prop · G103156 · 1977-12-31 00:00:00 — Om pass återkaUas för den som uppehåUer sigutomlands, skall polismyndigheten självmant hänskjuta ärendet till domstol förfastställelse, innan beslutet får verkställas. IFinland gäller passtvång för utresa tiU ulomnordiskt land. Passtvånget är intestraffsanktionerat. Passutfärdas inom landet av polismyndigheten. Pass får inte utfärdas åt den som medskäl kan antas komma att utomlands utöva verksamhet som äventyrar statenssäkerhet eUer skadar dess intressen eUer som annars på sannolika skäl kanantas komma att ägna sig åt brottslig verksamhet. Delsamma gäUer den som ärefterlyst för brott, ogulden ersättning lill staten m. m. eller som har ålagtsreseförbud e. d. eller skaU tas in i arbetsinrättning. Vämpliktiga mellan 17och måste visa upp medgivande från militär myndighet. Vidsidan av de angivna passhindren, som är obligatoriska, finns ocksåbestämmelser om att pass i vissa situationer får vägras efter skälighetsprövning.Det gäller här fall då sökanden är skäligen misstänkt eller åtalad för brotteller har dömts tUl straff som inte är verkställt samt vidare fall då sökandenär villkorligt frigiven. I sistnämnda situation bör sökanden kunna visa uppmedgivande från övervakaren för att få bifall till sin ansökan. Slutligen fårpass, när det finns skäl till det, vägras även för lösdrivare, sinnessjuka,psykiskt efterblivna och omyndiga. Uppkommerpasshinder efler det att pass har utfärdats, är innehavaren av passet skyldigatt på anfordran överlämna det tiU polismyndighet, som behåller passet tUlshindret upphör. 1977/78:156 79 Inorsk rätt finns ingen formell bestämmelse om passtvång för norska medborgare vidut- eUer inresa. Passutfärdas inom landet av polismästaren eller annan polistjänsteman. Pass fårinte utfärdas, om det med stöd av lag har meddelats utreseförbud för sökandenför obetalda skatter e. d. eUer om utresan är oförenlig med dom eUer annatbeslut av offentUg myndighet. Detsamma gäller om passökanden behöver tiUståndav offentUg myndighet t. ex. mUitärmyndighet för utresan och inte har fåttsådant tUlstånd. Ar sökanden efterlyst, skaU poUsen underrätta vederbörandemyndighet, som avgör om pass får utfärdas. Justis- och politidepartementet kanmeddela passförbud för den som har förfalskat pass, använt falskt passeUer rättsstridigt överlåtit pass tiU annan eller har missbrakat pass på annatsätt. Detsamma gäller i fall då omständigheterna ger skäUg gmnd för anlagandeatt resans ändamål är smuggling eUer annan olagUg verksamhet, liksom också närpassökandens vandel och omständlghetema i övrigt ger anledning tiU antagandeatt han i utiandet kommer att försörja sig genom bettleri eller annan oredUgverksamhet eUer eljest kommer att försätta sig i den situationen att han måstesändas hem på det allmännas bekostnad. Pass får slutiigen vägras den somolovUgen har lämnat landet. Ävennär det enligt de nu angivna reglema finns grund för att vägra pass kanemellertid norsk medborgare som uppehåUer sig utom och söker pass vidambassad eller konsulat få pass för direkt hemresa. Ettutfärdat pass skall återkaUas bl, a. om det har utfärdats i strid motbestämmelserna om passhinder. Detsamma gäller, om passinnehavaren efterutfärdandet meddelas utreseförbud eUer en utresa annars skuUe vara oförenligmed dom eUer annat beslut av offentUg myndighet. I de faU då passförbud fårmeddelas kan justis- och politidepartementet besluta även om återkallelse avutfärdat pass. har anledning anta att justis- och politidepartementet kommeratt meddela passförbud, skall ärendet understäUas departementet. Passärendefår också hänskjutas tUl departementet när passmyndigheten är tveksam i frågaom ärendets avgörande. 3 Principerna för en ny reglering Rättenför en medborgare att resa ut ur sitt land och att återvända dit brukar räknastUI de grundläggande mänskliga rättighetema. Principen har kommit till uttrycki FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättighetema och haräven fastslagits i samma organisations konvention om medborgerliga ochpolitiska rättigheter. Till denna konvention, som har trätt i kraft,anslöt sig . 1977/78:156 80 Konventionsbestämmelserom den personliga rörelsefriheten finns också i det fjärde tUläggsprotokoUettiU europeiska konvention angående skydd för de mänskligarättigheterna och de gmndläggande friheterna. Detta tilläggsprotokoll harratificerats bl. a. av , I protokollet som i denna del sakligt setthar samma innehåll som FN:s konvention föreskrivs att envar skaUäga frihet att lämna vilket land som helst, inbegripet sitt eget. Utövandet avdenna rättighet får inte underkastas andra inskränkningar än sådana som ärangivna i lag och i ett demokratiskt samhäUe är nödvändiga med hänsyn tillstatens säkerhet och den allmänna säkerheten, för upprätthållande av denaUmänna ordningen och förhindrande av brott eller för skyddandet av hälsa ochmoral eller av annans fri- och rättigheter (art. 2). EnUgt prolokoUet gällervidare (art. 3) att ingen får förvägras rätten att resa in i den stat vari hanär medborgare. Ocksåi den svenska regeringsfomen (RF) har rätten att resa in i landet och denpersonliga rörelsefriheten tagits upp bland de grundläggande fri- ochrättigheterna. Bestämmelser härom finns i 2 kap. 7 och 8 §§ RF i lagrummensfrån och med gäUande lydelse. I 2 kap. 7 § första styckethar sålunda tagits in ett absolut förbud mot alt svensk medborgarelandsförvisas eUer hindras från att resa in i riket. Enligt 2 kap. 8 § ärvidare varje medborgare gentemot det aUmänna skyddad mot frihetsberövande ochäven i övrigt tiUförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och alt länrnadelta. Den rätt till rörelsefrihet som följer av sistnämnda bestämmelse kanvisserligen enligt 2 kap. 12 § RF begränsas men endast av genom lag.En sådan begränsning får göras endasl för att tUlgodose ändamål som är godtagbarti ett demokratiskt samhäUe och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt medhänsyn tUl det ändamål som har föranlett begränsningen. Inle heller får densträcka sig så långt alt den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsomen av folkslyrelsens gmndvalar. Vidare gäller att en begränsning inte får skeenbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Någonskyldighet för svensk medborgare alt inneha pass vid inresa liU riket följerinle av de svenska passförfattningarna. Det har över huvud taget inte sedanlång tid tUlbaka funnits någon rättslig inskränkning beträffande svenskmedborgares rätt att resa in i landet. Medden utformnmg som passtvånget har fått enUgt passkyldighetskungörelsenframträder det emellertid otvivelaktigt som en begränsning av svenskmedborgares rätt att resa utomlands. Eftersom passkyldighetskungörelsen hartUlkommit genom beslut av Kungl, Maj:t utan hörande, harförfattningen sålunda inte beslutats i den ordning som förutsätts i RF. Enligtövergångsbestämmelser tUl RF och lagen (1976: 871) om ändring i RF äger dockäldre författning eller föreskrift fortsatt gUtighet utan hinder av att deninte har tUlkommit i den ordning som skulle ha iakttagits vid tUlämpning av RF. Frop.1977/78:156 81 Detär inte f. n. aktuellt att överge principen om passkyldighet för svenskmedborgare vid resa tUl utomnordisk stat. Av det anförda följer emellertidatt en utgångspunkt vid en ny reglering måste vara att denna princip kommer tUluttryck i lag. Kravet på lagform kan dock inte vara begränsat tUl att avsepasstvånget i inskränkt mening utan måste anses omfatta även regleringen avrätten att erhålla och behåUa pass (jfr prop, 1973: 90 s. 241). Föreskrif lerom själva förfarandet i passärenden kan däremot även i fortsättningen meddelashuvudsakligen i administrativ ordning. Medden nu angivna utgångspunkten uppkommer vidare frågan om en ny lag i ämnet börbegränsas till att innehåUa de grundläggande bestämmelsema om pass eller omden bör få formen av en mera allmän reglering av räiten att resa utomlands.Riksdagen har (ILU 1970:10, rskr 1970:88) uttalat önskemål omlagstiftning avseende svensk medborgares rätt att lämna landet, I dettahänseende får emeUertid begäran ses mot den bakgrunden att denprincipiella rätten att lämna riket inte hade slagits fast i någon författningvid . har detta skett i grundlagen och det är sålunda inteerforderligt alt låta en ny lag få en mera generell prägel enbart för att geett författningsmässigt stöd åt den grundläggande principen om fri rätt tillutresa. Detär vidare all märka att rätten för svensk medborgare att resa utomlands f, n,begränsas inte bara av passförfaltningama utan också genom en del andra regler påolika områden. Ett exempel på sådana regler erbjuder bestämmelserna i 25 kap.rättegångsbalken (RB). Enligt detla kapitel kan under närmare angivnaförutsättningar reseförbud dvs. förbud alt ulan tillstånd lämna anvisadvistelseort meddelas den som är skäligen misstänkt för brott. Vidare fårenligt (BrB) föreskrift om vistelseort meddelas den som står underövervakning, t. ex. efler villkorlig frigivning eller dom på skyddstillsyn, omdet finns skäl atl anta atl han behöver slöd av sådan föreskrift för sinanpassning i samhället. Föreskrifter om vistelseort kan meddelas även enligtandra författningar, såsom bamavårdslagen (1960: 97), lagen (1966: 293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa faU och lagen (1967: 940) angåendeomsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Det kan slutligen sägas att allaföreskrifter som innebär att någon kan berövas friheten på grund av brotteller av annan orsak indirekt också begränsar rätten att lämna landet. Passregleringenutnyttjas visserligen f. n. och torde också i fortsättningen böra användas som ett instrument alt i vissa hänseenden säkerstäUa effektiviteten av reglerav den art som har berörts. Med hänsyn lUl de olikartade synpunkter som görsig gällande i fråga om den materiella utfornmingen av sådana regler som germyndighet befogenhet att meddela reseförbud, föreskrift om vistelseort e. d.möter det emeller- 6 1977/78.1 saml Nr 156 1977/78:156 82 tiduppenbara svårigheter att låta en ny lag få formen av en samlad reglering avrätten att resa utomlands. Det är därför mest ändamålsenligt alt räckvidden aven ny lag i ämnet begränsas till passkyldigheten och rätten att erhålla ochbehåUa pass. Fråganom det krav på lagform som stäUs upp i RF omfattar också rätlen för svenskamedborgare som vistas utomlands att få pass vid svenska beskickningar ochkonsulat är något tveksam. Det bUr ju i dessa fall inle fråga om en regleringav rätten att lämna , Däremot kan ett bifall till en passansökan hossvensk beskickning eller svenskt konsulat med hänsyn tiU utiändsk lagstiftaingi praktiken vara en föratsättning inte bara för att passökanden skaU få resavidare tiU annat land utan också för att han skaU kunna staima kvar i den statdär han befinner sig eller återvända tiU . Principiella skäl talar dåför att även räiten för svensk medborgare att få pass utomlands bör omfattas avreg leringen i en ny lag om pass. En sådan lösning är också mest praktisk,eftersom bestämmelserna om föratsättningar resp. hinder för bifall lillpassansökan liksom f. n. bör ha i huvudsak likartad utformning oberoende av omansölinlngen görs inom eUer utom , Ytterligareen avgränsningsfråga som aktualiseras i sammanhanget är om en ny lagregleringbör gälla endast i fråga om svenska medborgare eller omfatla ävenpasskyldigheten för utlänningar som kommer till eller vistas här samtföratsältningarna för alt svensk myndighet skall få utfärda pass för utlänning.Enligt gällande ordning får regeringen med stöd av bemyndigande iutiänningslagen meddela föreskrifter i sådana frågor. Denna reglering stårockså i överensstämmelse med RF, Enligt 8 kap. 7 § RF får nämligen regeringenefter bemyndigande i lag meddela föreskrifter bl. a. om utlännings vistelse iriket. Efiersom praktiska skäl talar för att behåUa den gäUande ordningen,föreslås inte någon nyreglering i fråga om passkyldigheten eUer utfärdande avpass för utlänningar. Medhänvisning tUl det anförda föreslås att de grundläggande passbestämmelsernaför svenska medborgare förs samman tiU en ny lag. Denna bör lämpligen betecknaspasslag. Medhänsyn tUl RF:s krav på lagform för begränsningar i rätlen att lämna landet böri den nya passlagen tas upp samtiiga grander som får åberopas för avslag påpassansökan eUer återkallelse av utfärdat pass. Lagen bör som en grundläggandeprincip slå fast inle bara den nuvarande passkyldigheten utan också räiten förvarje svensk medborgare att erhålla och behålla pass, när annat inte följer avuttryckliga bestämmelser i lagen. Frågan om gUtighetstiden för vanligt pass ärav så central betydelse för passkyldighetens närmare innebörd i praktiken i passlagen också bör ange den normala gUtighetstiden för ett pass. Detsammagäller vad en medborgare skall iaktta för att kunna erhålla pass, dvs.föreskrifter om passansökan. Beträffande passansökan liksom i öv- 1977/78:156 83 rigtnär det gäller själva förfarandet i passärenden bör detaljföreskrifter meddelasav regeringen eUer myndighet som regeringen bestämmer. I lagen måste emellertidregleras vilka myndigheter som skall handlägga passärenden samt möjlighetemaatt föra talan mot beslut i passärende. Ävdet anförda följer att passlagen måste kompletteras med verkslälligheisföreskrifter,meddelade av regeringen eUer myndighet som regeringen bestämmer. EftersomverkstäUighetsföreskriftemas närmare utformning är beroende bl. a. av ettslutUgt ställnuigstagande beträffande vilka omständigheter som skaU utgörapasshinder samt resultatet av ett fortsalt utvecklingsarbete inför övergångentUl ett ADB-system för pass-hinderprövningen, läggs förslag till sådanaföreskrifter inte fram i denna promemoria. 4 Passmyndigheter m. m. Enligl1 § första stycket PK är i regel passmyndighet inom riket. Förort som inte utgör residensort får dock RPS efler samråd medlänsstyrelsen förordna alt den lokala polismyndigheten i stället skall varapassmyndighet. Sådant förordnande har meddelats i fråga om polismyndigheterna iBorås, , , , och Sundsvallspolisdistrikt. Beträffande ansökan om pass gäller enligl PK bl. a. attsökanden skall inställa sig personligen inför passmyndighet ellerpolismyndighet eller på polisstation där passansökningar tas emot. Om intesärskilda skäl föranleder annat, skall inställelsen ske inför myndighet därsökanden har sitt hemvist (4§). I1 § andra stycket PK föreskrivs att också chefen för fårutfärda pass åt svensk medborgare för utrikes resa. På pass som utfärdas avutrikesministern har de särskilda föreskriftema i PK med visst undantag intetUlämpning, Närdel gäller återkallelse av pass har i PK inte uttryckligen angetts vilkenpassmyndighet som har befogenhet därtiU, Återkallelse beslutas i praktikenregelmässigt av den myndighet som har utfärdat passet. Passmyndigheterutom riket är enligt 2 § UP beskickningschef och lönad konsul (generalkonsul,vicekonsul) saml sådan olönad konsul (generalkonsul, vicekonsul) som chefenför har bemyndigat att utfärda pass. När skäl föråterkallelse av pass föreligger, får passmyndighet utom riket besluta omåterkaUelse, vare sig passet har utfärdats av myndigheten själv eUer annansvensk myndighet. I fråga om passåterkaUelse har chefen förutrikesdepartementet samma befogenheter som passmyndighet utom riket (14 §UP). 1977/78:156 84 Ar1963 uttalade revisorer att en överflyttnmg av befogenheten attutfärda pass från tiU de lokala polismyndigheterna bordeövervägas vid det pågående förberedelsearbetet för förstatii-gandet avpolisväsendet. Med anledning härav uppdrog Kungl. Maj:t åt polisberedningen altnärmare undersöka lämpligheten av att decentralisera handläggningen avpassärenden. Uppdraget övertogs sedermera av RPS, som i skrivelse den 5 april1966 föreslog att handläggnmgen av passärenden skulle överföras tiUpolismyndigheterna. I skrivelsen uttalade RPS att en sådan överföring skulleinnebära förenkling och tidsvinst. Den slörsla rationaliseringsvinsten skuUeemeUertid uppnås, om dessutom ett ADB-system utvecklades tUl alt omfatla vissadelar av passhandläggningen. Som ell led i uppbyggnaden av rättsväsendets informationssystem(RI) har samarbelsorganet (Ju 1968: 59) för ADB inom rättsväsendet den 6november 1969 lagt fram ett preliminärt systemförslag för handläggning avpassärenden (stencil RI 12). Utgångspunkten för förslaget är att datateknikskall användas dels för maskinell undersökning om passhinder föreligger, delsför utskrift av pass. Pågrundval av RPS:s skrivelse 1966 och samarbetsorganets systemförslagupprättades inom en promemoria (Ds Ju 1971: 18)ang. ADB-system för handläggning av passärenden. Enligt promemorieförslagetskall ett ADB-system användas för passhanteringen i de hänseenden som anges isamarbetsorganets förslag. I promemorian föreslogs vidare atl i fortsättningende lokala poUsmyndighetema skulle vara passmyndigheter. De i promemorianframlagda förslagen godtogs av en så gott som enhäUig remissopinion. Fråganom handläggningen av passärenden togs därefter upp av chefen förjustitiedepartementet stalsverksproposition (prop. 1972: 1 bil. Departementschefen framhöll därvid att RPS genom uppbyggnaden av RI,särskilt person- och belaslningsregistret, skulle få tillgång lill deninformation som kan antas ha betydelse vid prövning av ärenden om utfärdandeoch återkallelse av pass. En övergång till ADB-teknik för passärenden skulle enligldepartementschefen innebära betydande rallonaliseringsvmster och leda till enmmskning av handläggningstiderna. En annan fördel var enligt departementschefenalt man genom övergång tUl maskmellt system kan undvika lokal registrering. Motdenna bakgmnd föreslogs i propositionen iaförandet av ett ADB-system förpassärenden. Dessa ärenden borde därvid överföras till polisväsendet. I frågaom vUken myndighet som skulle vara passmyndighet fann departementschefen frånrationaliseringssynpunkt flera skäl tala för att göra RPS till passmyndighet.En sådan lösning skulle också tillgodose önskemålet om en enhetlig tillämpningav bestämmelsema för 1977/78:156 85 Departementschefen erinrade emeUertid om alt RPS inle handlägger ärendeni vUka enskUd rättssökande är part. Ärenden av sådan art inom polisväsendethandläggs av de lokala poUsmyndighetema. Att göra RPS tUl passmyndighet skulledärför innebära att ålägga styrelsen en uppgift som är främmande för dessegentliga verksamhetsområde. Ipropositionen framhöUs att RPS:s dataanläggning kan utnyttjas förpasshinderundersökning och utskrift av pass även om lokal polismyndighet blirpassmyndighet. I det stora flertalet faU krävs inga andra åtgärder. I ettmindre anlal fall fordras närmare utredning. Polismyndigheterna är sedan längeväl förtrogna med passärenden och de särskUda utredningar som kan behövas. Förden passökande allmänheten måste det anses vara en fördel att lätt kunna kommai kontakt med passmyndigheten. I likhet med departementspromemorian och ennästan enhälUg remissopinion föreslog departementschefen därför att lokalpoUsmyndighet skulle vara passmyndighet i det nya systemet för handläggning avpassärenden. Deriktlinjer för handläggning av passärenden som sålunda föreslogs ipropositionen godkändes av (JuU 1972: 4, rskr 1972: 46). Iöverensstämmelse med principbeslut bör genom den nya passlagen lokalpolismyndighet göras tUl passmyndighet inom riket. En sådan ordning germöjligheter inte bara till rationaliseringsvinster utan också till enförbättrad service för allmänheten. Sålunda kommer preliminärpasshinderprövning som regel alt kunna ske maskinellt via terminal hospoUsmyndigheten på motlagningsstäUet. Föreligger inte passhinder, kan passetdå i de flesta fall skrivas ut och lämnas tiU sökanden. a. på arbetsbelastningen under högsäsong måste man dock även i det nyasystemet ha kvar möjUgheten att be sökanden återkomma vid ett senare tillfälleför att hämta passet. Iett system som bygger på maskinell passhinderkontroll saknas vidare anledningatt behåUa den nuvarande föreskriften att passökanden i regel skall inställasig hos myndighet i hemorten. Sökanden bör kunna få full frihet att välja denpolisstation där han önskar lämna in sin ansökan liksom den polisstation därhan vUl hämta det färdiga passet, om detta inte har kunnat skrivas utomedelbart. Prövningen av ansökningen bör alltid ankomma på passmyndigheten påinlämningsorten, som alltså blir passmyndighet. Iprincip bör hinder inte heller föreligga mot att sökanden får möjlighet atthämta det färdiga passet på postkontor, ett önskemål som harframställts av (jfr ILU 1967: 8). Delta torde emellertid fömtsattaen maskinell utskrift av nödvändiga postförskottshand- 1977/78:156 86 lingar,om kostnadema inte skaU bU alltför stora. Genomförs den föreslagnaordningen, kommer det färdiga passet normalt att kunna utlämnas redan vidansökningstUlfället, varvid behovet av att låta även postkontor få lämna utpass mmskar. Denna fråga bör därför t. v. hållas öppen. Någonändring i fråga om befogenheten för svenska beskickningar och konsulat attutfärda pass föranleds inte av övergången till det nya systemet. Dessamyndigheter bör sålunda fortfarande vara passmyndigheter för faU då pass skallutfärdas åt svensk medborgare utomlands. Sedangammalt har även chefen för befogenhet att utfärda passför svensk medborgare. Denna befogenhet bör slå kvar i den nya lagen. Numeraförekommer det endast undantagsvis att utrikesministern utfärdar pass i andrafaU än när det gäller sådana särskilda passtyper som används för personal inomutrikesförvaltningen och viss departementspersonal, dvs. tjänste-, diplomat-och kabinetlspass. Dessa pass är så förhållandevis få att det frånrationaUseringssynpunkter inle finns skäl alt låta också dem omfattas avsärskUda regler för passprövningen. I överensstämmelse med vad som gällerenligt PK bör alltså i den nya passlagen tas in en föreskrift om alt lagensbestämmelser inte har tiUämpning i fråga om pass som har utfärdats av chefenför utrikes-departemenlel. nya passlagen behövs också föreskrifter om vilken myndighet som harbefogenhet att fatta beslut om återkallelse av utfärdat pass. I ett maskinelltsyslem för passregislrering och passhinderkontroll saknas skäl att låta dennabefogenhet generellt vara knuten tiU den myndighet som ursprungligen harbifalUt passansökningen. I släUet bör huvudregeln vara att återkallelse avpass vare sig det har utfärdats inom eller utom får beslutas avpassmyndigheten i den ort inom riket där passinnehavaren har sitt hemvist elleri den ort utom riket där han vistas. Med tanke bl. a. på situationer när man intevet var passinnehavaren uppehåller sig behövs emeUertid en subsidiär regel.Denna bör innehålla att återkallelse också får beslutas av den passmyndighethos vilken passansökningen gjordes. Ulrikesministerns befogenhet att återkallapass bör i den nya passlagen begränsas till att avse pass som har utfärdats avhonom själv. Fråganom utskrift av pass behandlas närmare i avsnitt 8. Som redan har framgått avdet föregående föreslås att man åtminstone t. v. behåller systemet med manuellutskrift. Någon övergång tUl datamåskinell utskrift av pass förordas sålundainle i detta sammanhang. 1977/78:156 87 5.1Passbinder för misstänkta ocb efterlysta m. fl. Enligt6 § första stycket a PK får ansökan om pass uite bifallas, om sökanden ärföremål för sådan efterlysning som enligt särskilda bestämmelser meddelas itidningen . Detsamma gäUer om passmyndighetenhar kännedom om eller skälig anledning anta att det föreligger omständighetersom kan föranleda sådan efterlysning (6 § första stycket b). Motsvarandebestämmelser fmns också i UP, vars reglering behandlas i ett sammanhang under5.7. Dehär åsyftade bestämmelsema om tidningen finns numera iefterlysningskungörelsen (1969: 293). Efterlysning enligt denna kungörelse kanske, om upplysning saknas var någon som eftersöks av myndighet uppehåller sigoch efterlysningen kan antas underlätta eftersökningen (1 §). IPoUsunderrättelser får enUgt 3 § första stycket nämnda kungörelse efterlysningske av den som skall omhändertas vid anträffandet. Om del i annat fall på gmndav särskilda omständigheter är av synnerlig vikt att den som är eftersöktanträffas, får eiUigt andra stycket samma paragraf också han efterlysas iPolisunderrättelser.