prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — framhåller i sitt yttrande attlösningen med dubbelt huvudmannaskap och den enskilda organisationsformen måstefå till konsekvens att inget statligt centralt organ ensamt bör kunna gedirektiv för verksamheten i dess helhet eller utöva tillsyn i vedertagenmening. Däremot är det enligt förbundets mening nödvändigt att något organ förstatens vidkommande arbetar med planering och resurstilldelning, samt meduppföljning av verksamheten. Uppgifterna är enligt förbundet av den karaktärenatt de bör läggas på departementsnivå och då naluriigen påindustridepartementet. Jag delar uppfattning att det dubblahuvudmannaskapet för stiftelserna kan få vissa konsekvenser för ledning ochupp- Prop.1977/78:40 139 följning av verksamheten på central nivå. Ett stort antalfrågor är gemensamma för stiftelserna och där finns behov av samråd ocherfarenhetsutbyte mellan huvudmännen men också mellan stiftelserna. Enligt minuppfattning bör ett särskilt organ för detta ändamål skapas. I organet böringå företrädare för bl. a. industridepartementet, industriverket och landslingen.Även personalen vid stiftelserna bör genom sina organisationer vara företrädd iorganet. Organet bör inte ha eget kansli. Kansliresurser bör enligt min meningtillhandahållas av industriverket. Den av migförordade modellen innebär att industriverket får en något annan roll äntidigare. Förutom att verket på samma sätt som gäller för andra centralamyndigheter och organ bör utnyttja stiftelserna när det gäller att föra utolika insatser och program bör verkets uppgifter gentemot stiftelserna fallainom i huvudsak två områden. För detförsta bör statens huvudmannaansvar utövas genom verket. På verket bör sålundafalla ansvaret för översiktlig planering. Vidare bör verket tillregeringen redovisa det totala behovet av statliga tillskott till stiftelsernasamt med utgångspunkt i regeringens anvisningar fördela de av tillstiftelserna anvisade medlen. Verkets uppgift blir att bl. a. medverka till att behovetav företagsservice och kreditgivning blir allsidigt tillgodosett istiftelsernas verksamhet och att aktiviteter som är av riksintresse fårtillräckligt utrymme. För det andra bör verket ansvara för den centrala servicentill stiftelserna. Allmänt bör verket ge råd, stöd och service tillstiftelserna. 1 praktiken torde det knappast bli fråga om några störreförändringar, eftersom redan de nuvarande relationerna mellan verket ochföreningarna kännetecknas av ett kontinuerligt informations- ocherfarenhetsutbyte. Mittförslag att skapa ett organ för samråd och erfarenhetsutbyte mellan huvudmännenmen också mellan stiftelserna innebär att flera funktioner motsvarande dem somi dag ligger hos föreningarnas samrådsorgan --kommer att handhas av det nya organet. När det gäller stiftelsernas inre organisation bl. a. att de bör ledas av en styrelsemed normalt högst elva ledamöter. Istyrelsen bör, enligt utredningen, företrädare för huvudmännen eller i varjefall för samhälleliga intressen vara i majoritet. Med företrädare församhälleliga intressen avses även representant för primärkommuner. Utöver företrädare för huvudmännen bör. enligtutredningen, ingå företrädare för primärkommunerna, för företagareorganisationeroch för fackliga organisationer. Två modeller redovisas för att utseföreträdarna för intresseorganisationerna, den ena där träffar sittval efter formella förslag från organisationerna och den andra där landstingetär mer obundet. Prop.1977/78:40 140 Enligt denförsta modellen utses styrelsen på följandesätt: eller, efter delegation, statens industriverk utser tvåledamöter, varav enskall vara landshövdingen eller den regeringen förordnar utser nio ledamöter varav en ledamot efter förslag frånSvenska tre ledamöter efter förslag från företagareorganisationer två ledamöter efter förslag från central facklighuvudorganisation (LO och TCO) Enligt den andra modellen utser samtliga nio ledamöterefter fritt val, men med beaktande av att olika intressegrupperingar främstprimärkommuner, företagareorganisationer och fackliga organisationer blirföreträdda. Dessutom bör enligt utredningsförslaget för bådamodellerna gälla att en personalföreträdare, om avtal härom träffas, utsesefter förslag från arbetstagarorganisation som är företrädd hos stiftelsen.Denna personalföreträdare bör ha samma befogenheter som personalföreträdare istatlig myndighets styrelse. Utredningen avstår från att förorda någon av modellernamen framhåller dock att behovet av att inom stiftelsernas ram få till stånd enav alla accepterad anknytning till näringslivet- såväl företagsägare somanställda - troligen bäst tUlgodoses i den modell där resp.intresseorganisation avger egna förslag till ledamöter, som sedan utses avlandstinget. Remissinstanserna är splittrade i fråga om styrelsensstorlek, sammansättning och utseende. Vissa länsstyrelser och landsting förordar exempelvis attantalet styrelseledamöter bör uppgå till 13. anser att förhållandena i motiverar attantalet bör vara 17. Å andra sidan hävdar flera inslanser, t. ex.industriverket, några företagareföreningar och LO, att antalet ledamöter börvara nio. Utredningens första modell för utseende av företrädare förintresseorganisationerna, där träffar sitt val efter förslag frånorganisationerna, har fått anslutning från bl. a. näringslivsorganisationerna,flertalet företagareföreningar och länsstyrelser. Några landsting har ocksåbiträtt modellen. TCO kräver att den nuvarande ordningen med en självständignomineringsrätt för TCO behålls. LO framför motsvarande synpunkter. LO vändersig vidare mot alt landstingen enligt utredningens förslag skall utse störredelen av styrelsen. LO anser att eftersom stiftelserna enligt LO till den heltdominerande delen bör ses som verkställande organ för den statliganäringspolitiken förefaller den av utredningen föreslagna ordningen underlig. 1977/78:40 141 Utredningens andra modell där är mera obundetoch efter fritt val utser nio ledamöter förespråkas av flera landsting, vissaföretagareföreningar och länsstyrelser. Även förespråkardenna modell. Förbundet framhåller att den i sak mest tilltalande lösningen äratt styrelsen i sin helhet väljs av . Det blir då enligt förbundetsmening ett ansvar för de politiska partierna att se till, att olika intressenblir företrädda. slås fast att inflytandet över utvecklingen i länenskall kanaliseras via de politiska partierna. Förbundet tillstyrker därförinte att landshövdingen - lika litet som någon annan person - skall ingå istiftelserna i kraft av sin yrkesroll. Förbundet anför att det måste stålandstingen fritt att i varje situation utse de personer, som är mest skickadeför uppdraget. Många remissinstanser pekar på nödvändigheten av att ettprofessionellt företagskunnande ges utrymme i styrelserna. Flera remissinsianser vänder sig mol ulredningens förslagatt en personalföreträdare skall utses endast om avtal träffas därom. Medhänvisning till utvecklingen på arbetsmarknaden anser man attdet skall vara en rätt för personalföreträdare att ingå. När det gäller frågan om slyrelsens sammansättning, hurden skall utses och dess storlek anserjag att främst tre principer bör varavägledande. För det första bör styrelsen bestå av personer medpraktisk erfarenhet från främst industriell verksamhet eller bank- ochkreditväsen. De bör vara väl förtrogna med länets näringsliv, dess problem ochutvecklingsmöjligheter och därför utgöras av personer med professionelltföretagskunnande, t. ex. företagsledare, företrädare för de anställda ellerföretagens organisationer. Företrädare för förvaltningsutskotteller personer som eljest har en ställning som ger överblick över den regionalanäringspolitiken bör också kunna ingå i styrelsen. För det andra anser jag att beslut om styrelsenssammansättning bör fattas på länsnivå och av landstingen. Detta ligger i linjemed vad jag har förordat beträffande stiftelsernas självständighet.Det bör emellertid ligga i landstingens intresse att vid valet avstyrelseledamöter samråda med företagens och de anställdas organisationer. För det tredje bör antalet styrelseledamöter hållas lågt.Härigenom skapas förutsättningar för smidiga arbetsformer. Vidare möjliggörs ensnabb beslutsprocess och en allmän flexibilitet i styrelsearbetet. Med hänsyn till det anförda anserjag att stiftelsernasstyrelser i normalfallet bör bestå av nio ledamöter. Dessa bör utses avlandstingen efter fritt val. Landstingen skall i sina val beakta vad jag nysshar anfört om behovet av att olika kompetens- och erfarenhetsområden blir företrädda.Jag är väl medveten om att kritik riktas från intresseorganisationernas sidamot den av mig nu förordade ordningen. Även om organisationerna enligt mittförslag inte får formell nomineringsrätt utgår jag dock från att de genomlandstingens försorg kommer att bli representerade i styrelserna. 1977/78:40 142 Utöver dessa ledamöter bör en företrädare för personalenvid stiftelserna knytas till styrelserna. För alt möjliggöra en ytterligare påverkan förorganisationerna på beslutsprocessen i stiftelsernas styrelser anserjag atttill stiftelsernas kansli/ verkställande direktör bör kunna knytas enberedningsgrupp. Denna beredningsgrupp bör utses av landstingen och bestå avpersoner som utses efter förslag från de anställdas och företagens organisationer.Gruppen bör fortlöpande delta i kansliets beredning av de ärenden som skallbehandlas i styrelsen. I likhei med företagareföreningsutredningen anserjag attkontaktvägen till målgruppen dessutom bör kunna förstärkas genom att enskildaeller företrädare för olika intressentgrupper ges tUlfälle att åriigen vid ettmöle ta del av stiftelsens verksamhetsberättelse, lämna synpunkter på denna ochi övrigt diskutera verksamheten. Någon beslutande funktion kan naturligtvisinte ett sådant möte få. Ett mycket stort antal remissinstanser ställer sigskeptiska mot utredningens förslag att namnet på de nya stiftelserna bör vara"i x-län". I många yttranden talarman om falsk varubeteckning. En lång rad alternativa namnförslag förs fram iremissyttrandena. För egen del ansluterjag mig till den stora grupp avremissinstanser som anser att stiftelserna inte bör bibehålla den gamlabenämningen företagareförening. Enligt min uppfattning bör stiftelsernabenämnas "Stiftelsen ". Ett sådant namnåterspeglar på ett bättre sätt den verksamhet stiftelserna avses bedriva. Vad slutligen gäller tidpunkten för reformensikraftträdande delar jag utredningens uppfattning att stiftelserna om möjligtbör starta sin verksamhet . Somjag har nämnt harjagför avsikt att ta initiativ till förhandlingar bl. a. om bildandet avstiftelserna. Jag är väl medveten om att dessa förhandlingar kan dra ut påtiden. Det kan därför inte uteslutas att vissa stiftelser kan starta sinverksamhet först efler den Ijuli 1978. 8.2.3 Målet för verksamheten Vad gällermålet för stiftelsernas verksamhet föreslår utredningen att detta bör vara attfrämja utvecklingen av ett internationellt konkurrenskraftigt svensktnäringsliv som ger möjligheter till en ökad och trygg sysselsättning. Detta börske med speciell inriktning på småföretagen. Den övergripande uppgiften blirdärvid enligt utredningen att medverka till att uppnå en tillfredsställandeeffektivitet hos enskilda företag och att i möjligaste mån bidra till eneffektiv produktionssturktur inom olika branscher. Tyngdpunkten i stiftelsernasverksamhet måste med nödvändighet ligga i att vidareutveckla det befintliganäringslivet. Det är emellertid även en viktig uppgift för dem att medverkatill att nya företag etableras. 1977/78:40 143 Utredningens målformulering vinner stöd hos de flestaremissinstanserna. Även jag ansluter mig härtill. Enligt min uppfattning börstiftelserna verka för att utveckla viljan och förmågan hos personer i länetatt driva företag och att starta nya företag. Stiftelserna bör inrikta sinastöd- och utvecklingsinsatser inte bara på företag som redan är lönsamma utanockså på sådana företag som genom olika insatser kan uppnå lönsamhet. Insatsernafrån stiftelsernas sida bör sättas in på ett så tidigt stadium som möjligt föratt förebygga att företag hamnar i akuta krissituationer. I likhetmed utredningen vill jag understryka att stiftelsernas insatser måste fåkaraktären av hjälp till självhjälp. Det är föietagen som har att bestämma omde vill utnyttja stiftelserna. Det kan således aldrig bli fråga om attsamhället genom dessa insatser övertar något ansvar för företagens skötsel.Detta ansvar måste ligga hos företagen själva. Det är däremotviktigt att stiftelserna genom aktiva informationsinsatser gör företagenmedvetna om vilka stöd- och utvecklingsmöjligheter som finns. Jag delarockså utredningens uppfattning att stiftelsernas verksamhet måste stå isamklang med samhällets regionalpolitiska strävanden. Stiftelserna måstesålunda beakta behoven av en ökad inomregional balans. De regional- ochsysselsättningspolitiska aspekterna beaktas normalt genom att stiftelsernaverkar för en stabil och trygg sysselsättning inom de lönsamma ochutvecklingsbara företagen. Jag finner det emellertid rimligt att en stiftelse -för att förbättra sysselsättningssituationen på en ort med svåra problem - harmöjlighet att också satsa på mer riskfyllda projekt än vad som normalt skullevara motiverat. Jag vill understryka att en förutsättning för dylika insatserär att företagen/projekten i fråga bedöms vara utvecklingsbara och lönsamma pålängre sikt. Jag ansluter mig till utredningens uppfattning, vilken ocksåvinner stöd hos flertalet remissinstanser, att stiftelsernas insatser inteskall ha till syfte att kortsiktigt rädda sysselsättningen i ett visst företagom detta inte bedöms ha några möjligheter att överleva . I sådanasituationer bör från samhällets sida i stället andra, främstarbetsmarknadspolitiska åtgärder sättas in. Dagensföretagareföreningar spelar som jag har nämnt en viktig roll för attfrämja utvecklingen bland småföretagen i länen. Genom den nära samordningen medolika länsorgan har föreningarna i hög grad medverkat i strävandena att uppnåen regional balans. Småföretagen har särskild betydelse för den regionalautvecklingen och företagareföreningarnas verksamhet har till följd därav kommiti förgrunden. I takt med att föreningarnas resurser har ökat har derasmöjligheter att påverka den regionala utvecklingen i länen förbättrats. När jag nuförordar en uppbyggnad av länsvisa utvecklingsfonder så är det ett väsentligtled i en aktiv regionalpolitik. En decentralisering av beslutsfattandet genomförsoch den regionala utvecklingen kommer att kunna påverkas från länsnivån. Som underlag för stiftelsernas verksamhetsinriktning ochprioriteringar i 1977/78:40 144 övrigt krävs enligt min mening att de utarbetarhandlingsprogram. Dessa program måste vara avstämda mot riktlinjerna för denövergripande näringspolitiken. Därför bör stiftelserna vid utarbetande avdessa program samråda med industriverket. Vidare finner jag det lämpligt att des. k. länsprogrammen utgör en utgångspunkt i detta avseende. Länsprogrammenanger hur verksamheten inom olika sektorer bör bedrivas för att en balanseradutveckling i länet skall uppnås. När länsprogrammet antas har det en bredförankring i länet. Statliga myndigheter, landsting, kommuner, fackligaorganisationer, företagens organisationer m. fl. har på olika sätt medverkat ilänsplaneringen. 8.2.4 Uppgifier i slort När det gäller stiftelsernas uppgifter anser utredningenatt övervägande skäl talar för att företagareföreningarnas nuvarande uppgifteri stort bibehålls. Enligt utredningen har nämligen föreningarnashittillsvarande breda verksamhetsområde och den omfattande medelsarsenalen somhar stått till deras förfogande, inneburit en betydande effektivitet i deåtgärder som har vidtagits. Företagareföreningarna har kunnat välja lämpligsammansättning av insatser alltifrån översiktliga företagsanalyser över merspecialinriktade rådgivningsinsatser till direkt kreditstöd. I likhet med remissinstanserna delar jag utredningensbedömning vad gäller stiftelsernas framtida uppgifter i stort. Enligt minmening är det viktigt att stiftelserna så långt möjligt byggs upp tillfullserviceorganisationer dit företagen kan vända sig med allehanda problem.Detta innebär att stiftelserna får två huvuduppgifter, dels jöretagsserviceverksamliet.dels kreditverksamhet. Företagsserviceverksamheten bör bestå i informations- ochkontaktverksamhet, allmän rådgivning och översiktliga företagsanalyser, utbildningsservicesamt konsultverksamhet. Det kan röra sig om t. ex. tekniska, ekonomiska,juridiska, administrativa och marknadsmässiga frågor. I detta sammanhang vill jag nämna att förslag (SOU1977:49) har lagts fram om vidgade möjligheter till processuellrättshjälp för näringsidkare. Förslaget remissbehandlas f. n. Kreditverksamheten bör liksom bestå i egenkreditgivning, kreditförmedling samt beredning och uppföljning av visststatligt kreditstöd, främst industrigarantilån och lokaliseringsstöd. Utöver dessa direkta stöd- och utvecklingsinsatser medinriktning på småföretagen, som är den helt dominerande verksamheten, börstiftelserna i likhet med dagens företagareföreningar kunna handha även vissaandra uppgifter. 1 detta sammanhang vill jag understryka att det inte ärstiftelsernas uppgift att konkurrera med redan befintliga privata rådgivnings-och konsultorgan eller kreditinstitut. Dessa privata organ svarar för den heltdomi- 1977/78:40 145 nerandedelen av service- och kreditutbudet till småföretagen. Flera remissinstanser,däribland näringslivets organisationer, har i sina yttranden strukit underdetta och varnat för risken för snedvridning av konkurrensförhållandena. Engmndläggande princip för de samhälleliga stöd- och utvecklingsinsatserna bör,enligt min uppfattning, vara att de skall sättas in på sådana områden där dettraditionella serviceutbudet är bristfälligt eller saknas. Det rör sig såledesom kompletterande insatser från stiftelsernas sida. En strävan bör därför varaatt stiftelserna fortsätter och bygger ut del nära samarbetet med bl. a. bankeroch andra finansieringsföretag, privata konsultföretag, handelshus,branschorganisationer och andra servicegivande organ eller sammanslutningar somföreningarna har . Ävenom jag sålunda förordaratt de nuvarande uppgifterna för företagareföreningarnai slort överflyttas till stiftelserna anserjag dock att förändringar börgenomföras vad gäller vissa uppgifter. För kreditverksamheten innebär minaförslag i det följande betydande förändringar. För att stiftelse i juridiskmening skall bildas fordras bl. a. en särskild för visst stadigvarande ändamålavskild förmögenhetsmassa, ett stiftelsekapital. Som statsministern tidigarehar redovisat föreslås en sammanslagning mellan hantverks- ochindustrilånefonden och statens utvecklingsfond. Dessa båda fonderregionaliseras till länsnivå, vilket innebär att varje stiftelse kommer att fåen egen förmögenhet, dvs. en fond för kreditverksamheten. Föreslaget innebärsålunda att stiftelserna ges ett eget och självständigt ansvar för medlensanvändning liksom för risktagande och därmed också för förlusttäckning. Beträffandestiftelsernas myndighetsutövande uppgifter vill jag göra en precisering. F. n.har föreningarna sådana uppgifter bl. a. i fråga om stödformerna garantilånför arbetsmiljön och glesbygdsstöd till hemarbete. bör de nuvarande uppgifterna i stort bibehållas. Detta gäller ävenmyndighetsutövning. stryker utredningen under att restriktivitet böriakttas när det gäller att överlämna ny myndighetsutövning till föreningarna.I första hand bör övervägas att överlämna sådan till regionala myndigheter. Ilikhet med utredningen och många remissinstanser har jag inget att erinra motatt stiftelserna övertar myndighetsutövande uppgifter från företagarföreningarna.Jag anser dock att särskilda skäl då bör föreligga. Sådana skäl kan vara kravpå snabb och enkel handläggning av ärenden, på specieU kompetens hoshandläggarna, främst i tekniska och ekonomiska frågor, eller på ingåendekännedom om näringslivet i stort eller enskilda företag. Jag vill starktunderstryka alt de myndighetsutövande uppgifierna bör ha en direkl anknytningtill stiftelsernas funktion som service- och utvecklingsorgan tillnäringslivet. Vidare bör uppgifterna inle vara av fiskal eller kontrollerandenatur utan ha karaktären av att bestämma om förmåner för företagen. Prop.1977/78:40 146 Jag ansluter mig således till utredningens uppfattning attrestriktivitet bör iakttas när del gäller att överlämna ny myndighetsutövningtill stiftelserna. Detta bör prövas från fall till fall. I första hand börövervägas att överlämna myndighetsutövningen till redan befintliga myndigheterpå länsnivå, främst länsstyrelserna. Denna restriktivitet motiveras främst avde hinder av bl. a. psykologisk karaktär som kan uppstå i företagen vid deraskontakter med organ som har såväl myndighetsutövande som rena serviceuppgifter.Jag anser därför att det är viktigt att stiftelsernas huvuduppgift - att varaservice- och utvecklingsorgan till näringslivet - klart markeras. Jag villockså understryka nödvändigheten av att de upparbetade kontaktvägarna tillföretagen behålls. Stiftelsernas myndighetsutövande funktion bör därför inteutsträckas till annat område än prövning av bidrag eller annat stöd tillnäringsidkare. Att myndighetsutövningen principiellt skall vara av positivkaraklär för näringslivet hindrar naturiigtvis inte att stiftelserna utövarnödvändig kontroll över stödets användning. Föreningarna utför f n. beredande uppgifter rörandeärenden om bidrag till energibesparande åtgärder i näringslivet. Industriverketfattar beslut om sådana bidrag. har eflerförslag från industriverket förordat att stiftelserna får dels vidgadeuppgifter vad gäller beredning av ärenden, dels beslutsrätt i ärenden som avsermindre bidrag. Remissinstanserna har inte haft några erinringar mot förslaget. Efter samråd med statsrådet finner jag det avfrämst praktiska skäl befogat att låta en väsentlig del av antalet ärenden ombidrag till energibesparande åtgärder i näringslivet avgöras genom beslut pålänsplanet. Stiftelserna är enligt min mening de regionalorgan som är bästlämpade för uppgiften. Jag förordar därför att dessa erhåller beslutanderättvad avser vissa bidrag till energibesparande åtgärder inom näringslivet. Detbör ankomma på regeringen att genom föreskrifter närmare avgränsa stiftelsernasbefogenheter i detta avseende. Regeringen har i prop. 1977/78:30 om skyddat arbete ochyrkesinriktad rehabilitering m. m. föreslagit bl. a. att delar av denverksamhet med statsbidrag till hemarbete som vissa företagareföreningarbedriver skall överföras till nybildade regionala stiftelser. Dessa skallenligt förslaget ha till uppgift att svara för olika former av skyddat arbete.Vid bifall till förslaget kommer den nya organisationen att träda ikraft tidigast den . Efter samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet förordar jag att de av mig föreslagna regionalautvecklingsfonderna till dess den nya organisationen för skyddat arbete harstartat sin verksamhet bör ha beslutanderätt i ärenden om statsbidrag tillhemarbete inom vissa glesbygder. Vad gällerfrågan om beslut rörande statliga lånegarantier för arbetsmiljöinvesteringarvill jag erinra om att detta garantisystem upphör med utgången av . 1977/78:40 147 8.2.5 Prioritering mellan olika uppgifter har inte ansett det möjligt och inte hel ler ändamålsenligt all göra en närmare analys av hur stiftelserna bör prioritera sina resurser mellan olika uppgifter. Erfarenheterna visar att behoven av stöd- och utvecklingsinsatser hos näringslivet varierar dels över tiden, dels mellan olika regioner och län. Småföretagen utgör en mycket heterogen grupp. Utredningen anser därför att det bör ankomma på stiftelserna själva att göra de avvägningar och prioriteringar som är nödvändiga för alt insatserna skall få tillfredsställande effekt inom det egna länet. Jag har tidigare framhållit att det är angeläget attstiftelserna ges möjlighet till en slor flexibilitet och självständighet. Jagär därför i princip inle heller beredd att förorda en viss generellt givenresursprioritering för stiftelserna.