prop · G10337 · 1977-12-31 00:00:00 — Ilandskapet finns 16 jaktvårdsföreningar, vilkas verk-'samhetsområden sammanfaller med kommungränserna. Föreningarna har avlandskapsstyrelsen fastställda stadgar. De i lag fastställda jakttiderna kanlokalt avkortas av jaktvårdsföreningarna, vilka även har rätt att bestämmavårjaktens begynnelsedag. För att motverka vårjaktens störande effekter ocherbjuda sjöfågelstammarna skyddade häck-ningsområden skall enligt lagenjaktvårdsföreningarna, under överinseende av landskapsstyrelsen, upprätthållatillräckliga fredningsområden. Fredningsområdenas gränser fastställs påjaktvårdsföreningarnas höstmöten sedan skriftliga avtal uppräitats med markägarna.De markägare som avstått en betydande del av sina markområden för frednings-ändamålskall genom jaktvårdsföreningarnas försorg på ett eller annat sätt gesmöjlighet till jakt på annan mark inom föreningens verksamhetsområde. Vid upprättandet av fredningsområdena eftersträvas såvidsträckta och sammanhängande skyddsområden som möjligt. Genom fredningsområdenavill man skydda de värdefullaste häckningsområdena. Det förhållandet att de fredningsområdenföreningarna upprätthåller bygger på frivilliga avtal med markägarna kan göradet svårt alt bibehålla sammanhängande sådana områden. Landskapsstyrelsen haremellertid möjlighet att oberoende av markägares jakträtt fatta beslut om attvissa områden skall fredas från jakt. Strävan är att bibehålla fredningsområdenaoförändrade år . Sjöfågeln anpassar sig till fredningsområdena och ettväxelbruk mellan sådana områden och områden för jakt skulle därför bli förfågeln ödesdigert. Vårjakt efter sjöfågel får endast bedrivas av sådanapersoner som enligt lagen om befolkningsböcker har sin hemort inom landskapet.Landskapsstyrelsen har emellertid rätt att, då synnerliga skäl föreligger,efter prövning i det enskilda fallet bevilja även annan person rätt att 1977/78: 37 28 Rätten att bedriva jakt eftersjöfågel tiUkommer, med vissa undantag, områdets ägare. För att ge även andraän jaktmarksinnehavare möjlighet tiU jakt friställer landskapet ett begränsatantal områden inom vilka varje landskapsinnevånare får jaga. På är enUgt jaktlagen vårjakt efter sjöfågeltillåten enbart från fast plats i anslutning tiU utlagda vettar. Någon jaktfrån s. k. båtlinjer förekommer inte eftersom en sådan jaktform från åländsksynpunkt anses viltvårdsmässigt olämplig. Jakten bedrivs enbart för husbehovoch försäljning av nedlagt byte är förbjuden. Jaktbytet skall tillvaratas ochanvändas som människoföda. Övervakningen av vårjakten handhas av sjöbevakningen isamarbete med polismyndigheten samt av jaktövervakare, som utses av jaktvårdsföreningarna. Jakttiden för storskrake och vigg är mitten av augustitill mitten . Ejdern är fredad i hela , främsttill följd av en stark tUlbakagång av ejderpopulationen i Vitahavs-området. Jakttiden för ejder och vigg är 1 augusti30 november.Storskrake är fridlyst. Hanfågel av "änder" ("ducks") är tiUåtnaför jakt april. Bestämmelsen torde närmast avse gräsandhanar (s. k.drakar). Jakttiden för vildänder är 16 augusti15 december. Jakttid för vigg är 1 oktober15 januari. ochstorskrake är fridlysta. Den angivna tiden är en ram fastställd för förbundsrepublikenoch de olika länderna har möjligheter att inskränka jakttiden. Jakttid för ejder, storskrake och vigg m. fl. är 1oktober28 (29) februari. Jakten bedrivs dels med vettar, dels från motorbåt (maxhastighet ). På öppna havet har varje dansk medborgare jakträtt.Antalet fäUda ejdrar uppgår tUl ca 140 000 . Jakttiden för storskrake och vigg är 21 augusti28 (29) febmari.Ejder är fredad . Ejderns fredning anses vara en kvarleva från dentid då insamling av ejderdun var en inkomstkälla av betydelse förkustbefolkningen. Förslag om införande av jakttid har framförts. frånmotorbåt är tiUåten från land inbegripet och skär. 1977/78: 37 29 Jakttiden är 1 september31 mars. Jakl från motorbåt ejtillåten. Storskrake förekommer inte och viggär ytterst sällsynt. Jakttiden för ejder varierar inom de olika distrikten, somlängst 16 augusti30 juni, i allmänhet dock ()15 maj.Sträckande ejder jagas på flera platser . Fångst med nät är tillåten.Jakten är begränsad till 50 ejdrar per jägare och dag. Storskrake och vigg iden mån de förekommer är fredade. 1.4.12 () är fridlyst. 1.5 Framställningar om återinförande av vårjakt eftersjöfågel 1.5.1 Framställning av 1960 Ett flertal förslag om återinförande av vårjakt eftersjöfågel har lagts fram. Således begärde 1960 sådan ändring av fridlysningsbestämmelserna för jaktåret1960/61, att jakt efter hanfågel av ejder och storskrake skulle tillåtas undertiden inom verksamhetsområde för särskilt bildad sjöfågelvårdsförening.Ett viUkor skulle vara att föreningen antagit av förbundet fastställdanormalstadgar. Domänstyrelsen skulle vara tillståndsgivande myndighet. Länsjaktvårdsföreningskulle, enligt anvisningar fastställda av domänstyrelsen, få meddela sjöfågelvårdsföreningens. Tillsynen över verksamheten i sjöfågelvårdsföreningarnaskulle, särskilt med avseende på vårjaktens bedrivande och vidtagna åtgärderför sjöfågelvård, enligt förslaget utövas av länsjaktvårdsföreningen. Förslaget till återinförande av vårjakt avstyrktes avflera remissinstanser. Dåvarande domänstyrelsen framhöll bl. "fågelstammarna inom landet och vid kusterna så långtmöjligt icke böra oroas , då häckning är föreståendeeller pågår, antingen det gäller hemfågel eller fåglar på väg mot nordUgare häckningsplatser.Denna princip, som inte bara är biologiskt starkt grundad utan också välöverensstämmer med de flesta svenskars uppfattning om en god samlevnad mellanmänniskor oeh djur, är vad inlandet angår numera fullständigt genomförd, sedanvårskytte på morkulla fr.o.m. /60 förbjudits. Den har också sedanlänge tillämpats för sjöfågel vid ." Styrelsen uttalar i fortsättningen att sjöfågelstammarnavid 1940-talets slut var starkt decimerade, vartill såväl den hårda avskjutningen. Prop.1977/78: 37 30 som de upprepade oljekatastroferna bidragit. Den ökningsom i vart fall beträffande ejderstammen senare inträffat tillskrevs främstvårjaktförbudet. Enligt vad framgår av tredje lagutskottets utlåtande nr 28år 1965 framhöll Kungl. m. fl. "att all vårjakt är principiellt förkastiig frånsåväl biologisk som allmän naturvårdssynpunkt, såvida inte mycket speciellaskäl, främst biologiska, talar därför, att sjöfågeljakten numera inte harnågon betydelse som näringsfång, att sjöfågelstammarna ännu inte har nåtttillfredsställande numerär längs och i , att man kanbefara att även icke tillåtna arter skjuts, att frånsett att tillräckligaresurser för en effektiv kontroll torde saknas kontrollen är betydligtsvårare att upprätthålla vid partiellt förbud än då totalt jaktförbud råder,att oljeskador med starkt decimerande verkan på sjöfågelstammarna kanförväntas uppträda även fortsättningsvis, samt att ökade skarorfritidsfolk söker sig till skärgårdarna för att finna rekreation, och att detför denna kategori är angeläget att skärgårdarna hyser ett rikt djurliv, varvidsjöfåglarna hör till de mest uppskattade objekten." jaktutredning avgav ett utlåtande ,vilket innehöll ett nytt, överarbetat förslag. Enligt vad framgår av tredje lagutskottetsovan nämnda utlåtande ledde utredningens överväganden fram till bl. "Det enda sättet att bereda skärgårdsbefolkningenmöjlighet att åter idka sjöfågeljakt , som jaktutredningen funnitgodtagbar, är att detta sker i form av undantag från vårfridlysningen förmedlemmar i för vård av beståndet av sjöfågel särskilt bildadesjöfågelvårds-föreningar eller för vissa grupper av sådan förenings medlemmar." Av utskottets referat framgår även att utredningen "för sin del funnit att ett beslut om undantag fråneljest gällande fridlysningstider är för sitt genomförande beroende av i varjefall två förutsättningar, nämligen dels att sjöfågelvårdsförening, som är anslutentill vederbörande länsjaktvårdsförening och vars stadgar i huvudsaköverensstämmer med de av jägareförbundet föreslagna, är verksam inom område,där vårjakt skall kunna ifrågakomma, dels att jaktlagen ändras så att innehavav mark bl. a. för bostads- och fritidsändamål i princip inte medför rätt attutöva annan jakt än sådan, som avses i lagens 14 och 15 §§, dvs. I övrigt ansåg utredningen vissa angivna andra särskildavillkor och bestämmelser påkallade. Genom beslut fann Kungl. Maj:t vad i ärendetförekommit inte föranleda någon Kungl. Maj:ts vidare åtgärd. 1.5.2 Framställning av 1968 ansökte förStockholms stad och län samt MarsöNävelsö jaktvårdsområde i Gladhammarskommun, län, om tillstånd till viss vårjakt efter sjöfågel. 1977/78: 37 31 nom beslut lämnade Kungl. Maj:lansökningarna utan bifall. 1.5.3 Framställningar av och 1969 och 1971 samt av 1972 och 1973 I skrivelse resp. anhöllSvenska ostkustfiskarenas centralförbund och att yrkesfiskareoch viss annan utefter bosatt kust- och skärgårdsbefolkningskulle beviljas tillstånd att jaga hanfågel av vigg, ejderoch storskrake. Det av jägareförbundet i samarbete med ostkustfiskarenascentralförbund utarbetade samlingsförslaget innebar följande. "Personer som har eller kan erhålla tillstånd tilljakt på allmänt vatten och dessutom är att hänföra till den grupp av bofastskärgårdsbefolkning eller yrkesutövare, varom talas under punkt A 1 i de av Kungl.Maj:t meddelade anvisningarna angående tillämpningen av 2§ 3 mom. jaktlagen, meddelas tillstånd att på angivet jaktområde och förförbrukning i eget hushåll jaga hanfågel av vigg, ejder och storskrake.Jakttiden bör med hänsyn till väderleksförhållandena vara rörlig och omfattafem sammanhängande söckendagar nämligen tisdaglördag förlagda så tidigt sommöjligt före den egentliga häck-ningssäsongen i resp. kustavsnitt och inomtidsramen 15 mars20 maj." I samlingsförslaget lades även fram förslag tilladministrativ ordning m. m. enligt följande. "Tillstånden, vilka skall vara personliga, meddelasav myndighet som Konungen bestämmer, sedan myndigheten hört länsjaktvårdsföreningen,vilken i sin tur skall samråda med expertorgan av typen sjöfågelråd(motsvarande). I tillstånden skall anges inom vilken tidsram jakten fårbedrivas, inom vilket område jakten får äga rum, att exakta jaktdagar meddelassärskilt , samt att vid jakten fälld fågel endast får användas lillförbrukning i det egna hushållet. Tillstånd bör kunna meddelas för längre tidän ." avgav yttrande iärendet. Vid yttrandet var fogade yttranden av ,generaltullstyrelsen. , skogshögskolan,länsstyrelserna i , , , , Kalmaroch . Praktiskt taget alla av anlitaderemissinstanser avstyrkte eller ställde sig tveksamma till förslaget omåterinförande av viss vår jakt efter sjöfågel. För förslaget uttalade sigrikspolisstyrelsen med hänvisning till vissa ökade möjligheter tili övervakningmot olaga jakt. , som har hand om den övervägande delen av bevakningeninom berörda områden, avstyrkte dock med motiveringen att återinförd vårjaktefter sjöfågel skulle försvåra jaktkontrollen. 1977/78: 37 32 vårdsverketansåg det internationella samarbetet vara utomordentligt viktigt. Verket villesålunda hävda att den tid nu definitivt var förbi då enskilda länder beslutadeom jakttider på flyttande djurarter utan att ta hänsyn tUl den internationellasituationen. Med hänsyn härtill oeh vad i övrigt anförts av bl. a.remissinstanserna avstyrkte förslaget. Iskrivelse 1972 anhöll att jakt eftersjöfågel skulle bli lovlig för den bofasta skärgårdsbefolkningen under en treveekorsperiodpå våren. Som skäl för sin anhållan framhöll förbundet att det fanns mersjöfågel . Vidare ansåg förbundet att friheten att bedrivasjöfågelsjakt var en högst väsentlig trivselfråga för de som bor i yttreskärgården och som inte kommer i åtnjutande av tätorternas fritidsanläggningaroch förströelser av olika slag. I beslut i november 1972fann Kungl. Maj:t, med hänsyn till bl. a. om fågelskydd, attfrågan om vårjakt efter sjöfågel ej borde prövas utan hörande av företrädareför viltvårdsintresset i , och samt övriga berördaländer. Därigenom borde aktuella uppgifter inhämtas om bl. a. bestånden av sjöfågeli olika länder och om jakttiderna. Maj:t uppdrog åt statensnaturvårdsverk att verkställa denna utredning samt med eget yttrande inkommadärmed tiU Kungl. Iskrivelse 1973 föreslog vidare attpersonligt tiUstånd skulle lämnas i första hand fiskare att bedrivahusbehovsjakt efter hanfågel av vigg, ejder och storskrake 120april. Förbundet fann, att fågelskyddskonventionens artikel 6 inte tillräckligtbeaktats. Vidare framhölls åter vårjaktens trivselvärde. Enligt förbundetskulle mycket vara vunnet om förmånen av några dagars vår jakt kunde bidratill att minska avfolkningen i skärgården. Medskrivelse överlämnade yttranden av decentrala jaktförvaltande myndigheterna i , och samt avInternationella fågelskyddsrådet (ICBP), Internationella jaktrådet (CIC) ochInternationella sjöfågelforskningsby-rån (IWRB). Såväl ICBP som CIC och IWRBvar negativa till ett återinförande av vårjakt i . I eget yttrandehänvisade tUl sin skrivelse samt framhöll, attdet inhämtade materialet stärkte den ståndpunkt verket tidigare intagit.Naturvårdsverket vidhöll därför sitt tidigare avstyrkande beträffandeåterinförande av viss vårjakt på sjöfågel. Däri inbegreps även denframställning som sist hade ingivits av . Genombeslut lämnade Kungl. Maj:t ansökningarna utan åtgärd. I enmotivering till beslutet betonades att vården av fågelbestånden var eninternationell angelägenhet av stor vikt främst från miljövårdssynpunkt. Ettuttryck för detta var . 1977/78: 37 33 I en motion till riksdag av m. fl. (nr643) begärdes förlängd vinterjakt och begränsad vårjakt på sjöfågel förskärgårdsbefolkningen vid och . Som motiv för framställningenframhölls bl. a. att vårjakten utgör en betydande trivselfråga förskärgårdsborna. Vidare framhöll motionärerna bl. a. följande: "Den jaktform som alltid rönt det största intressetbland skärgårdsborna är vårjakten, och försök att kompensera den bortfallnavårjakten med en utökad höstjakt har inte uppskattats. För en återinfördvårjakt talar i första hand att det är en betydande trivselfråga för skärgårdsborna.Efter en lång vinter, ibland med partiell isolering, är det ett starkt önskemålatt få ägna sig åt några dagars vårjakt. Fågeln är också urkostsynpunkt av god kvalitet. För en återinförd vårjakt talar också biologiskaeller beskattningsmässiga skäl, i synnerhet i fråga om ejder, som är denrikligast förekommande jaktbara fågelarten vid östkusten. Ejderhannen gudingen återvänder söderut och främst ochjuli, varför den i stort sett inte kan bli föremål för beskattning underhöstjakten. En vårjakt på sjöfågel bör i första hand avse hanfågel avvissa arter, främst ejder, storskrake och vigg, och bör lämpligen förläggastill den tid, när fågeln först kommer till skärgården och innan honorna går upppå land för att förbereda häckning. För att ernå en ändamålsenlig begränsning av vårjaktensynes det vara lämpligt att jakten förbehålles dem som enligt 2 § 3 mom.jaktlagen av länsstyrelserna erhåller personliga tillstånd att jaga säl ochsjöfågel å allmänt vatten samt å , klippor och skär som ej hör tillvisst hemman. Tillståndet bör kunna meddelas av resp. länsstyrelse och gälla åde här berörda allmänna omiadena samt, såvida vederbörande ingår i ettauktoriserat sjöfågelvårdsområde, jämväl inom detta. En sådan begränsningskulle i stort sett innebära att jakten bedrives dels å öppna havet och enstakahällar och skär, som ej är lämpade som häcknings-holmar, dels inom områden, somär föremål för organiserad fågelvård och där enligt antagna stadgar viss del avområdet, som är särskilt lämpad för häckning, är helt fredad för jakt." Tredje lagutskottet avgav utlåtande (1965: 28) i vilketvinterjakt efter sjöfågel avstyrktes. Utskottets majoritet fann däremot att enstarkt inskränkt vårjakt längs ostkusten borde kunna tillåtas. Jakten bordeenligt utskottet begränsas till hanfågel av ejder, vigg och storskrake. Endastpersonliga tillstånd till den verkligt bofasta skärgårdsbefolkningen bordekomma i fråga. Utskottet förutsatte vidare att jaktens verkningar på fågellivetskulle följas med uppmärksamhet och att jakten, då omständigheterna såpåkallade, skulle ytterligare inskränkas eller helt förbjudas. När det gäller motiveringen för vårjakten efter sjöfågelavvisade ut- 3 1977/78. Prop.1977/78: 37 34 skottethänvisningen i motionen till den urgamla jakttraditionen. Vidare anfördeutskottet att sjöfågeljakten numera även i huvudsak spelat ut sin roll frånförsörjningssynpunkt, ehuru jaktbytet åtminstone inom en del områden ansågskunna ha viss betydelse som tillskott till hushållet. Värdet av sjöfågeljaktenvar enligt utskottet i stället främst att söka i den möjlighet till omväxlingoch avkoppling som den bereder sina utövare. Utskottet pekade härvid på de förhållandenunder vilka stora delar av skärgårdsbefolkningen levde. Av betydelse ansågsäven vara att ett återinförande av vårjakten kunde antas stimuleraskärgårdsbornas intresse för att på olika sätt vårda sig om sjöfågelbestånden.Jakten syntes också kunna bidra till att kontrollen över efterlevnaden avgällande fridlysningsbestämmelser förbättrades. Vad särskilt gällde ejderhanarnatalade för vårjakt den omständigheten, att de gick praktiskt taget fria från beskattningdärför att de började sträcka mot söder sedan parningen skett. Dåhöstjakten inleddes hade de i huvudsak lämnat ostkusten. Höstjakten efter ejderavsåg därför nästan uteslutande honor och ungfågel vilket kunde ha till följden ogynnsam könsfördelning. Även bland vigg och storskrakar syntes hanfågelnvara i majoritet. Slutligenuttalar utskottsmajoriteten i utiåtandet den meningen att en på antytt sättbegränsad vårjakt ej innebär något väsentligt avsteg från nu gällandeprincipiella förbud och får anses falla inom ramen för undantagsbestämmelsen itredje stycket av artikel 6 konvention om fågelskydd. Hinder mot denförordade licensjakten synes därför ej möta på grund av bestämmelserna ikonventionen. motion (1975: 58) av m. fl. (m, s, c, fp, vpk) hemställdes attriksdagen skulle uttala sig för begränsad senvinterjakt för yrkesfiskare ochandra skärgårdsbor i huvudsaklig överensstämmelse med Svenska jägareförbundetsförslag . I en annan motion (1975: 1573) av herrar i Trobrooch Komstedt (båda m) hemställdes bl. a. att säsongen för sjöfågeljakt skuUeutökas med . 1 jordbruksutskottets betänkande(1975/76: 26) anförs bl. a. följande. "Utskottetfinner det inte vara möjligt att utan en närmare undersökning, lämpligen genomjordbruksdepartementets försorg, få ett säkert underlag för en bedömninghuruvida utvecklingen i populationshänseen-de när det gäller antal,könsfördelning m. m. i fråga om de aktuella fågelarterna tagit en riktning somkan minska betänkligheterna mot en vårjakt från naturvårds- ochviltvårdssynpunkt. Vissa uppgifter tyder otvivelaktigt på att så kan varafallet. Att förhållandena inom skärgårdsområdena är särpräglade oeh kaninnebära påfrestningar för ifrågavarande befolkning av såväl ekonomisk somsocial natur är vidare fullt klart. Av naturliga skäl gäller detta särskilt ifråga om den befolkning som är bosatt på öar utan fast landförbindelse. Frånregeringens sida har också förutskickats att en proposition med förslag tillstatliga stöd- 1977/78: 37 35 åtgärder inom skärgårdsområden kommer attföreläggas . Huruvida förhållandena nu är av den art att de kanmotivera ett avsteg från huvudlinjen i gällande fågelskyddskonvention kangivetvis diskuteras. Som tidigare nämnts fann tredje lagutskottets majoritet år1965 att en på visst sätt starkt inskränkt vårjakt längs ostkusten fick ansesfalla inom ramen för berörd undantagsbestämmelse i konventionen. Även om Kungl.Maj:t inte fann sig kunna mot bakgrund av åtaganden enligtfågelskyddskonventionen villfara framställningar i frågan, kan självfallet nyaomständigheter ha tillkommit som talar för en annan lösning. Utvecklingen gårhär som på andra områden fort. Utskottet vill exempelvis erinra om att, somockså i annat sammanhang framförts, ett förslag till en ny internationellkonvention rörande bl. a. fågelskydd f. n. är under utarbetande på initiativ avFörbundsrepubliken . Enligt utskottets mening bör en närmare undersökning avden aktuella situationen på området kunna verksamt bidra till att skapa bättreunderlag för ett beslut i förevarande fråga. Mot bakgrund av det betydandeintresse som uppenbarligen föreligger för sådan vårjakt efter sjöfågel, varomnu är fråga, vill utskottet för sin del förorda att regeringen skyndsamt låterutreda de möjliga formerna för en sådan jakt, förslagsvis under en försöksperiodav . a. framgår av de motioner som här behandlas är det uppenbartatt vårjakt efter sjöfågel under alla förhållanden måste bli av förhållandevisbegränsad omfattning, såväl i vad avser områdena för jakten som när det gällerpersonkretsen. Om en jakt skall komma i fråga, bör den givetvis utformas på ettsätt, som inte innebär några risker för utarmning av fågellivet eller eljestmedför några större olägenheter från naturvårdssynpunkt. De internationellaaspekterna på problemet, inte minst de internordiska, måste självfalletbeaktas i sammanhanget. Resultatet av en översyn torde lämpligen böra underställasriksdagen för yttrande." beslutade i enlighet med utskottets förslag. 1.7 Utredning av m. m. Med anledning av beslut gav regeringen i mars1976 i uppdrag att "undersöka de möjliga formernaför att anordna vårjakt efter sjöfågel i enlighet med vad som anförts i jordbruksutskottetsbetänkande /76: 26". Verket harinhämtat yttrande från (), land-brugsministerieti , lantbruksministeriet i , direktoratet for vilt och ferskvannsfiski samt . Svaret på skrivelsen tUllantbruksministeriet i har avgetts av det finska vilt- och fiskeriforskningsinstitutet. I sitt yttrande framhåller bl. "Om någon form av vårjakt på sjöfågel äterinförskommer säkerligen att få svårigheter att ratificera de nu planeradekonventionerna då dessa kommer till stånd, vilket är mycket sannolikt att dömaav det intresse som ett stort antal stater visat vid de nämnda mötena. 1977/78: 37 36 Mot bakgrund av hittillsvarande utveckling kommerkonventionerna säkerligen inte att innehålla motsvarande vårjaktsundantag somPariskonventionen. Det är också uppenbart att, om inte skulle anslutasig till konventionerna, torde detta komma att väcka avsevärd internationelluppmärksamhet, bl. a. mot bakgrund av det tidigare åberopade uttalande somgjorts av och som också anslutit sig tUl. Överhuvudtagetskulle en sådan underlåtenhet internationellt skada anseende som enfrån naturvårdssynpunkt progressiv stat. Vid en bedömning av möjliga former för vårjakt måstehänsyn, förutom till det internationella samarbetet, givetvis också tas tillde berörda sjöfågelstammarnas status och utveckling. De arter som av deorganisationer som begärt vårjakt i angivits som lämpliga härför ärhanfågel av ejder, vigg och storskrake. Verket har för fullgörande av sittuppdrag inhämtat vissa uppgifter om beståndsstorlek resp. beståndsutvecklingav dessa arter. Som framgår av yttrandet från IWRB har det dock visat sig svårtatt få fram uppgifter om populationsutveck-lingen. Det är dock klart att allatre arterna, särskilt ejdern, ökar i nordvästra . Vad beträffar ejdern kan konstateras att har enstark stam av denna sjöfågelart. Det är därför inte troligt att ejdern på kortsikt skulle påverkas negativt rent nationellt om en begränsad vårjakt infördes.Som framgår av IWRB:s yttrande kan dock en sådan åtgärd medföra sådanakonsekvenser på det internationella planet att bl. a. ejdern ändock påverkasnegativt, biologiskt sett. Att då åter nå en bättring genom svenskt agerandetorde ej vara så lätt. När det gäller viggen och storskraken råder i stort settett likartat förhållande. Det bör dock nämnas att hanfågel av dessa arter harett annat beteende än hanfågel av ejder genom att de inte uppvisar samma polygamabeteenden som ejderhanen. Till skillnad mot ejdern sker också skrakens oehviggens parbildning på vinterplatserna och ej inom häckningsområdena. Det kandärför vad beträffar dessa arter vara något mera diskutabelt om en eventueUvårjakt skulle vara utan verkan, biologiskt sett.