prop · G103178 · 1977-12-31 00:00:00 — 4§ Här anges på sätt som svarar mot 3 § i förslaget tUl lag med vissa bestämmelserom marknadsföring av alkoholdrycker att ett förfarande som innebär attbestämmelserna i marknadsföringslagen om otillbörlig marknadsföring skalltillämpas om handling som strider mot 2 eller 3 § företas. Jag hänvisar härtillvad jag har anfört i avsnitt 5.1 under 3 §. En näringsidkare som har underlåtitatt lämna sådan upplysning som avses i 3 § kan givetvis även åläggas att lämnasådan information med stöd av 3 § marknadsföringslagen. 5.3Förslaget till lag om ändring i lagen om varningstext och innehållsdeklarationpå tobaksvaror Denföreslagna ändringen är av redaktionell natur. I 9 § andra stycket förekommeren hänvisning till lagen (1970:412) om otillbörlig mark- Prop.1977/78:178 57 nadsföring.Denna lag har numera ersätts av marknadsföringslagen (1975:1418). TiU följdhärav bör också nämnda hänvisning ändras till att avse motsvarande bestämmelseri marknadsföringslagen. 5.4Förslaget till lag om ändring i lagen om handel med drycker Förslagetinnebär att i 7 § görs en erinran om föreskrifterna i den föreslagna nya lagenmed vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker. Kompletteringenhar sin motsvarighet i 4 § i nyssnämnda lagförslag (jfr avsnitt 5.1 under 4 §). Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1977/78:178 58 Sammanfattningav tobaks- och alkoholreklamutredningens betänkande Tobaks-och alkoholreklamutredningens uppdrag har främst varit att utreda frågan omlämpliga former för införande av förbud mot tobaks-och alkoholreklam. Utgångspunktenför utredningens överväganden har varit att allvarliga hälsorisker ärförbundna med bruket av alkohol och tobak. Detta innebär att alla åtgärder somkan tänkas bidra tiU att åstadkomma en ändring av uppfattningen att braket avalkohol och tobak utgör en självklar del av vår livsföring måste vidtas.Därmed kommer också åtgärder mot reklamen in i bilden. Utredningen behandlarlämpliga former för reglering av reklamen i detta perspektiv. Utredningenhar funnit att reklambegreppet saknar en allmängiltig innebörd. För olikadefinitioner länmas en redogörelse i betänkandet. Utredningenanser att reklamen för alkohol och tobak inte skiljer si| till art och funktionfrån annan reklam. Reklamens syfte är att påverka konsumenternas kunskaper,attityder och beteenden eller att åtminstone väcka deras uppmärksamhet ochintresse för en vara eller tjänst. Utredningen påpekar att varor som objektivtsett kan anses rätt likvärdiga ofta konkurrerar med varandra. Avsättningen aven viss produkt kan då främjas genom produktdifferentiering eller profilering iform av märkesvaror. Reklamens roll kan vidare vara att få köpare m. fl. attförmedla uppgifter om produkten och dess egenskaper som t. ex. smak och lukt.Reklamen uppträder dock inte alltid som bärare av produktfakta eller uttalad säljargumentering.Märkesreklam av påminnelsekaraktär är enligt utredningen rätt vanUg beträffandealkoholdrycker och tobaksvaror. Utredningenframhåller att reklam endast är ett av de medel som företagarna använder ikonkurrensen med varandra. De skilda konkurrensmedlen kan systematiseras påolika sätt. En metod är enligt utredningen att dela in dem i gruppernakonkurrens genom produkt, konkur rens genom distribution och konkurrens genom s.k. kummunikation. Utredningen framhåller att de olika konkurrensmedlen i vissmån är utbytbara. När hinder möter mot konkurrens i en form finns det iblandmöjligheter att som ersättning satsa mer på ett eller flera av de andra medlen.Genom val av konkurrensmedel bestämmer säljaren i varje en- Prop.1977/78:178 59 skiltfall hur han skall nalkas köparna. Man talar då om marknadsföring. Enligt utredningen är det ändamålsenUgtatt vid bedömningen av reklambegreppet utgå från en beskrivning av alla de säljaktivitetersom företagarna bedriver. Utredningen preciserar därför de olika konkurrensformernaenligt följande. Konkurrens genom produkten anses omfatta komponenter somkvalitet, funktion, utseende, service samt utformning av produktensförpackning. TiU produktkonkurrensen hänförs också märkesnamn samtprissättning. Vid konkurrens genom distribution är valet av distributionskanaloch distributionssätt betydelsefullt. Konkurrens genom kommunikation kan varadels opersonliga meddelanden som, om de är kommersiellt styrda, kan kallasreklam och i annat fall för publicitet, dels personliga budskap. Utredningenredovisar ett antal former av opersonlig kommunikation, nämligen pressreklam, fUmreklam,reklam i radio och tv, utomhusreklam, direktreklam, förpackningsreklam,butiksreklam, trycksaksreklam, varumassor och utställningar, säljfrämjandeåtgärder som t. ex. utdelning av varuprover samt pristävlingar, reklam viaandra varor, smygreklam, public relation samt sales promotion. Den sistnämndaformen av opersonlig kommunikation avsedd för konsumenterna kan gälla stöd tilldetaljistema genom utbildning av butikspersonal, varudemonstrationer ibutikerna, rabatter och krediter samt medverkan vid detaljisternasmarknadsföring. Den personliga kommunikationen kan användas i samband medbutiksförsäljning eller fältförsäljning. Utredningen konstateraratt det inte är svårt att beskriva huvuddelen av reklamens former men attsvårigheterna visar sig när begreppet skall avgränsas. Uppfattningen om hurgränsen bör dras skiftar hos olika bedömare, vilket hänger samman med attvarje definition kan ha sitt speciella syfte. Utredningen tar fasta på att bakgrundentill dess uppdrag är de hälsorisker som är förbundna med bruket av alkohol ochtobak samt behovet av att begränsa konsumtionen av dessa varor. Ur denna synvinkelär det mindre viktigt att söka upprätthålla en konstlad gräns mellan reklam ochandra marknadsföringsåtgärder. Mot denna bakgrund har utredningen tillutgångspunkt för sitt arbete lagt, inte reklambegreppet utan vad som fallerunder det vidsträcktare begreppet marknadsföring. Ifråga om reklamens effekter hänvisar utredningen främst till vad som haranförts i andra sammanhang. Frågan i vad mån reklamen påverkar efterfrågananses komplicerad. Människor påverkas alltid av en mängd faktorer av störreeller mindre betydelse. Man möter stora svårigheter när man vill söka mätareklamens effekter isolerade från andra Prop.1977/78:178 60 faktorer.I fråga om reklamens inverkan torde man enligt utredningens bedömning iallmänhet vara ense om att den kan ha betydelse vid konsumenternas val mellanolika märken. Vidare har det framförts att om reklamen begränsas man kan räknamed att etablerade säljares ställning blir mer skyddad. Reklamen anses nämligenvara ett viktigt medel när det gäller att göra nya produkter kända. Mera svårbesvaradär däremot frågan huruvida det samlade reklamutbudet inom en viss bransch kanha till effekt att totalkonsumtionen av branschvarorna vidmakthålls eller ökar.Utredningens slutsats är att man till grund för förbud inte kan läggaantagandet att reklamen i påtaglig omfattning bidrar tiU att vidmakthållaeller öka totalkonsumtionen av alkohol och tobak. Det är däremot inte hellervisat att reklamen skulle sakna betydelse för totalkonsumtionen. Vilkenåsikt man än hyser om reklamens inverkan på konsumtionen är det dock enligtutredningen ofrånkomligt att samhället med hänsyn till de allvarligahälsorisker som är förbundna med bruket av alkohol och tobak måste sökamotverka uppfattningen att detta bruk utgör en självklar del av vår livsföring.Alla åtgärder som är möjliga och som kan tänkas bidra till en förändring avkunskaper och beteenden i fråga om bruket av alkohol och tobak måste vidtas. 4Utredningens överväganden och förslag angående regleringen av reklamen föralkoholdrycker och fobaksvaror Utredningenhar prövat tre oUka regleringar av marknadsföringen av alkoholdrycker ochtobaksvaror nämligen totalt reklamförbud, partiella förbud samt ett system varinågra reklamformer bibehålls men med stark begränsning av den tUlåtna reklamensinnehåll. Närdet gäller ett totalt förbud mot tobaks- och alkoholreklam konstaterarutredningen att ett sådant förbud givetvis kan tänkas vara önskvärt från flerasynpunkter. Utredningen finner dock att ett totalförbud inte är möjligt attgenomföra eftersom handeln med dessa varor är tUl-låten. Fullständigt förbudmot kommersiella budskap om dessa produkter skulle omöjliggöra handeln.Eftersom handeln är tiUåten bUr följaktiigen vissa budskap som tUl exempelvarafakta om mängd, vikt, kvalitet och pris nödvändiga. Införs ett förbudmåste sålunda flera undantag göras. Utredningen nämner som exempel på undantagaffärskorrespondens med firmatryck, bruksanvisningar, firmabeteckningar påtransportfordon, tryck på förpackningar som anger innehållet, platsannonser, pris-och varukataloger, prisuppgifter, skyltar som markerar försäljningsställensamt varuexponering. Vidare finns reklam som inte går att stoppa, exempelvisreklam i utländsk press. Motbakgrand av det som har nämnts har utredningen avvisat tanken på ett totaltförbud och i stället prövat lämpligheten av partieUa förbud. Prop.1977/78:178 61 Medett sådant förbud avser utredningen en reglering där en eUer flera av reklamensspridningsvägar förbjuds. Utredningen anger att mot bakgrund av de hälsoriskersom är förbundna med bruk av alkohol och tobak krav har framställts från flerahåll på att ett flertal partiella reklamförbud skall införas. Olika skäl somhar anförts till stöd för omfattande partieUa förbud redovisas. Utredningenanser det förklarligt att många tar anstöt av denna reklam, särskilt när den ärpåträngande till form eller innehåll, eftersom stora skadeverkningar följer avbraket. Vidare menar utredningen att det finns åtskUligt fog för att det kanframstå som inkonsekvent att mer eller mindre omfattande alkoholreklam tillåts vidsidan om den hälsoupplysning som samhället bekostar. Utredningen framhållerdock att den avgörande faktorn är att samhället tillåter försäljning ochkonsumtion av alkohol och tobak trots skadeverkningarna. Utredningen anser atthäri ligger den grandläggande motsättningen för vilken reklamen ochhälsoupplysningen utgör yttre tecken. Utredningenhar funnit väsentligen två omständigheter tala för ingripanden mot reklamenför alkoholdrycker och tobaksvaror. Dessa omständigheter är att samhället börså långt som möjligt söka förhindra att det förekommer reklam som kan tänkasbidra till att vidmakthålla eller öka konsumtionen av alkohol och tobak. Vidaregäller det att vinna kunskaps- och beteendeförändringar i fråga om bruket avdessa varor. En given slutsats blir enligt utredningen att reklamen i vart faUinte får tillåtas förhärliga alkohol- och tobakskonsumtionen. Utredningenbetonar att vid partiella förbud måste noga skiljas mellan det som kanförbjudas och det som måste tillåtas. Här möter betydande svårigheter främstbeträffande butiksreklam och annonsering. Såvittgäller butiksreklam finner utredningen att det knappast går att dra en klargräns mellan å ena sidan ett passivt saluhållande, som dock medger att varanförevisas, och å andra sidan ett förbjudet framhävande av varan. Redanexistensen av varan tjänar som reklam. Vidare kan ett förbud motfönsterskyltning kringgås genom att varuexponering i butiker flyttas närmareskyltfönstren. Utredningen befarar att föreskrifter som förbjuder olika formerav butiksreklam blir svåra att tillämpa och kanske omöjliga att kringgå. Vidpartiella förbud kan man bli tvungen att ta ställning till hur nära ettskyltfönster varuexponering får ske etc. Det nämns i sammanhanget att ölsaluhålls i drygt 12 000 butiker och tobak på ca 30 000 stäUen. uppfattning kommer ett förbud mot butiksreklam att kräva en radtillämpningsdirektiv av svårbemästrad beskaffenhet. För en effektivövervakning av ett straffsanktionerat förbud mot butiksreklam krävs vidarebetydande resurser för den övervakande myndigheten, närmast pohsmyndigheten. Utredningenanger att också vid ett annonsförbud måste frågan om särskUda undantagdiskuteras. Förekommande förbudslagstiftning utomlands ger exempel på att manbeträffande tobaksvaror tUlåter bl. Prop.1977/78:178 62 annonseringvid öppnandet av nya butiker eller skifte av innehavare, samt när det gällerny, väsentligt mindre hälsofarlig vara. Erforderliga undantag kan leda tillomfattande gränsdragningsproblem och tUlämpningssvårigheter. Utredningen anseratt det finns risk för att man löpande måste utfärda tiUämpnuigsföreskrifter iden svårbemästrade frågan var gränsen skall dras mellan det förbjudna och det tiUåtna.Ett särskilt problem anses därvid utgöras av reklamen för varor som inte är alkoholdryckereller tobaksprodukter men som associerar tiU sådana. lanserarproducenter olika artiklar under samma varumärke som tobaksvaror elleralkoholdrycker. Som exempel nämner utted-ningen det engelska företaget under samma märke marknadsför, tobaksvaror, cigarettändare, pipor m. m.Ett förbud mot reklam för varor som inte är alkohol eller tobak men somassocierar till sådana varor kan få vittgående konsekvenser. Vid ett förbud avdenna art måste frågor som rör bl. a. grandlagsreglering av yttrandefrihet,tryckfrihet samt vidare frågor om varumärkesrätt och våra internationellaåtaganden i handelsavtal uppmärksammas. När det gäller vilkeneffekt en reglering med partiella förbudsföreskrifter kan få menar utredningenatt långtgående förbud kan leda till att säljarna börjar använda olämpligaaffärsmetoder. Såväl på det detalj-reglerade alkoholområdet som på det friatobaksområdet förekommer konkurrens om än i olika omfattning. Av grundläggandebetydelse vid bedömningen av förbudsfrågan är därför att ett förbud motexempelvis annonser och butiksreklam avseende alkohol och tobak inte rabbar detförhållandet att konkurrens råder. Utredningen anser att det blir en öpp-penfråga vilka uttryck denna konkurrens kommer att ta sig efter ett sådant förbud.Vid ett reklamförbud kan det ligga nära till hands att vissa producenter sökerpåverka detaljhandeln att gynna vissa produkter på bekostnad av andra. Påverkankan också tänkas utövas när det gäller restaurangers utskänkning. Utredningen menarvidare att smygreklam i bl. a. redaktionella sammanhang inte kan uteslutas. Ettlångtgående förbud kan också gynna utiändska intressen då bl. a. annonsering iutländska tidningar inte kan förbjudas. Utredningen tillägger att konsumentemahar ett berättigat intresse av att kunna överblicka marknadens utbud. Genomannonsering kan konsumenterna bevaka prisnivån och styra sina inköp. Annonserom mindre hälsofarliga tobaksvaror kan också bli möjliga. Utredningenkonstaterar att partiella förbud beträffande annonsering och butiksreklam intesynes vara en framkomlig väg. föreslår är att samhället genom lagstiftning ålägger näringsidkareatt iaktta särskild måttfullhet vid marknadsföring av alkoholdrycker ochtobaksvaror. Förslaget innebär att några reklamformer bibehålls men att starkbegränsning och stark återhållsamhet skall iakttas. Utredningen föreslårvidare skyldighet för näringsidkare som an- Prop.1977/78:178 63 nonserarom tobaksvaror att i annonsen ta in upplysning om de hälsorisker som ärförbundna med brak av tobak. 5 Förslaget om särskild måttfullhet vid marknadsföringen 5.1 Begränsningar Utredningenframhåller att alternativet till ett totalförbud mot tobaks-och alkoholreklameller ett flertal partiella förbud uppenbarligen inte får vara obegränsadfrihet. Därför anser utredningen att som lagfäst grundsats på detta område börgälla att marknadsföringen får ske endast i särskilt måttfulla former. Syftetmed en sådan reglering är att säkerställa att marknadsföringen inte medverkartill att vidmakthålla eller öka konsumtionen av tobaks- eller alkoholvaror ochinte heller till en positiv inställning till bruket av dessa varor. Utredningenframhåller att träffade avtal mellan KO och vederbörande branschorganisationsamt tillämpningen av marknadsföringslagens regel om otUlbörlig marknadsföringhar sanerat reklamen för alkohol och tobak. Utredningen anser det dock klartatt man kan gå påtagligt längre på begränsningsvägen. Detta gäller såväl dentillåtna reklamens spridningsområde som i fråga om innehåll, volym ochfrekvens. Till detta kommer de krav som följer med att principen om särskild måttfullhetbör drivas igenom också på de delar av marknadsföringsområdet som inte täcksav branschöverenskommelserna. I motsats till vad som ärsärskild måttfullhet ställer utredningen bl. a. säljaktiviteter som bedrivs påett sätt som gentemot konsumenterna är påträngande, uppsökande, övertalandeeller i annat hänseende mer aktiva. Närdet gäller reklamens spridningsvägar anser utredningen att reklam inte skallfå förekomma i medier med stor genomslagskraft såsom radio, TV och film, utomhusreklamsamt direktreklam. Utredningenanser att de kommersiella budskapen bör begränsas tiU relevanta fakta rörandevaran och dess egenskaper, redovisade i så saklig form som möjUgt och utanovidkommande inslag. Bildmässigt bör reklamen inskränkas till att visa självavaran och vad som på ett naturligt sätt kan sägas hänga samman med denna.Regleringen bör leda till att reklamen inte får färgas av mer eller mindrepåtagliga värdeomdömen. Också beträffande förpackningar bör i princip de kravsom följer av regeln om särskild måttfullhet tUlämpas. Inte heller reklamensvolym och frekvens bör lämnas obeaktade. SärskUd måttfullhet skall således slå igenomockså beträffande annonsers storlek. Om en sådan regel skall kunnaupprätthållas tillfredsställande fordras enligt utredningen också någon form avfrekvensbestämmelser, så långt det är möjligt. Gränsenmellan reklam och annan marknadsföring är i viss mån fly- Prop.1977/78:178 64 tände.När utredningen tar upp andra marknadsföringsmetoder än reklam avses inte atti varje enskilt fall markera en skUlnad mellan reklan och dylika åtgärder.Utredningen anför mot denna bakgrund att utformningen av rabatter och prisnedsättningari enskilda fall kan vara en på detta område olämplig marknadsföringsåtgärd. Säljfrämjandeåtgärder riktade till allmänheten, exempelvis pristävlingar, varuprov,presenter, är i princip oförenliga med kravet på särskild måttfullhet. Regelnom måttfullhet föreslås gälla all marknadsföring och följaktligen också själva saluhåUandeti detaljhandeln. Utredningenframhåller att det är svårt att i förväg fastslå vilka marknadsföringsmetodersom kan komma att användas vid avsättningen av tobaksvaror och alkoholdrycker.Det är därför av stor vikt att en reglering på detta område ger samhäUetmöjlighet att hejda negativa och kanske oväntade reklammetoder m. m. som är meraktiva än vad som kan sägas svara mot särskild måttfullhet. Utredningenhar övervägt om en straffsanktionerad förbudslagstiftning av mer traditionellart är lämplig men har funnit att en sådan konstruktion skulle ge negativakonsekvenser på ifrågavarande område. Sådana föreskrifter kräver stor klarhetvad gäller det som kan tiUåtas och det som är förbjudet. Det är dock svårt attidentifiera och räkna upp alla former av reklam och annan marknadsföring sombör vara förbjudna. Man kan därför löpande tvingas ändra författningen i fråganär nya beteenden dyker upp. En annan nackdel med ett straffsanktionerat systemsom anges är att överträdelser behandlas av de allmänna domstolarna i brottmålsordning.Saken kan därför bli föremål för prövning i tre instanser vUket kan ta långtid. Utredningenfinner att det innebär påtagliga fördelar om man kan behålla den nuvarandeordningen där ingripande sker med stöd av marknadsföringslagen. Vad som bedömsotillbörligt leder tiU att förbud vid vite att i fortsättningen vidta sammaeller liknande handling. Vitessanktionen är ett beprövat och mycketverkningsfullt instrument på marknadsrättens område. Vitesförelägganden kanavse stora belopp och blir därigenom avskräckande. De kan vidare riktas motjuridiska personer vilket inte är möjligt beträffande straff. En annan fördelmed en koppling till marknadsföringslagen är enligt utredningen atträttsnormerna får växa fram genom de principer fastställer ienskilda fall. Man får därigenom ett flexibelt system i vilket nya kunskaperoch ändrade värderingar i samhället alltid kan beaktas. Utredningenanser det mest ändamålsenligt att förbud och begränsningar av tobaks- och alkoholreldamenockså i fortsättningen faststäUs i anslutning till marknadsföringslagen. Dockbehövs det särskUd lagstift- Prop.1977/78:178 65 ningför att man skall kunna gå så långt som utredningen förordar. Utredningenföreslår att man I lag skall ställa upp ett generellt krav I fråga om reklam m.m. för alkohol och tobak. Enligt förslaget skall näringsidkare, av hänsyn tillde hälsorisker som är förbundna med braket av alkohol och tobak, iaktta särskUdmåttfullhet vid marknadsföring av dessa varor till konsumenter inom landet.Vidare föreslås att skall utfärda riktlinjer för vad som ärförbjudet. Följs inte dessa riktlinjer blir det ytterst somfår avgöra vad som kan anses strida mot lagbestämmelsen om särskildmåttfullhet. 6 Upplysningsplikt i annonser Utredningenanser att med hänsyn till de attityder och konsumentmönster vi har beträffandetobaken omfattande och allsidiga informationsinsatser måste göras. Utredningenfinner att näringsidkares annonsering skulle kunna användas så att den bidrog tUlett sådant informationsflöde. Flera skäl talar för upplysning om tobakensskadeverkningar i annonser. a. skulle man på så sätt kunna upprätthålla enbalans gentemot det kommersiella budskapet. Utredningen menar också att det ärnaturligt med tobaksupplysning i annonser med tanke på att upplysning omhälsorisker som är förbundna med bruk av tobak ansetts påkallad påförpackningar. Utredningenhar ingående behandlat vilken tobaksupplysning annonserna skall innehåUa ochhur systemet skall byggas upp. Utredningen konstaterar att man redan med stödav den gällande marknadsföringslagen i och för sig skulle kunna ålägganäringsidkare att exempelvis i tobaksannonser lämna upplysning om dehälsorisker som är förbundna med bruket av tobak. För en särlagstiftning påområdet talar dock det skälet att man har anledning att varna redan förtobakens användning. För huvuddelen av de varor som i övrigt finns på marknadenär syftet med ett informationspåbud främst ett annat, nämligen att tvinga framsådan information som bl. a. gör det möjligt att använda produkterna på lämpligtsätt. Till detta kommer att samhället genom lagen om varningstext ochinnehållsdeklarationer på tobaksvaror redan har börjat införaspecialföreskrifter på tobaksområdet. Utredningen anser det naturligt attfortsätta på den valda vägen. Deninformation som bör lämnas skall avse upplysning om de hälsorisker som ärförbundna med bruk av tobak samt uppgift om de skadliga ämnen som tobakeninnehåller eller ger upphov tiU. Utredningen förordar en regel som innebär attnäringsidkare som använder annons vid marknadsföring av tobaksvara tillkonsumenter inom landet skall i annonsen återge den varningstext och innehållsdeklarationsom enligt lag skall finnas på varans förpackning. Utredningen har funnit detfrån principiell synpunkt riktigast att anknyta regeln om tobaksupplysning 5 1977/78. Prop.1977/78:178 66 tilldet system marknadsföringslagen ger utrymme för. Detta innebär att regeln börges sådan form att skall kunna utfärda riktlinjer medpraktiska föreskrifter om bl. a. tobaksupplysningens storlek, färg, form,typografi och lay-out. har ytterst den rättsbildandefunktionen och får genom beslut i enskilda ärenden avgöra om lagen överträtts. Prop.1977/78:178 67 Lag med vissabestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker 1 § Av hänsyn till de hälsoriskersom är förbundna med bruk av alkohol skall näringsidkare iakttaga särskUdmåttfullhet vid marknadsföring av alkoholdryck tUl konsumenter inom landet. 2 § Med alkoholdrycker förstås idenna lag spritdrycker, vin, starköl och öl. 3 § Om OtiUbörlig marknadsföringfinns bestämmelser i marknadsföringslagen (1975: 1418). 4 § Om förbud mot vissamarknadsföringsåtgärder och om ansvar vid överträdelse av förbud finnsbestämmelser i rusdrycksförsäljningslagen (1954:521). Dennalag träder i kraft den Lag med vissabestämmelser om marknadsföring av tobaksvaror