prop · G10337 · 1977-12-31 00:00:00 — Det omfattande materialet av återfynd från ringmärkta ejdrarskulle kunna ge ett ungefärligt begrepp om olika mortalitetsfaktorers roll, mennågon bearbetning har ej gjorts i sen tid. Hanen är stor och vit och kan knappast förväxlas med andraänder vid vettjakt. Vikten uppgår till 1,52,. Sträcker såväl över inlandet som utefter kusterna. Någotkoncentrerat dagsträck noteras i allmänhet ej längs svenska ostkusten. Möjligtär alt en del av sträcket äger rum . Storskraken infinner sig iskärgården ofta någon tid före ejdern. Äggläggningen inleds i början eller mitten av april.Storskraken lägger 912 ägg med ca 2 dygns intervall, vilket gör attvarpningen tar i anspråk mot endast för ejdern. Dettaförhållande gör det svårt att finna en tidpunkt för en samtidig sen vårjakt(efter äggläggningens slut) på ejder och storskrake. Kläckningen sker efter 32dygns ruvning och de första storskrakkullarna brukar komma fram 1014 dagarefter ejderns ungar. Häckningstiden tycks variera mycket från par till par,vilket ytterligare försvårar ett preciserande av lämplig tidpunkt för en sen vårjakt. Storskraken är hålbyggare. Honan lägger äggen i ihåligaträd, i uppsatta holkar, under stenar, i husgrunder, täta buskar etc. Genomuppsättning av holkar kan det lokala beståndet fås att tillväxa mycket 1977/78: 37 47 Holkuppsättning är traditionellt en del avsjöfågelvärden i skärgårdarna. 2.6.5 Hanarna efter häckningen Hanarna överger honan efter ruvningens start ochsöker sig till mggningslokaler. En del ruggar enstaka eller i småflockar i ytterskärgårdarna,men större ruggningskoncentrationer är ej kända från . hardäremot en stor ruggningsplats för hanar upptäckts i norra och med hänsyntill att de utsträckande hanarna i skärgården ofta flyger mot norr är dettroligt att åtminstone en del av skärgårdarnas storskrakhanar söker sig tillnorska vatten. Hanar uppträder åter talrikt i svenska insjöar . Med utgångspunkt från tillförlitliga inventeringar iStockholms skärgård kan man uppskatta storskrakbeståndet i de svenskaostkustskärgårdarna till 69 000 häckande par. Beståndet är klart störreän . Beståndsutvecklingen är ej följd genominventeringar. 2.6.7 Årlig produktion, avskjutning och övrigmortalitet Någon beräkning av produktionens storlek i relation till mortalitetenär föga meningsfull så länge vi ej känner de i andra kustområden och iinsjöarna häckande populationernas storlek och produktivitet. Avskjutningen iostkustlänen (inkl. deras fastlandsdelar) är ca 2 300 och i 4 6006 300fåglar . I utgörs av de gamla fåglarna i jaktbytet avhanar. I var motsvarande siffra . I och på skjutshuvudsakligen hanar. Honöverskottet i det svenska jaktbytet kompenserastroligen mer än väl av hanöverskottet i övriga länder. Liksom hos övrigadykänder är mortaliteten under häckningstid högre hos honorna än hos hanarna.Som tidigare omtalats finns ett måttligt hanöverskott i storskrakbe-stånden. Hanen är svart med rent vita sidor och vit buk. Honan är svartbrunmed ljus buk. är den enda av de tre för vårjakt föreslagna arterna somkan orsaka identifieringsproblem. Könen kan under dåliga ljusförhållanden varasvåra att särskilja, men framför allt föreligger betydande svårigheter attskilja vigg från bergand. Den sistnämnda arten liknar mycket viggen i utseendeoch vanor och häckar med någ- Prop.1977/78: 37 48 ra hundra par utefter ostkusten en förekomst som är ensydlig ut-löpare från utbredningsområdet i norr. Ostkustpopulationen har undersenare tid minskat i antal. Bergänderna har dock anlänt till skärgården ilitet antal för en tidig vårjakt, men i full utsträckning imaj. Ytterligare några arter änder bl. a. bläsand och knipa kan befaras bliförväxlade med vigg under sämre ljusförhållanden. Riskerna för förväxling är avsevärtmindre vid vettjakt från skåre än vid flyktskytte från båtlinje. Vigghanarnaväger 0,71,. Under isfattiga vintrar övervintrar stora mängder viggar iostkust-skärgårdarna och i . Det är i stor utsträckning fåglar frånnorra . De blir kvar in . De i ostkustskärgårdarnahäckande viggarna återvänder och från vinterkvarteren ivästra . häckar mycket senare än ejdern och storskraken.Äggläggningen börjar . skulle således vid såväl tidigsom sen vårjakt komma att jagas före häekningens start. Parenuppehåller sig efter återkomsten på platser med lämpliga näringsförhållanden(grunda vikar, sund etc), men söker sig till måsfågelskären, där häckningensker. 2.7.4 Äggläggning, ruvning och kläckning lägger 916 ägg med ett dygns intervall. En mycket stor del av viggarna i skärgården bor i måsfågelkolonier,främst mås- och tärnkolonier, som ger ett gott skydd mot äggrövande kråkor. Dehäckande viggarna kommer på så sätt att koncentreras till ett begränsat antalskär i varje arkipelag. 2.7.6 Hanarna efter häckningen samlas hanarna till platser där ruggningensker eller från vilka ruggningsflyttningen äntrades. Viggbeståndet i ostkustskärgårdarna kan uppskattas till812 000 par. Beståndet är klart större än . Några fleråriga undersökningarav den svenska skärgårdspopulationens fluktuationer har 1977/78: 37 49 ej genomförts i sen tid, men nästan alla bedömare är enigaom att en kraftig ökning skett. Viggbeståndet har uppenbarligen gynnats av1970-talets isfattiga vintrar. 2.7.8 Årlig produktion, avskjutning och övrig mortalitet har en mycket hög ungmortalitet i synnerhet i ytterskärgården,men även längre in är förlusterna stora. Avskjutningen i ostkustlänen, vilkenäven omfattar genomsträckande viggar från norr, uppgår i medeltal till 6 400per år inkl. länens inlandsdelar. 1 skjuts 3040 000 exemplar,varav svenska ostkustbeståndet endast bidrar med en mindre del. I Sverigeskjuts något fler hanar än honor medan hanarna i det danska jaktbytet var 65 %av gamla fåglar. 3 Formerna för vårjakt efter sjöfågel All vårjakt efter sjöfågel har i varit förbjudensedan mitten av . Förbudet har följts av en rad framställningar iskilda sammanhang om jaktens återinförande i någon form. De mot en sjöfågeljakt anförda argumenten ärhuvudsakligen att en vårjakt är principiellt olämplig från biologisksynpunkt, bl. a. genom att den riktar sig mot de fåglar som visat sig vara mestlivskraftiga, att jakten skulle verka störande på andra fåglars häckning,samt att en tillåten vårjakt skulle bli svårövervakad och kunnabidra till en ökad Ulegal jakt. Som argument för att jakten på nytt bör tillåtas har bl.a. anförts att en begränsad vårjakt inte kan vara till skada förutvecklingen av de fågelarter jakten skulle avse, att jakten skulle ha viss ekonomisk betydelse och framförallt innebära en möjlighet till omväxling och avkoppling för skärgårdsbefolkningen,samt att en tillåten vårjakt skulle öka skärgårdsbefolkningensintresse för sjöfågelvård ooh medföra en förbättrad tillsyn överjaktutövningen. I argumenteringen för och emot vårjakten har vidareframförts delade meningar om vårjaktens förenlighet med den fågelskyddskonventionSverige anslutit sig till och i vad mån jakten skulle kunna få inte önskvärdainternationella följdverkningar. De delade meningarna har främst rörttolkningen av konventionens medgivande att "i , oeh Finlandsamt på rådande särskilda förhållanden inom näringslivet"berättigar till vissa avvikelser från konventionens bestämmelser. 4 1977/78. 1977/78: 37 50 Ät beredningen har inte uppdragits annat än att lämnaförslag till under vilka former en vårjakt efter sjöfågel bör utövas om ensådan jakt tillåts. I beredningens uppdrag sägs att den genom ett sådant förslagskall komplettera tidigare genomförda utredningar. Beredningen har följaktligeninte att söka besvara frågan om övervägande skäl talar för eller emotåterinförande av vårjakt. I det följande kommer därför argumenteringen, somsammanfattats ovan och som mera ingående redovisats i kap. 1, att bli föremålför överväganden och kommentarer endast i den utsträckning som den påverkarbedömningen av hur en vårjakt bör utformas om den tillåts. I frågan om huruvida vårjakt bör tillåtas eUer inte harklart motsatta ståndpunkter intagits och skilda värderingar gjorts. Däremot kandet sägas råda enighet om att i det fall jakten tillåts endast en förhåUandevisbegränsad jakt bör komma i fråga. Denna begränsning bör avse såväl jakttidensom kretsen av jaktberättigade. har som redovisats iavsnitt 1.5.3 lagt fram ett för förbundet oeh gemensamt förslag rörande formerna för vårjakt. Beredningen haransett det lämpligt att i sina överväganden utgå från detta förslag. Förslaget innebär en i olika hänseenden begränsad vårjaktefter hanfågel av vigg, ejder och storskrake. Med hänsyn tUl de uppgifter somlämnats i kap. 2 om tillgången på sjöfågel av de nämnda arterna synes en jakt iföreslagen omfattning inte innebära några risker för dessa arters bestånd. I deföljande avsnitten diskuteras därför endast i vad mån det i övrigt frånnaturvårdssynpunkt, eller med hänsyn till internationella åtaganden,är påkallat med begränsningar i förhållande till vad som föreslagitsbeträffande personkretsen, jaktområden, jaktobjekt eller jakttid. I sambanddärmed behandlas frågan om sådana hänsyn föranleder andra detaljlösningar än deföreslagna eller föreskrifter utöver de som angivits i förslaget. Beredningen utgår vidare ifrån att en eventuell vårjaktefter sjöfågel i första hand kommer att bedrivas i form av försöksverksamhet.Denna bör omfatta och begränsas till de kust- och skärgårdsområden därförutsättningarna för jakten är störst och till följd härav intresset hosbefolkningen starkast uttalat. Av tradition, vilken har sin grund i degeografiska och klimatiska förhållandena, är intresset för vårjakt eftersjöfågel störst längs ostkusten från och med till och med län.Detta har även tagit sig uttryck i att särskilda sjöjakt-vårdsföreningarbildats inom detta kustavsnitt. Det är således naturligt att de landsdelar sombör komma i fråga för jakt är kust- ochskärgårdsområdena inom , . , ,och län. Den myndighet som får i uppdrag att administrera eneventuell vårjakt efter sjöfågel kommer, särskilt när det gällertillståndsprövningen, 1977/78:37 51 att ha ett starkt uttalat behov av ingående information områdande lokala förhållanden. Det är dessutom angeläget att myndighetens informationom jakten på ett smidigt sätt kan föras ut till jägarna. Vad nu sagts visar påbehovet av att tillståndsmyndigheten får tillgång till ett lokalt förankratrådgivande organ som kan fungera som kanal för den informationmyndigheten vill sprida. Intresset av att det nämnda behovet tillgodoses ärenligt beredningens mening så starkt att det som en förutsättning för attvårjakt skall tillåtas inom ett skärgårdsområde bör krävas att det finns enför området representativ lokal jaktvårdssammanslutning i någon form. Somytterligare skäl för detta krav kan anföras att en sådan organisation knappastkan undvaras om de för en välordnad jakt nödvändiga frivilliga utbildningsinsatsernaoch bevakningsuppgifterna skall kunna genomföras. Organisationen kan vidare påett verksamt sätt bidra till en effektivare uppföljning av jakten. Redan existerande frivilligt bildadejaktvårdssammanslutningar bör med fördel kunna utnyttjas för de nämndauppgifterna. I , , och norra länfinns sjöfågelråd och i övriga län liksom i södra län finns sjöjaktvårdsföreningareller jaktvårdskretsar. Det bör ankomma på tillståndsmyndigheten att pröva omdessa sammanslutningar kan sägas vara representativa för jaktutövarna inom deskärgårdsområden inom vilka vårjakt avses bedrivas. Bevakningen bör, utöver den bevakning som får förutsättasske genom tillståndshavarnas egen försorg, ske genom tillgängliga resurser hosi första hand . Även förespråkarna för en återinförd vårjakt harframhållit att jakten bör förbehållas en begränsad krets personer. Den avberedningen redovisade uppfattningen att en vårjakt inte äventyrar ejderns,viggens ooh storskrakens bestånd förutsätter en sådan begränsning. Tillståndtill en eventuell vårjakt måste således förbehållas en förhållandevis litenkrets jägare. Bedömningen rörande jaktens inverkan på arternas fortbestånd kangöras på relativt säkra grunder. Hur jakten i övrigt påverkar dessafågelarters livsbetingelser bör bli föremål för undersökning underförsöksperioden. Också denna ovisshet manar till resirikliviiel när del gälleratt bestämma vilken omfattning jakten skall ges. Beredningen anser sig inte ha anledning att redovisa någonegen uppfattning om hur undantagsbestämmelsen fågelskyddskonventionskall tolkas. Som framgått av den redovisning som lämnats tidigare i dettabetänkande har alltsedan konventionens tillkomst slarkt delade meningar rått idenna fråga. Ett ställningstagande till vilka slutsatser som Prop.1977/78: 37 52 för svenskt vidkommande bör dras av konventionensundantagsbestämmelse förutsätter därtill hänsynstagande till betydligt flerfaktorer än beredningen inom ramen för sitt uppdrag har möjlighet att beakta.Det torde emellertid vara klart att också denna bestämmelse, liksom överhuvudtagetSveriges internationella ansvar, kräver att jakten förbehålls en snävtavgränsad personkrets. Enligt beredningens mening är det betydelsefullt attreglerna för personkretsen, förutom att de skall innebära en restriktivgränsdragning mellan jaktberättigade och andra, utformas på sådant sätt attdenna gränsdragning uppfattas som rättvis och rimlig. Det är vidare väsentligtatt tillämpningen underlättas genom en så långt möjligt precis avgränsning avpersonkretsen. En möjlig väg är att tillämpa samma regler som gäller jaktpå allmänt vatten. Enligt dessa regler kommer för jakttillstånd i första hand(punkten A 1 i Kbr. , se avsnitt 1.2) i fråga personer som ärfast bosatta i skärgårds- och kusttrakterna oeh som dessutom för sinförsörjning i väsentlig mån är beroende av de inkomstkällor som är typiska fördessa trakter. Som en avgörande förutsättning för tillstånd framförs att densom erhåller jakttillstånd hämtar ett väsentligt tillskott till sin försörjningfrån havet. För dettaalternativ som förordats av talar att tillämpningenav reglerna för jakt på allmänt vatten är välkända av kustbefolkningen. Ocksåför den tillståndsgivande myndigheten, , torde en fast praxis hautvecklats vad gäller dessa reglers tUlämpning. Denna regel för jakt på aUmäntvatten präglas emellertid starkt av att jakten betraktas som ett inslag somkan tillmätas betydelse för de jaktberättigades försörjning. Oavsett vilkenvikt man vill lägga vid att jakten kan ge ett tillskott tUl hushållet tordevårjaktens materieUa värde numera med hänsyn till de levnadsbetingelser somgäller för kust- och skärgårdsbefolkningen och till den utomordentligtbegränsade jakt som vore tänkbar vid ett återinförande vara av underordnadbetydelse. Den storavikt som lagts vid vårjaktens återinförande torde snarare ha en i vidare meningsocial motivering. Som framgått av de framställningar som vid oUka tidpunktergjorts om återinförande av vårjakt betonas numera främst den möjlighet tillomväxling och avkoppling som en vårjakt efter sjöfågel erbjuderskärgårdsbefolkningen. Mot dennabakgrund skall man också se det faktum att de som intar en positiv hållningtill vårjakten numera inte för fram den direkta ekonomiska betydelse jaktenkan ha som huvudskäl för att den skulle vara förenlig med Pariskonventionensbestämmelser. I stället har betonats att vårjakten är av betydelse förskärgårdsbefolkningens vilja att bo kvar och därigenom upprätthålla en levandeskärgård. I sammanhanget har bl. a. som en jämförelse nämnts att den s. k. SCA-undersökningentyder 1977/78: 37 53 på att möjligheterna till jakt i betydande grad påverkarsåväl val av arbete som bostadsort. Som ett ytterligare skäl har framförts attsjöfågeljakten i skärgården av skärgårdsbefolkningen tillmäts ell alldelessärskilt värde med hänsyn till bristen på annat villebråd än sjöfågel. Söker man göra en avgränsning av personkretsen, så kan pågoda grunder antas att jakten tillmäts ett alldeles särskilt värde av den fastaskärgårdsbefolkning som är verksam i de traditionella skärgårdsnäringarnafiske och jordbruk. Den tidigare möjligheten att beskatta sjöfågeln på vårenkan inom dessa yrkesgrupper förutsättas ha betraktats som ett självklart inslagi näringsutövningen. Det förhållandet att en jakt har starka traditioner kan,som påpekats av bl. a. tredje lagutskottet, naturligtvis inte försvara att enjaktform bibehålls om den är olämplig. Accepteras emellertid vårjakten bör somjaktberättigade i första hand komma i fråga de personer som har den starkasteanknytningen till kust- och skärgårdstrakterna oeh dessa trakters djurliv ochnaturförhållanden i övrigt. Ett sådant synsätt motiveras inte minst av detfaktum att vårjakten kräver god jakterfarenhet och kunskap såväl omsjöfågelarterna som förhållandena i skärgården. Till den grupp som uppfyllerdessa krav bör främst kunna räknas personer som är fast bosatta i skärgården,dvs. på öar utan fast landförbindelse, och som är yrkesverksamma inom fiskeeller jordbruk. Med yrkesverksam bör i sammanhanget förstås den som får sinhuvudsakliga försörjning från näringen i fråga. Om avgränsningen skall uppfattas som rimlig och rättvistorde emellertid även andra fast bosatta skärgårdsbor än fiskare och personersysselsatta i jordbruket böra komma ifråga för tillstånd till vårjakt. För ettsådant tillstånd bör, med samma principiella synsätt som det ovan redovisade,en förutsättning vara en stark anknytning till skärgården och en god kännedomom dess naturförhållanden. Tillståndsgivningen bör styras av principen attendast sådana personer som, i ungefär samma utsträckning som de inom fiske-och jordbruksnäringen yrkesverksamma. uppfyUer de angivna kriterierna skallkomma i fråga för jakt. En första förutsättning bör följaktligen vara attvederbörande är fast bosatt i skärgården och får sin huvudsakliga försörjninggenom sysselsättning i en till skärgården lokaliserad verksamhet. Arten avsysselsättning bör vara avgörande för om ytterligare krav bör uppställas. Ärdet fråga om en annan areell näring än jordbruk eller tiske, exempelvisträdgårdsodling, eller kan yrkesutövningen sägas vara för skärgården typiskoch präglad av de särskilda förhållanden som råder där som exempel kan nämnasyrkesmässig båtfart för transporter eller för bevakning till sjöss böryrkesverksamheten tillsammans med kravet på fast bosättning utgöra tillräcklig kvalificeringsgrundför tillstånd. För övriga yrkeskategorier som kan komma i fråga, däryrkesverksamheten inte kan sägas ge en god kännedom om skärgårdens djurliv oehnaturförhållanden i övrigt, bör krävas att de på annat sätt skaffat Prop.1977/78: 37 54 sig en sådan kännedom. Dessa kunskaper kan bl. a. haförvärvats genom en längre tids fast bosättning i skärgården eller tidigareverksamhet där i fiske eller jordbruk. Undantagsvis kan det vara rimligt att kravet påyrkesverksamhet efterges. Det gäller närmast personer, t. ex. pensionärer, somhar en lång verksamhet som yrkesfiskare eller skärgårdsjordbrukare bakom sigoch som med hänsyn härtill bör kunna medges rätt till jakt. Även om huvudregeln bör vara ett krav på fast bosättningpå ö utan fast landförbindelse är förhållandena i vissa fall sådana att denna avgränsningkan framstå som omotiverad och orättvis. För det första kan förhåUandena på en ömed broförbindelse och en ö utan sådan förbindelse vara så likartade att någonåtskUlnad inte bör göras mellan de på öarna boende. Dessutom kan villkoren förde yrkesutövande fiskarena på kustlandet förete sådana likheter med de villkorvarunder fiskarebefolkningen på öarna lever, att det inte skulle uppfattas somrimligt om kustfiskaren utestängdes från vårjakt. En begränsning bör emellertidgöras till de fiskare som får sin huvudsakliga försörjning från fiske iskärgården. Den av beredningen föreslagna huvudregeln bör förses med deundantag som föranleds av vad nu sagts. Den av beredningen föreslagna personkretsen innebär iförhållande till den av jägareförbundet föreslagna en å ena sidan något vidgadkrets när det gäller skärgårdsbefolkningen men å andra sidan en snävare kretsnär det gäller de på kustiandet bosatta. Den föreslagna avgränsningen av personkretsen förutsätteratt den myndighet som skall pröva tillståndsfrågorna kan tillföras närmareuppgifter om sökandens person och de lokala förhållanden som råder inom sökandenshemort. 1 första hand ankommer det givetvis på sökanden att i samband med sinbegäran om tillstånd tillhandahålla myndigheten de uppgifter som behövs förprövningen. Som beredningen konstaterat redan i föregående avsnitt böremellertid bedömningsunderlaget kompletteras med yttrande från en lokaljaktorganisation. Beredningen vill slutligen framhålla att det ligger isakens natur att även om reglerna för avgränsning av den föreslagnapersonkretsen utformas med den tidigare nämnda ambitionen att uppnå en precisgränsdragning, kommer tillståndsmyndigheten att tvingas ta ställning till enrad tveksamma fall i vilka ytterst en skönsmässig bedömning måste göras. Föratt syftet med reglerna, nämligen att förbehåUa jakten en förhållandevis snävkrets personer, skall uppnås är det nödvändigt att denna bedömning präglas av restriktivitet. Beredningen har när det gäller frågan om lämplig modellför jaktområden granskat oeh övervägt tre olika alternativ. 1977/78:37 55 Alternativ A utgörs av jägareförbundets förslag sominnebär att jaktområden fastställs av den myndighet som får i uppdrag att meddelatillstånd till vårjakl. Områdena anges som de platser , skär ellerbåtlinjer på vilka jakten skall bedrivas. Till grund för myndighetens beslutskall ligga tillståndssökandens uppgifter i ansökan om den eller de platserfrån vilka han avser att jaga. Alternativ B innebär att ett antal särskilda jaktområdenläggs ul inom varje län och att vårjakten endast får bedrivas inom dessa områden.Den vårjakt som utövas i den åländska skärgården kan sägas ske enligt enliknande modell. Jakten där bedrivs endast inom vissa områden till följd av attstora fredningsområden för sjöfågeln avsätts på frivillig väg. I sammanhangetkan också erinras om den zonindelning, som redan nu förekommer i närdet gäller tillstånd lill jakt efter sjöfågel på allmänt vatten. Alternativ C går ut på att vårjakt efter sjöfågel endastfår bedrivas inom jaktvårdsområden (jfr 10 § jaktlagen). En förutsättning förtillstånd till vårjakt skulle alltså vara att jaktvårdsområden i erforderligomfattning bildas inom de för vårjakt aktuella delarna av skärgården. De olika alternativen har såväl fördelar som nackdelar.Fördelarna med alternativ A synes vara följande. Sökanden får möjlighet attjaga på marker som han känner väl. Därigenom minskas risken för störningar påannan fauna. Systemet kräver inte så stora förberedelsearbeten som övrigaalternativ utan kan träda i funktion i full utsträckning redan vidförsöksperiodens början. De administrativa kostnaderna blir inte så höga somför övriga alternativ. Jaktutövarna kommer säkert att betrakta möjligheten attpåverka valet av jaktplais som en fördel. Alternativet kan bedömas förenat med följande nackdelar.De visserligen begränsade störningar som jakten ger upphov till kommer, eftersomjakten blir utspridd, att uppträda inom många områden. Jakten ger troligen inteupphov till koncentrerade sjöfågelvårdsåtgärder av den art som skulle kunna bliaktuella enligt alternativ B eller C. Det förhållandet att jakten blir såutspridd kan förmodas försvåra övervakningen. Övervakningen av jakten kanockså komma att orsaka större kostnader jämfört med en jakt enligt något av deandra alter-nativen. Dessutom bhr uppföljningen av jaktens effekter påsjöfågeln mycket svår att genomföra. Ett närmare studium av alternativ B visar på bl. Jakten blir koncentrerad till vissa områden vilket medföratt sjöfågeln utanför dessa områden förblir fredad. Vårdåtgärderna för sjöfågelnskulle i detta alternativ troligen kunna bättre samordnas och därmed blieffektivare än om jakten bedrivs enligt alternativ A. Övervakningen ochuppföljningen av jaktens och vårdåtgärdernas effekter blir lättare attgenomföra. 1977/78: 37 56 Bl.a. följande nackdelar är förbundna med alternativ B. Bildandet av särskildajaktområden kräver ett betydande och tidsödande arbete av såväl de ideellaorganisationerna som av statliga organ.