prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund och med hänsyn tillbetydelsen av den pågående försöksverksamheten som utredningen bedriver anserjag det lämpligt att sysselsättningsutredningen fär i uppdrag alt ocksåbehandla frågan om arkivarbetels framlida utformning och inriktning. Arkivarbeleltillkom som arbetslöshetshjälp för kontorister m.fi. som inle kundeplaceras i de reservarbeten eller allmänna arbeten som är ersatta avberedskapsarbeten. Arkivarbeiena blev en speciell form av reservarbete ochomfattade gallrings- och regislreringsuppgifter av skilda slag i arkiv ochbibliotek hos ämbetsverk och instilufioner. Anknytningen till reservarbeleinnebar atl sådana arbetsuppgifter skulle väljas som inte var aktuella föromedelbart utförande och att lönen inle fick översliga den lägsta grovarbelariönenpå orten. sysselsattes i medeltal 200-300 personer iarkivarbete. Efter hand visade det sig olämpligt med en lön som schablonmässigtanpassades till grovarbetarlönen. En särskild arkivarbetslön infördes därför. Framtill användes arkivarbete uteslutande för arbetslösa svenskamedborgare, men under 1940-ialet då baltiska flyktingar i större antal kom till 345 Kommittéer: Del II A:l Sverigefick också dessa möjlighet till arkivarbete. Arbetsmarknadsstyrelsenlät utreda frågor rörande arkivarbetet. På grundval avutredningen föreslog styrelsen bl.a. atl arkivarbete skulle differentieras påen arbetslöshetslinje och en arbetsvårdslinje. Förslagen föranledde emellertidinga åtgärder från statsmakternas sida. Ar1960 beslöt att på nytt utreda arkivarbetsfrågan.Styrelsens förslag med anledning av utredningen ledde till att riksdagmedgav att en individuell differentiering av arkivarbetslönerna fick införas påförsök. Sådan individuell lönesättning skulle bestämmas av en särskildlönedelegation inom . Med stöd av medgivandeinförde lönedelegationen ett nytt lönesystem omfattande tio lönegrupper sommotsvarade löneklasserna 3-13 på den dåvarande A-löneplanen. Ar 1966 byggdeslöneskalan ut till motsvarande A 21. Ar 1968 tillsattes inomdåvarande en särskild arbetsgrupp för att se överarkivarbetet. Översynen redovisades i en promemoria (Stencil In 1968:3) vari bl.a.framhölls det angelägna i att åigärder vidtogs för att föra över vissa av de iarkivarbete sysselsatta till en fastare anställningsform. Arbetsgruppens förslagresulterade bl.a. i införandet av personliga tjänster samt enhetliga regler försemester och löneavdrag vid sjukdom. Ar 1971 gjordes en nyöversyn av arkivarbetet. Resultat av översynen redovisades idepartementspromemorian (Ds In 1971:15) Beredskapsarbete inom kontor ochförvaltning. 1 promemorian föreslogs bl.a. att den större delen av arkivarbelelskulle omvandlas till särskilt beredskapsarbete inom kontor och förvaltning ochges karaktär av skyddat arbete. En ny finansieringsform för verksamhetenföreslogs som innebar att statsbidrag skulle ulgå med 2/3 av de skäligalönekostnaderna. För återstoden skulle den lokala arbetsgivaren svara. Promemorian har inteföranlett något förslag till . Det har ansetts att förslagen ipromemorian borde behandlas i anslutning lill ett ställningstagande i fråganom organisation och huvudmannaskap för den skyddade sysselsättningen. Densenare frågan, som har utretts i två omgångar under 1970-talel (SOU 1972:54 ochSOU 1975:82), bereds f n, inom regeringens kansli. 1 delta sammanhang är kontorsarbelscentralernaaktuella. Vid dessa sysselsätts f n. ca 1.600 personer Kontorsarbelscentralerna,vilka ingår som en del i arkivarbetsverksamheten, drivs i arbetsmarknadsverketsregi med länsarbetsnämnderna som huvudmän. Vid dessa arbetsplatser utfördestidigare mer traditionella arkivarbelsuppgifler som t.ex. grafiskt betonadearbeten, arkiverings- och restaureringsarbelen. Efter hand har man emellertidövergått lill produktionsinriktat arbete och produktionen prissätts numeraenligt marknadsmässiga normer. Kontorsarbetscentralerna kan därför betraktassom en form av statliga verkstäder för skyddat arbete inom kontors- ochkontorsservicesektorn. 1 de båda nämnda betänkandena föreslås atl kontorsarbelscentralernaorganisatoriskt samordnas med övriga former av skyddat arbete. Antalet platser iarkivarbete ökade relativt långsamt fram fill mitten av 1960-lalel. 1 juli 1960fanns ca 1.500 platser och samma månad 1965 ca 2.700. Därefter har antalet ökatsnabbt. F.n. sysselsätts ca 15.000 personer i arkivarbete. Del11 A:l Skr 1977/78:103 346 Gällandebestämmelser om arkivarbete återfinns i arbetsmaknadskungö-relsen (1966:368,omtryckt 1977:141). Ytterligare bestämmelser för /78 finns iregleringsbrev. Arkivarbetekan erbjudas person som har fyllt 16 men inte . Den sökande skall varaarbetsför och i övrigt oförhindrad atl åta sig arbele för annan räkning. Densökande skall vidare vara anmäld som arbetssökande hos arbetsförmedlingen ochdärvid inle kunna erbjudas lämpligt arbete. Dessutom krävs atl annan åt:?ärdinte bedöms kunna underiätta den sökandes möjlighet alt fä arbete på denreguljära arbetsmarknaden (l.ex. utbildning eller arbelsprövning/arbelsträning). Statligtarkivarbete anordnas vid statlig myndighet saml slalundersiödd eller annanallmännyttig institution. För kommunalt arkivarbete utgår statsbidrag med 33 %av de godkända lönekostnaderna. Om synnerliga skäl föreligger, färarbetsmarknadsstyrelsen höja statsbidraget till komrnunall arkivarbete somanordnas i område med hög och långvarig arbetslöshet samt sjunkandebefolkningstal. Personersom sysselsätts i arkivarbete fär lön enligt särskilt avtal. Förden som har varit sysselsatt i arkivarbete vid statlig myndigheteller institution kan i vissa fall personlig fiänst inrättas. DeUa innebär atlvederbörande blir helt likställd med övriga statligt anställda i fråga om bl.a.pensions- och semesterförmåner. Behovetav ny översyn av arkivarbetet Arkivarbete,som formellt är en form av arbetslöshetshjälp, har efter hand fatt en dubbelfunktion, dels som tillfälligt sysselsättningsskapande åtgärd för arbetslösa,dels som skyddad sysselsättning för personer med arbelshandi-kapp. Arkivarbelsformenhar nu tillbaka övervägts i regeringens kansli, bl.a. medanledning av ställningstaganden som hargjorts från fackligt håll. Del hardärvid framkommit att sådana ändrade föralsättningar har inträtt sedan 1971 årsarkivarbetsöversyn atl en förnyad översyn av verksamheten är befogad. Den infördesnya bidragsvillkor för den halvskyddade sysselsättningen. Reformen innebar attstatsbidrag fick utgå av lönekostnaderna inkl. semesterersättning lillföretag, kommunala myndigheter och statliga affärsdrivande verk som i halvskyddadsysselsättning anställde personer med så nedsatt arbetsförmåga all de annars inlekunde beredas arbele på den reguljära arbetsmarknaden. Den 1 januari 1977infördes ett nytt och väsentligt generösare statsbidragssystem för den halvskyddadesysselsättningen. De nya bidragsvillkoren bör innebära atl denna anställningsformför kommuner och allmännyttiga organisationer mer än tidigare framstår som ettalternativ till arkivarbetsformen. Det bör i detta sammanhangframhållas att vid halvskyddad sysselsättning, till skillnad från arkivarbete,gäller de avtal om lön och anställningsvillkor i övrigt som tillämpas på denaktuella arbetsplatsen. Så föreslogs inte bli fallet i fråga om del särskildaberedskapsarbete inom kontor och förvaltning som i 1971 krsdepartementspromemoria föreslogs ersätta arkivarbetet. Vidare bör noteras attarkivarbetet p.g.a. dess formella status av arbetslöshetshjälp inle omfattas avlagen (1974:12) om anställningsskydd 347 Kommittéer: Del 11 A:l (ändradsenast 1976:593). Sedanår 1973 sluter TCO-S avtal med staten om lön och andra anställningsförmånerför personer som sysselsätts i arkivarbete. inom LO har engagerat sig i arkivarbetsfrågan. Kongressenbeslöt därvid på förbundsstyrelsens förslag "att Stalsljänstemannaförbundetgemensamt med TCO och LO med all kraft verkar för all arkivarbelel i framtidenutformas enligt modell halvskyddat arbete eventuellt med differentieratbidragssystem och med tillämpning av vid arbetsplatsen gällande avtal".Till detta ställningstagande anslöt sig TCO vid sin kongress . Motbakgrund av detla bör som jag har anfört nu göras en förnyad översynav arkivarbetets utformning och inriktning. Arkivarbetsformenhar ett stort värde däri att den möjliggör en individuellt anpassadsysselsättning - tillfällig eller mer permanent - i en normal arbetsmiljö.Samtidigt är del ett dokumenterat faktum att många människor som är anvisadearkivarbete upplever sin arbetssituation som otillfredsställande. Till dettaförhållande medverkar skilda faktorer. En faktor som ofta anförs är denomständigheten att personer som är anvisade arkivarbete fär sina löner ochanställningsförmåner i övrigl enligt särskilt arkivarbetsavial och inte enliglavtal som gäller på den aktuella arbetsplatsen. Denna fråga bör beaktas vidutredningens överväganden rörande arkivarbetets framtida utformning ochformerna för dess finansiering. Blandfaktorer som bidrar lill att många människor som är anvisade arkivarbeteupplever sin arbetssituation som otillfredsställande kan också nämnasbenämningen av verksamheten. /76 gäller att vidarkivarbete bör användas yrkesbenämningar som så långt möjligt motsvarar vadsom annars tillämpas för ifrågavarande arbetsuppgifter. Ett mer än 40-åriglbruk av benämningen arkivarbetare lär emellertid inte helt försvinna med mindreän att verksamheten som sådan fär en helt ny benämning. Detta ärockså en frågasom utredningen bör överväga. Det har från fackligt hållframförts kritik med innebörden atl vissa av de arbetsplatser som används förarkivarbete är olämpliga från bl.a. arbelsmiljö-och arbetsledningssynpunkt.Särskilt gäller detta i fråga om enskilda organisationer där det många gångerär fråga om mycket små arbetsplatser. Det bör ankomma på utredningen all seöver principerna för val av arbetsplatser med avseende på bl.a. arbetslokaleroch arbetsledning. Jag vill i detlasammanhang särskilt framhålla vikten av atl arbetsplace-ringar och därmedsammanhängande frågor, i likhet med vad som f n. gäller i fråga om halvskyddatarbete, sker i samråd med den lokala fackliga organisationen och genom en aktivmedverkan från anpassningsgruppen på arbetsplatsen. Härigenom skapas föralsättningarför den normalisering av verksamheten som måste eftersträvas. 1 tidigare utredningar ochi en gjord undersökning av arkivarbetsverksamheten i harframkommit att en stor andel av de personer som har arkivarbete utför mycketgoda arbetsprestationer. Trots delta är omsättningen på arkivarbetsplatsermycket låg. Utredningen bör se närmare också på denna fråga och lämna förslagtill åigärder för atl öka DelII A:l Skr 1977/78:103 348 utslussningentill arbete på vanliga villkor. Somtidigare har nämnts anordnas arkivarbete inom tre huvudområden: statligamyndigheter, statsunderstödda och andra allmännyttiga institutioner samtkommuner. Utredningens arbele kan här utmynna i förslag till skilda lösningar. Vadgäller statliga myndigheter bör möjligheterna prövas att helt eller delvisanknyta till principerna försysselsältningsformen halvskyddat arbele. Denförsöksverksamhet i syfte alt främja nyanställning av arbetshandikappade inomden statliga och kommunala sektorn som under innevarande och nästa budgetårbedrivs av sysselsättningsutredningen i samarbete med arbetsmarknadsverket ochstatens personalnämnd kan här ge viss vägledning. Oavsett vilken modell somväljs för medelstilldelning och de statliga myndigheternas budgetering avverksamheten skall konsekvenserna med avseende på pensionsförmåner, sjuk- ochhälsovårdsförmåner etc. av individens inplacering i organisationen klargörastill fullo. Statligtarkivarbeie anordnas förutom vid statliga myndigheter också vidstatsunderstödda eller andra allmännyttiga institutioner. Som exempel på sådanainstitutioner kan nämnas företagareföreningar, skogsvårdsstyrelser,hushållningssällskap, allmänna försäkringskassor, arbetslöshetskassor, arbetsgivare-och arbetstagareorganisationer, politiska och religiösa organisationer,nykterhels- och ungdomsorganisationer, frivilliga försvarsorganisationer,allmännyttiga stiftelser av skilda slag, turistorganisationer, idrolls-och frilidsorganisalioner,studieorganisationer och bildningsförbund, forn-minnes- och hembygdsföreningar,hemslöjdsföreningar, folkrörelsearkiv. Folkets Hus-föreningar, handikeipporganisationer,patientföreningar, pensionärsföreningar, elevkårer, elevföirbund. Hem ochskola-föreningar, intresseorganisationer såsom fastighetsägare- ochhyresgästföreningar m.m. saml föreningar för invandrare. Detär inom de statsunderstödda och andra allmännyttiga institutionerna som arkivarbetsverksamhetenhar expanderat kraftigast . Del är också här de slorasvårigheterna ligger när det gäller all söka finna en ny form för verksamheten.Ca 6.400 personer sysselsätts f n. i arkivarbeie vid institutioner av här nämntslag. Dessa institutioners möjligheter alt själva svara för en del avkostnaderna för den här aktuella arbetskraften varierar men är i allmänhetstarkt begränsade. Utredningen bör här, på grundval av en kartläggning avförhållandena i detla avseende, överväga vilka ändrade former för verksamhetensom kan vara ändamålsenliga. Härvid bör förutsättningar prövas alt ersätta arkivarbelsformenmed dels ett system med samma principiella uppbyggnad som det halvskyddadearbetet, dels beredskapsarbete i någon form. Vad gäller det kommunala arkivarbelelkan ifrågasättas om delta längre fyller någon väsentlig funktion. Den statligasubvention som utgår i samband med halvskyddat arbeleär fullt jämförbar med statsbidraget till kommunalt arkivarbete. Det bördärför ankomma på utredningen alt särskilt beakta denna fråga. Vadjag har anfört i det föregående utgör inte en fullständig förteckning över de frågorsomutredningen bör behandla. Denna bör vara oförhindrad atl pröva även andrafrågor som kan aktualiseras under arbetets gång. Del bör dock inle ankomma påutredningen att ta ställning lill arkivarbetsverksam-heiens omfattning. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen 349 Kommittéer: Del II A:2 uppdraråt sysselsättningsutredningen att överväga även frågan om arkivarbetelsframlida utformning och inriktning. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Lagen(1974:12) om anställningsskydd ulgör en viktig länk i reformarbetet påarbetsrättens område. Sedan lagen trädde i kraft har den-tillsammans med kraftfulla insatser inom arbetsmarknadspolitiken -bidragit lillalt hålla nere antalet uppsägningar och permitleringar under den senasielågkonjunkturen. Flera domar i arbetsdomstolen (AD) vittnar också om lagensbetydelse som skydd mot obefogade uppsägningar eller avskedanden. De anställdasbefogade krav på trygghet i anställningen ifrågasätts inte i det svenskasamhället. Denstora betydelse för arbetslivets förnyelse som lagen har utesluter dock inteatt lagstiftningen kan behöva justeras eller kompletteras, sedan erfarenheternu har vunnits om lagens tillämpning . Enfråga som allt mer har trätt i förgrunden gäller lagens tillämpning vidarbetsbrist och därmed jämförliga situationer. Uppmärksamheten har riktats påhur bräckligt anställningsskyddet trots lagens regler kan vara för arbetstagaresom berörs av driftinskränkningar eller permitleringar. kan denenskilde arbetsgivaren ha ställts inför situationer som han själv inte harkunnat påverka och som har gjort det svårt för honom att ensam bära detekonomiska och sociala ansvar gentemot de anställda som anställningsskyddslagenlägger på honom. Delta senare förhållandehar uppmärksammats av (se t.ex. InU 1973:36 s.46-47 och 84-87, 1974:14 s. 8-9 och 15-16, 1975/76:17 s. 6 och SkU 1974:21).Förslag har förts fram om hur det ekonomiska ansvaret gentemot de anställdaskulle kunna fördelas på en större krets av arbetsgivare utan att urholkaanställningsskyddet för den enskilde arbetstagaren. Diskussionen har bl.a. rörtinrättande av särskilda försäkringssystem. Den tanken har också förts fram attden enskilde arbetsgivaren skulle kunna göra avsättningar lill trygghetsfondereller alt problemet skulle lösas inom ramen för en allmänarbetslöshetsförsäkring. har också uttalat att de här antyddaproblemen är väl värda att övervägas (InU 1974:14 s. 9). Tillarbetsmarknadsdepartementet har även kommit in framställningar av liknandeinnebörd, främst från organisationer som företräder mindre företag. 1 de överiäggningarsom fortlöpande har ägt rum mellan en arbetsgrupp inom departementet ocharbetsmarknadens organisationer rörande den arbetsrältsliga lagstiftningen hardenna fråga också förts på tal av arbetsgivarparten vid ett flertal tillfällen.Vidare har motsvarande problem kunnat noteras vid den översyn som görs av småfö-relagsamhetenoch dess villkor. Del11 A:2 Skr 1977/78:103 350 Fråganom arbetsgivarens ekonomiska ansvar närdet råder brist på arbete färsjälvfallet än större aktualitet mot bakgrunden av del krav på lagstiftning motpermittering som () har fört fram till arbetsmarknadsdepartementet.LO föreslår bl.a. alt arbetsgivarens rätt att permittera utan lön slopas ochatt det i stället slås fast alt arbetstagare har rätt lill lön och andraanställningsförmåner när arbetsgivaren inle kan tillhandahålla arbete. Undantagbör enligl LO liksom gälla för arbete som är säsongbetonat ellerannarstill sin natur inte sammanhängande. Reglerna bör enligt LO kunna göras disposilivaså alt arbetsmarknadens huvudorganisationer genom kollektivavtal kein anpassadem fil! de särskilda förhållanden som råder inom olika delar av näringslivet. Ävenom gällande lagstiftning, kollektivavtal och rättspraxis Ofi t.ex. AD 1976 nr 2och 4) begränsar användningen av permilleringsinslitutet på den svenskaarbetsmarknaden och på den enskilde arbetsgivaren lägger ett betydandeekonomiskt ansvar mot de anställda i form av permitteringslöner, är del tydligtalt anställningsskyddslagen inte löser alla de problem som hänger samman med permitleringar.Problemet är vidare inte bara ekonomiskt. Del gäller också rätten för denanställde till meningsfylld sysselsättning. 1 detta .sammanhang kan ocksåuppmärksammas problemen för säsongarbetslösa arbetstagare medobjektsanställning och del förslag om utbildning för sådana arbetstagare somSvenska byggnadsarbetareförbundet har tillställt . bör därför tillsättas för att närmare studera de frågor som jag nu harberört. Utgångspunkten för kommitténs arbete bör vara alt med förstärktekonomiskt skydd för den anställde söka finna anordningar varigenomarbetsgivarnas möjligheter alt utge uppsägnings- och permitle-ringslönförbättras i de situationer då andra alternativ inle står till buds. Ävenalternativ lill uppsägning eller permittering - l.ex. omplacering, omskolningeller vidareutbildning - bör övervägas av kommittén. Det ligger i sakens naturatt de nu berörda problemen inte uteslutande kan lösas genom ändringar ianställningsskyddslagen. Jagavser att lill kommittén överiämna de framställningar som har inkommit tillarbetsmarknadsdepartementet i dessa frågor. Kommittén bör vidare i sitt arbelesamråda med utredning (A 1974:08) om en allmänarbetslöshetsförsäkring. Ytteriigareen fråga som rör arbetslösheten bör uppmärksammas av kommittén. Jag tänker påde grupper - kanske framför allt ungdomar och kvinnor men även äldre och handikappade-som har svårt alt komma in på arbetsmarknaden på grund av de begränsademöjligheter som finns för provanställning, praklikarbete och liknandeanställningsformer (jfr InU 1974:26 och mot. 1976/77:542). Flera organisationerhar framhållit hur företagen med hänsyn lill anställningsskyddslagens reglertvekar alt nyanställa arbetstagare, vilkas kvcilifikationer är oprövade inomdel tilltänkta arbetsområdet. Visar det sig att anställningsskyddslagens reglerom möjligheten alt träffa kollektivavtal om provanställning ellertidsbegränsad anställning och tillämpningen av kollektivavtalen inle harfungerat på ell tillfredsställande sätt bör kommittén överväga sådanajämkningar i lagstiftningen all den medger en rörlighet inom arbetslivet som ärönskvärd från samhällels sida utan att dess syfte förändras. Sådanaändringsförslag bör läggas fram skyndsamt. Kommittén bör också uppmärksamma desärskilda problem som finns i verksamheter där en f exibilitel i rekryteringenoch en viss genomströmning av arbetstagare är naturiig med hänsyn lillverksamhetens art (jfr 351 Kommittéer: Del II A:2 mot.1976/77:164) och vid behov lägga fram förslag till hur dessa problem skalllösas. nu berörda frågorna, vilka i betydande mån rör de nytillträdandes situationpå den svenska arbetsmarknaden, bör kommittén samråda med sysselsättningsutredningen(A 1974:02) och kommittén (Ju 1976:08) med uppgift all utreda frågor omjämställdhet mellan män och kvinnor, m.m. Kommittén bör också överväga i vadmån lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder kan behöva justeraseller byggas ut för alt samhället skall fä ökade möjligheter aU komma tillrätta med arbetslöshet av delta slag. Underde tre gångna åren har inom också uppmärksammatsvissa problem i den gällande lagstiftningen och tillämpningsfrågor, som intehar kunnat lösas genom kollekiivavialsreglering. Även domar frånarbetsdomstolen visar på liknande problem, t.ex. rörande lagenspreskriptionsregler (AD 1976 nr 88 och 1977 nr 17). Kommittén bör därför göraen lagteknisk översyn och ta upp sådana tillämpningsfrågor i övrigl somaktualiseras av arbetsmarknadens parter. Därvid bör den bl.a. undersöka i vadmån reglerna om varsel m.m. kan samordnas med de nya förhandlings-reglerna ilagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Vidare bör tillämpningsfrågorsom särskilt rör den mindre företagsamheten beaktas. Översynen bör också berörade administrativa problemen kring lagens förfaranderegler och de därmedsammanhängande skadeståndsfrågorna. Riksdagenhar till regeringen överlämnat dåvarande inrikesulskoltets betänkande (InU1975/76:18 s. 6, rskr 65) med förslag till översyn av reglerna i 33 §anställningsskyddslagen om långtidssjuka. Också den frågan bör behandlas avkommittén. Jaganser det också lämpligt atl till kommittén överiämnas andra frågor som haraktualiserats i och som hänger samman medanställningsskyddslagen. Jagvill slutligen påpeka att det numera har inletts ett betydande forskningsarbetekring arbelslivsfrågorna. 1 den mån det är möjligt och lämpligt kan kommitténdär söka underlag för sina bedömningar. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för alttillkalla en kommitté med högst tretton ledamöter med uppdrag att göra enöversyn av anslällningsskyddslagstiflningen m.m., altutse en av ledamöterna att vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attriksdagens skrivelse 1975/76:65 skall överiämnas lill kommittén, atlersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligl kommittékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta tolfte huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Del II A:3 Skr 1977/78:103 352 3.Utlänningslagkommittén (A 1975:04) Gällandeufiänningslag (1954:193 - UtlL) trädde i kraft den . Lagen utgårfrån den internationellt erkända grundsatsen all endast det egna landetsmedborgare har en ovillkoriig rätl alt vistas och verka i landet. Vid lagenstillkomst betonades emellertid också atl den hade lill syfte bl, a, att geutlänningar räUsliga garantier mot godtycklig behandling och att ge dem en såtryggad ställning som möjligt, IUllL anges förulsällningarna för att utlänning skall få resa in, vistas ocharbeta i vårt land. Vidare finns bestämmelser om i vilka fall utlänning fåravvisas, förpassas, förvisas eller utvisas, I övrigl innehåller UtlL bl, a,bestämmelser om tvångsmedel, verkställighet, beslutande myndighet och besvärsräit.Närmare föreskrifter angående UllL:s tillämpning finns intagna iutlänningskungörelsen (1969:136-UtlK),