prop · G10367 · 1977-12-31 00:00:00 — Fastighetsdomstolen består i mäl eller ärendeangående bl.a. arrende och hyra som regel av två lagfarna ledamöter och trenämndemän, se 1 och 3 §§ lagen (1969:246) om domstolar i fastigheismål. Enligt 3 § småmålslagen gäller inte den lagen i fråga ommål som av tingsrätt handläggs i särskild sammansättning, dvs. bl.a. mål somtas upp av tingsrätt i egenskap av fastighetsdomstol. sägs del i promemorian, ganska vanligt attenskilda markägare anordnar parkeringsplatser som sedan upplåts mot betalning lillallmänheten. De av markens innehavare uppställda villkoren för parkeringsupp-lålelsenbrukar finnas anslagna i anslutning till parkeringsplatsen. Bland villkorenmärks som regel en beslämmelse om skyldighel för fordonsföraren att erlägga ensärskild kontrollavgift, uppgående lill , om han åsidosätter något avde uppställda villkoren. Tvist om skyldighelen att beiala sådan kontrollavgiftär av civilprocessuell natur. Vägrar fordonsföraren all betala får han somregel först ett krav att betala avgiften jämte inkassokostnad. Betalar han ändåinle. ansöker markinnehavaren om betalningsföreläggande. vilket om det bestridskan hänskjutas till rättegång. Enligt promemorian torde tvister otn parkering pä enskildmark i rättstillämpningen på de fiesta håll anses utgöra tvist om arrendeenligt 8 kap. JB. Ätt målen hänförs till kategorin arrendetvist fårkonsekvenser i flera avseenden för handläggningen. För det första får målet inletas upp vid allmänt fastighetsforum enligt 10 kap. 10 § RB utan måste prövas avden tingsrätt som är fastighetsdomstol för länet. För det andra utesluts lillämpningenav småmålslagen. De för bagatellmål avsedda bestämmelserna om ersäitning för rättegångskosinadi 8 S nämnda lag gäller alltså inte i parke-ringsniäl, ulan de allmännareglerna om rättegångskostnad i tvistemål enligt 18 kap. RB blir tillämpliga.Det innebär att fordonsföraren kan drabbas av kännbara kostnader om hanförlorar målet. 1 skrivelser till har KÄK ochSveriges domareförbund var för sig framhållit all den nuvarande ordningen förhandläggning av mål om parkering på prival mark är förenad med olägenheter.Den kritik som dessa organisationer har riktat mot nuvarande regler har enligt Prop.1977/78:67 13 promemorianfog för sig. De mål som det här gäller är så gott som alltid av enkelbeskaffenhet. Tvisteföremålel torde sällan överstiga . Motsvarande slags förseelsepå allmän parkeringsplats beivras lill en för den enskilde låg kosinad i enklaformer också i de fall där frågan bringas under domstols prövning. 1sammanhanget erinras i promemorian om att sådana parkeringsförseelseravkriminaliserats och all del i slällel införls ett system med uttagande av en s.k.administrativ avgift, se lagen (1976:206) om felparkeringsavgifi. Att handläggamål om parkering på enskild mark med den kvalificerade sammansättning som fastighetsdomstolhar är enligt promemorian inle sakligt motiverat. Det finns ingen anledning allinte de civilprocessuellt behandlade "felparkeringarna" skulle kunna prövasav alla tingsrätter på samma sätt som de parkeringsförseelser som alltjämtskall beivras i straffprocessueU ordning. Parkeringstvisterna bör i enlighetmed det sagda las undan från fastighetsdomstolarnas kompetens. Enligtpromemorian kan del från civilrättslig synpunkt anföras skäl för attkarakterisera tvisterna om parkering på enskild mark som arrendetvister. Föratt råda bot på de olägenheter som en sådan uppfattning för med sig i processuellthänseende bör övervägas att uttryckligen frånkänna tvisterna denna karaktär. Urlagieknisk synvinkel är detta det enklaste sättet att moiverka olägenheterna.Någon negaliv konsekvens av alt lösa det uppkomna problemet på detta sätt synesinte vara all befara. 1 promemorian föreslås därför att en lagbestämmelse somklart visar alt parkeringsmål inte skall betraktas som arrendetvist tas in i 8kap. 32 § JB. Somen följd av alt parkeringsmålen inte ulgör arrendetvist kommer fommfrågan attregleras av 10 kap. 10 § RB, dvs. inålet kommer att tas upp av rätten i den ortdär fastigheten (parkeringsplatsen) är belägen. Vidare kommer, som en konsekvensav att några särskilda sammansättningsregler inte skall gälla, parkeringsmålenautomatiskt att handläggas enligt småmålslagen. Härmed ges fömtsättningar fören smidig och efter målens enkla beskaffenhet avpassad rättegång. Denväsentliga olägenheten med den nuvarande ordningen är att rättegångskostnadernakan bli oproportionerligt höga med tanke på det blygsamma belopp tvistengäller. Med småmålslagens regler kommer rättegångskostnaderna att bli merjämförbara med dem som står på spel i brotlmålsprocessen i moisvarande situationer. Ienlighet härmed föreslås att som ett andra stycke i 8 kap. 32 S JB tas in enbestämmelse att som arrendetvist anses ej tvist med anledning av tillfälligupplåtelse av mark för uppställning av fordon. Ändringen syftar på sådankortvarig uppställning av fordon som vanligen innefattas i begreppet"parkering" (jfr 2 § vägtrafikkungörelsen 1972:603). Även sådankortvarig uppställning som inte räknas som parkering i väglrafikkungörelsens meninggåri och för sig in under beskrivningen. Genom uttrycket "tillfällig upplåtelse"markeras att bestämmelsen syftar på vad som i dagligt tal brukar kallas"felparkering". Däremot hör inte hit upplåtelse av parke- Prop.1977/78:67 14 ringsplats för kontinuerligt bruk under längre tidsperiod.Om t.ex. en bilägare mot betalning årsvis eller för annan fårdisponera utrymme på grannens tomt för uppställning av sin bil, lorde eneventuell tvist om upplåtelsen bli alt anse som arrendetvist. Tillräckliganledning att låta uppställning i garage e.d. omfaltas av den nu föreslagnasärregleringen torde enligt promemorian inte föreligga. Liksom den tidigare berörda ändringen i småmålslagen börändringen i JB kunna sältas i kraft den . Med hänsyn lill ändringenskonsekvenser har en övergångsbestämmelse funnits påkallad enligt vilken äldre beslämmelserskall tillämpas i fråga om mål, som har anhängiggjorts före ikraftträdandet. Förslagel att från faslighetsdomstolarnas kompetensområdeta undan mål om parkering på enskild mark tillstyrks av , daiainspekiionen.Svea hovrätt, hovrätten för Nedre , samtliga tingsrätter som yttrat sigöver förslaget i den delen, rätlegångsutredningen. förordardock i fösta hand att en ändring inte görs nu utan får anstå till dessresultatet av rällegångsutred-ningens arbete föreligger. Denna har ju attöverväga bl.a. olägenheterna i nuvarande strikta kompetensfördelning mellanolika domstolar i närbesläktade mål. göras gällandeatt lagstiftning inte bör tillgripas när samma resultat måhända kan uppnåsgenom ett avgörande av högsla domstolen. påpekar att om avsikten är att tillfälligupplåtelse av mark för uppställning av fordon inle heller civilrättsligt skallbetraktas som arrende, bör den föreslagna ändringen i 8 kap. 32 § JB ersättasmed ett nytt stycke i 8 kap. 1 § JB av den innebörden. Är meningen endast attgöra undanlag i forumhänseende, bör 8 kap. 32 § ulformas så att detta klartframgår. Uttrycket "som arrendetvist anses ej" kan enligl hovrättenmöjligen inge osäkerhet i detta hänseende. Enligt framstår det,med hänsyn till att tvist av ifrågavarande slag utgör arrendetvist, såsomoegentligt att föreskriva att tvisten ej skall anses som arrendetvist.Bestämmelsen bör i stället utformas som ett undantag från forumregleringen i 8kap. 32 S första styckei JB. Flera remissinstanser förordar att även tillfälligupplåtelse av plats i parkeringshus, på parkeringsdäck o.d. tas undan frånhandläggning vid fastighetsdomstol. Till dessa hör hovrätten för Nedre Norriand.Gävle tingsrätt och sparbanksföreningen. Även ,som i och för sig avstyrker förslaget, ifrågasätter om inte även tvisterangående andra former av upplåtelse bör tas med. Som exempel nämns tillfälligförhyrning av båtplats, upplagsplats, torgplats eller tältplats. Prop.1977/78:67 15 Enligt hovrälien för Nedre framgår inle klarthuruvida tvister i anledning av upplåtelse av parkeringsplatser vidflygplatser, fiirjelägen e.d. för nägon eller är alt anse somarrendetvister eller inte. Hovrätten efterlyser ett klarläggande tnotivuttalandei den frågan. Räitc-gångsiitredningen gör ett liknande påpekande. Eftersom delav motiven till förslagel framgår all det inte bara är tillfälliga upplåtelserutan även tillfälliga uppställningar som avses bör lagtexten förtydligas päden punkten. Då den föreslagna regeln inte i första hand är utformad som en fommregelkan del enligl utredningen vidare ifrågasättas om den inle i stället bör ha sinplats i 8 kap. 30 S JB. Förslaget avstyrks av koniiniinförbiindei. Enliglförbundels mening är förslagel ur synpunkt av belydelse inle bara medhänsyn till upplåtelser av egen tomtmark för tillfällig parkering utan även medhänsyn till parkeringsförhållandena i allmänhet. Upplåtelser av tomliTiark förparkering är vanliga inom åtskilliga större primärkommuner. Man har därvid inommånga bostadsområden kunnal konstatera alt olovlig köming och otillåtenuppställning av motorfordon förekommil i belydande omfattning, vilket medförtolägenheter för där boende hyresgäster. Enligt förbundel är det därf'örangelägel all sådana företeelser kan beivras pä ett effektivt säll. Det kan visserligen, fortsätter förbundet, synasprincipiellt riktigt att hänföra tvister om så ringa belopp som här är i frågatill småmålslagen. Bl.a. ernås den rationaliseringsvinsten alt tingsrätten vidhandläggningen kommer alt bestå av endasl en lagfaren dotnare. Den störstapraktiska betydelsen av en tillämpning av småmålslagen beslår emellertid av denbegränsning av rätten till ersättning för rättegångskostnader som följerdärav. Bestrids krav på kontrollavgift, kommer markägaren att få kostnader sominte blir täckta även om han vinner målel. Detta kan i sin tur leda till attmarkägarna vid ett systematiskt bestridande från fordonsägarnas sida upphör medatt beivra felparkeringar på sin tomtmark. Följdverkningarna kan bli betänkligaför såväl parkering på tomtmark som parkeringsförhållandena som helhet.Allvarlig risk föreligger enligt förbundets mening för att betalnings- ochdärmed också parkeringsmoralen försämras. Handels- och är inne på liknande tankegångar.Enligt della förelag kan det med hänsyn till parkeringsavgifternas storlek,numera . i och för sig synas riktigt all tvistemål härom handläggs enliglsmåmålslagen. Detta kan emellertid befaras medföra negativa konsekvenser för upplåtareav parkeringsområden. Enligt förelaget finns stor anledning att befara allfordonsförare i mindre utsträckning kommer att respektera skyltadeparkeringsvillkor när del blir känt alt felparkering knappast alls eller i vartfall i liten omfattning kommer att beivras. För markägaren kommer jukostnaderna för ett rättsligt förfarande alt mångfall överskrida de debiterade parkeringsavgifiema.även om han själv skall föra sin talan i mål av della slag. Följden kommer attbli ökad otillåten Prop,1977/78:67 16 parkering, större och dyrare kontrollorganisation,sannolikt medförande höjda parkeringsavgifier, saml fler okynnesbestridanden.Nu rådande ordning, vilken innebär risk för fordonsföraren all drabbas avbetydande kostnader, har en god preventiv effekt. Endast ett mycket ringa antalfelparkeringsärenden blir föremål för fastighetsdomstols prövning. Nämnda remissinsians påpekar vidare all även parkering påallmän plats kan medföra belydande ölägenheter och kostnader för fordonsägaren,om så hinner förflyta all fordonet borttransporteras och måsteavhämtas mot erläggande av parkeringsavgift, transportkostnader m.m. Enligtförelagets bestämda uppfaltning är fastighetsdomstol rätt forum förhandläggning av ivislemål av nu ifrågavarande slag. 1 slällel för den föreslagnalagändringen vore del lämpligare att överväga en förenklad handläggning vidfastighetsdomstolen av mål om parkeringsavgifter. Även avstyrker förslaget på liknande gmnder. SABOframhåller särskilt att det hos hyresgäster i många bostadsområden är ettstarkt önskemål all parkeringsöverträdelser inom området beivras effektivt. 4.1 Utvidgad tillämpning av tredskodom Lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden(småmålslagen) innehåller regler om ett förenklat förfarande i dispositivatvistemål där värdet av vad som yrkas är av begränsad storlek. Lagen syftartill att förbättra den enskildes rättsskydd, främst genom att nedbringaparternas kostnader i sådana mål. Förfarandet är därför utformat så att detskall vara möjligt förden enskilde att föra sin talan utan juridiskt biträde. 1konsekvens härmed är rätten för vinnande part all få ersättning av motpartenför rättegångskostnader starkt begränsad. Det är särskilt att märka all ersättningför kostnad för biträde i rättegången inte kan utdömas. Talan i mål enligt småmålslagen skall väckas genom ansökanom stämning. Utfärdas stämning, skall svaranden föreläggas alt yttra sigskriftligen eller muntligen över käromålet. Målet skall sedan beredas föravgörande vid sammanträde eller genom skriftlig handläggning. Målet kan alltsåavgöras i sak på enbart skriftligt material. Tredskodom kan meddelas endast motpart som uteblir från sammanträde. Som förutsättning härför gäller dels uteblivna parten har kallats att inställa sig till sammanlrädet vid påföljdatt tredskodom annars kan meddelas mot honom, dels att den närvarande partenyrkar tredskodom. I departementspromemorian (Ds Ju 1977:5) Summarisk processföreslås att möjlighet införs att meddela tredskodom vid skriftlig handläggningenligt småmålslagen. Bakgrunden till förslaget är att det f n. är förenat medvissa olägenheter att tredskodom kan meddelas endast vid utevaro frånsammanträde. 1 många mål som handläggs enligl småmålslagen föreligger Prop.1977/78:67 17 inte någon egentlig tvist mellan parterna. Detta kan varafallet t.ex. när ett betalningsföreläggande har bestritts därför att gäldenäreninte anser sig ha medel till betalning av fordringen och målet med anledning avbestridandet har hänskjutits till rättegång. Även i andra fall kan saken i ochför sig vara ostridig mellan parterna, ehuru gäldenären av slarv eller kanskeren obslmktion underlåter att svara på föreläggande all inkomma med yttrandeöver käromålel. Målet måste då utsättas till sammanträde. För sin inställelseåsamkas käranden kostnader, för vilka han endasl i begränsad omfattning kan fåersättning även om han vinner målet. Det har framkommit att även borgenärer medklara fordringar på grund av dessa omständigheter anser sig böra avstå frånrättegång. För att motverka dessa ölägenheter förekommer på sina hållalt svaranden föreläggs all inkomma med yttrande vid äventyr att målet kankomma att avgöras i befintligt skick. Del innebär att rätten uppfattar ettuteblivet svar som ett medgivande av käromålel och meddelar dom i enlighetdärmed. Småmålslagen lägger inte uttryckligen hinder i vägen för ett sådantförfaringssätt. Det synes emellertid tveksamt om förfarandet är förenligt med grundemaför lagstiftningen. Regeringen har tillsatt en kommitté (Ju1977:06) för översyn av rättegångsförfarandet vid allmän domstol (rättegångsutredningen).1 utredningens uppdrag ingår bl.a. alt undersöka möjligheterna att knyta tredskodomspåföljdtill föreläggande att inge skriftlig inlaga. Utredningen skall också studeraerfarenheterna av tillämpningen av småmålslagen och se om det finns behov avjämkningar på någon eller några punkter (se Dir 1977:10 ochdepartementspromemorian Ds Ju 1976:8). Frågan om en utvidgad tillämpning av tredskodomi mål enligt småmålslagen faller alltså i och för sig inom ramen förrättegångsutredningens uppdrag. Äv vad jag har anfört framgår att det finns ett klartbehov av att kunna meddela tredskodom vid skriftlig handläggning enligt småmålslagen.Förslaget härom har också tillstyrkts av samtliga remissinstanser som yttratsig över promemorieförslaget i den delen. För egen del anserjag att en reformär så angelägen att den bör genomföras redan nu och inte först när resultatetav rättegångsulredningens arbete föreligger. De riktlinjer som har angivits i promemorian bör tas som utgångspunktför reformen. På ett par punkter vill jag emellertid förorda delvis andra lösningar. Denförsta gäller tillämpningsområdet. Enligt promemorieförslaget skall tredskodomsföreläggandekomma till användning endast i samband med föreläggande för svaranden att yttrasig över kiiromålet, dvs. i mål där stämning utfärdas. För att reformen skallfå den avsedda effekten bör emellertid enligt min mening tredskodomsföreläggandekunna användas även i vissa andra liknande fall. Jag tänker då särskilt på densituationen att svaranden har bestritt ansökan om betalningsföreläggande ochmålet på 2Riksdagen 1977178. Prop.1977/78:67 18 motpartens begäran har hänskjutits lill rättegång. Omsvaranden har angivit grunden för bestridandel, kan rätten i allmänhet genastta ställning lill hur handläggningen bör ske i fortsättningen. Ofla lorde målelkunna avgöras på handlingama efter föreläggande för parterna all slutföra sin lalan.1 andra fall får målet utsättas till sammanlräde. Del är emellertid vanligl altsvaranden har bestritt betalningsföreläggande utan att ange några grunder.Syftet kan t.ex. vara att vinna uppskov med betalningen. I sådana fall är detofta lämpligt att svaranden föreläggs att uppge grunden för sitt bestridande,innan rätten tar ställning lill den fortsalla handläggningen. Hör intesvaranden av sig, torde målet med nuvarande ordning böra sättas ul till sammanlräde.För alt detta skall undvikas vid rena okynnesbestridanden bör enligt min meningföreläggande att ange grunden för bestridande kunna meddelas vid äventyr av tredskodom. Motsvarandebehov av föreläggande vid äventyr av tredskodom kan uppkomma även efteråtervinning av lagsökningsutslag eller slutbevis i mål om betalningsföreläggandeeller efter återvinning av tredskodom som har meddelats enligt småmålslagen.Har mål om lagsökning hänskjutits till rättegång lorde däremot svarandensinställning vara klar (jfr 10- 12 §§ lagsökningslagen 1946:808). I del fallelfinns i allmänhel inte anledning att. förelägga svaranden att ange grunilen förbestridande av kärandens talan och än mindre alt förena eventuellt föreläggandemed tredskodomspåföljd. Även när det gäller förutsättningarna för tredskodomsföreläggandeoch för meddelande av tredskodom vid skrifilig handläggning bör enligt minmening gälla en delvis annan ordning än vad som har föreslagits i promemorian.Enligl förslagel där skall tredskodomsföreläggande alllid användas vidföreläggande för svaranden att ytlra sig över stämningsansökan. Har svarandeninte efterkommit föreläggandet, får enligt promemorieförslaget tredskodommeddelas om det inte finns anledning all befara att käromålet är ogrundat. Motdenna beslämmelse har domareförbundet anmärkt att den innebär en alltför hård officialprövning.Enligt förbundets mening bör förutsättningarna inte begränsas i vidare mån änvad som gäller för meddelande av tredskodom vid parts utevaro. Enligt minmening finns skäl som lalar för att del befogade i käromålet prövas meringående vid tredskodom i samband med skriftlig handläggning än i andra fall.Det finns en viss risk för alt käranden frestas att framställa yrkanden sominte är tillräckligt underbyggda så länge förfarandet är skriftligt. Närkäranden däremot lar på sig kostnader och besvär för en inställelse, finns slörreanledning alt aniaga att käromålet är välgrundat. Prövningen av del befogade i käromålelbör emellertid i försia hand ske innan tredskodomsföreläggande utfärdas. Ettföreläggande för svaranden att yttra sig över käromålet bör sålunda inteförenas med äventyr av tredskodom, om kärandens framslällning ger anledningtill antagande alt käranden inte har fog för sin talan. Detsamma bör gällaföreläggande för 1977/78:67 19 svaranden all i mål, som har hänskjutits till rättegångeller upptagits efler ansökan om återvinning, ange grunden för sitt bestridandeav motpartens yrkande eller för sin återvinningstalan. Det synes emellertidinte nödvändigt alt i lagtexten precisera under vilka förulsättningar tredskodomsföreläggandefår komma till användning. Det lorde vara lämpligast att domstolen gesbefogenhet att använda sådant föreläggande efter prövning från fall till fall. Har svaranden inle efterkommit föreläggandel får enligtförslaget i promemorian tredskodom meddelas endast på yrkande av käranden.Detta överensstämmer med vad som enligt både (RB) och småmålslagengäller beträffande tredskodom mot svarande som har uteblivit från förhandlingresp. Framställs inte yrkande om tredskodom, blir i vanligrättegång följden i allmänhet att målet avskrivs (44 kap. 2 § första slyckel RB).1 mål enligt småmålslagen skall rätten i stället bestämma om den fortsattahandläggningen (19 S småmålslagen). En anledning för part att inte yrka tredskodomi mål enligl småmålslagen kan vara alt en återvinningstalan med säkerhet kanväntas. Det kan då vara fördelaktigare för parten att handläggningen försvidare till ett avgörande i sak (prop. 1973:87 s. 194). När det gäller tredskodom vid skrifilig handläggningligger saken någol annorlunda till. Eftersom käranden knappasl riskerar någraökade kostnader genom att yrka tredskodom. har han inte någon anledning altavstå från ett sådant yrkande. Om nämligen sammanträde ändå måste hållas, ärdet fördelaktigare för käranden att sammanträdet hålls med anledning av talanom återvinning mot tredskodomen. Inställer sig inle svaranden lill detsammanträdel och meddelas ny tredskodom mot honom, har han försuttit vidaremöjligheter till återvinning (jfr 44 kap. 10 S andra stycket RB). Tredskodomenstår alliså fast. Eftersom käranden sålunda med största sannolikhet skulle yrkatredskodom om han görs uppmärksam på möjligheten att erhålla sådan dom,framstår ett krav på yrkande som en formalitet utan sakligt innehåll. Som hovrätten för Nedre har påpekat kan vidareett sådant krav medföra komplikationer i fall då yrkandet inte reservationsvishar framställts redan i stämningsansökningen. Domslolen skulle i så fall behövata kontakt med käranden på ett senare stadium av handläggningen för att ta redapå om tredskodom yrkas eller inte. En sådan kontakt skulle tynga förfarandetoch skulle av svaranden kunna uppfattas som ett handlande i motpartensintresse. På grund av det anförda anser jag att yrkande frånkärandens sida inte bör ställas upp som förutsättning för tredskodom vidskriftlig handläggning. Eventuella betänkligheter mot att slopa kravet påyrkande torde också minska om rätten, såsom föreslås i promemorian, gesbefogenhet att avgöra humvida tredskodom skall meddelas eller inte. En sådanprövning kan enligt min mening knappasl avvaras med hänsyn lill för- 1977/78:67 20 Bl.a. förutsätts att parterna skallkunna föra sin talan själva. Härigenom läggs ett särskilt ansvar på rätten attgenom aktiv processledning verka för all ett i sak rikligt avgörande träffas.Som jag har förordat bör visserligen den huvudsakliga prövningen görasredan i samband med att föreläggande utfärdas. kan det emellertid varaoklart huruvida föreläggandet har iakttagits eller inle. Det kan också tänkasalt föreläggandet visseriigen inte formellt har efterkommits men att svarandenlikväl har anfört skäl sorn gör att del befogade i kärandens talan kanifrågasättas. Rälten bör däri"ör ha möjlighet att underlåta att meddela tredskodomom den skulle finna del lämpligare att sälla ul målet till sammanträde. Likalitet som i fråga om förutsättningarna för föreläggande bör i lagtextenpreciseras under vilka förutsättningar tredskodom skall få meddelas. Jag skallstrax återkomma till frågan hur den föreslagna befogenheten enligl minuppfattning bör användas i praktiken. De riktlinjer för reformen somjag nu har angett bör kommatill uttryck på följande sätt. 1 ett nytt andra siycke till 14 § småmålslagenbör anges att föreläggande enligt första styckei får ske vid påföljd all tredskodomannars kan meddelas mot svaranden. I en ny 14 a § bör sägas att om mål om betalningsföreläggandehar hänskjutits till rättegång enligt denna lag eller mål har upptagits efleråtervinning, rätten får förelägga svaranden att ange grunden för sin talan vidpåföljd att tredskodom annars kan meddelas mol honom.