prop · G10369 · 1977-12-31 00:00:00 — (4) Den särbehandling som homosexuella är underkastade i fråga om de gärningarsom avses med stadgandet i 6 kap. 8 § BrB om förförelse av ungdom kanundanröjas genom den lagtekniskt enkla åtgärden att den särskilda 20-årsgränsenför homosexuella relationer i paragrafen slopas. Inte heller en sådan reformskulle enligt kommitténs uppfattning få någon prejudicerande betydelse förkommitténs fortsatta arbete. Kommittén föreslår därför all också dennalagändring genomförs. Somframgår av det föregående finns i 6 kap. 5 § BrB beslämmelser om straff förvissa incesluösa handlingar. Straff inträder för den som har samlag med sitteget barn eller dettas avkomling - brottet benämns otukl med avkomling - ochför den som har samlag med sill helsyskon, otukt med syskon. Det sistnämndabrottet omfattade tidigare också otukt med halvsyskon, men sådana gärningaravkriminaliserades genom en lagändring (SFS 1973:648). De nu gällande stadgandenalar sikle pä frivilliga sexuella förbindelser mellan vuxna människor. De är lillämpligaendasl på samlagsförbindelser och gäller alltså inle homosexuella förbindelsermellan anförvanter. Straff inträder inte för den som förmåtts till gärningengenom olaga tvång eller på annat otillböriigt sätt. För otukt med avkomling ärstraffet fängelse i högst , för otukt med syskon fängelse i högsl . Ätt beslämmelserna om straffför incest bibehölls i BrB motiverades med dels arvsbiologiska delssocialetiska skäl. 1 bilaga 6 till sexualbrottsulredningens belänkande lämnasunder p. IV en redogörelse för de genetiska riskerna förrecessiva sjukdomar hos avkomlingar i incesluösa förhållanden Gfr ävenbetänkandet s. 106 O- 3 1977/78. Prop.1977/78:69 34 Destrafföestämmelser som sexualbrottsutredningen föreslog om sexuellt tvång,våldtäkt, sexuellt utnyttjande, sexuellt umgänge med barn, sexuellt umgänge medbarn i beroende ställning och sexuellt ofredande skulle bli tillämpliga också ifall då gärningsmannen och offret var släkt med varandra. Uiredningen övervägdei ett särskilt avsnitt av sitt betänkande (avsnitt 9, s. 103 O, om detdärutöver finns behov av strafföestämmelser som särskilt tar sikte på sexuelltumgänge mellan anförvanter. är de nu gällande bestämmelserna inte förenliga med utredningensmålsättning för en reformering av lagstiftningen på sexualbrottens område,nämligen alt en kriminalisering skall inriklas på övergreppssi-luationer.Bestämmelserna bör därför enligt utredningen behållas endast om delta kanmotiveras av starka skäl av annat slag. Utredningenpekar på att en stor del av de sammanlagt ganska få avdömda målen om incestavser brolt riktade mot underåriga. Enligt BrB skall dessa fall bedömas somotukt med barn eller otukt med ungdom. Incestparagrafen är avsedd för fall dådessa bestämmelser inte är lillämpliga. Domsiolsstatistiken efter BrB:sikraftträdande visar en markant nedgång i antalet avdömda mål om incestbrott.Det är endasl ett ringa fålal personer som döms för otukt med avkomlingeller olukt med syskon. Härefterkonstaterar utredningen att de genetiska riskema ökar i incesluösa förbindelsermen alt de dock håller sig på en relativt låg nivå. För att det genetiskaargumentet skall ha någon bärkraft måsle enligt uiredningen fömtsättas, attmänniskors beteende påverkas om strafföeslämmelsen upphävs, så att incesluösaförbindelser i framliden ingås i betydligt större utsträckning än vad som ärfallet och resulterar i graviditeter och födslar. Utredningen betvivlar att såskulle bli fallet. Idelta sammanhang hänför sig utredningen till det särskilda yttrande angåendeincestparagrafen som avgetts av en av utredningens experter, professornemeritus i psykiatri , och som återges i bilaga 6 till betänkandet.Enligt Ahlslröm lalar allt föratt spärren mot incest ärav djupgåendepsykologisk natur. De rättsliga inskridandena mot incest saknar enligt Ahlslrömav allt alt döma betydelse i detta sammanhang. Del genetiska argumentet motincest betecknar han som en efterrationalisering. Mol denna bakgmnd finner sexualbrottsulredningenatt det genetiska argumentet mot incest inte har sådan lyngd att del kanmotivera ett fortsatt straffrättsligt förbud mot samlag mellan föräldrarochderas avkomlingareller mellan helsyskon. Enligt utredningen kan detknappast bestridas, att många människor uppfattar incest som grovt slötande.Att vissa sexuella relationer uppfattas som stötande anser dock utredningen intevara ett bärkraftigt argument för kriminalisering. Många andra beteendenuppfattas som stötande ulan att för den skull vara strafföelagda. Det är enligtutredningens mening svårt att inse varför just heterosexuella handlingar i formav samlag mellan nära släktingar Prop.1977/78:69 35 skalldrabbas av straff Samma argument kan, anser utredningen, anföras mot homosexuellarelationer, mot sexuellt umgänge i adoptivförhållanden och mot sexuellahandlingar i form av exempelvis petting. Vad angår de negativa verkningarnainom familjen av en incestförbindelse torde dessa enligt utredningen i hög gradkunna tillskrivas redan förefintliga känslomässiga bindningar som i och för siginte behöver ta sig uttryck i sexuella handlingar; moisvarande problem finns ifamiljer där incest inte förekommer. Härtill kommer enligt utredningen, att slraffrältsligaingripanden inte är ägnade att lösa problem i en familj. Motbakgrund av dessa synpunkter och förhållanden föreslår sexualbrottsutredningenatt bestämmelserna om otukt med avkomling och otukt med syskon upphävs.Förslaget innebär, att sexuellt umgänge mellan släktingar blir straffritt i allarelationer, såvida inte någon av utredningen föreslagen bestämmelse om sexuelltövergrepp (6 kap. 1-6 §§ i utredningens förslag) blir tillämplig påförhållandet. Förslagetalt särbestämmelserna om straff i vissa fall för incest helt upphävs tillstyrkseller lämnas ulan erinran av samtliga instanser som uttalar sig i denna frågamed undantag av ärkebiskopen och . Ärkebiskopenanför att incest inte är en önskvärd företeelse och att incestbroltet, såsomframhölls i förarbetena till BrB, torde böra bibehållas såsom en särskildbrottstyp för att ge utiryck åt samhällets ogillande av förfarandet även närdet sker fullt frivilligt mellan vuxna rättskapabla personer. Enligtärkebiskopens mening kan incest paragrafen avlägsnas först då man fått fullklarhet i att bättre samhälleliga åtgärder mot företeelsen kan påräknas. motsätter sig den föreslagna avkriminaliseringen.Lagstiftningen skall enligt förbundet spegla medborgarnas rättsuppfattning; detråder ingen tvekan om att incestförbindelser strider mot den. Vidare är detenligt förbundets mening förkastligt att tillåta incest med tanke på riskernaför genetiska skador på avkomman. Att sådana risker vid incestförbindelser inleskulle finnas i slörre utsträckning än vid normalt könsligt umgänge äruteslutet. Förbundet finnerdet svårt att inse varför man skall acceptera attriskera eventuella barns fysiska och psykiska hälsa i detta avseende när man påalla andra samhällsområden strävar efter att minska riskerna för framtidagenetiska skador. Incest,dvs. samlag mellan vissa anförvanter, är - efter en lagändring -strafföart enligt 6 kap. 5 S BrB endast i förhållandel Prop.1977/78:69 36 mellansläktingar i rätt upp- och nedstigande led (olukt med avkomling) eller mellanhelsyskon (otukt med syskon). Stadgandena lar sikte på frivilliga sexuellaförbindelser mellan vuxna. Vid otukl med avkomling slraffas endast den äldre avkontrahenterna. Vid otukt mellan syskon inträder straff för båda. Begränsningentill samlagsförbindelser innebär att homosexuella förbindelser mellananförvanter är sirafföara endasl om gärningen faller under något av övriga slraffstadgandeni 6 kap. BrB, t. ex. bestämmelsen om olukt med barn. Straffet vid incest ärfängelse i högst för otukt med avkomling och fängelse i högst förolukt med syskon. Kriminaliseringenav incest har huvudsakligen motiverats utifrån arvsbiologiska (genetiska),socialpsykologiska och socialetiska synpunkter. Sexualbrottsutredningenfann, att de arvsbiologiska och etiska skälen för en straffrättsligsärreglering av incest inte är bärkraftiga. 1 utredningens betänkande föreslogsdärför att bestämmelserna om straff för incest i 6 kap. 5 § BrB skulleupphävas. Förslagel innebar, att heterosexuellt lika väl som homosexuelltumgänge mellan släktingar skulle vara strafföart endast om någon annan av debestämmelser om straff för sexuella handlingar som utredningen föreslog vartillämplig. Utredningensförslag tillstyrktes eller lämnades utan erinran av så gott som samtligaremissinstanser vilka uttalade sig i frågan. Ärkebiskopen ansåg dock, underhänvisning bl. a. till etiska skäl, att den särskilda kriminaliseringen avvissa incesluösa förhållanden bör behållas, så länge inte bätlre samhälleligaåtgärder mol dessa företeelser kan påräknas. Förbundet ansåg det vara uteslutet, att inle genetiskarisker skulle finnas i större utsträckning vid incestförbindelser än vidnormalt könsligt umgänge. Medutgångspunkt i nu gällande lagstiftning skulle ett avskaffande av bestämmelsernaom incest, såvitt avser vuxna personer, innebära all sexuella handlingar mellanförälder och avkomling skulle bli sirafföara endast i den mån det rör sig omsexuella övergrepp som våldtäkt, våldförande och frihetskränkande otukt. Förbarn och ungdom finns särskilt skydd genom bestämmelserna i 6 kap. 3 och 4 §§om otukt med bam och otukl med ungdom, i 6 kap. 6 § om otuktigt beteende och i6 kap. 8 § om förförelse av ungdom. Förälder som har könsligt umgänge - hetero-ellerhomosexuellt -med barn slraffas sålunda redan enligt gällandebestämmelser. Om barnel slår under hans övervakning, vård eller lydnad gällerdetta tills barnel fyllt . Motsvarande gäller givetvis vid könsligtumgänge mellan syskon. Ett avskaffande av strafföesiämmelserna om incest kommerdärför i prakliken att avse frivilligt sexuellt umgänge mellan vuxna. Bestämmelsemahar som nämnts av lagstiftaren motiverats främst utifrån genetiska och social-etiskasynpunkter. All de genetiska aspekterna tillmätts en nära nog avgörande belydelseframgår inte minsl av att straff för incesluösa homosexuella förbindelser intehar ifrågasatts sedan homosexuella förbindelser i allmänhet mellanvuxna människor avkrimina- Prop.1977/78:69 37 liseradesår 1944, trots att sådana incesluösa förbindelser från och sociala synpunklersannolikt allmänt uppfattas som lika förkastliga som heterosexuell incest.Förhållandet belyses ocksä av alt lagstiftningen inte innehåller något förbud molsexuella förbindelser i adoptivförhållanden eller mellan adoptivsyskon ellermellan ett adoptivbarn och adoptantens biologiska barn. Den här föreliggandefrågan bör därför också nu bedömas väsentligen på grundval av en värdering avde arvsbiologiska faktorerna. Detgenetiska argumentet mot incest bygger på förhållandet att vissa sjukdomaruppträder bara när sjukdomsanlaget ärvs från både fadern och modern och attrisken för sådant sammanträffande är större vid släktskap mellan föräldrarna.Barnalstring mellan t. ex. kusiner, vilkel ju ingalunda är ovanligt, skulle dåmedföra vissa risker från genetisk sypunkt. Utgår man från de andelsial somgäller i fråga om ett barns arv av anlag (gener) från sina föräldrar kan detsägas, att den risk - för arv av sjukdomsanlag eller andra defekter-som sålundaföreligger vid barnalstring mellan kusiner kommer att fördubblas, när fråga ärom halvsyskon, och fyrdubblas, närdet är fråga om förbindelser mellanhelsyskon eller mellan föräldraroch barn. har framhållit är dock det angivna resonemanget hellteoretiskt. Det är inte underbyggt med empiriska undersökningar och del sägeringenting om den faktiska risken att det föds sjuka barn i incesluösaförbindelser. De undersökningar av begränsad omfattning som har gjorts av barnvilkas föräldrar är syskon eller släktingar i rakt upp- och nedstigande ledvisar visserligen en förhöjning av frekvensen av missfall, dödfödda ochallvarligt sjuka. Enligt utredningens expert professor kan dock dettainte utan vidare tillskrivas genetiska faktorer. Också de dala som finnstillgängliga i fråga om bam födda i kusinäktenskap pekar på en förhöjdsjuklighet och dödlighet. Statistiskt signifikanta skillnader har dock kunnatobserveras bara i stora serier och har dä varit smä. Totalt sett bedöms blandvetenskapsmän risken för allvarliga genetiska skador eller sjukdomar varaliten. Moldenna bakgrund ter sig ett påstående att det skulle vara uteslutet, att inlerisken för sjuklighet eller defekter hos barn födda i incesluösa förbindelserär slörre än när det gäller andra barn, som förhastat. Men även om manförsiktigtvis utgår från att riskerna för barnen ökar i sådana förbindelser,håller de sig dock på en jämförelsevis låg nivå. Det är också tydligt, attlikvärdiga eller t. o. m. större genetiska risker föreligger för bam alstrade iförbindelser mellan kontrahenter som inte är släkt med varandra men som bådabär på speciella sjukdomsanlag eller som på grund av den genetiskakonstellationen med högre grad av sannolikhet än som är normalt kommer attöverföra fysiska eller psykiska defekter till sin avkomma. Det har av uppenbaraskäl aldrig ens ifrågasatts att man skulle kunna ställa upp Straffsanktioneradeförbud mot sexuella förbindelser mellan människor med sådana ogynnsammaarvsanlag. 4 1977/78. Prop.1977/78:69 38 1detta sainmanhang inå erinras om att de här aktuella arvsbiologiska problemeningående diskuterades i samband med alt bl. a. reglerna om s. k. medicinskaäktenskapshinder reformerades . Tanken att man genom att inskränkafortplantningen för människor med ärftliga sjukdomar skulle kunnautrota anlagen lill dessa sjukdomar bland befolkningen övergavs då underhänvisning till alt man ändå inle skulle kunna nä alla dem som har latentasjukdomsanlag. Under förarbetena till reformen framhölls, att det endagenetiska argument som hade bärkraft var att det i det konkreta fallet kundeföreligga en särskilt stor risk att avkomman skulle drabbas av sjukdom (SOU1972:41 s. 134 och prop. 1972:32 s. 97 O- Påmotsvarande sätt lär man inte kunna räkna med alt genom ett straffrättsligtförbud kunna hindra alla incesluösa förbindelser eller hindra barnalstring isådana förbindelser. Härmed är dock inte utan vidare sagt att ett sådant förbudinte låter sig försvaras av genetiska hänsyn. Om riskema för att barn som födsi incesluösa förbindelser i enskilda fall drabbas av allvariiga sjukdomar ellerdefekter är så stora att de av rent humanitära skäl inte kan godtagas, kandetta vara ett skäl att trots allt upprätthålla straffet för incest. Och ävenom riskema för genetiska skador bedöms som förhållandevis små -både totaltsett, med avseende på verkningarna för befolkningen i dess helhet, och settutifrån situationen i det enskilda fallet - kan man hysa tvekan om strafföudelbör upphävas och riskerna därmed på visst sätt accepteras, om man nämligenanser sig böra räkna med alt incest är eller till följd av en avkriminaliseringblir en mycket frekvent företeelse. Somhar framgått av del föregående finns del inle vetenskapliga belägg för attriskerna i de enskilda fallen för allvarliga genetiska skador på barn födda i incesluösaförbindelser skulle vara framträdande. Kommittén anser därför inte enbarthumanitära hänsyn till enskilda individer utgöra ett bärande skäl för ettupprätthållande av strafföudel mot incest. framhållit förekommer mål om incest sällan vid våradomstolar. Del exakta antalet är visserligen svårt att ange. Domsiolsstatistikenefter BrB:s ikraftträdande visar emellertid en markant nedgång i antaletavdömda incestbrolt. Del är endast enstaka personer som döms för otuktmed avkomling eller otukt med syskon. Och endast en del av dessa fall avserincest mellan fullvuxna personer, dvs. gärningar som är sirafföara enbarienligt 6 kap. 5 S BrB. Det står enligt uiredningen hell klart att endast ettfåtal fall skulle direkt beröras, om de ifrågavarande strafföeslämmelsemaupphävs. Mensäkeriigen förhåller det sig så, att det verkliga antalet överträdelser av incestförbudeti 6 kap. 5 S BrB är större än domstolsstatistiken ger vid handen. I fall avförälder-barn-incest är det sannolikt att den yngre drar sig föratt göra angivelse, åtminstone om det inte är fråga om brott motannat stadgande i 6 kap. BrB. Är förbindelsen helt frivillig från ömse sidor,sker självfallet inte någon sådan angivelse, och delsamma gäller Prop.1977/78:69 39 naturligeni fall av ömsesidigt frivillig incest mellan syskon. Däremoi måste mannaturligtvis räkna med ett antal fall då anmälan görs av annan person, t. ex.annan familjemedlem. Hurmånga fall av i och för sig slrafföar incest som förekommer, utan att del bringaslill myndighetemas kännedom, är av uppenbara skäl omöjligt att uppskatta medens någon grad av säkerhet. Men det finns goda skäl alt tro, att frekvensen ärringa. Det finns på detta område starkt avhållande faktorer, som i stort sett saknarmotsvarighet vid fiertalet andra typer av brott. Det lorde hos de flestamänniskor i vårt land råda en stark medvetenhet om att incest enligtförhärskande sociala och värderingar och således i allmänhet också i denenskildes närmaste omgivning uppfattas som förkastligt. Detta torde i sig varaen omständighet som - helt oberoende av om förfarandet är strafföart eller inle- verkar starkt avhållande på den som känner frestelsen att inleda en incesiuösförbindelse. De nu anförda omsländighelernagör det inte bara sannolikt, att den totala frekvensen av incestbrolt f n. ärlåg, de ger också grund för antagande, att ett upphävande av strafföudel skulleha en obetydlig om ens någon inverkan på antalet fall av incesluösaförbindelser. Därmed är också sagt, alt inte heller den som anser att de medincest förbundna genetiska riskerna är större än sexualbrottsutredningen ochsexualbrottskommittén funnit, behöver befara att en avkriminalisering av incestgärningarnaskall få några negativa arvsbiologiska verkningar av betydelse. Motden här angivna bakgrunden har kommittén, i likhei med sexualbrottsutredningenoch en överväldigande majoritet av remissinstanserna kommii till slutsatsen,alt åberopandet av arvsbiologiska hänsyn inte innefattar en sakligt hållbarargumentering för en fortsatt kriminalisering av incesluösa förbindelser. Ävensocial-etiska hänsyn torde emellertid ha spelat en inte obetydlig roll imotivbildningen i modem tid bakom de ifrågavarande strafföesiämmelserna. Straffrättskommitténhänvisade lill "intresset av all kunna ingripa mot förhållanden somförhindra ett sunt familjeliv eller som eljest enligt allmän uppfattning ärogrovt siölande". Och i propositionen med förslag lill bl. a. bestämmelseri BrB om sedlighetsbrott uttalade föredragande departementschefen attincestbrottet "torde böra bibehållas som en särskild brottstyp för att givauttryck åt samhällets ogillande av förfarandet även när det sker fullt frivilligtmellan vuxna rällskapabla personer". Ätt incest av flertaletmänniskor i vår kulturkrets uppfattas som något stötande torde varaobestridligt. Det rör sig här om intuitiva, känslomässigt starkt upplevdaaversioner. Men man har också hänvisat lill att incest har negativa verkningarför familjelivet och att incesluösa förhållanden lätt ger upphov till rivalitetmellan dem som berörs och skuldkänslor hos de direkt inblandade med allvarligastörningar i de inbördes mänskliga relationerna som följd. Enbartden omständigheten att en viss företeelse uppfattas som stötande är Prop.1977/78:69 40 inteett bärkraftigt argument för en kriminalisering. Det förhåller sig ju inleheller så i vårt samhälle, all alll som inle är sirafföari av vare sig samhälleteller de enskilda medborgama uppfattas som sunt, moraliskt acceptabelt och anständigt.En förutsättning för all ell vissl förfarande skall kriminaliseras bör rimligenvara, inte bara att det framsiår som socialt önskvärt att företeelsen motverkasulan också alt den har allvarliga sociala skadeverkningar och alt delföreligger en sannolikhet för att just en kriminalisering är ett effektivt insimmentnär det gäller att bekämpa företeelsen och därmed undanröja skadeverkningama.Ett allmänt behov alt ge uttryck åt samhällets ogillande av ett förfarande kandäremot enligt kommitténs mening inte ensamt utgöra gmnd för enkriminalisering. Manmåsle som nämnts räkna med alt incesluösa förbindelser inom en familj - och dellär vara främst inom familjebildningarnas ram som incest förekommer - kan haallvarliga skadliga följder, socialt setl för familjelivet som sådant ochkänslomässigt för de enskilda invdividerna. Men man kan hysa starka tvivel, ivad mån existensen av ett straffstadgande och de rättsliga inskridandena - somsynbarligen sker ganska slumpartat - har någon verklig effekt när del gällerall förebygga incest. Som har anmärkts i det föregående är det sannolikl sedangenerationer nedärvda föreställningar hos medborgarna som spelar den avgöranderollen. Eller, för att lala med professor i dennes tidigare berördayttrande, "allt talar för att spärren mot incest är av djupgåendepsykologisk natur". Det synes troligt, att den som trots allt kommitdärhän att han bryler ner denna spärr redan har brutit ner den hämning somvetskapen om att förfarandet är strafföart ulgör. Det sagda bestyrkes i vissmån av en iakttagelse som sexualbrottsulredningen har redovisat. Undersökningarav den kriminella belastningen hos personer som dömts för incest har visat attförövarna av detta brott har en klart lägre kriminell belastning än personersom dömts förändra sexualbrott. Del rörsig med andra ord lill stor del ompersoner som allmänt sett har en hög resistens mol impulser alt begå brottsligahandlingar. ger anledning förmoda all det varit exceptionellt starka psykodynamiskakrafter som förmått dem inte bara alt begå en brottslig handling ulan härtillatt överträda ett strafföud, som stadgar ett jämförelsevis strängt straff Ytterligareen omständighet som talar för all kriminaliseringen har ringa effekt som medelatt motverka incest och därmed förbundna skadliga verkningar uigör delförhållandet alt sexuella förbindelser i adoptivförhållanden som tidigarenämnts inle är sirafföara. medger lagstiftningen till och medatt adoptant och adoptivbarn ingår äktenskap med varandra. Det finns veteriigtingenting som bestyrker att sexuella förbindelser är särskilt vanliga i adoplivförhållandeneller alt sådana förbindelser har gett upphov till allvarligare skador för deberörda parterna. Självfallet kan alllför långtgående slutsatser inte dras av dellaförhållande. Med hänsyn lill den prövning som sker i adoptionsärenden motsvararadoptivföräldrarna med all säkerhet inle ett befolkningsgenomsnilt, och det ärtroligt att ren incest Prop.1977/78:69 41 upplevsmer psykiskt påfrestande av de berörda parterna än motsvarande sexuellarelationer i adoplivförhållanden. Men förhållandet kan i varje fall inteåberopas som argument för att incest bör strafföeläggas av social-etiska skäl. Vetskapen om alt incest ärbelagt med jämförelsevis stränga straff kan sannolikt ibland avhålla part ellerannan närstående som vill bryta förbindelsen att söka hjälp hos utomstående.En avkriminalisering skulle i sådana fall kunna bidra till att erforderligapsykiatriska eller kuraiiva hjälpåtgärder kommer till stånd. Sexualbrottskommiltén ett samlat övervägande av del här anförda kommit lill slutsatsen att detsaknas godtagbara skäl för en fortsatt kriminalisering av incest. Kommitténföreslår därför att stadgandet i 6 kap. 5 § BrB helt upphävs. 4Specialmotivering m. m. Utövervad som har anförts i det föregående torde de av kommittén föreslagnalagändringarna inte kräva någon särskild kommentar. Den nya lagstiftningenföreslås träda i kraft . Några övergångsbestämmelser behövsinte. Hängenomföreskrives i fråga om ' delsatt 6 kap. 5 S skall upphöra att gälla, dels att 6 kap. 4 och 8 SSskall ha nedan angivna lydelse. Harnågon könsligt umgänge med annan av motsatt kön. som är under ochsom står under hans tillsyn vid skola, anstalt eller annan inrättning eller someljest slår under hans övervakning, vård eller lydnad, eller sker det underutnyttjande i annat fall av den underåriges beroende ställning, dömes för o tuktmed ungdom till fängelse i högst .