prop · G103135 · 1977-12-31 00:00:00 — Ett svenskt företags vUlighet att satsa riskkapital i ett projektbör utgöra ett viktigt moment i prövningen av den kommersieUa lönsamheten.Utredningen anser att ett projekts utvecklingseffekt bör prövas enligt dekriterier som industribiståndsutredning rekommenderade somförutsättning för investeringsga- 1977/78:135 61 rantl,dvs. a. ianspråktagandet av inhemsk arbetskraft, överföring av teknologioch långsiktiga betalningsbalanseffekter för värdlandet. Fondenbör enUgt utredningen inte själv investera i ett u-land med mindre än att ettsvenskt företag är berett satsa riskkapital i projektet i fråga. Vid långivningbör fonden kräva säkerhet av normal kommersieU typ. Utredningen förutser attfondens låneverksamhet normalt kommer att ske på villkor som innehåUer mindreän gåvoelement och att låneverksamheten därmed inte skulle räknas somoffentligt bistånd. Utredningenfinner det naturligt att understödja de av industribiståndsutredningföreslagna modifikationerna av investeringsgarantisystemet samt utvidgning avländerkretseh för detta system. Utredningen konstaterar att investeringsgarantioch insats ay fonden kan komma i fråga för samma projekt.Utredningen förordar vidare att regeringen ingår investeringsskyddsavtal ochdubbelbeskattningsavtal med de länder utanför programlandskretsen som kan kommaatt bli värdländer för mer omfattande investeringar i fondens regi. Föratt särskUt främja industriutveckling i programländema föreslår utredningen attsvenska företag som förvärvar andelar i företag i dessa länder ges rätt attskriva ned värdet av dessa tUlgångar i vidare mån än gällande svenskaskatteregler tUlåter. Utredningenframhåller vikten av ett nära samarbete meUan fonden och SIDA. bör insatser från fonden kunna kompletteras med insatserförmedlade av SIDA inom ramen för biståndet. Som områden lämpade för sådanakompletterande insatser nämner utredningen bl. a. UtbUdning och stödjandeinfrastruktur. Fleraremissinstanser m. fl. FöretagareföreningarnasFörbund, , Exportråd, STU, KF, IMPOD, SACOfSR,, , LRF och TCO samt ambassaderna i ,, och ambassadkansliet i tillstyrker att en fond förindustrieUt utvecklingssamarbete inrättas. I flera fall har remissvarenavgivits med utgångspunkt från att biståndsmedel ej tas i anspråk. SIDA,LRF och TCO framhåUer att man anser att fonden bör inrättas på försöksbasis. m.fl menar i sitt yttrande att en fond av den föreslagna typenskulle vara ett viktigt instrument för att stimulera svenska investeringar ifattigare . Fonden skulle vidare tjäna tUl att dämpa u-ländernasosäkerhet när det gäller att samarbeta med ett i-landsföretag. Flera remissinstansertUlstyrker förslaget med vissa reservationer. SIDA anser i sitt yttrande attdet är oklart från vUka utgångspunkter den 1977/78:135 62 föreslagnafonden skaU verka. SIDA framhåUer, lUisom bl, ä. LO, TCO, FPU ochOECD-delegationen i att fonden måste verka i överensstämmelse med deallmänna biståndspoUtiska målen i synnerhet som fonden föreslås ta i anspråkbiståndsmedel för sin verksamhet. Fleraremissinstanser anser sig kunna konstatera att industripolitiska motiv liggertUl grand för utredningens förslag (LO, SIND, CUF, ambassaden i ,och ett antal institutioner vid ). LOkritiserar utredningen för att ge företagen initiativrätt till insatser. LOmenar att detta tiUsammans med risken att statligt stöd till svensk industri iu-ländema kan innebära ökad utflyttning av industrin vilket kan minskabiståndsviljan i , CUF hävdar i sitt yttrande att förslaget äroförenligt med svenska biståndspolitiska riktiinjer och målsättningar. SåvälLRF som KK är tveksamma tiU om en fond, av den föreslagna typen, verkUgenkonuner att generera kapital från industrin fÖr investeringar 1 u-ländema ochanser att utredningen mer ingående borde undersökt om inte den nuvarandekapitalmarknaden redan fungerar tillfredsställande. RRVoch fullmäktige i vänder sig mot utredningens förslag om att fondenskaU anta formen av en stiftelse. Fonden bör istäUet inrättas som ettaktiebolag, då ett bolag enligt nuvarande praxis skuUe få rätt tUl upplåningmed statliga garantier i motsats till en stiftelse. Ambassadernai Dacca och samt anser att förslaget börutredas vidare innan definitivt beslut fattas i frågan. Ambassaden i HanoiframhåUer att det nuvarande förslaget kan innebära en risk för attindustribiståndet snedvrids mot de som traditionellt haft en generösinstäUning till utländska företags Investeringar. SAREC,och ambassaden i menar att SIDA och ärbättre kanaler för industribistånd än den före slagna fonden. Institutetför internationell ekonomi menar att ett obundet kapital-tiUskott skulle varaeffektivare för än den föreslagna fonden. SSUmotsätter sig den modell tUl fond som föreslås i utredningen men ställer sig iprincip positiva till en fond som ger mer tyngd åt de biståndspolitiskamotiven. bör vara tillräckligt som utgångspunkt för fonden enligt m. fl. och ambassaden i . m. fl. menar att detta grundkapital kan generera mångdubbeltstörre belopp och konstaterar att eventueU upplåning förmodligen i första handkommer att ske utomlands. 1977/78:135 63 bankenmenar att 100 mUj. är ett tiUräckligt startkapital oberoende av möjlighetertlU kapitalmarknadsupplåning. Detstora flertalet av remissinstanserna avvisar förslaget att ta i anspråkbiståndsmedel för fondens verksamhet (SAREC, LO, TCO, RRV, SIND, ambassaderna iLusaka, , , , , och samt FPU, ) då man anser det angeläget att särskUja biståndoch den typ av kommersieU verksamhet som föreslås i utredningen. SIDAförordar i sitt yttrande "att medel för fondens verksamhet tas i anspråkunder ett särskUt anslag i statsbudgeten". SIDA erinrar om vad styrelsenframhåUit i sin anslagsframställning /79 om att "biståndsanslagensanvändning bör begränsas tUl att uppnå biståndspolitiska mål". Slutsatsenför SIDA blir därmed att "frågan huruvida biståndsmedel bör användas föruppbyggnad av fonden bör bli beroende av om biståndsmålen ges en avgörandebetydelse för fondens verksamhet". Statskontoretanser att frågan om fondens finansiering är ofullständigt belyst. Synpunkterpå fondens styrelse och personal Fleraremissorgan som SIDA, TCO, RRV och ambassaden i Dacca ställer sig avvisande tUlutredningens förslag om att SIDA skaU utse ordförande 1 fondens styrelse medmotiveringen att fonden enligt utredningen skall drivas med affärsmässigaprinciper och remissinstanserna menar att det är angeläget att göra en åtskiUnadmeUan bistånd och kommersiella aktiviteter. m. fl.menar att representant bör vara fondstyrelsensordförande. Beträffandefondstyrelsens sammansättning i övrigt anser LO att den fackliga representationenbör vara starkare än vad som föreslås i utredningen och STU säger sig viljaingå i fondens styrelse. Fondenspersonal bör enligt m. fl. tUl övervägande del beståav personer med erfarenhet från industri och bankväsen, helst också haerfarenhet från verksamhet i . SIDA anser liksom OECD-delegationen iParis och ambassaden i att personalen i första hand bör hau-landserfarenhet för att en kvalificerad bedömning skall kunna göras avprojektens utvecklingseffekter. SIDAförutser personalbyten för kortare tidsperioder meUan SIDA och fonden. STUanser att fondens personal bör knytas tiU STU för att fonden skall kunnatUlgodogöra sig STU:s kunskaper rörande anpassad teknologi. 1977/78:135 64 Synpunkterpå fondens val av samarbetsländer Fleraremissinstanser (LO, TCO, LRF, FPU, SSU, SIND och )anser att fondens verksamhet enbart bör Inriktas på de svenska programländerna.LO menar i sitt yttrande att det är viktigt att stödja länder som för ennationeU utjämningspolitik och dessutom hävdar LO i Ukhet med TCO attutredningens förslag strider mot kori-centrationsprinclpen som hittiUs varitvägledande för svenskt bilateralt bistånd. TCO menar att samarbetet i ettsenare skede skulle kunna breddas även tUl länder utanför programlandskretsenmen att då andra medel än biståndspengar skiUle tas i anspråk. LRF motiverarsin ståndpunkt med att fonden behöver nära samverkan med SIDA centralt och medbiståndskontoren. Andraremissinstanser anser att fondens insatser i princip skall koncentreras tillprogramländema men att även andra "fattigare" skall kunnakomma i fråga. SIDA anför att fondens verksamhet i länder utanförprogramlandskretsen skaU "gnmdas på de utrikespolitiska och utvecklingspolitiskakriterier som gäller för utvecklingssamarbetet och somindustribiståndsutredningen angivit". Ambassaderna i Dacca, ,och samt delegationen i menar att fondens medel börkoncentreras tUl programländerna men att även andra fattigare börkomma i fråga. m. fl. anser att det inom definitionen "fattigareu-länder" bör finnas möjlighet till insatser i något mer utveckladeländer, i projekt i fattiga landsändar eller projekt som kan gynna fattigarebefolkningsgrapper. m. fl. ansluter sig inte tiU utredningensförslag att fondens verksamhet skall inriktas på länder varsutvecklingsansträngningar står i rimUg överensstämmelse med den svenskabiståndspolitiken. Förbundet m. fl. menar att det snarare är de enskUdaprojekten som bör överensstämma med målen för biståndspolitiken. Synpunkterpå kriterier för projektval SIDA,RRV och ambassaden i instämmer med utredningens förslag beträffandekriterier för projektval. LRF,RRV och m. fl. hävdar å sin sida att fonden även skallkunna satsa medel för andra projekt än direkt stöd tUl tillverkande industri t.ex. inom jord- och skogsbruk. KKanser att fonden ej bör delta i projekt på råvara- och naturresurs-området.OECD-delegationen i anser att samma kriterier bör gälla för fondprojektsom för andra projekt för vilka biståndsmedel tages i anspråk. Formerför fondens finansiella engagemang TCOpekar på att för vissa av programländema kan andra former av Prop.1977/78:135 65 långsiktigtsamarbete än joint venture vara att föredra, något som fonden enligt TCO börha möjlighet att tlUmötesgå. RRV ställer sig positivt till att fonden förmedlarlån och lånegarantier, men avråder från aktie-participation med hänvisning tiUde intressekonflikter som enligt verket kan uppstå t. ex. vid en eventuellnedläggning av ett projekt där fonden är engagerad. Ambassadeni fÖTOTdar att fonden tiU en början begränsar sitt finansiellaengagemang tiU långivning och kreditförmedling. Ambassaden i anser attfonden genereUt bör avstå från att teckna aktier då en dylik verksamhet enligtambassaden riskerar att styra fondens aktiviteter till somtraditioneUt uppvisar en positiv attityd tUl utiändska investeringar och därmedav egen kraft kan attrahera utländskt kapital. Samarbetemellan SIDA och fonden Fleraremissinstanser berör förhållandet meUan fonden och SIDA utan att ännu vilja tanågon preciserad ståndpunkt eller lämna några förslag. Ambassadernai och och CUF finner det önskvärt med ett nära samarbetemeUan SIDA och fonden. pekar på risken försammanblandning av de båda organens verksamhet. SIDAfömtser ett samarbete med fonden men tmderstryker att det är viktigt attskUlnaderna meUan SIDA och fonden är tydUga inför u-landet och införnäringslivet. LOoch CUF avstyrker utredningens förslag om en utvidgning av investeringsgarantisystemet.LO är avvisande tiU förslaget om en utvidgning av rätten tUl avskrivning försvenska företagsinvesteringar i . CC/F avstyrker förslaget ominvesteringsskyddsavtal. Industriförbundm.fl, KF, och tiUstyrker en utvidgning av systemetmed investeringsskydds-garantier. m. fl. förordar vidare enförenkling av handläggningen av investeringsgarantisystemet samtreser.invändningar mot kriteriema för prövningen av utvecklingseffekten. m.flansluter sig till utredningens förslag om investeringsskyddsavtal,dubbelbeskattningsavtal och extra avskrivning vid u-landsinvesteringar. fastställde den s.k. enprocentplanen för Sverigesutvecklingsbistånd. bekräftades de mål.och riktlinjer 5 1977/78.1 saml Nr 135 1977/78:135 66 somfortfarande gäller för vårt utvecklingssamarbete med . När regeringennu har att ta stäUning tiU förslag om bistånds-och u-landspoUtik skerdet i en radikalt annorlunda situation. Underde har biståndsanslagen nästan tlodubblats i löpande priser,från ca 400 mUj. /69 till förslag på inemot 4 miljarder kr.för /79. Anslagen har växt från ungefär en fjärdedels procent avvår totala produktlon tiU en procent. Vi har anledning pröva hur vi skall gåvidare. Underde har väsentliga förändringar skett i den internationellaekonomin. När oljepriserna i ett slag fyrdubblades påverkade det helavärldsekonomin. I industrUänderna stagnerade produktionen 197475 samtidigtsom inflationen ökade. I det stora flertalet , som saknar egnaoljetUlgångar, vändes förhoppningar om bättre levnadsvillkor och ekonomiskutveckling till farhågor om växande fattigdom . Det höjdaoljepriset har lett tUl att stora be-talningsbalansrubbningar uppstått, vilkadrabbat både i-länderna och de icke-oljeproducerande . Oljeaktionenskapade på många håU i u-världen en ny tiUtro tiU förmågaatt i samverkan ändra fördelningen av makt och resurser. Flertaletu-länder valde efter oljeaktionen att satsa på fortsatt expansion och harnödgats låna stora summor på den internationella kapitalmarknaden för attkunna importera. Den efterfrågan på l-ländernas produktlon som dessa u-länderspolitik genererat har haft stor positiv betydelse för den ekonomiskasituationen i Industriländerna. A andra sidan har skuldsättningökat mycket kraftigt och utgör ett svårbemästrat problem. har med växande framgång satsat på en exportindustri och redaninom några sektorer blivit svåra konkurrenter till i-länderna. Detta gällerframför aUt textil- och elektronikområdena, men även stål-ochvarvsindustrierna. Genom sin köpkraft och konkurrensförmåga har de ökat sinandel av världens resurser och deras roll som handelspartners på deninternationella marknaden växer snabbt. SkUInadenmellan rika och fattiga blir aUtmer påtagliga. har detömsesidiga beroendet mellan världens stater dramatiskt manifesterats. Som detuttryckes i FN:s deklaration om en ny internationeU ekonomisk ordning:"De utvecklade ländernas och intressen kan inte längreIsoleras från varandra. Det finns ett nära samband mellan välstånd i i-världenoch tlUväxt och utveckling i u-ländema. Välståndet i världsgemenskapen i sinhelhet bestäms av välståndet i alla länder." Förändringarnaav vissa grundläggande drag i världsekonomin har ännu ej lett tUl några merabetydande förändringar i reglerna för den internationeUa ekonomins sätt attfungera. De ökade oljeinkomstema har medfört ett sparandeöverskott som man ännuinte helt kunnat åter- Prop.1977/78:135 67 förai produktiv användning. Det internationella kredit- och valutasystemet hartrots en betydande anpassningsbarhet inte ensamt kurmat förhindra de storasvårigheter och svängningar som präglar många länders ekonomi.Frihandelssystemet möter stora påfrestningar med krav på ökad protektionism imånga länder. Det intemationeUa samfundet har inte funnit effektiva metoder förkontroU av stora företag som opererar intemationeUt. I dessa och många andraavseenden krävs ett omfattande arbete för att omforma de vUlkor som gäUt förden internationella ekonomin så att de svarar mot dagensverklighet. I enny ekonomisk världsordning måste det gemensamma intresset av samarbete vara densammanhållande kraften. Detta föratsätter att alla länder finner deinternationella reglema och principerna rimliga och acceptabla. Om detta ej ärfaUet är risken stor för konfrontation och ökad protektionism. Attvi lever i "en enda värld" betyder inte att vi lever 1 en enad värld.Ett Ömsesidigt beroende förutsätter att parterna besitter viss egen styrka.Många ser sig som aUtför ensidigt beroende av de rika länderna.De eftersträvar ekonomisk utveckUng och Ökad ekonomisk självständighet för attfå bättre förutsättningar att samarbeta på jämställd fot. U-ländemasutveckling uppvisar många viktiga och Imponerande framsteg. Antalet människorunder utbildning har t. ex. ökat kraftigt. merän tredubblades antalet elever i grundskola i . Är 1950 kunde bara entredjedel av u-världens vuxna befolkning läsa och skriva. är det överhälften. Medellivslängden ökade i u-ländema från 40tUl . Dehöga födelsetalen har i många pressats ner. I kampen mot de storasjukdomarna har i vissa faU högst betydande resultat uppnåtts. Främst gällerdetta smittkopporna. Så sent som kunde fortfarandehundratusentals fall av smittkoppor registreras årligen.Världshälsovårdsorganisationens kampanj mot smittkoppor, som pågått 1 drygt 10år och som fått betydande svenskt stöd, har lett till ett så gott somfullständigt utrotande av denna sjukdom, som plågat mänskligheten genomseklerna. Situationen går alltså att påverka. Mycket utvecklingsarbete drivsmed framgång. Denverklighet som ännu råder är dock i många hänseenden skrämmande. EnligtVärldsbanken saknar över en miljard människor tiUgång till rentdricksvatten och elementär hälsovård, 700 mUjoner människor är allvarligtundemärda, 550 mUjoner människor kan inte skriva och läsa. Hundratals miljonerarbetsföra mäimiskor är utan arbete. Destora skillnaderna i verklighetens villkor gör att också samarbetets former ochinnehåll växlar meUan oUka länder. Med ett växande antal som uppnår enviss utvecklingsnivå kan vårt samarbete alltmer byggapå direkta ömsesidiga fördelar, ta formen av ett växande utbyte av varor ochtjänster. Det kan i sin tur kräva förändringar i det svenska samhäUet för attvi skaU kunna anpassa oss till en ny internationell arbetsfördelning och nyakonkurrensviUkor. Författigare kommer biståndet länge att förbU det viktigaste vi kan göraför att bidra tUl utveckUng. De har svårt att konkurrera och utnyttjahandelsförmåner på de rika ländernas marknader. De har rätt att kräva ettsolidariskt stöd. Underhela efterkrigstiden har klyftan mellan fattiga och rika länder vidgats. Dettaofta upprepade konstaterande avser vanligen de ekonomiska skiUnaderna meUan industrUänderna och statema i den tredje världen. Det finns flera skäl attförsöka precisera innebörden och effekterna av den rådande skeva fördelningenav världens resurser. Meddet ekonomiska mått som vi i brist på bättre vant oss vid att använda,nämligen bruttonationalprodukt, disponerar jordens fattigaste länder, mednästan en tredjedel av världens invånare, f. n. av det samladeproduktionsrestiltatet. Den tiondel av jordens befolkning som bor i de rikasteländema svarar för nära nog hälften av den totala produktionen av varor ochtjänster. Fördelning av våridens resurser Länder med en brutto- der (milj) (miljarder $) produkt per invånare ($) Mindre än $ 200 S 200 $ 499 $ 500 « 1 999 $ 2 4 999 Mer än $ 5 000 Destora inkomstskUlnaderna mellan världens länder är resultatet av en långhistorisk process som i huvudsak inleddes med industrialiseringen i Europa.Alltsedan början av 1800-talet har med relativt kortvariga avbrott produktionen per invånare kontinuerligt ökat i in-dustriländema. Endast ettmindre antal nådde före som självständiga statereUer kolonier en ekonomisk tillväxt som klart översteg befolkningsökningen. U-ländernasekonomiska utveckling efter kan naturligt delasin i fyra perioder: åren t. o.m. då en kraftig efterfrågan påråvaror ledde till stigande priser, resten av, Prop.1977/78:135 69 1950-taletmed en kraftig försämring av u-ländemas bytesförhållanden, sompräglas av stabU expansion och med oljekris, inflation ochinternationell ekonomisk instabilitet. efter andravärldskriget ledde uppdämda behov och återuppbyggnad i och snabbt ökande efterfrågan. Dessa omständigheter ledde tiU en snabb ökning avu-ländemas råvara-export, som utgjorde av derassamlade varuutförsel. Bytesförhållandet för u-ländema förbättrades med ungefär40 % och deras andel av världshandeln ökade från ungefär en fjärdedel tiUinemot en tredjedel. Flertalet både självständiga stater ochkolonier hade betydande valutareserver . 1950-taletinnebar framför aUt en återgång till mer normala och för mindreförmånliga förhållanden. Råvamprisema föll snabbt. För u-landsgmppen somhelhet innebar detta att exporten, räknad i löpande priser, stagnerade. Defattiga ländernas andel av världens totala export föll tiUbaka till någotmindre än en fjärdedel. Utmärkandeför var framför allt stabUiteten. Världshandeln ökade i jämn takt.Prisförhållandet meUan råvaror och industriprodukter ändrades mycket litet.U-landsgmppens andel av världshandeln föll något. Detta var främst en följd avatt handeln med färdigvaror ökade mycket snabbt inom OECD-ländema. Detär emellertid som skUInaden mellan den ekonomiskautvecklingen i olika blir tydligare. De oljeexporterande ländernakunde öka bruttonationalprodukt och export i snabb takt tack vare i-ländernasväxande efterfrågan på olja. En grupp som inletten satsning på export av teko-varor, elektronik, leksaker och läderprodukterexpanderade mycket snabbt. I många av de allra fattigaste ökadeproduktionen å andra sidan endast nätt och jämnt i takt med befolkningen. Procentuell ökning av bruttonationalprodukten per invånare 195075 De fattigaste 2,1,1, Något rikare 3, Utvecklingenunder har präglats av dramatiska konjunkturväxlingar ochhög inflation. En intensiv högkonjunktur 1972 73 avlöstes av efterkrigstidensmest djupgående lågkonjunktur i som prisema fortsatteatt stiga i snabb takt. OPEC-staterna har tack vare oljeprishöjningama år 1973dramatiskt förbättrat sitt ekonomiska läge. 1977/78:135 70 harfortsatt att expandera i snabb takt trots lågkonjunkturen. Därmed har klyftantill de fattigaste blivit än mer påtaglig. För dessa länder harutvecklingen, särskilt , varit klart mer oförmånlig än förden övriga världen. Den ekonomiska tillväxten per invånare har varit mycketsvag, i några av de fattigaste länderna obefintlig eller negativ.Exportinkomsterna har inte rädd; för planerade inköp av allt dyrare olja,konstgödsel och färdigvaror. Bytesförhållandet har 197376 utvecklats påtagligtmycket sämre för de fattigaste länderna än för andra stater. Detär 1 dessa de fattigaste av jordens länder som majoriteten finns av demänniskor som saknar tiUgång tiU rent dricksvatten och elementärhälsovård. Så länge man talar om klyftor mellan länder så är det skillnadenmellan dessa de fattigaste statema och den övriga världen det huvudsakligengäller. ÖkandeskUlnader mellan har bara understrukit ett faktum som alltid varitgiltigt, nämligen att den grupp som FN definierar som Inte är homogeni något avseende. Den rymmer rika OPEC-stater som utan svårighet kan betala förimport av livsmedel och färdigvaror. Där finns en växande gmpp länder med ensnabbt expanderande exportinriktad industrisektor. Flera har rikaråvaratiUgångar och en ekonomi som är starkt beroende av världsmarknadensprissättning för den dominerande exportvaran. I de fattigaste dominerarsjälvhushållsjordbruket. TUlgången på attraktiva exportprodukten' är begränsad. Därmedär det också givet att u-ländema har mycket skUda bevekel-segrunder för sinönskan att förändra den rådande ekonomiska världsordningen. OPEC-ländema villanvända sina särskilda resurser till att få ökad tillgång till modern teknologisom bas för en industriell utveckling "efter oljan". Flertalet av deu-länder som har en växande industri och är exportinriktade är mycketskuldsatta. De är nästan helt beroende av en fortsatt snabb ölcning avfärdigvaruexporten för att kurma betala räntor och amorteringar. Därför läggerde stor vikt vid kraven på en liberalisering av handeln och tUlträde tilli-ländernas kapitalmarknader. Råvamrika är naturUgen särskUtintresserade av avtal som kan stabUlsera råvarupriser och exportinkomster. Förde fattigaste är ökat bistånd fortfarande viktigast. Trots dessaskilda utgångspunkter har med framgång strävat efter att håUasamman som grupp och lyckats att lägga fram sina krav gemensamt. Detta bar åena sidan givit mera kraft åt kraven; å andra sidan har det blivit svårt attgöra några prioriteringar mellan de skilda kraven. Sverigesrelationer tiU u-ländema måste utformas i klart medvetande om de viktigaskillnader som finns mellan dessa länder. Prop.1977/78:135 71 utgören ny betydande maktfaktor på de finansiella och monetära områdena och när detgäller oljeförsörjningen.