå sina syften. Svenskarna lever i ett samhälle där fråga ompersonligt bruk av vapen mot annan för de flesta aldrig blir något praktisktproblem. Frågan om vapenvåld blir därför lätt overklig och teoretisk. Detbehövs ej så myckel för all uppfattningen om vapenvåldets olillållighel underalla omständigheter blir godtagen i alll vidare kretsar. I vilken omfattningsamhället kan ingripa i och söka påverka opinionsbildningen på delta fällsynes ovisst. 1977/78:159 149 Konklusionenblir alt den balans mellan principen om allmän värnplikt och respekten för denenskildes åsiktsfrihet, som departementschefen flr förmodas anse vara uppnådd ide remitterade förslagen, måste betraktas som en chimär. existerande balansär resultatet icke av lagreglernas uppbyggnad och inbördes sammanhang utan avden synnerligen tillfälliga relationen som jusl nu råder mellan antalet av demsom är beredda all medverka i ett försvar med vapen och antalet av dem som föregen del motsätter sig detta. Denna balans kan förutses komma atl rubbas, ivarje fall då det verkligen blir fråga om all i krig brukavapen mot andra människor. Frånlagrådels horisont kan det vara befogat atl varna lagstiftaren för atl tro genom de remitterade lagförslagen bidragit till den sökta balansenmellan principen om allmän värnplikt och respekten för enskilds åsiktsfrihet. 11§ vapenfrilagen föreskrivs atl värnpliktig under vissa angivna förutsättningaräger erhålla tillstånd atl fullgöra vapenfri tjänst i stället för värnpliktstjänstgöring.Enligl 10 § prövas ansökan om tillstånd av vapenfrinämnden. Några mera ingåendebestämmelser om prövningen ges inte i lagen och upptas inle heller i detremitterade förslaget. Såväl den gällande som den föreslagna lagtexten måsteemellertid anses innebära all tillstånd lill vapenfri tjänst förutsätter altnämnden vid sin prövning finner atl villkoren för sådant tillstånd enligl I §är uppfyllda. Departementschefen slår också i remissprotokollet fast atttillstånd lill vapenfri tjänst inte heller i fortsättningen skall kunnabeviljas utan atl del genom någon form av prövning klariäggs all sökandenuppfyller villkoren för sådant tillstånd. Enliglnuvarande ordning grundas vapenfrinämndens prövning på en utredning, innefattandebl. a. en tämligen utföriig redogörelse för vad sökanden vid samtal medutredaren har uppgivit om sin person och sin inställning till bruk av vapensamt ell sammanfallande utiåtande, som i regel upptar utredarens förslag lillbeslut i ärendet. Även i det förfarande som enligt remissprolokollet skalltillämpas i fortsättningen ingår ell samtal mellan sökanden och en särskildutredningsman. Vid detla samtal skall sökanden ges möjlighet att redogöra förskälen till all han inle vill bruka vapen. Däremot är del lämnai öppet omutredaren skall försöka förmå honom atl lämna en redogörelse för del fall atthan inle självmant . Efler samtalet och sedan viss betänktelld har gåtttill ända skall sökanden, om han vidhåller sin ansökan, skriftligen bekräftaalt han har sådan inställning som fordras för bifall till ansökningen. Ommöjligt bör också företes intyg från person, som Prop.1977/78:159 150 kanantas ha god kännedom om sökandens förhållanden, vilket ulvisar att sökandeninför denne har upprepat sin övertygelse. Något obligatoriskt krav på sådantintyg uppställes emellertid inle. Del i remissprolokolletbeskrivna prövningsförfarandet kan synas leda lill aU vapenfrinämnden i vissafall tvingas la ställning lill en ansökan om tillstånd lill vapenfri tjänstutan annal underlag än ansökningen och sökandens efler vederbörlig betänketidavgivna skriftliga bekräftelse av sin inställning. Departementschefensuttalande atl en ansökan bör bifallas, om inle påtagliga skäl talar mot detla,torde avse även sådana fall. Huruvida sökandens ovillighet att närmare redovisaskälen för sin ståndpunkt inför utredaren eller avsaknaden av särskilt intygskall innebära att påtagliga skäl mot bifall anses vara för handen framgår ejav remissprolokollet. Del ligger i sakens naturalt man, när det gäller alt bedöma en så djupt personlig fråga som någonsinställning till bruk av vapen mot andra människor, 1 allmänhet är hänvisadtill att bygga på vad han själv uppger. Den prövning del kan bli fråga om Hr iregel gå ut på all söka klargöra om den inställning sökanden deklarerar är sådjupt förankrad i hans person atl man kan tala om en allvarlig personligövertygelse. Det utredningsförfarande som f n. tillämpas syftar till all geunderlag för en sådan prövning. Med del förfarande som anvisas i remissprolokolletblir utrymmet för en reell prövning mera begränsat än del nu är. Man synes dockeftersträva all få fram mera material för prövningen än enbart den skriftligaansökningen och bekräftelsen, vilka ju kan vara tämligen intetsägande.Osäkerhet vållas emellertid av uttalandet all vapenfrinämnden vid prövningenbör utgå från atl ansökan är allvarligt menad och all den bör beviljas om inlepåtagliga skäl talar mot detta. Skulle därmed avses att sökandens naknapåstående om alt bruk av vapen är oförenligt med hans allvariiga personligaövertygelse i allmänhet bör godtagas utan någon prövning av påståendetssannolikhet, måste uttalandet sägas slå i strid mot såväl lagtexten i 1 § (märksärskilt uttrycket "om del kan antagas etc") som den på flera ställeni remissprolokollet uttryckta tanken all ansökningen skall prövas i sak. Lagrådet anser sigemellertid kunna utgå ifrån atl en verklig sakprövning av ansökningen åsyftasoch skall komma till stånd, låt vara atl sökandens bevisbörda för styrkan avden övertygelse han hävdar inle böra vara tung. Utredaren, som ju skllsammanträffa med sökanden, har möjlighet all skaffa sig ett intryck av omdennes påstådda övertygelse är äkta eller ej. Icke minsl på denna väg kan ellbredare underiag för prövningen erhållas. Underfömlsätlning att paragrafen är avsedd att ha den innebörd som lagrådet nuangivit har lagrådet inle någon erinran mot förslaget i denna del. Skulledäremot avsikten vara att binda vapenfrinämndens prövningsfrihet på visst sätl,torde detla böra komma lill klart uttryck i lagen. 1977/78:159 151 1lagrådsremissen föreslås en utbyggnad av stadgandet 1 nuvarande 3 § andrastycket lagen om vapenfri tjänst. Enligt denna regel gäller all den, som förstagången ansöker om vapenfri tjänst och då är i värnpiiklsljänstgöring, ickevidare flr övas i bruk av vapen eller åläggas bära vapen eller ammunition. Som jag påpekatinledningsvis, är denna regel tillämplig inte endast vid sådanvärnpliktstjänstgöring som ingår i utbildningstiden ulan även vidberedskapsövning och vid tjänstgöring under sådana förhållanden som anges i 28 SVpIL, dvs. då rikets säkerhet är hotad eller 1 ett krigsläge. Denna aspekt avregeln synes icke ha blivit närmare berörd vid paragrafens tillkomst. Avmotiven (prop. 1966:107 s. 52) alt döma har lagstiflaren haft i tankarna hurman skall förfara om någon i fredslid under den i 27 § 1. VplL angivnautbildningstiden ansöker om vapenfri tjänst. Däremot har vapenfriutredningbehandlat paragrafens tillämpning även 1 krig (SOU 1977:7 s. 148-150).Utredningen ulgår emellertid i sina förslag från atl del i krig eller underberedskap blott blir fråga om några enstaka personer som ansöker om vapenfritjänst. Delförefaller som om man icke velat uppmärksamma de konsekvenser som bestämmelsenkan föranleda exempelvis vid inkallande lill tjänstgöring enligl 28 § VpIL. Delhar redan nämnts all, om vid mobilisering inkallade värnpliktiga i större ellermindre antal ansöker om vapenfri tjänst, en påbjuden mobilisering isjälva verket omintetgörs. Följderna av bestämmelsen, därest de värnpliktigaunder krig i stort anlal helt lagligt begär vapenfri tjänst, är svåra allöverblicka. totalt sammanbrott kan inträda. En regel, som har dennaInnebörd, stämmer icke överens med den 1 remissprotokollet uttalademålsättningen om värnpliktens fortsalla upprätthållande som gmndval för detmilitära försvaret. Nuföreslås en utvidgning av stadgandets tillämpningsområde. Del synes rimligtatt, innan så sker, de allmänna konsekvenserna av stadgandet förden allmännavärnpliktens upprätthållande närmare granskas. Underrubriken vid vägran gör departementschefen vissa uttalanden ompåföljd för vägransbrolt, vilka han själv betecknar som riktlinjer. Del kanförtjäna påpekas all dessa uttalanden givetvis inte kan vara bindande fördomstolarnas rättstillämpning. Sanktionssystemet av en kombination av straffrättsliga påföljder Prop.1977/78:159 152 ochbeslul av regeringen i frågor om förnyad inkallelse av den som har vägrat Ijänslgöring.Domstolarnas straffmälning är nu anpassad lill atl vägrare normall kallas inytterligare två gånger. Ändras denna praxis, vilket departementschefen finnermotiverat, måste del fl återverkningar på straff-rättstillämpningen. Del ärdärför naturiigt all ta upp sanktionssystemet till diskussion i dettalagstiftningsärende, och man bör kunna räkna med alt domstolarna tar intryck aven sådan diskussion. Enligl den ordningdepartementschefen anvisar bör vägransbrotl första gången bestraffas med villkoriigdom jämte böler. Härefter bör ny inkallelse kunna äga rum. Om den inkalladeäven vägrar all tjänstgöra bör han dömas till ett kännbartfängelsestraff, normalt . Efler en sådan dom bör han inlevidare inkallas. Del är ulan tvivel enfördel om man kan komma ifrån systemet med upprepade inkallelser och flerakorta frihetsstraff. Del är önskvärt alt nuvarande slentrianmässiga bedömningkan ersättas av ell mera nyanserat påföljdsval. I många fall, kanske särskiltdå del första vägransbroitet begås i samband med Inställelse tillgrundutbildning, framstår den av departementschefen anvisade ordningen somlämplig. Det kan emellertid också länkas situationer då del knappast finnsanledning all välja villkorlig dom som påföljd för en förslagångsvägran.Omständigheterna kan exempelvis vara sådana atl det helt saknas anledning räknamed all den tilltalade kommer alt ändra inställning i händelse av en nyinkallelse, eller det kan slå klart all vägran inte bottnar i någotprincipiellt betingat motstånd mot tjänstgöringen utan endast är ett sätt allskaffa sig anstånd med denna. Del är ingalunda uteslutet all även ifortsättningen redan en första vägran bör leda till dom på fängelse. Åtminstoneom ell jämförelsevis långt sådant straff döms ut kan detta ge regeringenanledning alt bestämma atl någon ytteriigare inkallelse inte skall äga rum. Förden som underiåter att fullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänstfinns slraffregler för krigsman i 21 kap. och för vapenfri tjänstepliktig1 14 § lagen om vapenfri tjänst. 1 dessa straffbestämmelser har angivits vissapåföljder, t. ex. i nämnda 14 § böter eller fängelse i högst sex månader.Strafflatituderna för brott som innefattar vägran att fullgöra värnpliktsljänsl,l. ex. lydnadsbrott, undanhållande och rymning, omfattar böter, disciplinstraffoch fängelse i högst . Totalvägran är sålunda icke något enhetligt broll. 1 lagrådsremissen angesprecist vilka påföljder föredragande departementschefen anser atl domstolarnaskall utdöma vid tillämpning av dessa olika straffbestämmelser. Vidförstagångsbrott föreslås vägraren, oavseti vilket brott det gäller, skola ådömasvillkoriig dom och bör i Prop.1977/78:159 153 normalfallenådömas fängelse 1 minsl . övriga medlemmar framhåller, är här fråga om ett samspel mellandomstolarnas ådömande av straff och regeringens beslutande om suspension avtjänsteplikt. Jag har för min del funnit mig icke kunna tillstyrka altregeringen ges befogenhet atl besluta härom (se yttrande vid 46 § VpIL). Fördenhändelse regeringen fårdenna befogenhet, kan jag ansluta mig till vad lagrådelsövriga ledamöter yttrat i förevarande del. Härutövervill jag erinra om föreskriften i II kap. 2 § regeringsformen alt ingen myndighet,ej heller , flr bestämma hur domstol skall döma i del enskilda falleleller hur domstol i övrigl skall tillämpa rättsregel i enskilt fall. I remissprolokolletföreslås icke att skall bestämma hur domslolama skall förfara vid straffuimälningenvid tillämpning av de aktuella lagmmmen i fall av vägran all göra värnplikteller vapenfri tjänst. Emellertid åsyftar uttalandena 1 protokollet att sökabinda domstolarna vid en viss önskad rättstillämpning. Regeringoch riksdag måste självfallet kunna anföra synpunkter av generell naturbeträffande domstolarnas straffmälning i samband med slraftbesläm-melsersanlagande och nya kriminaliseringar. Om regering och riksdag 1 andra fallbeträffande gällande räll i myckel preciserad form anger lämplig straffmälningför typfall, om än ulan nämnande av ell visst verkligt fall, kan dessa organkomma all fariigt närma sig del för dem enligl 11 kap. 2 § regeringsformenförbjudna området. Beträffandedenna paragraffårjag hänvisa till vad jag anför beträffande 46 § VpIL. Förslagettill lag om ändring i värnpliktslagen (1941:967) ,och : Vi lämnar detta förslag ulan erinran. Iremissprolokollet förutsattes all den befolkningsgrupp som omfattas av denallmänna värnplikten skall medverka i totalförsvaret, i första hand somvärnpliktiga i det militära försvaret men i andra hand - om fömtsättning därförföreligger - som vapenfria tjänsteplikliga. Del är här fräga om personligatjänsteplikter, vilkas fullgörande det knappast går all framtvinga mot denberördes vilja. Del går inte alt genomföra Ivångsverkslälllghet pä Prop.1977/78:159 154 sammasätl som beträffande ekonomiska prestationer. Lagstiflaren har därför sompåtryckningsmedel främst måst lita till kriminalisering av underlåtenhet attfullgöra förpliktelserna. Vägran att medverka i värnpliktstjänstgöring av densom är skyldig att fullgöra sådan eller i vapenfri tjänst av den som fltttillstånd till sådan tjänst, s. k. tolalvägran, föranleder därför straffpåföljder.