prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — Om synnerUga skälföreligger och vissa andra fömtsättningar är uppfyUda, får anståndet utsträckastill högst (193 § 2 mom.). F. n. pågår inom arbete på enny uisökningsbalk. I samband därmed sker en översyn av de nu behandlade bestämmelsemaom avhysning. Boende- och bostadsfinansieringsutredningamasförslag. I sitt slutbetänkande (SOU 1975: 51) Bostadsförsörjning ochbostadsbidrag har boende- och bostadsfinansieringsutredningama behandlat fråganom skydd mot vräkning (s. 240244). Utredningarna konstaterar att vräkning alltid är endrastisk åtgärd, som medför aUvarliga konsekvenser för hyresgästen och hansfamUj. Även om de vräkta kan beredas en ny bostad, medför vräkningen iallmänhet att de tvingas byta bostadsområde med allt vad detta innebär i fråga omavbrutaa kontakter med grannar, ny mUjö för bamen och i övrigt ändring avinvanda förhåUanden. Vräkning bör därför enligt utredtaingama anlitassom en sista utväg. I och för sig kan vräkning vara en rationeU åtgärd fränfastighetsägarens utgångspunkt. Han har då gett upp hoppet om att få in hyranoch viU få lägenheten disponibel för uthyming tUl annan så snart som möjUgt.Någon lösnmg på den utsatta famUjens situation är däremot inte en vräkning. Iett större perspektiv kan förhåUandena tvärtom riskera att försämras. Kommunenbör därför ges möjUghet att ingripa och se till att familjen får bo kvar, omkommunens bedönming av de sociala förhåUandena ger tiU resultat att vräkninginte bör ske. Utredningarna framhåller att vräknmg tUl följd avbetataingsförsum-melse ofta torde kunna imdvikas, t. ex. genom att socialmyndighet träder emeUan och betalar förfedlen hyra. En nackdel f. n. äremeUertid att myndighetema ofta får vetskap om förhållandet på ett aUtför sentstadium, nämligen när hyresrätten redan har förverkats och återvinningsmöjlighetengått förlorad. Om hyresgästen inte själv tar kontakt med myndigheten ochberättar om sin situation, får myndigheten i regel vetskap om den hotandevräkningen först genom meddelande från kronofogdemyndigheten, som regelmässigtunderrättar de sociala myndigheterna i kommunen om inkomna ansökningar omvräkning. För att ge kommunen möjUghet att förhmdra vräkningoch bevara hyresrätten åt hyresgästen i faU av betataingsförsummelse föreslårut-redningJima att kommunens sociataämnd aUtid skaU delges underrättelse närhyresrätten är förverkad av denna anledning. 1977/78:175 175 föreslårdärför ett tUlägg till 44 § första stycket hyreslagen av innebörd attåtervinningsfristen skaU börja löpa först sedan vederbörande socialnämnddelgivits underrättelse om uppsägningen och anlednmgen tUl denna. På så sättvinner man enligt utredningama den fördelen att man inte behöver överlämna åt hyresgästenatt själv ta initiativet tiU en förfrågan om socialhjälp. Utredningama föratsätter att underrättelse tUlsocialnämnd skall betraktas som handUng i ärende rörande socialhjälp och attden som sådan är underkastad sekretess. Så gott som aUa remissinstansersom har yttrat sig i frågan tillstyrker utredningamas förslag eller lämnar detutan erinran. Från kommunförbundets och samtliga kommuners sidauttrycks tiUfredsstäUelse över förslaget. , och kommunernämner att systemet med anmälan tiU socialnämnd fungerar för deaUmännyttiga bostadsföretagens del. m. fl. kommuner framhåUer att envräkning under alla förhållanden har negativa konsekvenser för dem det beröroch ifrågasätter om inte en anmälan tiU socialnämnd borde göras också när vräkningskaU verkstäUas av andra skäl än betalningsförsummelse. anser att ett beslut om vräkninginte bör få meddelas förrän en månad förflutit från det att sociataämnden underrättatsi ärendet. anser kommunen vara en aUtför för attsocialnämnden skaU ha tillräckligt rådrum att hjälpa hyresgästen. Bostadsdomstolen anser det tveksamt om man börändra reglema så snart efter den tidigare reformen. Enligt bostadsdomstolen börunderrättelseskyldigheten avse kommunen och inte socialnämnden. Justitiekanslern påpekar att viss justering börgöras av lagtexten så att det klart framgår att socialnämnden endast skaU hamöjlighet att ingripa när det är fråga om fysisk person. Datainspektionen avstyrker utredningamas förslag.Som skäl anför inspektionen att det kan uppfattas som ett otUlbörUgt intrång iden personliga integriteten. Verket åberopar bl. a. utredningamas eget uttalandeatt det fortfarande råder ett motstånd hos många att begära hjälp från socialamyndigheter. Även anser attmtegritetsskyddssynpunktema måste beaktas. Trots att bosladshyresgästemasstältamg gentemot hyresvärden i förverkandefallen har förbättrats (se prop.1973: 23 s. 168 170), har det visat sig att vräkning i många faU inte harkunnat undvikas. Det är i allmänhet personer med sociala problem i ett ellerflera hänseenden som drabbas av att bli vräkta från sin bostadslägenhet. Intesällan är det fråga om människor som av olika skäl inte kommer sig för med altsjälva begära stöd från samhäUets sida. Vräknmgär en åtgärd som medför aUvarliga konsekvenser för hyres- 1977/78:175 176 gästenoch dennes familj. Den innebär i allmänhet inte nägon lösning på den utsattafamUjens situation utan kan tvärtom få omfattande skadeverkningar. Vräkningbör därför så långt det är möjligt undvikas. EmeUertid kan man inte bortse frånhyresvärdens stältaing i ett ömsesidigt förpliktande avtalsförhållande.Hänsynen till hyresvärden kräver att vräkningsinstitutet måste kunna användassom yttersta påföljd när rättelse inte har skett. Vräkning torde emellertid kunnaundvikas, om kommunala organ kopplas in i vräkningsfallen. De kommunalaorganen har då bl. a. möjlighet att betala förfallen hyra. Kommunen bör emellertiddå kopplas in på ett så tidigt stadium att möjUgheten för hyresgästen attåtervinna hyresrätten inte har gått förlorad. För att man skall nå detta syftehar boende- och bostadsfinansieringsutredningama föreslagit ett tiUägg till 44§ första stycket hyreslagen. Enligt förslaget skall återvinningsfristen i deltalagram börja löpa först sedan också socialnämnden i den kommun, där lägenhetenär belägen, har delgivits underrättelse om uppsägningen och anledningen tilldenna. Förslaget har vunnit anslutning bland så gott somsamtliga remissinstanser. Även jag finner den anvisade lösningen varaändamålsenlig. Det måste ligga i samhällets intresse att i här åsyftadesituationer så långt möjligt söka förhindra att ytterligare sociala problemuppstår. Att kommunen kopplas in på detta tidiga stadium har betydelse även ide fall då kommunen inle avser att betala förfallen hyra men kommunensmedverkan ändå behövs för att lösa hyresgästens akuta bostadsproblem. Enligtmin mening behöver man inte befara att en underrättelse från hyresvärden tillsociataämnden vid fall av uppsägning på grand av betalningsförsummelse skalluppfattas som ett otUlbörligt intrång i den personliga integriteten. Jag vUlerinra om att underrättelsen måste betraktas som handling i ärende rörandesocialhjälp. Den blir därför underkastad de sekretessbestämmelser som gällerför sådan handling. Hyresgästens återvinningsmöjUghet enligt 44 § avserf. n. endast förverkande på grund av betataingsförsummelse. Det finns enligtmin menmg ingen anledning att nu vidga bestämmelsernas tillämpning att avseäven andra fall av förverkande. Att begränsa undertättelseskyldigheten till falldär hyresgästen är en fysisk person är enligt min mening inte lämpligt.Därigenom skulle man utesluta möjligheten för socialnämnd att ingripa närhyresgäst är t. ex. ett dödsbo. Vidare anser jag att nu gällande tidsfrister om 12resp. bör vara tiUräckUga för att socialnämnden skall ha rådrum atthjälpa hyresgästen. I enlighet med det anförda har första stycketförsta meningen kompletterats med en bestämmelse om att återvinning, i frågaom bostadslägenhet, kan ske genom betalning av hyran senast tolfte vardagenefter 1977/78:175 177 detatt socialnämnden i den kommun där lägenheten är belägen delgivitsunderrättelse om uppsägningen och anledningen till den. Vidare har förstastycket andra meningen kompletterats med en bestämmelse om att beslut omvräkning inte får meddelas förrän förflutit från det altsocialnämnden delgivits underrättelsen. Om hyresgäst och socialnämnd delges vidolika tidpunkter räknas tidsfristerna givetvis från den senaste tidpunkten. Ändringama i 44 § har försetts medövergångsbestämmelser som motsvarar vad som gällde vid ändringar iparagrafen (se punkt 11 i övergångsbestämmelserna tUl SFS 1973: 187). Jag kommer att senare anmäla frågan om ändring avkungörelsen (1973: 199) om undertättelse enligt 12 kap. 44 § jordabalken(ändrad : 826). Bostadshyresgäst har besittningsskydd tUl sinlägenhet. I 46 § hyreslagen anges emeUertid en rad s. k.besittningsskyddsbrytande grunder, dvs. omständigheter som medför atthyresgästen ändå kan gå miste om rätten tiU förlängning av hyresavtalet. Det ärhyresnämnden som i förlängningstvist prövar om omständlghetema är sädana attförlängning skall vägras eUer inte. Enligt 46 § första stycket 6 skaUbesittningsskyddet brytas bl. a. om avtalet avser lägenhet som upplåtarenmnehar med bostadsrätt och upplåtaren har sådant intresse att förfoga överlägenheten att hyresgästen skäligen bör flytta. Besittningsskyddet är alltsåsvagare i fråga om en bostadsrättslägenhet som hyrs ut än när det är fräga omen vanlig hyreslägenhet. Det har i flera fall förekommit att ett hyreshushar förvärvats av en bostadsrättsförening och att bostadsrätt har upplåtits tUllägenheter som redan har varit uthyrda av den tidigare fastighetsägaren.Hyresgästema har aUtså hyreskontrakt med den ursprungUge fastighetsägaren mentrots detta förvandlas lägenheterna tiU bostadsrättslägenheter. Om bostadsrättshavarentUl en lägenhet säger upp hyresgästen bör frågan om dennes besittningsskyddbedömas på samma sätt som om bostadsrättshavaren varit ny ägare avfastigheten. Hyresgästen bör alltså i denna situation ha ett starkarebesittningsskydd än hyresgäst som har ingått hyresavtal med vetskap om attupplåtaren mnehade lägenheten med bostadsrätt. Denna princip har också följts iett flertal avgöranden före bostadsdomstolens tillkomst (se statens hyresrådspraxissamling betr. 12 kap. 46 § 3:71, 4:71, 6: 74/75 och 8: 74/75 samtKnutsson-Lindqvist Bostadsrättslagen s. 85 och nya hyresrätten s.317). Bosladsdomslolen har emellertid i enförlängningstvist av denna typ (se rättsfall från bostadsdomstolen 13: 76)funnit att den under 46 § första stycket 6 upptagna upphörsgranden formeUt settär tiUämplig. 12 1977/78. 1 saml Nr 175 1977/78:175 178 EnUgtbostadsdomstolens uppfattning borde hyresförhållandet visserligen kunnaupplösas åtminstone men hyresgästen borde anses ha ett starkarebesittningsskydd än om hyresavtalet ingålls med vetskap om att upplålareninnehade lägenheten med bostadsrätt. På grund därav och med hänsyn framför allttUl upplåtelsens varaktighet och till att den erbjudna ersällningslägenheteninte ansågs skäUgen böra godtas av hyresgästen biföU bostadsdomslolen dennesförlängningsyrkande. Bostadsdomstolen avkortade dock hyrestiden från ett årlill . Enligt min mening är det viktigt alt hyresgästemasbesittningsskydd inte urholkas. När ett hyreshus förvandlas till ettbosladsrättshus bör detta inte få medföra någon försämring i den enskildehyresgästens ställning. I ett sådant fall bör alltså den under 46 § förstaslycket 6 angivna upphörsgrunden inte få tiUämpas för att upplösa hyresförhållandet. I 7 kap. 1121 §§ jordabalken finns bestämmelser omnyttjanderälts StäUning vid fastighetens övergång tUl ny ägare. Viktigast idetta sammanhang är 13 § som slår fast att hyresupplåtelse gäller mot ny ägareav fastigheten, om upplåtelsen skett genom skriftiigt avtal och tiUträde ägtrum före överlåtelsen. skall alltså gälla oförändrat. För att klarlägga att bostadsrättsupplåtelsen i denbeskrivna situationen inte bör medföra någon försämrmg i hyresgästernas stältainghar i ett nytt sista stycke i 46 § tagits in en erinran om att bestämmelserna i7 kap. om nyttjanderälts ställning vid fastighetens övergång till ny ägare kanmedföra att första stycket 6 inte skall tillämpas även om uppsägningen hargjorts av någon som har förvärvat bostadsrätt till lägenheten. Enligt 35 § andra stycket 4 hyreslagen gäller intehyresgästs bytesrätt om upplåtaren innehar lägenheten med bostadsrätt (se också24 a § andra stycket). Jag har inte funnit det nödvändigt att beträffande bytesrättenföra in någon bestämmelse som motsvarar vad jag har föreslagit beträffandebesittningsskyddet. Det måste ändå av 7 kap. kunna följa att hyresgästen integår miste om sin bytesrätt. En annan sak är att lägenheten kan bli mindreattraktiv som bytesobjekt, eftersom den som genom byte övertar hyresrätten fårnöja sig med det svagare besittningsskydd som följer av 46 § första stycket 6.TiU denna fråga avser jag att återkomma i annat sammanhang. Paragrafen innehåUer endast en ermran om attviUkorsprövning i vissa faU kan ske även enUgt hyresförhandlmgslagen. ParagrafeninnehåUer straffbestämmelser för fall då någon begär ve- 1977/78:175 179 derlagför upplåtelse eller överlåtelse av bostadslägenhet. Paragrafen fick sinnuvarande lydelse är 1973 (se prop. 1973: 23 s. 143148). Straffbestämmelsernahar nu skärpts i enlighet med vad som har anförts i den aUmänna motiveringen(avsnitt 7.11). Enligt första stycket första meningen är normalstraffetböter eller fängelse . Härander faller enstaka upplåtelse avhyresvärd och enstaka överlåtelse av hyresgäst. I första hand bör böter komma ifråga, men när omständigheterna är försvårande bör frihetsstraff bli följden.Som exempel på försvårande omständigheter vid enstaka upplåtelse elleröverlåtelse kan anföras att gärningsmannen genom annonsering eller annoriedessjälv har tagit initiativet tiU transaktionen eller att han på annat sätt hargått planmässigt tiU väga. Att gärningen avsett betydande belopp är givetvisockså en omständighet som skall beaktas. Den tidigare särskilda åtalsregeln i första stycketandra meningen har ersatts av en regel om att straff inte skaU ådömas i ringafaU. Avsikten är att det bara är helt harmlösa förfaranden som inte skallföranleda straff. Härmed avses t. ex. fall där någon i samband med överlåtelseav hyresrätten betingar sig en mindre ersättning för reparationer som han harlåtit utföra i lägenheten eller kräver en i endast ringa mån otillbörliggottgörelse för egendom som han har lämnat kvar. För grovt brott skall enligt andra stycket dömastill fängelse i högst . Vid bedömande av frågan huruvida brottet är grovtskall särskilt beaktas om det utgjort led i en verksamhet som har bedrivits yrkesmässigteller i större omfattning eller om gärningsmannen eljest i avsevärd mån harmissbrukat sin ställning som ägare eller förvaltare av fastighet. Tredje stycket motsvarar tidigare andra stycket ochär oförändrat. Det förhållandet att straff inte skall ådömas i ringa fallpåverkar självfaUet inte skyldigheten att återbetala den uppburnaersättningen. Paragrafen är ny i hyreslagen men motsvarar 2 och 6§§ bristortiagen. Bestämmelserna har behandlats i den allmänna motiveringen(avsnitt 7.11). Första stycket mnehåller bestämmelser om förbud motersättning utöver fastställd taxa vid lägenhetsanvisning. Bestämmelsemamotsvarar 2 § bristortiagen utom såvitt gäUer den myndighet som skaU faststäUataxa för yrkesmässig bostadsförmedling. Denna uppgift, som ankommer påhyresnämnd, skall enUgt andra menmgen ankomma på regermgen eller myndighet somregermgen bestämmer. I den allmänna motiveringen (avsnitt 7.11) harföratskickats att uppgiften kommer att anförtros åt kommerskollegium. Andraslycket ersätter straffbestämmelsen i 6 § bristortiagen vid otUl- Prop.1977/78:175 jg låtenersättning for anvisning av bostadslägenhet. Straffskalan har anpassats tUlvad som enligt 65 § föreslås gäUa beträffande otUIåtet vederiag vid upplåtelseeller överiåtelse av bostadslägenhet. För normal-brottet är straffet bötereller fängelse . Vid valet mellan böter och strängarepåföljd bör främst beaktas huravida gärningsmannen utnyttjat annans särskUdatrångmål. Storieken av den otillåtna ersättnmgen har givetvis också mtresse isammanhanget. För grovt brott är straffet fängelse i högst tvåår. Som grovt brott bör främst räknas faU då den olagUga verksamheten har skettvanemässigt eUer eljest är av stor omfattning. Något behov av särskilda bestämmelserför ringa faU har inte ansetts föreUgga. Tredje stycket föreskriver skyldighet att betalatiUbaka otUlåten ersättning och motsvarar 6 § andra meningen bristortiagen. Av förslaget tiU övergångsbestämmelser tUländringama i bristortiagen (avsnitt 9.5) framgår att äldre straffbestämmelserskaU gäUa för gäming som har begåtts före ikraftträdandet. Ändringama föreslås träda i kraft den 1 juU 1978.Vid 44 § har jag redan berört de övergångsbestämmelser som behövs tiU nämndaparagraf. I övrigt är det endast ändringama i 19 a § som nödvändiggör särskildaövergångsbestämmelser. Som jag har berört tmder 2 § hyresförhandlmgslagenhar flera remissmstanser pekat på att förslaget att förhandlmgsklausul skaUinnehålla en uttrycklig hänvisning tUl förhandUngsordning medför att åtskiUigahyreskontrakt måste skrivas om, om mte särskilda övergångsbestämmelsermeddelas. Jag har i fråga om hyresförhandUngslagens ikraftträdande föreslagitsådana övergångsbestämmelser att merparten av nu gäUande, friviUigaförhandUngsordningar mryms under lagens tUlämpnmgsområde. Ikonsekvens härmed bör naturUgtvis också de förhandlingsklausuler, som tecknatsi anslutamg tUl dessa förhandUngsordningar och som utformats i enlighet med dågällande bestämmelser, tiUerkännas fortsatt gUtighet, Närdet gäller det mmdre antal äldre förhandlmgsordningar, på vilkahyresförhandlingslagen inte kan tiUämpas, och sådana förhandlingsöverenskommelser,som enUgt praxis på vissa håU i landet regelbundet träffas utan stöd avförhandUngsordning, anser jag mig ha anlednmg att utgå från att de förhandlandepartema oavsett hur övergångs-regleringen närmare utformas tämUgen omgåendekommer att anpassa sig tUl det lagfästa förhandlmgsystemet och tecknaförhandlings-ordnmgar enligt hyresförhandlingslagen. En sådan anpassning tordebli nödvändig redan därigenom att överenskommelser, som träffats i den äldreordnmgen, mte kan göras gällade i hyresförhållanden som uppkommer efter de nyabestämmelsemas ikraftträdande. 1977/78:175 18i införvalet att låta hyran för nyinflyttade hyresgäster bestämmas efter enskUdaförhandlingar eUer att teckna förhandUngsordnmg enligt hyresförhandlingslagen.De äldre förhandlingsmodeUema kommer aUtså snart att visa sig opraktiska. DetföreUgger emeUertid enligt min mening mte tiUräckUga skäl att omedelbartförbjuda tiUämpnmgen av överenskommelser som träffats i dessa äldre former.IntiU dess att de förhandlande partema anpassat sig tUl hyresförhandlmgslagenssystem, bör nya överenskommelser kunna träffas i den äldre ordningen och fåverkan mot de hyresgäster, som tecknat hyresavtal före de nya bestämmelsemasikraftträdande. Jag anser inte heller att man behöver begränsa tiUämpningen avde äldre förhandlingsformerna till en viss övergångstid. Som jag sadekommer dessa förhandlingsformer att kunna fungera endast under en kortare tid.Man kan då enUgt min menmg överiåta åt de förhandlande parterna att självaavgöra när de skall gå över till det nya systemet. Kan de inte enas om dettastår möjligheten öppen att med stöd av hyresförhandUngslagen föra frågan tUlprövning i hyresnämnd. En ytterligare fråga i samband med övergången fråndessa äldre förhandlingsformer tUl det legala förhandlingssystemet är om deäldre förhandUngsklausulema skall anses gäUa också förhandUngsöverenskommelser,som mgås på grandval av en förhandUngsordnmg enligt hyresförhandlingslagen somi sm tur träffas meUan de i klausulen angivna partema. Genom att undertecknadessa klausuler har hyresgästema överlämnat bestämmanderätten om hyresvUlkorentUI de förhandlande partema. Det finns då inte skäl att avkräva hyresgästema enny klausul enbart av den anlednmgen att de förhandlande parterna anpassar sigtill ett system, som också innebär att den enskUde hyresgästen får en starkarestäUning. Övergångsbestämmelsema bör därför ges sådant innehåll att de gamlaklausulema i dessa faU får fortsätta att gälla. Jag förutsätter härvid att deförhandlande partema på lämphgt sätt underrättar hyresgästema om att avtal omförhandlingsordning har träffats. Som jag har framhåUit i anslutning tiU 2 § innebärövergångsregleringen att förhandUngsklausuler i äldre hyreskontrakt somöverensstämmer med 19 a § andra stycket hyreslagen i dess nuvarande lydelseockså i fortsättaingen skaU äga verkan mot hyresgästema (jfr avsnitt 9.1). har påpekat kan det ibland uppstå tvekan om huruvida ordet"hyra" i en äldre förhandUngsklausid omfattar dels separatdebiterade bränslekostnader m. m., dels frågor som rör andra boendeförhåUandenän hyrans storlek. I likhet med utredningen anser jag att frågan vaden äldre förhandlingsklausul skaU anses omfatta måste avgöras genom en toLknmgav klausulen. Härvid skaU självfaUet vanUga metoder för avtalstolkningtillämpas. Klausulens ordalydelse bör aUtså inte vara det enda som tiUmätsbetydelse vid tolkningen. Man måste också beakta såväl parter- Prop.1977/78:175 182 nasavsikter och övriga förhåUanden, när avtalet träffades, som den praxis parternahar utbUdat vid tUlämpnmgen av klausulen. Har klausulen tUlkommit för attmöjliggöra genomförande av överenskommelser enligt en förhandlmgsordning meden vidare förhandlingsram än själva hyran, ligger det enligt min uppfattningnära tUl hands att anse klausiden omfatta samtUga överenskommelser enligtförhandlingsordningen. Detsamma bör enUgt min mening gäUa om de förhandlandepartema sedvanemässigt kommit att tUlämpa en vidare förhandlmgs-ram än denurspmngliga. Skulle emellertid en tolkiung av en äldre förhandlingsklausul gevid handen att den avser en snävare förhandlingsram än den som en iöverensstämmelse med hyresförhandlingslagen nytecknad förhandUngsordningmnehäUer, måste klausulen skrivas om för att överenskommelser, som liggerutanför den gamla klausulens tillämpningsområde, skall kunna göras gäUande mothyresgästema. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört har ändringeni 19 a § försetts med en övergångsbestämmelse som innebär attförhandlmgsklausul som mförts före de nya bestämmelsernas ikraftträdande ochsom utformats i enlighet med 19 a § andra stycket i dess äldre lydelse, fortfarandeskall äga verkan mot hyresgästerna. En sådan äldre förhandUngsklausuI skaU vidtUlämpningen av den i 19 a § första stycket upptagna bestämmelsen om förbud motsvävande hyra anses som förhandlingsklausul enligt hyresförhandlingslagen. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder ochhjresnämnder EnUgt hyresförhandlingslagen kan hyresnämndsprövnmg påkallas i två principiellt olUca typer av ärenden. Den ena typen ärtvister mellan enskUd hyresgäst och hyresvärd. Dessa tvister kan gälla prövningav förhandUngsöverenskommelse enUgt 22 §, giltighet av hyresviUkor enligt 23 §eUer återbetahungsskyldighet enUgt samma paragraf eller prövning avhyresvillkor enligt 24 § hyresförhandlingslagen. Den andra ärendetypen ärtvister meUan hyresgästorganisation och hyresvärd. Dessa tvister kan gäUa rätttill förhandlingsordning eUer rätt tiU förlängning av sådan eidigt 9 eller 13 §hyresförhandUngslagen eUer rätt tiU skadestånd enUgt 26 eller 27 §hyresförhandlingslagen. De tvister meUan enskild hyresgäst och hyresvärd,som med stöd av hyresförhandUngslagen kan hänskjutas tUl hyresnämnden, skfljersig i princip mte från de i hyreslagen reglerade förlängnings- ochvillkors-tvisterna. De kan handläggas på samma sätt som de vanliga hyrestvis-tema.För handläggnmg av de nytUlkomna ärendena om tvist mellan hyresgästorganisationoch hyresvärd krävs däremot särsldlda bestämmelser. 1977/78:175 183 I första stycket har i en ny punkt, 2 a, angivitsatt hyresnämnd har tiU uppgift att pröva tvist om hyresvillkor enligt 2224 §§hyresförhandlingslagen samt tvist om återbetalningsskyldighet enligt 23 §samma lag. Härigenom kommer handläggningsreglerna i 713 a §§ för ärende omhyrestvist m. m. att bli tillämpliga. Vissa följdändringar krävs dock i dessaparagrafer.