prop · G10310 · 1977-12-31 00:00:00 — Den ökade samordningen och del förbättradepolitiska infiytande som krävs i den regionala vägplaneringen anser uiredningenkan åstadkommas bl.a. genom att förbättra själva handläggningsformerna iplaneringen samt genom organisatoriska förändringar innebärande altarbetsuppgifter och planeringsresurser för beredning av ärenden flyttas frånett organ till ett annat. Utredningen anser all handläggningsformerna under allaförhållanden behöver utvecklas. Vadavser handläggningsformerna för den av KLV föreslagna perspektivplaneringen delardeceniraliseringsutredningen i allt väsentligt KLV;s förslag. Utredningenframhåller emellertid all del är svårt alt mer utföriigt diskutera beredningsleknikenoch redovisningsformerna innan perspeklivplaneringen konkretiseras idetaljerna. Utredningenframhåller att den regionala trafikplaneringen skall vara Prop.1977/78:10 37 ramenoch perspeklivplaneringen med dess redovisning av vägbyggnadsbehoven del konkreiaunderiagel för den ekonomiska vägplaneringen eller priorileringenav vägobjeklen.Redan i sin inledande rapport har utredningen föreslagit all prioriteringen av vägobjektfortsättningsvis skall ske i en enda planeringsomgång. Det nuvarande systemetmed långlidsplaner samt flerårs- och fördelningsplaner för statsvägarrespektive slalskommunvägar föreslår uiredningen därför ersättas av enprioritering enbart i långlidsplanens form, men liksom med uppdelningmellan statsvägar och Slalskommunvägar, Långlidsplanernaskall enligl ulredningens förslag även i fortsättningen omfalta en 10-årsperiod.Detaljeringsgraden i prioriieringen förutsätts emellertid kunna variera mellanolika delperioder inom del redovisade lidsper-speklivel, bl, a. med hänsyn tillsvårighetema att för hela perioden ange vägbyggandets totala omfattning, Uiredningenhar föreslagit att fördelningen av ansvarel för planfaslställelsen mellan länsslyrelsenoch vägverkei skall spegla uppdelningen i statsvägar med intresse från riksplaneringssynpunkioch vägar som det i huvudsak enbart från regional synpunkt finns ett iniresse attnyinvesiera i eller att förbälira. Uppdelningen kan enligl uiredningen göras 1.ex. med utgångspunkt i den regionala trafikplaneringens analys av de olikavägarnas funktioner. Utredningen anser inle all del finns förutsättningar alllåta länsstyrelserna faslslälla långlidsplaner förde slalliga riksvägar som haren inlerregional belydelse. En noggrann prioritering för dessa senare objektkräver en överblick över trafikbehov och trafikutveckling på längre sträckor.En sådan överblick fordras också för beslul om bidrag lill investeringar i slatskommunalavägar. Del är enligt uiredningen naturligt all avgörandena lor båda dessa typerav ärenden sker på central nivå eftersom en decentralisering av samtligabefogenheter all faslslälla den ekonomiska planeringen skulle fordra omfattandesamordningsinsatser mellan länen, Uiredningen föreslår dock all länsslyrelsenbåde upprättar förslag och faslsiäller långtidsplan för statsvägar på detregionala vägnätet. Uiredningen anser vidarealt nya redovisningsformer i prioriteringen skall göra del möjligt alt i denslutliga avvägningen la hänsyn lill de effekter av olika objekt som redovisatsav planeringsorganen från deras skilda utgångspunkter. En slörre öppenhet iplaneringen skall vidare öka förståelsen för moliven i de slutligabedömningarna hos de dellagande organen, Uiredningenbehandlar också långtidsplaneringens lidscykel och anser alt lidskraven i prioriieringennärmare bör prövas av i samråd med kommuner och länsorgan. I dellasammanhang bör möjligheterna all utsträcka nuvarande revideringsiniervall påtre lill prövas. Med en sådan förlängning skulle man enligl utredningenförbättra möjlighelerna lill en samordning med t, ex, länsplanering. I likhetmed vad som beslulas för den regionalpolitiska länsplaneringen skulle elllängre uppehåll mellan fullständiga genomgångar av långtidsplanerna skapautrymme för en mellan revideringstilllallena i enkla former genomförd översynav loruisäit- 4 1977/78. 1977/78:10 38 ningarnalor den ekonomiska vägplaneringen. Härvid skulle enligl utredningen sambandetmellan länsplaneringen och vägplaneringen förslärkas. Utredningen framhålleremellertid också alt prakliska skäl lalar mol en med övrig planering parallellvägplanering. Sålunda är kartläggningar, överväganden och uiformning avförslag för samtliga akluella planeringsformer inycket arbetskrävande. Enalltför slor koncentration i liden medför menar uiredningen en belastning på planeringsorganisaiionensom antingen ökar anspråken på personal eller reducerar möjlighelerna altutföra planeringsuppgifterna på ett lillfredsslällande säll, 1syfte all förbälira samordningen i den ekonomiska planeringen mellan statsvägaroch slalskommunvägar har uiredningen övervägt olika förslag lill att åstadkommaen sådan samordning. Utredningen har därvid stannat för ell förslag som innebärall statsvägar och slalskommunvägar liksom bör redovisas i två olikaplaneringsdokument, men all planeringen för de två vägkategorierna sker iliden parallellt. Beträffandeden fysiska vägplaneringen framhåller utredningen alt den översiktliga fysiskavägplaneringen redan på ett tidigt stadium måsle vara väl koordinerad med innehålleli respektive kommuns marköverväganden. 1 sin lidigare rapport föreslogutredningen att - för all förenkla del nuvarande fysiska vägplaneringssyslemei- alla översiktliga överväganden i projekteringssammanhang skulle ske inomramen för ett enda planeringsin-slmment. Sålunda menade uiredningen all begreppellokaliseringsplan för de slalliga vägarna borde bibehållas för samtligaöversiktliga bedömningar som redovisas före arbeisplanesladiel, Uiredningenframhöll all del kunde finnas motiv alt tala om en förberedande och en slutlig lokaliseringsplan,I sina fortsalla överväganden har utredningen kommii fram lill all den förberedandelokaliseringsplanen för slalliga vägobjekt skall anlas genom beslul i länsstyrelsensslyrelse efier samråd med kommun och vägverkels ceniralförvaltning. Vadavser delaljprojekieringen av statsvägar föreslår uiredningen att länsstyrelsenges befogenheter all fastställa arbetsplan vad avser investeringar på delregionala vägnätet saml mindre ombyggnads- och förbättringsarbeten även inom riksvägnälei.Om erfarenheten av fastställelseprövning på regional nivå visar all detta bl,a, med hänsyn lill kraven på likformighet i bedömningarna kan ske ulan olägenheierbör även enligl utredningen beslul om arbetsplaner avseende del inierregionalavägnätet i ell näsla steg överföras lill länsstyrelserna. En ulökning av deregionala organens beslutanderätt skulle, lillsammans med övriga i belänkandelredovisade åigärder, utvidga och dess förtroendemannaslyrelsesansvar och öka iniressei för den ekonomiska och fysiska vägplaneringen påregional nivå. För del slatskommunala vägnätet anser uiredningen att en ulvecklingoch systematisering av formerna för det lekniska samrådet mellan kommunerna ochvägförvaltningen kommer att möjliggöra ett avskaffande av den i Prop.1977/78:10 39 dagförekommande detaljerade centrala granskningen av byggnadshandlingar. Uiredningenanser vidare all projektering av vägobjekt i en lurordning som väsentligtavviker från långtidsplanens prioritering eller som inle redovisas i gällande långlidsplanskall påböQas efter sainråd mellan och . Länsslyrelsenbör också ha möjligheler all aktualisera projektering av vägobjekt som inleredovisas i långlidsplanen. Ifråga om handläggningen av beslul om beredskapsarbeten på vägar anser uiredningenatt skall bli en mer aktiv part i det slutliga valel mellan olikaobjekt. Beslut om igångsättning av beredskapsarbeten inom vägsektorn föreslåsdärför fattas av vägverkei och arbetsmarknadsverket i samråd med länsstyrelse, I avsikt att ulveckla de sektorsövergripandeintressenas infiytande i vägplaneringen har utredningen övervägt olika modellerför en omorganisation av vägplaneringsverksamhelen på regional n i v å , 1 ettslutskede har utredningen därvid diskuleral dels ell förslag innebärande alt enfast beredningsgrupp för handläggning av vägplaneringsärenden inrättas, dels enöverfiyttning, helt eller delvis, av uppgifter och resurser från vägförvaltningarnasplaneringskonlor lill länsstyrelserna. Del senare aliernalivel skulle enligl uiredningenförbättra möjlighetema att samordna beredningen av vägplaneringsärenden medberedningen av andra ärenden i länsslyrelsen. Uiredningen framhålleremellertid all detta allernaliv också innebär fiera nackdelar. Bland annalpekar uiredningen på del kunskaps- och erfarenhelssatnband som finns mellan väghållningensolika delar, planering, byggande och drift. En överföring av vägförvaltningarnasplaneringskonlor lill länsstyrelserna skulle innebära all ålerföringen av faktaoch kunskaper från byggandet och driften lill planeringen försvårades. Uiredningenbefarar också all en sädan lösning skulle fä negativa konsekvenser förpersonalrekryteringen i och med alt det inle skulle bli lika naturiigt som förnärvarande för personalen alt växla mellan uppgifter inom planeringen,byggandet och driften. Enligt utredningen krävs därför ell slarkl behov av ökadsamordning i den övergripande samhällsplaneringen som motiv för att lösgöra planeringskoniorelfrän vägförvaltningarna. Utredningen anser all del nödvändiga samrådet iberedningen av vägplaneringen kan åstadkommas om samarbetet formaliseras genomalt i samtliga län inrätta en fast gemensam beredningsgrupp sammansatt avföreträdare för de främsla planeringsorganen. Ensådan lösning, framhåller uiredningen,hårde fiesta av den mer genomgripande omorganisationens fördelar men inga av dessnackdelar. Inrättandet av en fast beredningsgrupp innebär enligl utredningen enbibehållen handlingsfrihet i framliden som man under liden skapar förulsällningarför en enkel men slagkraftig samordning i planeringsfrågor. Uiredningen påpekaratt skulle det visa sig all ell formaliserat samråd med fast beredningsgrupp inleger de effekter det finns anledning all kräva, en mer genomgripandeomorganisation kan övervägas på nyll. Prop.1977/78:10 40 Beträffandelänsvägsnä modern as roll i vägplaneringssammanhang konstaterar utredningenalt dessa före oinbildningen spelade en slörre roll än efiersomledamöierna tidigare representerade de lokala vägnämnderna som för en eller fierakommuner skulle tillvarata de olika områdenas vägintressen. Dessulom hadelänsstyrelserna ännu inte fåll sin beslutande förtroendemannastyrelse,var därigenom inenar utredningen ell naturligt forum på länsnivåför avvägningen om resursfördelning och om vägarnas utformning, Uiredningen anger all erfarenhelernaav länsvägnämndernas arbeie växlar inellan liinen beroende på hur nämnderna ärsammansalla.Saknar flertalet av de förtroendevalda praktisk erfarenhet av annanplaneringsverksamhet reduceras sannolikl nyttan av nämndens bedömningar ochställningstaganden. Utredningen konstaterar all nämndernas sammansättningvarierar ganska väsentligt mellan länen. Utredningenframhåller att även om formerna för den ekonomiska och fysiska vägplaneringenförbättras t, ex. i överensslämmelse med KLV:s och ulredningens egna förslag,är del inle säkert alt den rådgivande politiska funktionen på länsnivå iallmänhet tillför prövningen av vägärendena några nya viisentliga element, Enligluiredningen penetrerar kommunerna frågorna på ett ingående säll, inle minst närdel gäller prioriieringen av projekteringen. Övergripande länsvisabedömningar sker i styrelse. De kompletterande bedömningar somfordras i beredningen av ärendena kräver menar utredningen under allaförhållanden omfattande konlakler mellan de ansvariga planeringsorganen ochövriga intressenter i vägplaneringen. Genoin inrättande av fasiaberedningsgrupper på länsnivå får man enligl uiredningen ett naturligt forumför gemensamma överväganden, Direktkon-lakter mellan slyrelseoch planeringsintressenlerna kan också bidra lill all utveckla den nödvändigadialogen, Mol denna bakgrund föreslår utredningen all länsvägnämndernaavskaffas. sådani förslag, framhåller uiredningen, förutsätter alt ärendenav belydelse om indragning av väg eller intagning av väg lill allmänt underhållfortsättningsvis avgörs i Slyrelse. 1fråga om genom för a ndelavulredningens förslag hänvisar uiredningen till attförberedelser pågår fören ny planeringsomgång där de nya långtidsplanernakommer all avse . Uiredningen loreslår all den del avförslagen som inte är beroende av väsentligt förändrade rutiner i prioriieringengenomförs senast den , Prop.1977/78:10 41 fick sin nuvarande organisation för ca lio år sedan - den 1 juli 1967-genom en ombildning av dåvarande väg- och vallenbyggnadsverket, i vilketingick väg- och vallenbyggnadsstyrelsen som centralt organ och vägförvaltningari vardera av de 24 länen som regionala organ (prop. 1966; 129, SU 1966:152, rskr1966:361). a, av de ändrade krav som successivt har kommii alt ställas på vägverkettog verkei initiativ till en översyn av sin organisalion. Ensådan bedömdes också angelägen med hänsyn till den av beslutade omlokaliseringenav verkei lill . Översynenhar nu utförts i samarbeie med statskontoret och har resulterat i en hemställanlill regeringen där verket begär all vissa kompletteringar och förändringargörs i den nuvarande organisationen. Undersenare år har den framlida vägplaneringen och vägpolitiken utretts intensivt.Ett av syftena med della arbete har varit all nå en bättre samordning mellanvägplanering och övrig samhällsplanering. Utredningsarbetet har resulterat bl,a, i betänkandena (SOU 1975:85-86) Vägplanering från kommittén fördenlångsiktiga vägplaneringen (KLV) och (Ds Kn 1977:2) Samordnad regionalvägplanering från decentraliseringsuiredningen, Enliglmin bedömning bör statsmakterna inte behandla vägverkels organisalion utan allockså la ställning lill de två betänkandena. Jag avser därför all behandla deminnan jag redovisar min syn på vägverkels framlida organisalion. Del allmännaekonomiska läget har emellertid gjort del svårt all göra mera långsiktigabedömningar av den svenska ekonomins ulveckling, och det är därför olämpligtall nu falla mer långigående beslut om den långsiktiga vägpolitiken. Inledningsviskommer jag alt beröra vägfrågornas behandling i . Jagkommer därefier all behandla KLV:s och decentraliséringsulredningens betänkandenoch slulligen förslaget lill ändring av vägverkels organisalion. Med hänsyn lillalt decentraliséringsulredningens belänkande avgavs har enfullständig beredning av dess förslag inte skell. Jag avser därför all vid ellsenare tilirälle föreslå hur regeringen bör ta slällning lill de förslag iutredningens betänkande som inte behandlas , 5.2 Tidigarebehandling av vissa vägplaneringsfrågor Senaslriksdagen behandlade de allmänna riktlinjerna för inriktningen av denlångsikliga vägplaneringen varar 1972, 1 staisverksproposition (prop,1972:1 bil, 8 s. 74 ff) redovisade den dåvarande regeringen sina beslul i anledningav vägplaneutredningens betänkande (SOU 1969:56-57) Vägplan 1970. Direktiven tilldenna utredning präglades av den myckel expansiva syn på det framlidavägbyggandel som rådde i mitten av 1960-talel. 1977/78:10 42 skullesåledes analysera konsekvenserna av en ökning av väganslagen med 4 resp. 7 1/2 96årlig ökning i fasta priser. Utredningen förordade det högsta alternativet. statsverksproposition uttalade departementschefen att den pågåendetrafik- och samhällsutvecklingen liksom dittills skulle komma alt krävabetydande insatser på vägområdet. Insatserna bedömdes dock inte kunna få denomfattning som vägplaneulredningen föreslagit. Departementschefen framhöll attdel inte var möjligt att göra några uttalanden om storieken av de anslag som påviss sikt kunde komma att utgå. Bortselt från osäkerheten i prognosernabeträffande omfattningen och inriktningen av den fortsatta efterfrågan på vägtiänsler,liksom från de begränsningar som kännetecknade planerings- och kalkylmodellenvar det angeläget att statsmakterna successivt kunde pröva vägutgifterna medhänsyn till det totalt tillgängliga resursulrymmet och till de krav som andrasamhällssektorer ställde. Vadgäller den fortsatta vägplaneringen fömtsattes att den kalkylmodell som vägverkeianvänt vid planeringen skulle ses över. Ett ulvecklingsarbele skulle därvidbedrivas för att få fram ett underlag, som gjorde det möjligt att på ett bätlresätt bestämma den vikl, som rimligen borde ges vissa av de i kalkylmodelleningående komponenterna, bl. a. trafikanternas lidskostnad och irafikolyckskostnaden. Utvecklingsarbetetborde emellertid vidgas. Den av vägverkei använda kalkylmodellen angavs sålundai första hand vara ell hjälpmedel för att besiämma de trafikekonomiskavinsterna. 1 del fortsatta mera långsiktiga utvecklingsarbetet borde man strävaefter att väga in olika samhällsekonomiska effekter, vilka inle rymdes inommodellen. Behovei av detta angavs öka med de vidgade regional- ochnäringspolitiska aspekler, som läggs på samhällets investeringar. Del mera konkreiautredningsarbetei i della avseende skulle utföras av en särskild kommitté. Riksdagengodtog regeringens ställningstagande att synen på vägplaneringen måste vidgasså att man i vägplaneringen bätlre väger in övriga samhälleliga målsättningarsåsom de regionalpolitiska. underströk vid sin behandling avförslaget att väg- och trafikplaneringen måsle ske i nära kontakt medsamhällsplaneringen i slort och i högre grad än samordnas med en aktivlokaliserings- och regionalpolitik. Arbetsmarknadspolitiska och allmäntnäringspolitiska målsättningar måsle beaktas och hänsyn tas även tilltrafiksäkerhet och miljö. De resurser som avsätts för vägändamål borde fördelaspå ell sådani säll att alla delar av landel får ett vägnät som tUlsammans medandra åtgärder skapar bätlre betingelser för befolknings- ochnäringslivsutvecklingen. Föratt ta fram underiagel för de fortsatta ställningstagandena inom vägplaneringenlillsalles kommittén för den långsikliga vägplaneringen, KLV, som i oktober1975 avlämnade belänkandel Vägplanering. Belänkandet har remissbehandlat. Prop.1977/78:10 43 Innanjag närmare går in på kommitténs förslag vill jag nämna all den framlidavägplaneringen även behandlals i andra sammanhang. Jag tänker därvid pålänsberedningen som i sill betänkande (SOU 1974:84) och kommun i samverkangjort en sammanfallande bedömning av den regionala samhällsförvaltningensuppgifter och organisation. Övervägandena innefattade även principiella frågorom lämplig decentralisering inom den slalliga förvaltningen. Länsberedningenangav därvid att ytterligare uppgifter inom bl. a. vägplaneringen borde kunnaanförtros länsmyndigheterna. Länsberedningen fann vidare all vägförvaltningenäven i fortsättningen borde vara fritstående från . 1 ställningstagandena tilllänsberedningens förslag i prop, 1975/76:168 om vissa frågor rörande denregionala samhällsförvaltningens uppgifter och organisation anfördeföredraganden att olika synpunkter kunde läggas på frågan om den personal i vägförvaltningensom sysselsätts med vägplanering borde tillhöra planeringsavdelning.Föredraganden erinrade om att decentraliseringsutredningen, som i enlighet medlänsberedningens förslag tillkallats för att göra en samlad bedömning av deolika aspekterna på frågan om decentralisering, utreder bl. a. vägplaneringen.Det framstod som naturiigt att uiredningen närden behandlade vägplaneringenäven övervägde på vad sätt en närmare samordning i verksamheien skulle kunnaske mellan länsslyrelsen och vägverkels regionala organ. Deceniraliseringsutredningenhar redovisat vissa bedömningar i fråga om vägplaneringen i ett utförligtremissyttrande över KLV:s betänkande Vägplanering. Remissyttrandet, varsinnehåll redovisats bland övriga remissyttranden, har lämnats genom rapporten(Ds Kn 1976:6) Ökat regionalt och lokall inflytande i vägplaneringen.Utredningen har avgett beläknandet (Ds Kn 1977:2) Samordnad regionalvägplanering, vilket dels innehåller kompletteringar av de förslag tillförändringar i planeringsarbetets innehåll som angavs i ulredningensremissyttrande, dels omfattar utredningens bedömningar av moliven ochförutsättningarna för alt förändra själva planeringsorganisationen. Statsmakternasställningstaganden lill principerna förden fortsatta vägplaneringenskulle ses som temporära i avvaktan på resultaten av det vid riksdagsbehandlingenfömtsätta utredningsarbetet. Från sida har vid olika lillfiillensedan riksdagsbehandlingen påtalats behovet av alt frågan om denlångsiktiga vägplaneringen åter föreläggs . Sålunda uttalade riksdagenår 1974 (TU 1974:1, rskr 1974:110) att det allljämt var angelägel all detfortsatta utrednings- och planeringsarbetet bedrevs med all den skyndsamhei sombefanns möjlig samt att som resultat härav ett långsiktigt program för väginvesteringarnasnarasl förelades . Även uttalade (TU 1975:1, rskr1975:76) alt riktlinjer för den fortsatta vägplaneringen samt ett långsiktigtprogram för den framtida vägpolitiken borde föreläggas . Någonförsening härav genom den trafikpolitiska utredningen fick inte ske. (TU1975/76:11, Prop.1977/78:10 44 rskr1975/76:253) gjorde ell uttalande av moisvarande innebörd. Deluppdrag som gavs kommittén för den långsiktiga vägplaneringen, KLV, var all medulgångspunkl i stalsmakiernas ställningstagande om den långsikligavägplaneringen m, m, utarbeta förslag till riktlinjer för den framtida vägplaneringen.Tyngdpunkten skulle läggas på all förbälira anpassningen av vägplaneringen lillden övriga samhällsplaneringen, KLV diskuierari sitt belänkande inledningsvis vissa grundläggande utgångspunkter förväghållning och därmed vägplanering. Det gäller dels utformningen av väg- ochtrafikpolitiken, dels den framlida efterfrågan på vägtjänster och delsantaganden om det framtida resursulrymmet för vägålgärder. KLVframhåller all den av slatsmaklerna förda väg- och trajikpoliiiken ger fömtsättningarnaförden långsiktiga vägplaneringen. KLV hänvisar därvid till den i olikasammanhang uttalade uppfattningen att den framlida trafikpolitiken bör grundaspå ett samhällsekonomiskt synsätt. Detta innebär enligl KLV alt man i högregrad beaktar beroendet och återverkningarna såväl mellan vägtrafiken och övrigairafikgrenar som mellan vägtrafiken och samhällssektorer utanför trafiksektorn. Föregen del vill jag understryka vikten av att man i planeringen lar lillräcklig hänsynlill det ömsesidiga beroendet såväl mellan vägtrafiken och övrigatrafiksektorer som mellan vägtrafiken och ulvecklingen inom andra samhällssektorer.Trafik i samverkan är enligl min uppfaltning en förulsällning för all uppnå enbalanserad avvägning mellan olika trafikslag och ett effeklivi uinyitiande avsamhällets resurser på trafiksidan. Somett exempel på statsmakternas beslut inom den övriga samhällsplaneringensområde, vilka är av slor betydelse för den långsiktiga vägplaneringen, villjag nämna ställningstaganden lill regional ulveckling och tillhushållning med mark och vatten. Genom beslut (prop, 1972:111,InU 1972:28, CU 1972:35, rskr 1972:341 och 348) antogs ett regionalpolitiskthandlingsprogram för hela landet och riktlinjer för hushållningen med mark ochvatten. Till ledning för planeringen i länen angavs bl. a. planeringsnivåer iform av befolkningsramar för länen saml en plan för utveckling av den regionalastrukturen. De antagna riktlinjerna om hushållning med mark och valleninnefattade vissa allmänna riktlinjer för lokal och regional planering i sådanafall då anspråken på naturresurser från olika verksamhetsområden står ikonflikt med varandra samt riktlinjer beiräffande geografiska områden, främslkusterna, fjällen och älvdalarna. Deregionalpolitiska målen har kompletterats och preciserats genom beslul avriksdagen med anledning av prop. 1975/76:211 om samordnad sysselsättnings-ochregionalpolitik (AU 1976/77:7, rskr 1976/77:79), 1 prop, 1975/76:1 Prop.1977/78:10 45 harprogramskedet i den fysiska riksplaneringen redovisats för . Som KLVhar framhållit är den framlida trafikutvecklingen och efterfrågan på vägijänstcrav stor betydelse för den framtida vägpolitiken. En dämpning av trafiklillväxien,såväl på person- som godstrafiksidan, i förhållande till tillväxten under 1960-laletoch under 1970-talel, är sannolik.