prop · G10367 · 1977-12-31 00:00:00 — Efterkommer svaranden inleföreläggande enligt 14 § andra slyckel eller 14 a §, bör rätten få meddela tredskodom.En föreskrift härom bör föras in i första punkten av ett nytt andra stycke i 15§. 1 målenligt småmålslagen gäller i princip bestämmelserna i , om inte uttryckligtundantag gjorts eller bestämmelserna där strider mot bestämmelse i småmålslagen(4 §). Bestämmelserna i 44 kap. RB om bl.a. tredskodom gäller sådan dom sommeddelas med anledning av utevaro från förhandling. En analogisk tillämpningnär tredskodom har meddelats vid skriftlig handläggning enligt småmålslagen äri och för sig naturlig. För att förebygga tvekan bör i en andra punkt av 15 §andra stycket anges att beträffande sådan dom skall bestämmelsema i 44 kap. RBom tredskodom med anledning av svarandens utevaro tillämpas. I enlighet medvad jag har anfört bör dock i en tredje punkt göras det undantaget alttredskodom får meddelas utan hinder av att käranden inte har framställt yrkandedärom. Avsikten är att föreläggande enligt 14 § normalt skall skevid äventyr av tredskodom. Ger redan stämningsansökningen anledning till tvekanom det befogade i kärandens talan, kan det dock, somjag har berört,vara lämpligare med ett vanligt föreläggande. Målet får då sannolikt sättas uttill sammanträde. Till detta skall partema enligt 16 § första stycket kallasvid äventyr av tredskodom och, om särskilda skäl föreligger, även vid äventyratt målet kan komma att avgöras i sak utan hinder av partens utevaro. Svarandenkan kallas till sammanträde med att han 1977/78:67 21 föreläggs all yttra sig över käromålet (jfr prop. Del bör emellertid inte komma i fråga att svaranden föreläggsatt yttra sig över käromålet vid äventyr av tredskodom och att inställa sigtill sammanlräde vid äventyr av samma påföljd. Vid tredskodomsföreläggandeenligt del föreslagna andra slycket i 14 § bör alltså rätten inte ta ställning lillden fortsatta handläggningen förrän yttrande har kommit in från svaranden ellertiden härför gått ut. På moisvarande sätt bör rätlen innan sammanträde sätts utavvakta resultatet av föreläggande i fall som avses i den föreslagna 14 a §. Föreläggande enligl 14 a S kan, när mål ombetalningsföreläggande har hänskjutits till rättegång, lämpligen ges samtidigtmed att svaranden föreläggs alt yttra sig över vad motparten anfört iframställningen om hänskjutande till rättegång. Det bör emellertidunderstrykas alt det endast är föreläggande för svaranden all ange grunden försin talan som får förenas med tredskodomspåföljd. Har svaranden redan i måletom betalningsföreläggande angetl sina skäl för bestridandet, blir det överhuvud taget inte aktuellt alt lillämpa 14 a §. Det kan också påpekas att dennya paragrafen inte utgör hinder för rätten all förelägga svaranden att angegrunden för sin talan ulan att föreläggandet förenas med tredskodomspåföljd. Har svaranden inte hört av sig inom tid som angetts iföreläggande enligt 14 S andra slycket eller 14 a S, skall rätlen självmant taupp frågan om tredskodom. Vid bedömningen huruvida tredskodom skall meddelaseller inle, bör i enlighet med vad som sägs i promemorian avseende fästas vidom svaranden har visat någon aktivitet i målet. Enbart en begäran frånsvarandens sida alt målet skall sättas ut till sammanträde bör dock inte hindratredskodom, om svaranden inte anför något skäl för sin begäran. Harföreläggande skett enligt 14 a §. bör tredskodom i allmänhet meddelas om inteföreläggandet har iakttagits. Jag vill emellertid understryka att det inte fårställas några stora krav på den aktivitet som svaranden skall ha visal för allundgå tredskodom. Som jag har framhållit kan svaranden ha kommit inmed yttrande som inte uppfyller vad som avsetts med föreläggandet men som ändågör det tveksamt om kärandens talan har fog för sig. Vidare bör påpekas att vadsvaranden har anfört i telefonsamtal till rätlen skall beaktas på samma sättsom om han har kommit in med skriftlig inlaga. Pör tredskodom som avses gäller på grund avhänvisningen i 15 § andra stycket andra punkten vad som sägs i 44 kap. 8 §andra stycket RB. Del innebär att kärandens talan kan komma att ogillas,nämligen om kärandens framställning inte innefattar laga skäl för käromåleteller det eljest uppenbart framgår att käromålet är ogmndat. Utrymmet för attmeddela tredskodom varigenom kärandens talan ogillas torde emellertid varaytterst begränsat. Skulle det undantagsvis bli aktuellt bör rätten först beredakäranden tillfälle att komplettera sin framställning. De nu föreslagna ändringarna bör föranleda att ävenhänvisningen i 5 § 3Riksdagen 1977178. Prop.1977/78:67 22 första styckei till 15 § ändras till att avse 15 § första styckei. Ändringarna i småmålslagen bör träda i kraft så snart sommöjligt. Med hänsyn till att ell visst förberedelsearbete behövs bl.a. fråndomstolsverkets sida föreslår jag att ändringarna skall träda i kraft den Imars 1978. Någon särskild övergångsbestämmelse torde inte behövas. 4.2 Handläggningen av vissa mål om parkering Enligt 8 kap. 32 § jordabalken (JB) skall artendetvist sominte enligt 30 § ankommer på arrendenämnds prövning tas upp av denfastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Till sådanarrendetvist - med fastighetsdomstol som behörig instans - torde av de flestadomstolar hänföras tvist om parkering på enskild mark. Vägrar fordonsförarenatt betala den avgift på (kontrollavgift), som i allmänhet utgår vidöverträdelse av villkoren för parkeringen, skall alltså talan om utfående avavgiften väckas vid den tingsrätt som är fastighetsdomstol. Detta gäller varesig målet anhängiggörs genom ansökan om betalningsföreläggande eller genomansökan om stämning. I sistnämnda fall. liksom när mål ombetalningsföreläggande till följd av bestridande hänskjuts till rättegång,skall målet prövas av fastighetsdomstolen i den särskilt kvalificeradesammansättning som är föreskriven för fastighetsmål. Detta förhållande för medsig alt småmålslagen inte blir tillämplig. Småmålslagen skall nämligen intetillämpas i fråga om mål som av tingsrätt handläggs i särskild sammansättning. Iskrivelser till regeringen har Kungl. () och påtalat vissa olägenheter som följer av att tvist om parkering påenskild mark anses som arrendetvist. Målen måste handläggas i en för denna typav mål olämplig ordning. Bl.a. erfordras huvudförhandling och om denna inte kanhållas i förenklad form får rätten en alltför stor och kvalificeradsammansättning. Ätt målen handläggs av fastighetsdomstol medför vidare extraresor och kostnader för inställelse. Det framhålls också att målen är oftaförekommande och att tvisteföremålel alltid uppgår till mycket ringa belopp.Målen skiljer sig även i övrigt från de tvister som annars tas upp avfastighetsdomstol. 1 dentidigare behandlade departementspromemorian föreslås att tvist om parkering påenskild mark tas undan från fastighetsdomstolarnas kompetensområde. Sådana målskall i fortsättningen tas upp av samUiga tingsrätter och handläggas på sammasätt som andra tvistemål. Detta medför bl.a. att småmålslagen blir tillämplig.Ändringen bör enligt promemorian lagtekniskt genomföras på det sättet att i 8kap. 32 § JB föreskrivs att tvist med anledning av tillfällig upplåtelse avmark för uppställning av fordon inte skall anses som arrendetvist. Förslagethar tillstyrkts eller lämnats utan erinran av de flesta remissinstansema. avstyrker emellertid förslaget. 1977/78:67 23 förbundet kan det visseriigen synas principiellt riktigtatt tvister om så ringa belopp som det här är fråga om handläggs enligt småmålslagensregler. I så fall får emellertid markägaren kostnader som inte blir läckta ävenom han vinner målet. Detta kan medföra att markägarna vid systematisktbestridande från fordonsägarnas sida upphör att beivra felparkeringar på sintomtmark. kan detta få menliga följder förparkeringsförhållandena i stort, alltså även beträffande felparkeringar påallmän plats. Även allmännyttiga bostadsföretag () och Handels-& Jurist-lnkasso ÄB avstyrker på liknande skäl förslaget. För egendel får jag anföra följande. Den ståndpunkt många domstolar har intagitangående fastighetsdomstols kompetens i mål av förevarande slag gmndar sig påuppfattningen att den som parkerar på enskild mark som har upplåtits förparkeringsändamål får anses ha ingått ell avtal om arrende på de villkor somgäller för upplåtelsen. Dessa finns som regel anslagna vid infarten tillparkeringsplatsen. Utan tvivel finns skäl som talar för denna uppfattning. Denför fastighetsmålen stadgade processordningen kommer därmed att tas i bruk fören kategori mål som rör förhållandevis obetydliga belopp och som normalt är avsådan beskaffenhet att de kan handläggas i enklare former. Det finns knappastnågra sakliga skäl till att tvisten skall prövas av en domstol med den särskildakompetens och sammansättning som fastighetsdomstolen har. Det finns i allmänhetendast en fastighetsdomstol i varje län, vilket för med sig ökadeinställelsekostnader för dem som bor på långt avstånd från domstolsorten. Jagvill också erinra om att i fråga om parkering på allmän mark gäller enligtlagen (1976:206) om felparkeringsavgifi att talan vid domstol skall föras hosden tingsrätt inom vars domkrets överträdelsen har ägt mm. Det finnsvisserligen betydande skillnader mellan sättet för uttagande av felparkeringsavgifipå den ena sidan och s.k. kontrollavgift på den andra. Det är likväl svårt attmotivera att tvisten i det ena fallet handläggs av tingsrätt och i det andrafallet av fastighetsdomstol. Därtill kommer att det i tillämpningen har visatsig råda olika uppfattningar mellan domstolarna humvida tvist om parkering påenskild mark skall anses som arrendetvist eller inte. Mot bakgrund av detanförda förordar jag att tvister om parkering på enskild mark uttryckligen tasundan från fastighetsdomstolamas kompetensområde. Om målen inte handläggs av fastighetsdomstol, blir småmålslageni princip tillämplig. Några remissinstanser är av det skälet negativa till förslaget.Enligt dem kan den starkt begränsade rätten till ersättning för rättegångskostnaderenligt småmålslagen föra med sig att markägarna upphör med att beivraparkeringsöverträdelser. Jag vill i anledning härav erinra om att denföreslagna ordningen saknar betydelse för merparten av krav påkontrollavgifter, nämligen dem som avgörs genom betalningsföreläggande. De nyareglema blir alltså bara aktuella för den del som till följd Prop.1977/78:67 24 av bestridande hänskjuts lill rättegång. I det föregående harjagföreslagit att möjlighel öppnas till all meddela tredskodom i samband medskriftlig handläggning enligt småmålslagen. Härigenom lorde även en slor del avde hänskjutna målen komma att avgöras utan sammanträde, dvs. utan nämnvärdakostnader för käranden. Det kan einellertid inte uteslutas att en lillämpning av småmålslageni återstående fall kan få de konsekvenser som de angivna remissinstanserna harangivit. Allmänt sett måsle del emellertid vara till fördel för båda parter atti de fall då en verklig tvist föreligger denna kan lösas i enklare former änvad som fn. Det är bl.a. den tanken som ligger bakom tillkomsten avsmåmålslagen. Del får också beaktas all med den nya ordningen den som felaktigthar påförts kontrollavgift kommer till sin räll på ett enkelt och billigt sätt. Sammanfattningsvis anserjag att det inle finns lillräckligaskäl för att i mål av förevarande slag göra undantag från principen om småmålslagenstillämplighet på enkla tvister. Jag vill emellertid erinra om all rättegångsutredningenhar fått i uppdrag att undersöka i vad mån småmålslagen kan behöva jämkas, bl.a.närdet gäller frågan om rättegångskostnader. Det förtjänar att påpekas att den föreslagna ändringen förmed sig alt även mål om betalningsföreläggande med anledning av krav som nuavses skall tas upp av tingsrätten i den ort där parkeringen har skett och inteav fastighetsdomstol. Någraremissinstanser har ifrågasatt om inte även vissa andra tvister av liknandebeskaffenhet bör las undan från fastighetsdomstolarnas kompetensområde.Särskilt har pekats pä tvister rörande tillfällig uppställning av fordon iparkeringshus, på parkeringsdäck o.d. Det kan hävdas att sådana tvister utgör hyrestvist.som enligt 12 kap. 71 S JB skall tas upp av fastighetsdomstol. Sådana tvisterär visserligen inte lika vanliga som tvister om parkering på enskild mark.Delta torde sammanhänga med att parkeringsavgiften vanligen erläggs vid enspärr i samband med att bilen lämnar parkeringshuset. Det förekommer emellertidockså syslem med biljettautomater e.d. på samma sätt som vid parkeringsplatseranordnade på enskild mark. Med hänsyn härtill och av systematiska skäl anserjagalt även tvist angående parkering i parkeringshus e.d. bör undantas från faslighetsdomstolarnaskompetensområde. Från något håll har ifrågasatts om inte regleringen ävenborde omfatta andra tillfälliga upplåtelser av fast egendom mol vederiag. t.ex.upplåtelse av bålplats, upplagsplals eller tältplats. Något behov av en reformi den riktningen har emellertid inte framkommit. En sådan reform skulle vidarekräva en närmare undersökning av bl.a. den rättsliga karakiären hos varje sådanupplåtelse och de gränsdragningsproblem som uppkommer i förhållande till andraavtalstyper, t.ex. deposilionsavtal. En sådan undersökning skulle komma attbli tidsödande och bör därför inte göras i detta sammanhang. Jag förordardärför att sistnämnda upplåtelser lämnas 1977/78:67 25 utanförden nya regleringen. Denna bör alltså omfatta endast tvister rörande parkeringav fordon på enskild mark och i parkeringshus o.d. Den lagtekniska lösning avfrågan som har föreslagits i promemorian har i allmänhet lämnats utan erinranav remissinstansema. Från en remissinstans har dock ifrågasatts om inte denföreslagna bestämmelsen borde ha sin plats i 8 kap. 30 § JB. För egen del anserjagalt placeringen i 8 kap. 32 S är att föredra ur redaktionell synpunkt. Vidareförordar ett par remissinstanser att bestämmelsen direkt utformas som enforumregel. Med hänsyn till att ifrågavarande tvisters karaktär av arrendetvistinte är oomstridd anserjag det lämpligare att ange att sådan tvist ej skallanses som arrendetvist i detta sammanhang. Den angivna regleringen utesluter alltsåinte all upplåtelsen i andra sammanhang blir att betrakta som en upplåtelse avarrende. Även i fråga om bestämmelsens utformning i övrigt anserjag attpromemorieförslaget bör följas. Den förordade utvidgningen av regleringentill tvist om parkering i parkeringshus o.d. bör föranleda alt en motsvarandebestämmelse tas in i 12 kap. 71 § JB. Uttrycket"tillfällig upplåtelse" utesluter enligt min mening inte att även uppställningav fordon för kan gå in under de föreslagna bestämmelsema.De bör alltså vara tillämpliga även vid s.k. långtidsparkering i anslutning tillflygplats, färjeläge o.l. Även vid sådan långtidsparkering är upplåtelsenregelmässigt tillfällig i den meningen att avgiften skall erläggas senast närfordonet förs från platsen och att en ny avtalsperiod börjar att löpa närfordonet åter ställs upp där. Vid bedömningen bör avseende fästas vid omförhållandena, frånsett parkeringstidens längd, är jämförbara med dem som bmkarråda vid korttidsparkeringar, t.ex. att parkering får ske på de villkor somfinns angivna på platsen utan att ägaren behöver kontaktas. Denya reglerna bör träda i kraft . I enlighet med vad som har angettsi promemorian bör en övergångsbestämmelse meddelas med tanke på mål som är anhängigavid tiden för ikraftträdandet. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring i lagen (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden. 2. lag om ändring i jordabalken. Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. 1977/78:67 26 Jaghemställer all lagrådets yttrande inhämias över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1977/78:67 27 Lag om ändring i lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom Härigenom förordnas att 14 och 15 §§ lagen (1974:8) omrättegången i tvistemål om mindre värden skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Utfärdas stämning, skall svaran- Utfärdas stämning, skall svaran den föreläggas att yttra sig över kä- denföreläggas att yttra sig över kä romålet. Yttrandet får göras skrift- romåletvid påföljd att tredskodom ligen eller muntligen. Muntligt ytt- annarskan meddelas mot honom. rande skall upptecknas genom rät- Yttrandetfår göras skriftligen eller tens försorg. upptecknas genom rättens försorg. Sammanträde skall hållas, om ej enbart skriftlighandläggning med hänsyn till målels beskaffenhet finnes lämpligare. Har ej svaranden efterkommit föreläggande enligt 14 §, fårrätten på yrkande av käranden meddela tredskodom, om det ej finns anledningbefara att käromålet är ogrundat. Meddelas ej tredskodom, besiäminer rältenom den fortsatta handläggningen. Denna lag träder i kraft den . Lag om ändring i jordabalken Härigenom förordnas att 8 kap. 32 § jordabalken skall hanedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Arrendetvist som ej enligt 30 § ankommer på arrendenämndsprövning skall upptagas av den fastighetsdomstol inom vars områdefastigheten är belägen.Även klandertalan som avses i 31 § och ärende enligt 9 kap. 24 § upptages av denna domstol. 1977/78:67 28 Som arrendetvist anses ej tvist med anledning av tillfällig upplåtelseav mark för uppställning av fordon. Tvistsom efter mot artendenämnds beslut är anhängig vid domstol får återförvisastill nämnden. Dennalag träder i kraft den Ijanuari 1978.1 mål som anhängiggjorts före ikraftträdandettillämpas äldre bestämmelser. Prop.1977/78:67 29 Angående rättegångskostnader i mål beträffandeparkeringsförseelse på enskill markområde har det blivit allt vanligare att enskildamarkägare reglerar uppställningen av fordon på speciellt iordningställdaparkeringsplatser genom olika former av föreskrifter. För det fall attbestämmelserna överskrids anges, all den parkerande har att erlägga en extraparkeringsavgift - ibland kallad kontrollavgift - på . Markägaren harofta uppdragit åt ett bolag att sköta övervakningen av parkeringen samt ta uppavgifterna. 1 rättspraxis har fastslagits, att den som parkerar påovan nämnt område skall anses ha ingått ett arrendeavtal. Detta faktum medför isin tur, att om bilisten anser sig ha anledning all bestrida en betalningsanmaningpå gmnd av brolt mol bestämmelserna, detta mål icke som sedvanliga parkeringsmålhandläggs i tingsrätt utan i fastighetsdomstolen. Förfarandet innebär, att parkeringsbolagelinger ansökan om betalningsföreläggande och om detta bestrids hänskjuts målettill rättegång. Denna rättegång inleds på sedvanligt sätt med en förberedelse,varefter fastighetsdomstolen företar målet lillhuvudförhandling på samma sätt som ett stort tvistemål. Lagen om rättegång itvistemål om mindre värden, som skulle medföra ett enklare förfarande, är intetillämplig. För det fall bilisten nu döms att betala den urspmngliga "parkeringsboten"åläggs han att ersätta parkeringsbolaget dess kostnader i målet. Fördessa brukar ofta begäras eller mer. Även om Rätten skulle jämkaersättningen synes det stötande, alt jämte avgiften på kanske - som jumålet gällde - behöva erlägga ytteriigare i rättegångskostnader. Med hänvisning till vad ovan anförts och i beaktande avatt parkeringsplatser av här relaterad typ blir allt vanligare hemställer KÄK,att en utredning skyndsamt igångsattes med inriktning på att dessa typer av målmåtte kunna handläggas enligt lagen om rättegång i tvistemål om mindre värdeneller på annal sätt som är likarlat med övriga parkeringsmål. 4Riksdagen 7977/78. Prop.1977/78:67 30 Enligt 10 kap 10 5 skall bl.a. tvist om nyttjanderätieller annan särskild rält till fast egendom och om vederlagför upplåtelse avsådan rätt handläggas av rätten i den ort där fastigheten är. Detta gäller dockinte arrende-, hyres- eller bostadsrättstvist. Sådan tvist skall upptagas avden fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Enligt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värdengäller särskilda regler för handläggningen av tvistemål, i vilkatvisteföremålets värde inte överstiger hälften av det basbelopp som gällde föroktober månad året innan det då målet anhängiggjordes. Lagen har frånrättegångsbalken avvikande regler beträffande handläggningen och ger vinnandepart rätt lill ersättning för rättegångskostnad i mycket liten omfattning.Lagen är inte tillämplig på handläggning vid fastighetsdomstol. Enarrende-eller hyrestvist, som gäller endast ett ringa belopp, handläggessåledes enligt regler och vinnande part har rätt till fullersättning för sina rättegångskostnader. Efter tillkomsten av mindremälslagenhar det alltså ur kostnadssynpunkt blivit av stor betydelse om ett mål somgäller mindre än ett halvt basbelopp skall handläggas vid fastighetsdomstoleller inte. har det blivit allt vanligare med tvisterrörande parkering på privat mark, som iordningställts som parkeringsplats ochpä vilken enligl uppsatta anslag parkering medges mot avgift och på särskilda villkor.Dessa innehåller i allmänhet att bilföraren skall betala viss"straffavgift" om han parkerar utan att betala parkeringsavgift ellereljest bryter mot villkoren. Tvisten rör oftast om bilföraren erlagtparkeringsavgift och yrkandet i målet gäller i allmänhet betalning av"straffavgiften". Denna uppgår lill ett ringa belopp . Dessa mål handläggs på olika sätt i domstolarna. Vid vissadomstolar, så vid , handläggs målen som arrendetvister vidfastig-helsdomstolen. Det anses att ett avtal om lägenhetsarrende träffatsmellan markägaren och bilföraren då den senare parkerar bilen på parkeringsplatsen.Han har därigenom accepterat de av markägaren uppställda villkoren förparkering och det föreligger en upplåtelse av jord till nyttjande mot vederlag.Svea hovräti har i dom 17.12.1976 anslutit sigtill tingsrättsuppfattning. Även handlägger numera, efter ett avgörande avhovrätten för , parkeringsmålen vid fastighetsdomstolen.Tingsrätten hade i dom ogillat vid fastighetsdomstolen förd talan om utfåendeav "straffavgift" på den grund att Prop.1977/78:67 31 avtal om lägenhetsarrende inte kunde anses ha kommit tillstånd genom att bilföraren parkerat på parkeringsplatsen. Hovrätten för VästraSverige biföll kärandens talan och utdömde full rättegångskostnad. Hovrättensdom innebär att domstolen funnit tvisten vara att anse som arrendetvist. Hovrätten över och samt harmotsatt uppfattning. 1 beslut 12.11.1973 i ett från ,fastighetsdomstolen, fullföljt mål fann hovrätten lika med tingsrätten atttvist om parkeringsavgift inte var att anse som arrende- eller hyrestvist utansom sådan tvist om nyttjanderäti till fast egendom som enligt 10 kap. 10 Srättegångsbalken skall upptagas av rätten i den ort där fastigheten är. Malmötingsrätt har så sent som ogillat vid fastighetsdomstolen väckt talanom utfående av parkeringsavgift, enär arrendeavtal ej ansågs ha träffats mellanparterna. Tingsrättens dom har vunnit laga krafl. har 1958 avgjort ett mål om utfående avparkeringsavgift för uppställning av bil på parkeringsplats som av luftfartsstyrelseniordningställts vid , NJA 1958 s 177. Frågan i målet gälldeemellertid inte parkeringsupplåtelsens rättsliga natur. Visserligen gjordeluftfartsstyrelsen gällande att styrelsen genom de på parkeringsplatsenuppsatta anslagen lämnat anbud om parkering på angivna villkor och att den somparkerade därigenom accepterade anbudet och blev bunden av avtal om arrende avmark för annat ändamål än jordbruk. Högsta domstolens dom visar dock inte attHD godtagit styrelsens påstående eller över huvud ingått i prövning avparkeringsupplåtelsens rättsliga natur. Någon ledning i denna fråga kan såledesinte fås av rättsfallet. Det synes i hög grad otillfredsställande att parkeringsmålav nu berört slag handläggs i olika former på skilda håll i landet. Det ärdessutom ovisst om ett vägledande avgörande i högsta instans kan komma inomöverskådlig tid.