prop · G10372 · 1977-12-31 00:00:00 — Ersättningen bestämsi sådani fall av beredskapsnämnden, vars beslul kan överklagas hos allmän lokalvärderingsnämnd, t den mån taxan inle går att tillämpa, avgörs ersättningsfråganav allmän lokal värderingsnämnd. Mot beslut av den lokala värderingsnämndenkan talan föras hos riksvärderingsnämnden. Prop.1977/78:72 35 2.6.1 VUlkor och befogenheter Lagbestämmelserom förfoganderätt för civilförsvarets behovhar samlats i 8 kap, civilförsvarslagen, I 68 S ges huvudregeln attcivilförsvarschef och länsstyrelse får under civilförsvarsberedskap ta ianspråk viss närmare angiven egendom som innehas av annan än staten, om detbehövs för all statlig civilförsvarsuppgift skall kunna fullgöras ochöverenskommelse om egendomens avstående inte kan träffas tillräckligtskyndsamt. Befogenheterna är så till vida begränsade att civilförsvarschefenoch i princip endast för ta i anspråk sådan egendom som finnsinom deras verksamhetsområde. Förfoganderätt finns också för kommuns räkningbeträffande egendom som finns inom kommunen. Den rätten kan såvitt gälleruiförande av byggnadsanordning utnyttias också under tid då civilförsvarsberedskapinte är anbefalld. Som angavs förutsätter förfogande enligtcivilförsvarslagen i princip alt civilförsvarsberedskap råder. Enligt 2 Sankommer det på regeringen att förordna att civilförsvaret skall intacivilförsvarsberedskap, om riket befinner sig i krig eller krigsfara. Förfogandebeslämmelserna i civilförsvarslagen anknyternära till reglerna i rekvisilionslagen och allmänna förfogandetagen men ärockså i vissa delar specifika för civilförsvaret. Enligt lagens ordalydelseinnebär ett förfogande att egendom tas i anspråk. Det är således inte möjligtatt med stöd av civilförsvarslagen ålägga en enskild att tillverka ellertillhandahålla vissa produkter. Genom kombination av förfoganderätt över t. ex.molorfordon och av civilförsvarsplikt kan dock en enskild fordonsägare åläggasatt utföra transporter. 2.6.2 Bestämmelser om ersättning När det gäller bestämmande av ersättning vid förfogandeenligt civilförsvarslagen används två olika system beroende på om förfogandetgörs under civilförsvarsberedskap eller . Undercivilförsvarsberedskap tillämpas rekvisilionslagens ersättningsregler, medan iannat fall ersättningen bestäms med tillämpning av expropriationslagen(1972:719, ändrad senast 1976:46), 2.6.3 Beslämmelser om siraff m. m. Civilförsvarslagen innehåller i 9 kap.ansvarsbestämmelser. I dessa föreskrivs böter eller fängelse i högst förvägran alt tillhandahålla egendom som har tagits i anspråk med förfogande.Samma siraff kan drabba den som avhänder sig egendom etter på annat sätlomöjliggör att egendomen las i anspråk. Egendom som har undanhållits kanförverkas. Prop.1977/78:72 36 Enligtkrigssjukvårdslagen skall den allmänt civila hälso- och sjukvården samt dencivila veterinärverksamheten i krig eller vid krigsfara, som riket befinner sigi, eller när det påkallas av andra utomordentliga förhållanden enligt särskildabestämmelser av regeringen omorganiseras så att nämnda verksamhetsgrenarmotsvarar de fordringar som i ett sådani läge ställs på dem. När lagen undersådana förhållanden tillämpas, skall allmänna förfogandelagen i erforderiigadelar gälla för att tillgodose det allmänt civila medicinalväsendets och detcivila veterinärväsendets behov och detta utan hinder av vad som finnsföreskrivet om förutsättningarna för förfogandelagens tillämpning. 2.8.1 Villkor och befogenheier Oljekrislagentillkom föratt säkerställa fullföljandei av åtagande i det avtal ominternationellt energiprogram (lEP)som undertecknades i den 18 november1974, Avsikten med lEP-avtalei är att främja en säker oljeförsörjning pårimliga och rättvisa villkor. För att åsladkomma detta har varje medlemslandbl. a. åtagit sig att kunna vidta erforderligakonsumtionsbegränsande åtgärder för att i en kris begränsa förbrukningen avolja och oljeprodukter. Oljekrislageninnehåller förfoganderegler i 3 S- Om skall fullgöratiltdelningsskytdighet enligt artiklarna 13-15 och 17 i lEP-avtalet, fårregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer beslula att ägare ellerinnehavare av råolja eller oljeprodukter skall avstå förnödenheten till stateneller annan. Sådant beslul för också innebära att ägare eller innehavare avförnödenhet som angavs eller av fastighet, anläggning, transportmedel ellerannan egendom åläggs all utöva den verksamhet som har samband med produktion,iståndsättande eller användning av egendomen inom ramen för hans vanligaverksamhet eller med transport av egendomen, 1 avvaktan på att beslut hinneratt meddelas för regeringen eller myndighet som regeringen beslämmer förbjudaegendomens ägare eller innehavare att överlåta, förbruka, skada eller förflyttaegendomen (4 S). Oljekrislagen ålägger vidare ägare eller innehavare av egendomsom avses med beslut enligl 3 eller 4 S att upplägga, förvara och vårdaegendomen samt att avlämna den och plats (5 S). Oljekrislagensförfogandebestämmelser har inte konstruerats som en fullmakt för regeringen attförordna att föreskrifter avseende förfogande skall börja eller upphöra atttillämpas. Detta innebär att, om förfogande skall ske, regeringen ellermyndighet som regeringen beslämmer måste fatta beslut om della för varje ägareeller innehavare av de produkter som skall omfattas av förfogandet. Prop.1977/78:72 37 Ifråga om ersättning för egendom som tas i anspråk enligt oljekrislagen hänvisastill reglerna i allmänna förfogandelagen. Vissa undantag har dock gjorts.Sålunda bestäms ersättningen enligt oljekrislagen av en särskild värderingsnämndsom är gemensam för hela landet. Nämnden består av fem ledamöter, som utses avregeringen. Statens rätt inför nämnden bevakas av ett särskilt ombud somregeringen utser. Nämndens beslut kan inte överklagas. 2.8.3Bestämmelser om straff m. m. Oljekristageninnehåller bestämmelser om straff för den som underlåter att efterkomma beslutom förfogande eller att fullgöra skyldighet enligt 5 S-Gärningen är slrafföarsåväl i uppsåt som i oaktsamhet. Straffskalan är böter etter fängelse . Företagare ansvarar för gäming som begås i hans rörelse, om hanhar haft eller bort ha vetskap om gärningen. Om någon vägrar eller försummaratt tillhandahålla egendom som tas i anspråk får polismyndighet lämna delbiträde som behövs. 2.9Lagen om undanförsel och förstöring eller krigsfara för regeringen eller myndighet, som regeringen bestämmer,besluta att egendom av betydelse för försvaret etter folkförsörjningen ellereljest av betydelse för det allmänna skall föras från den plats där den finnstitt annan förvaringsplats (undanförsel). Sådana beslul får också avseförfiyllning av viss industriell eller annan verksamhet av betydelse som nyssangavs. Syftet med åtgärderna är att förhindra alt sådan egendom ellerverksamhet genom krigshandlingar förstörs eller på annat sätt går förloradetter att nå en från beredskapssynpunkt mer ändamålsenlig geografisk fördelningav egendomen eller verksamheten. Påkallasi annat falt av utomordentliga förhållanden undanförsel för angivnaändamål, för regeringen besluta om delta med samtycke. Föreliggerträngande fara för att fienden skall komma över egendom av sådan beskaffenhetatt hans innehav av egendomen skulle underlätta hans krigsansträngningarväsentligt och möler hinder mol undanförsel av egendomen, får regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer föreskriva att egendomen skatt förstöraseller eljest sättas ur brukbart skick (förstöring). Harbeslut om undanförsel eller förstöring meddelats, för markområden, byggnader,utrymmen, transportmedel och materiet tas i anspråk i den utsträckning sombehövs för att fullgöra undanförseln eller förstöringen. Prop.1977/78:72 38 Därvidskall bestämmelserna i allmänna förfogandelagen tillämpas. Förtransport av egendom som ägare eller innehavare har verkställt för att fullgörabeslut om undanförsel och för medverkan vid förberedelse och genomförande avundanförseln utgår ersättning av statsmedel i den mån särskilda omständigheterinte föranleder annat. Har kostnad eljest åsamkats ägaren eller innehavarentill följd av undanförsel och står kostnaden i uppenbart missförhållande tillden nytta som åtgärden kan ha medfört för honom, är han för sådan kostnadberättigad till skälig ersättning av statsmedel. Också för medverkan vidförberedande åtgärd för förstöring ulgår ersättning av statsmedel enligt degrunder som gälter vid undanförsel. Anspråk på ersättning prövas i den ordningsom föreskrivs vid rekvisition, 2.10Lagen om skyldighet i vissa fall att tillhandahålla rörnödenheter m. m. förordningsmaktens behov Dennalag intar en särställning på det sättet att den även gäller i fredstid. Desstillämpning förutsätter att polisstyrka dras samman för ordningensupprätthållande. för i sådant fall, om del påkallas av särskildaskäl, förordna att ägare och innehavare av förnödenheter, transportmedel, rumför personal, hästar, fordon och annat som oundgängligen behövs förpolisverksamhetens uppehållande och inte med lillräcklig skyndsamhet kananskaffas på annat sätt, skall på anfordran av polischefen i orten eller annatav bestämt polisbefäl mol full ersättning tillhandahålla vad somsålunda erfordras. Vid meddelande av sådani förordnande skall anges den ort ochden tid för vilken förordnandet gäller, Anfordranskall i första hand riktas till den som driver rörelse i orten eller som påannat sätt mot ersättning tillhandagår allmänheten med ifrågavarandenyttigheier. Ombegärd ersättning inte belalas ut av vederbörande polisbefäl, kan framställningom ersättning göras hos , som har alt betala vad som är skäligi.Om sökanden efter klagan över beslut inte för vad han harbegärt, kan han föra talan i saken vid domstol. Omnågon vägrar eller försummar att fullgöra anfordran, kan vederbörandepolisbefäl själv låta utta det begärda. Den som gör sig skyldig till vägraneller försummelse kan dömas till böler. Förutsättningarnaför att tillämpa allmänna ransoneringslagen är desamma som gäller i fråga omallmänna förfogandelagen. En särskild regel finns dock i ransoneringslagen förbrådskande fall. Om beslul inte utan synnerlig olägenhet kanavvaktas, för regeringen utan samtycke av Prop.1977/78:72 39 föreskrivaatt vissa av lagens föreskrifter om handelsreglering för tillämpas. Sådantbeslut skall dock underslällas inom en månad eller, om ejpågår, inom en månad från början av nästkommande möle. De ingripanden somransoneringslagen tillåter är olika slag av handelsregleringar. Däremot saknarlagen - som har angetts i det föregående - förfoganderegler. Enligtvad ransoneringslagsutredningen (H 1974:02), som tillkallades föratt se över allmänna ransoneringslagen,anför i belänkandet (Ds H 1975:3) Nyransoneringslag behövs dock förfogande vid reglering enligt ransoneringslagen,pekar på att igångsättningsmekanismen i allmännaransoneringslagen och allmänna förfogandelagen från början var utformad påsamma sätt och att lagarna var tänkta att vid en försöoningskris sättas itillämpning . Prop.1977/78:72 40 Utredningenanför att det har stått klart, att ett samhälles omställning frånfreds- till krigsförhållanden och en fortsatt verksamhet inom krigssamhälletkräver en reglering genom lagar och andra författningar, som harantagits redani fred. Ensådan förhandsreglering ger myndigheter, företag och enskilda tid attöverblicka ett kommande krisläge samt att planlägga och förbereda de åtgärdersom kan bli nödvändiga. Omställningen måste kunna ske snabbi och effektivt mensamtidigt smidigt. Tillgängliga resurser måste utan dröjsmål kunna disponerasom till områden där behovet är störst. 1 många fall är det också nödvändigt attåtgärderna inte blir kända i förväg. För att en sådan omställning skall kunnaske måste regeringen och myndigheterna ha befogenheter att i den ulsträckningsom påkallas av omständigheterna i en föreliggande situation ingripa såväl inäringsliv och annan samhällsverksamhet som i enskilda medborgares rättigheterpå ett annat och mera kännbart sätt än under normala förhållanden. Friktionerkan inte undvikas, men självfallet för ingreppen inte göras alltför drastiskaoch okontrollerade. Även om inflytande på hithörande frågor måslesäkerställas, skulle det uppenbariigen vara förenat med allvarliga olägenheteratt avvakta beslut i varje särskilt falt. Genom ett antalfultmaktslagar har därför bemyndigat regeringen att underutomordentliga förhållanden besluta om ätgärdersom eljest skulle krävariksdagens medverkan. Dessa lagar utgör grunden för vår administrativaförsvarsberedskap. Utredningen framhåller attdet i den nuvarande fullmaklslagstiftningen inte har gjorts någon genomgåendeklar gränsdragning mellan de olika slag av behov som skatt tillgodoses. Fteragränser har dragits inom författningskom-ptexet men på olika grunder. Vissaförfattningar är begränsade till militära behov, medan andra omfattar bådemilitära och civila behov. En gräns har dragits mellan å ena sidan såvälförsvarets allmänna behov som civilbefolkningens och produktionens behov samtå andra sidan försvarsmaktens mera tillfälliga och lokala behov, med vilka dockäven försvarsmaktens planenliga mobitiseringsanskaffning har förts samman. Dethar även satts i fråga att ha en särskild lagstiftning för krig och krigsfarasamt en annan för utomordentliga, av krig föranledda förhållanden (se SOU1952:24 s. 33). Slutligen har en skiljelinje dragits mellan å ena sidanbestämmelser, som reglerar förfoganderätten och därmed sammanhängandespörsmål, samt å andra sidan bestämmelser om ransonering och näriiggandefrågor. Härtill kommer att regler om förfoganderätt - delvis likartade, delvisskiftande - finns spridda i ett flertal lagar av både altmän och mera speciellnatur jämte därtill hörande tiltämpningsförfattningar. 1977/78:72 41 Resultatetav den utveckling som ägt rum har enligt utredningen blivit en långtgåendeuppspaltning inom det författningskomplex, som reglerar rälten till tvångsåtgärdervid en omställning av samhället från fred till krig eller andra krislägen. Uiredningenkonstaterar att den nuvarande fullmaktslagstiftningen är uppbyggd efter ettsystem som är relativt svårt att överblicka och som brister avsevärt ienhetlighet. I allmänhet gäller lagarna automatiskt om landet kommer i krig.Vid krigsfara och under vissa andra utomordentliga förhållanden måste ettförordnande av regeringen tillkomma. Medhänsyn till konstruktionen delar utredningen in fullmaklstagarna i tre olikahuvudgrupper. Till den förstahuvudgruppen för utredningen lagar som automatiskt tillämpas i krig och som vidkrigsfara eller under andra utomordentliga förhållanden kan sättas i tillämpningefter särskilt förordnande av regeringen, 1 denna grupp finns de flestafullmaklslagarna. Inom gmppen föreliggerdock skillnader i vissa avseenden.Vissa lagar karakteriseras av att regeringens förordnande vid krigsfara skallunderställas i efterhand - inom en månad - för prövning omförordnandet skall bestå, och att sådant förordnande vid andra utomordentligaförhållanden för ges endast med på förhand lämnade samtycke. Andralagar inom denna huvudgrupp skiljer sig från de nyssnämnda på det sättet, attregeringen inte i förväg behöver inhämta samtycke vid utomordentligaförhållanden. Härvid liksom vid krigsfara räcker det med underställning iefterhand. Denandra huvudgruppen omfattar lagar, som även vid krig förutsätter särskiltförordnande av regeringen för all träda i tillämpning. Denna konstruktion vartidigare vanlig beträffande fullmaktslagarna men har ansetts mindre lämpligfrån beredskapssynpunkl. Slutligentar utredningen som en tredje huvudgrupp upp lagar som för sin tillämpning ärberoende av särskilda förhållanden. Hit för utredningen rekvisitionstagen ochberedskapsförfogandelagen. Utredningenkonstaterar till en början att rekvisilionslagsliftningen av gammalt har haftsin statsrältsliga grund i 74 S regeringsform, Rekvisitionsrätlen harlitl förutsättningar och innehåll varit strängt begränsad av dettagrundlagsbud. Beredskapsförfogandelagen,som i vissa avseenden kompletterar rekvisitionstagen, har inte samma fastagrund. Utredningen framhåller sålunda all Prop.1977/78:72 42 har uttalat (Förvaliningsrälislig 1945 s. 332) altdenna lag enligt hans mening avser en tillämpning avrekvisitionslagstifl-ningen i sådana fall, då konstitutionella förulsättningarhärför brister. Beträffande statligaregleringar av näringslivet ur statsrättslig synpunkt hänvisar utredningen tillBetänkandet (SOU 1952:25) med förslag till allmän förfogandelag och allmänransoneringslag. 1 betänkandet anförs (s. 41) alt rättsgrund för dittillsvidtagna krisåtgärder har varit dels regeringens befogenheter enligt 89 S 1809års regeringsform, dels genom samfällt beslut av regering och riksdagtillkommen lagstiftning, dels särskilda av i annan form lämnadefullmakter. En viklig grupp inom krislagstiftningen representeras avfullmaklslagarna, som under vissa angivna förutsättningar ger regeringenmereller mindre vittgående befogenheier i olika avseenden, 1 fråga om dessalagar erinras i betänkandet om att regeringen stundom lämnat där givnagenerella fullmakter outnyttiade och i stället föredragit att föranstalta omsärskild lagstiftning för speciella ändamål, liggande inom ramen förfullmakterna. Dessa fall kunde betraktas som exempel på att regeringen ansettsig inte böra utnyttja fullmakterna i viktiga etter ömtåliga frågor, därriksdagens mening utan olägenhet hade kunnat inhämtas. Med den särskildafullmaktsgivningen för krisändamåt annorledes än genom lagstiftning avsågs ibelänkandet vissa uttalanden och beslut av , vilka direkt ellerindirekt innefattat bemyndigande för regeringen att vidtagaregleringsanordningar. Frågan om innebörden och omfattningen av regeringensadministrativa befogenheier enligl 89 S regeringsform belyses närmarei betänkandet (Bilaga nr 3 och kap, VIII), Utredningen hänvisar i deltasammanhang också till en tidskriftsartikel av , innefattande"Några reflexioner i anledning av krisförfattningarna" (1939 s, 233), i vilken bl, a. uttalas att den ganska rotfastaövertygelsen om regeringens rätt att ulfärda export- och importförbudegentligen vilade på ganska bräcklig grund. Ifråga om förfoganderätten anför utredningen att i den förut nämndaartikeln i 1945 framhållit (s, 330), attförfoganderätten lill sin principiella innebörd överensstämmer med rekvisitionsrätlenmen att förfoganderätten är oberoende av de villkor och begränsningar, somgrundlagsenligt gäller för rekvisitionsrätten. Enligt mening ärförfoganderätten inle något annat än en utvidgad rekvisitionsrätt. haranfört, att man inte torde undgå slutsatsen, att förfoganderätten är enskapelse utan stöd i (den tidigare) grundlagen och att den kan förenas medallmänna statsrätlsliga grundsatser endast om den konstrueras somexpropriationsrätt, dvs. utgör ett led i den allmänna hushållningen och medförfull ersäitning för liden förlust och skada. Utredningenframhåller att den konstitutionella grundvalen för fullmaktslagstiftningen harkommit i ett nytt läge genom (RF). EnliglRF skall föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det Prop.1977/78:72 43 allmänna,som gäller åligganden för enskilda eller i övrigi avser ingrepp i enskildaspersonliga etter ekonomiska förhållanden, meddelas genom lag (8 kap. 3 S)- Tillsådana föreskrifter hänförs bl. a. föreskrifterom rekvisition och annat sådantförfogande. Vidare skall varje medborgare vara tillförsäkrad ersättning enligtgmnder som bestäms i lag för det fall alt hans egendom tas i anspråk genomexpropriation eller annat sådani förfogande (2 kap. 18 S), Lagstiftas av ensam. Efter bemyndigande kan regeringen genomförordning meddela föreskrifter i vissa särskilt angivna ämnen. Sådantbemyndigande medför dock inle - på ett undantag när - rätt att meddelaföreskrifter som begränsar de fri- och rätttigheter som avses i 2 kap.Undantaget gäller tystnadsplikt för sådana som är verksamma i allmän tiänst.Enligt 8 kap. 7 S RF skall föreskrifterna avse någol av följande ämnen,nämligen 1. skydd för liv, personligsäkerhel eller hälsa, 2. utlännings vistelse i riket, 3. in- eller utförsel av varor, av pengar eller avandra tillgångar, tillverkning, kommunikationer, kreditgivning, näringsverksamheteller utformning av byggnader, anläggningar och bebyggelsemiljö, 4. jakt, fiske, djurskydd ellernatur- och miljövård, 5. trafik eller ordningen påallmän plats, 6. undervisning och utbildning, 7. förbud att röja sådant som någon har erfarit iallmän tiänst eller under utövande av tiänstepliki. Enligt8 kap. 10 § RF kan regeringen efter bemyndigande i tag i ämne som angavsbestämma att föreskrift i lagen skall börja eller upphöra alt tillämpas. Omlagstiftningen i krig hänvisar utredningen till 13 kap.'6§ RF. Där föreskrivsalt regeringen med stöd av bemyndigande i lag kan genom förordning meddelasådana föreskrifter i visst ämne som enligt gmndlag skall meddelas genom lag,om riket är i krig eller krigsfara eller om det råder sådana utomordentligaförhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfara, som riket harbefunnit sig i. Enligt paragrafen kan regeringen vidare med stöd avbemyndigande i lag genom förordning bestämma att i lag meddelad föreskrift omrekvisition eller annat sådant förfogande skall börja eller upphöra atttillämpas, om det erfordras med hänsyn till försvarsberedskapen. 1 lag medbemyndigande av det här slaget skall noga anges under vilka förutsättningarbemyndigandet för utnyttjas. Beträffandeden närmare innebörden av föreskriften hänvisar utredningen till följandeultalande av dåvarande chefen för justiliedepartemeniel i prop, 1973:90 (s,456). Somjaghar nämnt i del allmänna avsnittet om normgivningsmakten ulgårdepartementsförslaget Uksom de av författningsulredningen och gmndlag-beredningenframlagda förslagen från att delegation av i grundlag Prop.1977/78:72 44 fastslagnanormgivningskompetens skall kunna ske endast i de falt som uttryckligen anges igmndlag. Detta innebär bl. a. all grundlagssiöd krävs för de s. k. fullmaklslagarna. Jaghar i anslutning till kapitelrubriken uttalat att förevarande kapitelstillämpningsområde enligt min mening bör begränsas så mycket som möjligt. Jaganser det därför vara i princip lämpligt att, som beredningen har föreslagit,låta den nu behandlade paragrafen avse endast de fall då riket befinner sig ikrig eller krigsfara etter då sådana utomordentliga förhållanden råder som ärföranledda av krig eller av krigsfara vari riket har befunnit sig och alltsåinte utomordentliga förhållanden som har annan orsak. Detta innebär visserligenatt man för att finna stöd för vissa bestämmelser exempelvis i allmännaransoneringslagen och allmänna prisregleringslagen får gå till 8 kap. Jag kanemellertid inte finna att det skulle vara några särskilda olägenheter förenademed detta. Jag vill därför inte - som har föreslagits från en del håll underremissbehandlingen - förorda att paragrafens tillämpningsområde generelltutsträcks till att omfatta även andra utomordentliga förhållanden än som angesi beredningens förslag. Däremot anser jag att man bör göra en utvidgning i ettsärskilt hänseende. 1§ rekvisitionslagen innehåller att Kungl. Maj:t kan sätta lagen i tillämpningså snart förordnande enligt 74 § i nuvarande RF' har meddelats att krigsmakten ellernågon del därav skall ställas på krigsfot. Sedan krigsmakten har återgått tillfredsfot upphör rätten till rekvisition enligt lagen från och med den dagKungl. Beredskapsförfogandelagen ger rätt till förfogande ifalt då inte någon det av försvarsmakten är ställd på krigsfot. Förtillämpningav beredskapsförfogandelagen räckeratt försvarsmakten tagits ianspråk för ändamål som anges i 28 S 1 mom. värnpliktslagen (1941:967).Beredskapsförfogandelagen för inte användas, om det är möjligt att tillämparekvisitionslagen. I28 § 1 mom. värnpliktslagen föreskrivs att Kungl. Maj:t kan inkallavärnpliktiga till tiänstgöring, "då rikets försvar eller dess säkerheteljest det kräver". Enligt 27 § 2 mom. samma lag kan värnpUktig,om Kungl.Maj:t med hänsyn till krigsberedskapen finner del nödvändigl, åläggas attfullgöra en eller flera beredskapsövningar.