prop · G10372 · 1977-12-31 00:00:00 — Utredningen har föreslagit att beslutom förfogande som har meddelats för försvarsmaktens behov inte får överklagas.Som skäl härför har uiredningen anfört all del i sådana fall gäller tillfälligaoch lokala behov som inte tål uppskov. Beslul om förfogande för försvarsmaktensbehov måste därför i allmänhet gå i verkställighet . Utredningensslällningstagande har kritiserats av riksvärderingsnämnden, som anser att detförhållandet att verkställigheten av beslul måsle ske inte i och försig utgör bärande skäl för att inle rältsenligheten av bestulet skall kunna bliföremål för överprövning. Jaganser alt vad riksvärderingsnämnden har anfört bör beaktas, 1 enlighet härmedföreskrivs att talan mot beslut om förfogande som har meddelats av annan änregeringen får föras hos regeringen genom besvär. Också beslul om disposiiionsförbudkan överklagas, I fråga om besvärstid m, m, gäller 12 S förvaltningslagen, Kraveipå skyndsamhei i verkslälligheten av beslul om förfogande och disposiiionsförbudtillgodoses genom en bestämmelse att beslutet länder lill Prop.1977/78:72 96 efterrättelseutan hinder av anförda besvär, om inte annal föreskrivs i beslutet. Skyldighetenligl 12 S att låla eller vidta ändring m, m, av egendom som omfattas avförfogande föreskrivs genom förfogandebeslut och kan alltså omprövas genom allbesvär anförs enligt denna paragraf Ersättning(17 S) 1 detta avsnitt fastslås rätten till ersäitning. Förstaslyckel motsvarar i huvudsak 5 S i utredningens förslag och slår fast alt ersättningskall utgå vid förfogande enligt grunder som närmare anges i lagen, Ävparagrafens andra siycke framgår all ersättningen skall utges av den för varsräkning beslutet om förfogande har meddelats. Vidare innehåller paragrafen enbestämmelse fördel fall all förfogande sker för annans räkning än slatens ochdenne inte utger ersättningen. Då förståten på begäran träda in och betalaersättningen. Sådan begäran kan göras a den som har rätt till ersättningeneller del därav(jfr, 42 S), Vad staien sålunda har utgett, för staten krävaåter av den ersättningsskyldige. Motsvarighet till denna regel saknas iutredningens förslag men finns i 24 S andra stycket allmänna förfogandelagen, Värderingsnäninder(18-28 SS) tdetta avsnitl har lagils in bestämmelser om värderingsnämnder som i huvudsak överensslämmermed motsvarande regler i 18-27 SS i utredningens lagförslag, Iförsta stycket anges att del för handläggning av ersätlningsärenden skallfinnas en central värderingsnämnd (riksvärderingsnämnden) samt lokalavärderingsnämnder lill det antal och med de verksamhetsområden som föreskrivsav regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Något angivande avvilka slags lokala nämnder som skall finnas har inte skett. Det innebär å andrasidan inte att nuvarande system med särskilda nämnder för viss sorls egendomfrångås. Om del anses praktiskt, kan även enligt den nu föreslagna ordningeninrättas t, e>;, särskilda bilvärderingsnämnder. i andra slycket öppnas möjlighel alt för handläggning aversättningsärenden rörande visst slag av egendom inrätta riket, kan vara en praktisk lösning när detgäller värdering av egendom som fömtsätter speciell kunskap hos värderingsnämnden,t, ex. oljeprodukter, t fråga om sådan särskild nämnd gäller vad Prop.1977/78:72 97 somföreskrivs om riksvärderingsnämnden. Det innebär även alt beslut av densärskilda nämnden inte kan överklagas (jfr 40 S). Idenna paragrafs försia stycke har tagits in reglerom riksvärderingsnämndenssammansättning. Avandra stycket framgår att varje ledamot skall ha en eller flera ersättare.Bestämmelserna i 20-23 SS om ledamot skall gälla också för ersättare. Enligtförsta styckei utses ledamöierna i riksvärderingsnämnden av regeringen. Iandra stycket har tagits in regler om behörighetsvillkor för ledamot. Av dessa framgårbl.a. alt ordföranden och ytterligare en ledamot skall vara jurist och haerfarenhet som domare, I överensslämmelsemed vad som gäller för ledamöter av vissa andra nämnder och liknande organ med judiciellauppgifter och med hänsyn till riksvärderingsnämndens slällning som högstainstans föreskrivs i denna paragraf att ledamot i nämnden skall ha avlagt domaredinnan han börjar tiänstgöra i nämnden. I klarhetens intresse bör framhållas attriksvärderingsnämnden inte är en domstol. 1paragrafen föreskrivs att bestämmelserna i 4 kap. om jäv motdomare skall tillämpas på ledamot i riksvärderingsnämnden. F. n. finns reglerom jäv mot ledamot i värderingsnämnd i 15 § rekvisitionsförordningen. Dessaregler gälter för ledamot i såväl riksvärderingsnämnden som lokalvärderingsnämnd. 1första stycket föreskrivs att riksvärderingsnämnden är beslutför, närordföranden och minst tre andra ledamöter är närvarande. Äv föreskriften i 19 styckei att bestämmelserna i 20-23 SS om ledamot skall gälla ävenersättare följeratl del för beslutförhet räcker med alt ersättare förordföranden dellar i dennes ställe. Ifråga om omröstning i riksvärderingsnämnden har i andra styckei tagits in enhänvisning till 16 kap. . I 3 S i detta kapitel föreskrivs bl.a. att den mening blir gällande som omfattas av mer än hälften av ledamöternaeller, vid lika röstelat, den mening som ordföranden biträder. 7Riksdagen 1977/78. Prop.1977/78:72 98 Denav utredningen föreslagna föreskriften av den innebörden behöver därför inteskrivas in i förfogandelagen, Paragrafenger möjlighet för regeringen att föreskriva att riksvärderingsnämnden skallarbeta på avdelningar. Varje sådan avdelning är behörig att ta upp allaärenden, som riksvärderingsnämnden handlägger. Paragrafeninnehåller regler om lokal värderingsnämnds sammansättning. a. bestämmelser som uiredningen har tagit in i 20 och 21 SS isitt förslag till förfogandeförordning. Den av utredningen föreslagna regeln omatt ledamot i lokal värderingsnämnd inte skall ha fyllt torde varaobehövlig och har därför inte tagits med i denna paragraf Sveahovrätt har satt i fråga om inte ordförande i lokal värderingsnämnd bör varadomare eller åtminstone jurist. Enligt min mening finns det inte anledning attkräva juridisk utbildning hos ledamot i lokal värderingsnämnd. Liksomdet inte är tillåtet alt vara nämndeman i hovrätt och tingsrätt börinte heller någon kunna vara ledamot i riksvärderingsnämnden ochlokal värderingsnämnd. härom har tagils in i paragrafen. Beträffandeden som tiänstgör som ledamot i lokal värderingsnämnd innehåller delremitterade förslaget lill förfogandelag inte någon jävsbestämmelse. Dettainnebär att jävsreglerna i 4 och 5 SS förvaltningslagen blir tillämpliga på ledamoti sådan nämnd. Enligtförsia stycket krävs för beslutförhet alt lokal värderingsnämnd är fulltalig. Enliglandra stycket gäller samma omröstningsregler i lokal värderingsnämnd som i riksvärderingsnämnden. 1paragrafen, som har motsvarighet i 19 S rekvisitionsförordningen och 27 S iutredningens förslag, föreskrivs att statens rätt bevakas inför värderingsnämndav ombud som utses av regeringen ellerav myndighet som regeringen beslämmer.Det är inget som bind rar att samma ombud för statens lalan inför Prop.1977/78:72 99 lokalvärderingsnämnd och riksvärderingsnämnden. Praktiska skäl tatar dock mångagånger för att olika ombud utses. Dennaparagraf är endasl tillämplig vid förfogande för statens räkning. Om förfogandegörs för annans räkning än statens, får denne själv bevaka sin rätt införvärderingsnämnden, Ersäiiningsgrunder(29-37 SS) Avsnittetinnehåller bestämmelser om de grunder enligt vilka ersäitning skall bestämmas.Som framgår av vad som har anförts i den allmänna motiveringen föreslås intenågra väsenttiga ändringar i gällande regler. Dennaparagraf innehåller bestämmelser om ersättning för egendom som tas i anspråkmed äganderätt. Bestämmelserna har sin motsvarighet i 31 S utredningensförslag, 11 S rekvisitionslagen och 18 S första stycket allmännaförfogandelagen. Paragrafeninnebär all ersättning för egendom som avstås ulgår med belopp, som prövasskäligt med hänsyn till nödvändiga kostnader vid framställning eller återanskaffningav sådan egendom. En måttstock vid bedömningen av ersättningsfrågan bör iprincip vara vilka kostnader som skutte uppstå i ett företag som har nått enrimtig grad av rationalisering, I kostnaderna vid framställning av egendomingår utgifter för råvaror, ersättning åt anställda för deras arbetsinsats,avskrivning på byggnader och inventarier, allmänna förvaltningskostnader ochandra omkostnader. I "nödvändiga kostnader" ingår också ersättningför företagarens egen arbetsinsats samt förräntning av det av företagaren investeradekapitalet. Vad som i dagligt tal benämns företagarvinsl eller handelsvinstersätts däremot inte särskilt ulan förs under förräniningsposten, sominbegriper ersättning bl, a, för den risk företagaren står. Härjämte börbetonas att, eftersom utgående ersättningar omfattar endasl nödvändigakostnader, gottgörelse inte utgår för indirekta skador eller förluster. Skullet, ex. en förfogandeåtgärd medföra att en fabriksägare måste inskränka driften,kan han inle i denna ordning erhålla vederiag förden föriust som därigenom kantillfogas honom. Till indirekta kostnader är också att hänföra utgifter somberor på att ingångna avtal inte kan uppfyllas. Denödvändiga kostnaderna bör beräknas med ledning av återanskaff-ningsvärdeprincipen.En varas återanskaffningsvärde moisvarar - under hänsynstagande lill slitageoch dylikt - nyanskaffningsvärdel eller med andra ord vad det skulle kosta den,mot vilken förfogandeåtgärden är riktad, att anskaffa samma slags vara inomrimtig tid. Principen måsle dock, i de fall då varan inte kan åleranskaffas,tillämpas med en viss försiktighet. Skulle det sålunda med hänsyn till denallmänna prisutvecklingen framstå som obilligt att använda åleranskaffningsvärdetvid den lidpunkt, när varan senasl har Prop.1977/78:72 100 åleranskaffals,bör ersättningen beslämmas till vad som prövas skäligt. Förfogandelagenär avsedd att tillämpas under speciella förhållanden. Det kan då förutsättasatt statsmakteina ingriper i samhällslivet i en helt annan utsträckning änunder normala förhåltanden. Bl, a. får man räkna med prisregleringar för attförhindra obitlig prisbildning till följd av knapphet på varor. Inte minstkommer regleringarna att gälla egendom som omfaltas av tvångsmässigaförfoganden. Den samordning som sålunda sker mellan prissättningen enligtförfogandelagen och prissättningen enligt prisregle-ringslagstiftningen innebäratt den ersättning som utgår enligt förfogandelagen sammanfaller med det prissom kunde ha erhållits vid en frivillig försäljning. Med den utgångspunkten kanman säga all ersättningsreglerna innebär att fult ersättning utgår vidförfoganden enligt lagen, Irekvisitionslagen föreskrivs att i de fall då egendom, som överläs medäganderätt, har tagits i anspråk med nyttjanderätt vid ersättningensbestämmande skälig hänsyn skall tas till den ersäitning som har utgått föregendomens nyttjande. Någon motsvarighet till den bestämmelsen föreslås inte.Det får anses ligga i sakens nalur alt en sådan avräkning skall göras. Idenna paragraf som moisvarar 12 S rekvisitionslagen och 18 S andra stycketallmänna förfogandelagen, ges regler om ersättning beträffande sådantförfogande som innebär att egendom tas i anspråk med nyttianderält, Reglema ärockså tUlämpliga vid förfogande som avses i 5 S försia slycket 2, De innebäringa ändringar i nuva:rande beräkningsgrunder. Den mot vilken förfogandetriktar sig får således ersättning för föriorad avkastning eller nytta samt förskada eller avsevärd försämring som den ianspråktagna egendomen har lidit.Vidare ersätts kostnader för åtgärder som avses i 12 S. Ersättningen i här avseddafall inbegriper inte gottgörelse för annat än den enskildes nödvändigakostnader, dvs, förlorad avkastning eller nytta och i förekommande fall skada påelleravsevärd försämring av själva egendomen, I begreppel försämring inryms ocksånormal förslitning, om egendomen därigenom har försämrats avsevtlrt. Indirektaskador eller föriusler ersätts inte. Ersättning utgår således inle för förlustsom uppkommer t, ex. därigenom att företagaren till följd av förfogandet intekan använda inneliggande lager av råvaror eller halvfabrikat. Ersättning förskada omfattar inte bara skälig ersättning för reparationskostnaderna utanockså för föriorad avkastning eller nytta . Delsammagäller för tid under vilken ägaren inte kan begagna egendomen på grund avåtgärder som avses i Skadaeller försämring skall ersättas även om den inte kan anses ha uppkommit genomsjälva begagnandet. Inträffar skada t. ex. av våda skall sålunda ersättninglikväl utgå och det kan t. o, m. länkas fall, där ägaren får gottgörelse ävenom någon ringare grad av vållande ligger honom själv till last. Prop.1977/78:72 101 Paragrafenmotsvarar 33 S i utredningens förslag men har getts en lydelse som närmareansluter till motsvarande bestämmelser i t3S 2 mom. rekvisitionstagen och 18 Sfjärde stycket allmänna förfogandelagen. Denverksamhet som utövas enligt 5 S första stycket 3-5 inbegriper vad som brukarkallas produktions-, lagrings- och iransportålägganden. Utredningen har inteavsett någon ändring i fråga om ersättningen förden typen av tiänster. Avfattningenav regeln i utredningens förslag ger dock inte i alla avseenden uttryck fördetta. Den förestagna lagtexten har därför utformats så att den i det närmasteär likalydande med nu gällande bestämmelser i rekvisitionslagen och allmännaförfogandelagen, 1fråga om vad som avses med nödvändiga kostnader gäller i tillämpliga delar vadsom har sagts under 29 S- Som angavs där är måttstocken vid bestämmande av denödvändiga kostnaderna i princip kostnaderna hos ett rationellt arbetandeföretag, 1 de fall som avses i denna paragraf bör dock nödvändiga kostnaderersättas också i den mån de överstiger kostnaderna hos ett rationellt arbetandeföretag. Företagaren är ju genom förfogandet tvingad att fortsätta driften. Enligtdenna paragraf utgår skälig ersättning för uppgift som avses i 5 S förstastycket 6 och för åtgärd enligt 13 S förstastycket första meningen. måndet finns jämförbart frivilligt arbete bör för uppgift som avses i 5 S första styckei6 ersättningen bestämmas enligl de grunder som gälter i fråga om ersättning fördel frivilliga arbetet. Idenna paragraf har tagils in bestämmelserom upprättande av taxor, enligt vilkaersättning skall utgå. Bestämmelserna överensstämmer i huvudsak med de nugällande, Uiredningen har föreslagit användningen av uttryckel "visstpris" i slättet för "taxa". Flera remissinstanser har satt ifråga om det föreslagna utbytet innebär någon förbättring och föreslagit attordet "taxa" behålls. Jag anser att remissinstansernas önskemål börtillgodoses. Inomramen för sin allmänna befogenhet enligt 8 kap. 13 S RF att meddela föreskrifterom verkställighet av lag har regeringen att fastställa sådana taxor som denföreslagna bestämmelsen förutsätter. Den befogenheten kan regeringen utansärskilt bemyndigande lämna över till underordnad myndighet. Liksom hittillsbör taxor i första hand fastställas av riksvärderingsnämnden. Som utredningenhar föreslagit bör också lokal värderingsnämnd kunna fastställa taxor, Lagenbör innehålla en uttrycklig föreskrift om alt dessa nämnder skall fastställataxor om regeringen väljer att delegera beslutanderätten till underordnadmyndighet. Paragrafen har utformats i enlighet härmed. Prop.1977/78:72 102 Taxaskall fastställas med beaktande av beslämmelserna i 29-31 SS och kanfastställas att gälla för hela landet eller det av landet. Taxahar karaktären av författning och skall därför kungöras enligt lagen omkungörande av lagar och andra författningar. 1första styckei föreskrivs att enligt allmänna prisregleringstagen fastställtpris alttid skall betrakias som taxepris vid lillämpning av förfogandelagen.Bestämmelsen motsvarar 14 S femte styckei rekvisitionslagen och 19 S andrastycket allmänna förfogandelagen. Det ligger i sakens naturatt ersättning skall utgå efter taxepris, när sådant gällerenligt förstastycket eller har fastställts enligt 33 S Skulle en tillämpning av taxan varaobitlig för den ersätt:iingsberättigade, kan dock riksvärderingsnämnden efterprövning i det enskilda fallet bestämma ersätiningen till högre belopp.Bestämmelse om detta har tagits in i andra styckei, Äv 18 S andra slyckelföljer att bestämmelsen har motsvarande tillämpning på särskild värderingsnämndför hela riket. Bestämmelsenhar moisvarighei såväl i utredningens förslag som i rekvisitionslagen ochallmänna föifogandelagen. 1 nu gällande bestämmelser föreskrivs att vid produktionsåläggandenoch därmed likslällda förfoganden tillämpning av taxepris alltid skall ansesinnefatta obillighet, om den som drabbas av åläggandet inle får ersättning försina nödvändiga kostnader. Föreskriften skall ses mot bakgrund av att vidpriskontroll en i och för sig skälig prishöjning ofta inle medges, därför altutförd lönsamhetsberäkning visar att verksamheten inom förelaget ellerbranschen i dess helhet ändock lämnar skälig avkastning. Utgångspunkten för ensådan beräkning är emellertid rationellt arbetande företag. Till följd häravkan fall inträffa där taxeprisel inte täcker nödvändiga kostnader. Under iövrigt fria förhållanden kan företagaren förebygga onödig förlust, t, ex, genomatt lägga ned tillverkningen, men denna möjlighet står honom inte till buds vidålägganden enligt förfogandelagen. ligger det i sakens natur att det alttid måste anses innefatta obitlighet,om den som har drabbats av ett produktionsåläggande inle får ersäitning forsina nödvändiga koslnader. Någon uttrycklig föreskrift härom har därför av uiredningenansetts onödig. Utredningens ställningstagande har kritiserats av Sveahovrätt, som med hänsyn till att det här är fråga om regler till skydd förenskilds riiitssäkerhet, anser att bestämmelserna bör ulformas så tydligt ochklart som möjligt. Hovrätten förordar därför att en motsvarighet till detnuvarande tillägget till jämkningsregeln tas in i lagen. Jag anser i likhei medutredningen all det inte behövs någon uttrycklig föreskrift om all del alltidmåste anses innefatta obillighet, om den som drabbas av ett produktionsåläggandeinte får ersättning för sina nödvändiga koslnader (jfr 31 S), Prop.1977/78:72 103 Somhar anförts i den allmänna motiveringen bör i lagen tas in en föreskrift om detidpunkter som i olika fall skall vara avgörande vid bestämmande av ersättningenligt lagen. Denna föreskrift har fått sin plats i första siycket i dennaparagraf Huvudregelnär att ersättningen skall bestämmas med hänsyn till omständigheterna ochgällande taxepris vid den tid när egendomen avlämnas eller på annal sätt kommeri statens besittning etter då verksamheten etter tiänsten utförs. Är egendomeni fördigt skick när beslutet om förfogande meddelas, bestämsersättningen med hänsyn till omständigheterna och gällande taxepris vid dentidpunkten. Iandra stycket föreskrivs att fastställd ersättning får jämkas efter vad som ärskäligt, om ändrade förhållanden påkallar det. Ett exempel på när bestämmelsenkan bli tillämplig är del fallel då egendom har tagits i anspråk mednyttjanderätt för en längre lid och ersättningen bestämts för heta tiden ellermed visst belopp för tidsenhet. Skulle därefter inträda en kraftig prisförändring,skulle det vara oskäligt att inte anpassa hyresersättningen till den nyaprissituationen. Ett annal exempel kan vara det fallet att egendom är avseddatt tillhandahållas endast vid särskilda tillfällen och ersättningen bestämtsen gång för alla. Om prisnivån är en helt annan vid tillhandahållandet avegendomen än den som gällde då ersättningen bestämdes, kan ersättningen jämkasmed stöd av bestämmelsen i detta stycke. Det bör framhållas att inte varjeförändring skall medföra jämkning utan förändringen skall vara så väsentligatt det skulle le sig oskäligt att inte beakla den. 1paragrafen har lagils in en bestämmelse om vem som slår faran för egendombeträffande vilken beslut om förfogande har meddelats. Bestämmelsen, som iutredningens förslag finns i 34 S, moisvarar 21 S allmänna förfogandelagen. Dennaparagraf moisvarar i huvudsak 35 S i utredningens förslag och 22 S i allmännaförfogandelagen. En nyhet är alt ersättning också lämnas för kostnad för vårdav egendom, som omfattas av dispositionsförbud, i den mån det är skäligt attersättning utgår. Handläggningav ersättningsärenden (38-40 SS) Avsnittetinnehåller bestämmelser om vem som beslutar om ersättning och om besvär motbeslut i ersättningsärenden. Prop.1977/78:72 104 Enligtförsta stycket bestäms ersättning enligt taxa av den myndighet som har meddelatbestulet om förfogande etter av myndighei som regeringen bestämmer. Detsistnämnda alternativet avser närmast fall när beslut om förfogande meddelas avregeringen. Själva ersättningsfrågan bör då bedömas av annan myndighet änregeringen, t, ex. lokal värderingsnämnd. Första stycket anknyter till reglernai 17 S första stycket rekvisitionslagen och 23 S första stycket allmännaförfogandelagen. I andra styckels försiamening föreskrivs att ersättning som inte utgår enligt taxa skall faslslällasav lokal värderingsnämnd. Enligt andra meningen i samma siycke kan riksvärderingsnämnden,efter ansökan av parterna, som första instans la upp frågan om sådanersättning. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 23 S femte stycket allmännaförfogandelagen. För att markera bestämmelsens undantagskaraktiir har gjorlsdet tillägget att förfarandet får tillämpas endast om riksvärderingsnämndenfinner alt det föreligger särskilda skäl. Härmed åsyftas ersättningsfrågor somavser belydande värden ellerspeciella förhållanden ellersom ärsärskiltinvecklade. Som exempel kan nämnas förfogande över ett företag med kompliceradteknisk verksamhel. Ett annat exempel är när speciatmateriel tillverkas påolika orter. Den situationen kan då uppstå att flera lokala nämnder skallbestämma priset på samma slag av materiet. Då nämnderna inte alttid harkännedom om ifrågavarande speciatmateriel, kan samma vara komma att åsättashelt olika priser. Genom undantagsregeln finns möjlighet att fö prisfråganprövad av riksvärderingsnämnden utan omvägen över lokal värderingsnämnd. Itredje meningen i andra stycket har lagiis in en föreskrifi om att ersättningsom inle utgår enligt taxa i vissa fall skall bestämmas av riket i slättet för av lokal värderingsnämnd. Bestämmelsen i tredjestycket har hämtats från 12 S fjärde stycket rekvisitionslagen. Stadgandet där lillkomår 1942, sedan chefen för armén och i iremissyttranden över då föreliggande utredningsförslag tagit upp frågan om s.k. efterhandsrekvisition, I della avseende hade särskilt uppmärksammats detfatt då avtal har träffats om hyra för kvarter, som sedermera skadas. Avtaletlöser då i regel inte frågan hur ersättning för skadorna skall beräknas. Om enlösning av ersättningsfrågan inte heller kan nås genom föriikning, bör i dettaoch liknande fall möjlighel finnas att hänskjuta frågan till lokal värderingsnämnd.Denna möjlighet bör dock endast tillkomma den enskilde. Om denne hellre viltanlita domstol, bör den möjligheten stå öppen. Förstaoch andra styckena innehåller bestämmelser om besvärsräti. Som har angetts iden allmänna motiveringen överklagas beslut av annan myndighet än lokalvärderingsnämnd i ärende om ersättning enligl taxa hos Prop.1977/78:72 105 Besvär kan anföras bara a v den som begär ersättning. Någonbesvärsrätt finns alltså inte i dessa fall för staten eller annan för varsräkning förfogandet görs. Mot lokal värderingsnämnds beslut i överklagat ärendeeller i ärende om fastställande av taxa får lalan inte föras. I annat fallöverklagas beslut av lokal värderingsnämnd hos riksvärderingsnämnden. Vem somär behörig att för statens räkning anföra besvär för bestämmas i administrativordning (jfr 28 S). 1 fråga om besvärstid m. m, gäller 12 S förvaltningslagen.En ansökan med stöd av 34 S andra stycket om ersättning uiöver taxepris skallenligt tredje slycket göras inom besvärstiden, dvs. den lid som gäller för attanföra besvär till lokal värderingsnämnd resp. till riksvärderingsnämnden.