prop · G103156 · 1977-12-31 00:00:00 — a. har åberopats att det skulle vara en fördel frånvårdsynpunkt att prövningen inte åläggs vårdmyndigheterna. Föregen del anser jag att det rimligen måste ankonmia på de ansvariga vårdorganenatt pröva om pass skall vägras någon på grund av psykisk sjukdom ellerutveckUngsstörning. Jag tiUstyrker sålunda liksom flertalet remissinstanser iprincip promemorieförslaget. I överensstämmelse med vad som har påpekats av bl.a. psykiatriska nämnden förordar jag dock att beslutsordningen utformas inärmare överensstämmelse med LSPV och omsorgslagen än vad som har skett i promemorian.Detta innebär att fråga om passtillstånd bör prövas av utskrivningsnämnd utvecklingsstörda i fall som avses i 17 § andrastycket LSPV resp. 42 § tredje stycket omsorgslagen liksom när läkaren i annatfall hänskjuter frågan till nämnden. I övriga situationer bör prövningenankomma på överläkaren vid sjukhuset, Samma ordning bör till-lämpas när frågauppstår om passåterkaUelse. Skullebeslutsordningen i de båda vårdlagarna komma att ändras, finns det givetvisanledning atl anpassa passlagens reglering härtill. Jag vill i detta hänseendeerinra om att belänkandet (SOU 1977: 23) Psykiskt störda lagöverträdare liksomett av avlämnat förslag till ny lagstiftning rörandepsykiatrisk vård oberoende av eget samtycke f. n. övervägs inomregeringskansUet samt att omsorgslagstiflningen ses över av omsorgskommittén (S1977:12). Ipromemorian behandlas också frågan om passhinder av försvars- ellersäkerhetspolitiska skäl. I denna del förordas bl. a. att i den nya passlagentas in ett bemyndigande för regeringen alt under extraordinära förhållandenmeddela vissa passföreskrifter som annars skulle ankomma på . Ettsådant bemyndigande bör enligt promemorian få det innehållet all, om riket äri krig eller krigsfara eller sådana utomordentliga förhållanden råder som ärföranledda av krig eUer av krigsfara vari riket har befunnit sig, regeringenfår genom förordning meddela föreskrifter om pass, som begränsar rätten tillpass för värnpliktiga eller civilförsvarspliktiga eller som annars fordras av 1977/78:156 29 hänsyntill rikets försvar eUer dess säkerhet i övrigt. Förslaget har tillstyrkts vidremissbehandlingen. Även jag ansluter mig till förslaget i denna del. Enligtnuvarande regler får pass vägras resp. återkallas, om passmyndigheten harkännedom om eller skälig anledning anta att sökanden står i sådan förbindelsemed utlandet eller annars bedriver sådan verksamhet som är skadlig för svenskastatsintressen (6 § första stycket f och 14 § första slycket e PK). Ipromemorian förordas att en passhindergmnd med detla syfte tas in även i en nypasslag, dock med en tydligare och mera restriktiv avfattning än nuvarandeföreskrifter. Bestämmelsema bör enligt promemorian lämpligen utformas på detsättet att de ger stöd för passvägran resp. passåterkaUelse, när det finnsskälig anledning anta alt sökanden bedriver eller utomlands skulle bedrivaverksamhet som kan vara lill men för rikets försvar eller dess säkerhet iövrigt. Föregen del har jag förståelse för den tveksamhet som ett par remissinstanser hargett uttryck åt inför förslaget i denna del. Som erinras redan 1 promemorianföreligger det i de fall som sådana bestämmelser skulle la sikte på i allmänhetgrund för straffprocessueUt ingripande, varför passhinder uppkommer tiU följdav andra bestämmelser i lagförslaget. I Övrigl skulle de föreslagnabestämmelserna knappast fylla någon praktisk funktion, framför allt mot bakgmndav att passmyndighet inte i denna egenskap har och enligt min mening inle hellerbör ha rätt att erhålla uppgift ur säkerhetspoUsens register. Bestämmelsemaskulle från denna synpunkt framstå som missledande för polismyndigheterna.Härtill kommer att det rent allmänt sett framstår som tveksamt om det undernormala förhåUanden i fredstid bör förekomma en diskretlonär prövning frånpolisens sida av det slag som avses. Med hänvisning lill det anförda finnerjag mig inte kunna biträda promemorieförslaget på denna punkt. Jag villemellertid tillägga att bestämmelser av detta slag skulle kunna tänkas ha enfunktion under ulomordenlllga förhållanden. De kan i ett sådant läge införas ilagen antingen genom beslut av eller också av regeringen med stöd avdel bemyndigande som jag har förordat. Enannan fråga som diskuteras i promemorian gäller passhinder vid misstanke omobehörig användning av passet. Nuvarande reglering innebär i denna del attpass kan vägras resp. återkallas, om det finns sannolika skäl till antagandeatt sökanden eller passinnehavaren ämnar använda passet för obehörigt ändamål.Återkallelse skall vidare ske, om någon har erhållit pass i annans namn ellerhar låtit annan förfoga över passet (6 § första slycket f samt 14 § förstastycket b och e PK). Ipromemorian konstateras att de nuvarande föreskriftema om passvägran resp.passåterkaUelse vid misstanke att passet skall användas för obehörigt ändamålär vaga och att de har föranlett tUlämpningssvårig- Frop.1977/78:156 30 heter.Enligt promemorian talar hänsyn tiU rättssäkerheten för den enskilde mot en itidigare sammanhang framförd tanke att ge passmyndighet befogenhet att avslåpassansökan resp, återkaUa pass enbart på grund av en aUmän misstanke attpasset skulle kunna utnyttjas för en resa i olagligt syfte e. d. Det förordasinte heUer i promemorian någon allmän regel av innebörd att pass får vägraseller återkallas, om det finns sannolika skäl för att sökanden resp.passinnehavaren ämnar sälja eller pantsätta passet eUer annars låta annanförfoga över det. En sådan genereU bestämmelse skulle enligt promemorianknappast kunna upprätthåUas i praktiken i ett system som bygger på en centralpasshinder-registrering och torde därtiU inte numera kunna anses tUlräckligtpraktiskt motiverad. Däremotanses det i promemorian på samma sätt som f. n. böra gälla all ett utfärdatpass kan återkaUas, om det verkligen utreds att innehavaren har låtit annanförfoga över det t. ex, genom försäljning eller pantsätlning och ingasärskilda skäl talar mot en återkaUelse. I en sådan situation bör den som harmissbrakat passet inte heUer ha en oviUkorlig rätt alt få ett nytt.Om den som har fått sitt pass återkaUat på grund av obehörigt förfogande sökernytt pass härefter bör enligl förslaget ansökningen kunna avslås,om det finns sannolika skäl alt anta alt sökanden ämnar missbruka även det nyapasset på samma sätt. I promemorian förordas aUlså att regler av denna iimebördtas in i passlagen. Vidare bör liksom f. n. gälla alt ett pass kan återkallas,om innehavaren har fått det i annans namn. Promemorieförslagethar i denna del kritiserats av ett par remissinstanser. iUppsala län framhåller att förslaget ger utrymme för en myckel vid tolkningoch dessutom kommer att ställa tillslånds-och besvärsmyndigheterna inför storatillämpningssvårigheter. ifrågasätter vidare om föreskriften iförslagets utformning står i överensstämmelse med 2 kap. 12 § RF, som innebäratt en begränsning i rätten att lämna aldrig får gå utöver vad som ärnödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett begränsningen. Länsåklagareni anser att det i de nu åsyftade fallen skulle vara både enklastoch mest rimligt att ingripa med enbart straffrättsliga sanktioner. Föregen del vill jag erinra om att den som missbrakar pass genom att utge sig föratt vara identisk med den person för vilken passet är utställt kan dömas liUansvar enligt 15 kap. 12 § BrB för missbrak av urkund. Detsamma gäller den somlämnar ut sitt pass för att missbrukas på sådant sätt. Jag ställer mig tveksamtill tanken att dessutom införa allmänna föreskrifter om passvägran ochpassåterkaUelse med sikte på fall av denna typ. I sak skulle sådanaföreskrifter kunna innebära att den som missbrukat sill pass på angivetsätt skulle komma att vid sidan av straffet åläggas ett förbud mot att lämnalandet. 1977/78:156 31 skullevisserligen vara att nytt missbruk av passet kan befaras, men denna prövningav passmyndigheten måste komma att bU tämligen vansklig. SkuUe missbraketupprepas kan ju f. ö. nytt straff ådömas. Det kan otvivelaktigt hävdas att denföreslagna ordningen skuUe stå i mindre god överensstämmelse med 2 kap. 12 §RF. Jag är därför inte beredd att godta promemorieförslaget i nu aktuellthänseende. Däremot synes det ofrånkomligt att i passlagen ta in en bestämmelseom återkaUelse som träffar faU där det framkommer inte bara att passinnehavarenhar låtit annan förfoga över passet utan också att detta är iobehörig persons besittning. Bestämmelsen bör då lämpligen få det innehåUet attpass skall återkaUas, om annan än den för vUket passet är utstäUt förfogaröver passet. Någon längre gående föreskrift om återkallelse med sikte på de nudiskuterade faUen behöver enUgt min mening inte införas. TUl vissa andra meraspeciella frågor om passhinder som har berörts i promemorian eller vidremissbehandlingen återkommer jag i specialmotiveringen. 2.4Talan mot beslut i passsirende Idenna del innehåUer promemorieförslaget en nyhet så till vida att särskildabesvärsregler förordas för faU där passtillstånd vägras. Förslaget innebär attbeslut av övervakningsnänmd att vägra passtUlslånd skall kunna överklagas tillöverordnad central nämnd inom kriminalvården. Därvid hänvisas till attövervakningsnämndutredningen i belänkandet (SOU 1975: 16) Kriminalvårdensnämnder har föreslagit att uppgiften alt överpröva övervakningsnänmds beslut omföreskrifter enligl BrB m. m. läggs på en central istället för att som åvila kriminalvårdsnämnden, ungdomsfängelsenämnden,interneringsnämnden resp. för den som undergår skyddstillsyn hovrätt (jfr.37 kap. 7 9 §§ BrB). I promemorian har förutsatts att en sådan central nämndskall vara överinstans även beträffande talan mot lokal nämnds beslut ipassfråga, vare sig det gäUer fall där passtillstånd vägrats eller föreskriftom återkallelse har meddelats. Besvär över beslut av utskrivningsnämnd ellerbeslutsnänmd för psykiskt utvecklingsstörda skall enligl promemorian fåanföras hos psykiatriska nämnden. Vid remissbehandlingen harfrån flera håll understrakits att det är en brist i den nuvarande regleringenatt beslut av övervakningsnämnd eller läkare i passärende inte anses kunnaöverklagas. Flertalet remissinstanser godtar promemorians lösning. Ett par avde remissinstanser som har ansett alt den materiella passprövningen även ikriminalvårds- och sjukvårdsfallen bör ankonmia på polisen anser dock att denföreslagna besvärsordningen blir onödigt komplicerad. Föregen del ansluter jag mig till promemorians ståndpunkt att ett beslul attvägra passtillstånd bör kunna överklagas. Övervägande skäl talar då enligt minuppfattnmg för alt i de fall det här gäUer låta besvärs- Prop.1977/78:156 32 prövningenankomma på de organ som svarar för överprövning av kriminalvårds- resp,sjukvårdsmyndigheternas beslut i näraliggande frågor, såsom t. ex, beträffandeföreskrifter angående bostad eller vistelseort. Jag kan mte se att en sådanordning skulle medföra några större komplikationer för ärendenas handläggning,Äv anförda skäl kan jag ansluta mig till den princip som ligger tUl grund förpromemorieförslaget. Jag vill anmärka att förslaget i denna del ocksåtillgodoser ett önskemål som har framställts av (ILU 1969:30, rskr 1969: 143). Promemorieförslagetmåste emellertid justeras på vissa punkter. Något förslag på grandval avbetänkandet Kriminalvårdens nämnder har inte förelagts i sådan tidatt det nu finns föratsättningar för att bedöma huravida en central nämnd förkriminalvård kommer att överta de överprövningsfunktioner som f. n. åvilar detre centrala kriminal-vårdsnämndema resp. hovrätterna enligt 37 kap. 79 §§BrB. Jag delar uppfattningen att, om en sådan centralnämnd inrättas, denna börvara överinstans även såvitt gäller övervakningsnämndemas beslut i passfrågor.IntUl dess att frågan om inrättandet av en gemensam centralnämnd har avgjorts,bör emeUertid överprövningen ankomma på de nuvarande tre centrala nämndernainom kriminalvården och på hovrätt för den som undergår skyddstiUsyn. Närdet gäller besvärsprövningen för fall där pass vägras den som undergårpsykiatrisk vård, viU jag erinra om att jag i det föregående har godtagitpsykiatriska nämndens förslag att beslutsordningen bör utformas i näraöverensstämmelse med vad som gäller enligt LSPV och omsorgslagen. Det innebärsom nämnts alt fråga om passtiUstånd eller passåterkaUelse i vissa faU skallprövas av utskrivningsnämnd eller utvecklingsstördaoch i andra situationer av överläkaren vid sjukhuset. Med denna lösning börerUigt min mening besvär över överläkarens beslut kunna anföras hosulskrivningsnämnd resp. beslutsnämnd. har avstyrkt förslaget att besvär över utskrivningsnämnds eUerbeslutsnämnds avgörande i passfråga skall kunna anföras hos psykiatriskanämnden. TiU stöd för sin uppfattning har psykiatriska nämnden erinrat om atträiten alt anföra besvär hos nämnden enligt LSPV är begränsad tiU viktigarefrågor och alt talan inte kan föras mot exempelvis ulskrivningsnämnds beslutatt inte medge patient rätt att vistas på egen hand utom sjukhusets område. Föregen del har jag den uppfattningen att ett beslut i passärende ingalunda kananses röra någon oviktig fråga. Enligt min mening måste fall där patientenvägras tiUstånd att inneha pass anses jämförbara närmast med en föreskrift omvistelseort för patienten. Beslut av utskrivningsnämnd om sådan föreskrift kanöverklagas tiU psykiatriska nämnden enligt LSPV (22 §). Jag kan emeUertid godtapsykiatriska nämndens uppfattaing så tUl vida att det inte synes föreliggatUlräckliga 1977/78:156 33 skälatt tillerkänna en patient rätt att få ett ärende om passtillstånd prövat itre instanser. Den mest ändamålsenUga lösningen blir med denna utgångspunkt attlåta talan hos psykiatriska nämnden få föras mot avgörande avulskrivningsnämnd eUer beslutsnämnd varigenom sådan nämnd prövat ärendet iförsta instans. Talan bör däremot inte få föras mot beslut genom vUketutskrivningsnämnd eUer beslutsnämnd ogUlat besvär över överläkares beslut. Jagförordar sålunda att regleringen utformas i enlighet härmed. Promemorieförslagetinnebär att talan mot avgörande av passmyndighet inom riket (polismyndighet)med visst undantag skall föras hos . Mot beslut av passmyndighetutom riket Uksom mot beslut av länsstyrelse skall talan föras hos regeringen.Talan får dock enligt promemorieförslaget inte föras mot länsstyrelses besluti fall där passfrågan har prövats av nämnd inom kriminalvården eUer vårdorgan,som avses i LSPV eUer omsorgslagen. I sistoämnda del motiveras förslaget medatt klaganden i de fall det här gäller ändå inte kan få tiU stånd någonma-terieU omprövning av passmyndighetens avgörande, eftersom beslut av nämndeller vårdorgan är bindande för passmyndigheten. Jag kan liksomremissinstanserna ansluta mig tlU promemorians förslag i denna del. Antaletbesvärsärenden hos regeringen torde med den nu förordade lösningen bli heltobetydligt. Promemorieförslagetinnebär att de flesta straffbestämmelser som f.n. finns i passförfattaingamautgår och således inte flyttas över till den nya passlagen. Såvitt gäUer destraffbestämmelser i passförfaltningama som avser fall där någon skaffar passi annans namn, lämnar oriktiga uppgifter i passansökan eUer låter annan förfogaöver sitt pass har förslaget tUlstyrkts vid remissbehandUngen under hänvisningtUl att förfaranden av detta slag straffbeläggs genom 15 kap. 10 och 12 §§ BrB.Flertalet remissinstanser tillstyrker även förslaget att den nuvarandestraffsanktionen för utresa utan gUtigt pass upphävs. I sistnämnda del hardock ett par instanser gett uttryck för tvekan. Ävenjag delar uppfattningen att det med hänsyn till BrB:s regler inte finnsanledning att i passlagen ta in straffbestämmelser för faU där någon skaffarpass i annans namn, lämnar oriktiga uppgifter i passansökan eUer låter annanförfoga över pass. Lika med promemorieförslaget och flertalet remissinstanseranser jag att det inte finns tiUräckliga skäl att i en ny passlag låtapasstvånget vara straffsanktionerat. Den nuvarande ansvarsbestämmelsen i 2 §passkyldighetskungörelsen, som saknar motsvarighet i bl. a. finsk och norsklagstiftning, torde numera inte tillämpas i praktiken annat än möjligen iextrema undantagsfaU. Som påpekas i promemorian är den praktiskt betydelsefuUasanktionen mot utresa utan gUtigt pass inte heUer risken för straff utanrisken 3 1977/78.1 saml Nr 156 Frop.1977/78:156 34 altstoppas vid passkontroU och därigenom hindras från att resa ut ur landet ellerfortsätta en påbörjad resa. I enlighet med vad som har framhållits avFöreningen torde emellertid ett slopande av den aktuellastraffsanktionen fömtsatta att man i passlagen tar in regler om polisensansvar för passkontroUen och om dess befogenheter vid sådan kontroll. Jagåterkommer till sistnämnda fråga i specialmotiveringen. Den enda straffbestämmelsesom föreslås i promemorian avser faU där passinnehavare underlåter att påanfordran fullgöra sin skyldighet att lämna från sig pass som har återkallatseller av armat skäl skaU omhändertas. Hovrätten över och samtSveriges advokatsamfund har ansett att en befogenhet för passmyndighet attutfärda vitesföreläggande skulle innebära en mera effektiv sanktion för fall avdenna typ än ett straffbud. Jag kan ansluta mig tUl denna uppfattning. Meddenna lösning behöver sålunda inga straffbestämmelser tas in i passlagen. Somframgår av vad jag anförde inledningsvis förutsattes det i 1972 årsriksdagsbeslut om principema för handläggningen av passärenden att ett nyttADB-system för dessa ärenden skulle omfatta inte bara preliminärpasshindersprövning på datamåskinell väg utan också maskinell utskrift avpasshandlingar (jfr prop. 1972: 1 bil. 4 s. 24). Tanken var att självaprövningen av passärendena skulle ankomma på de lokala myndigheterna men attrikspolisstyrelsens dataanläggning skulle stå till polismyndigheternasförfogande för passulskriflen. I promemorian förordasemellertid inte atl man i detta sammanhang övergår lill datamåskinellpassutskrift. Detta ställningstagande motiveras bl. a. med att man i nuvarandeläge kan ge allmänheten bättre service, om man behåller systemet med manuellutskrift. Vidare konstateras i promemorian att de kostaadsberäkningar som harutförts i ärendet tyder på att maskinell utskrift f. n. skulle släUa sig dyrareän utskrift för hand. I promemorian framhålls också att de centralahand-läggningsmoment som skulle tillkomma vid maskinell utskrift stansningoch inbuidning är känsliga för ökningar i volymerna och därför lätt kan bUflaskhalsar som fördröjer handläggningen. Erfarenhetsmässigt är det känt attvolymerna av passärenden varierar starkt mellan olika årstider. Det kan därförenligt promemorian uppstå svårigheter alt i ett system med maskineU utskriftåret runt hålla en arbetskapacitet som motsvarar volymema under högsäsong. Allaremissinstanser som har gått in på frågan bl. a. ochstatskontoret ansluter sig tiU promemorians ståndpunkt i denna del. Även jaghar kommit lill den uppfattningen att en övergång till datamaskinen utskrift avpass inle bör genomföras . 1977/78:156 35 särskiltframhålla att alla polisdistrikt i landet numera har direktförbindelse viaterminal (on-line) med de centrala register som förs hos rikspolisstyrelsen.Detta innebär att passhinderslagnlngen i regel kommer att kunna ske redan hospolismyndigheten på inlämningsstället, något som i sin tur talar för att detbör ankomma på denna myndighet att även färdigstäUa passet. I promemorian uttalas attpass i de flesta fall bör kunna skrivas ut medan sökanden väntar och sålimdalämnas tUl denne redan vid ansökningstillfället. Med tanke bl. a. påarbetsbelastningen under högsäsong måste man dock enligt promemorian även i detnya systemet ha kvar möjligheten att be sökanden återkomma vid ett senaretUlfälle för att hämta passet. Dessa uttalanden harföranlett kritik främst från åtskiUiga polisstyrelser, som har betecknat detsom orealistiskt att pass skuUe kunna utfärdas omgående i så stor utsträckningsom promemorian synes fömtsatta. Polisstyrelsema har pekat på fleraomständigheter som hmdrar en så snabb handläggning. a. har erinrats om att polisdistriktetsdataterminaler inte alltid är belägna i anslutning till de receptioner därpass-ansökningama kommer att tas emot och om att de mindre och medelstoraarbetsgrupperna dvs. polisstationeringama utanför distriktens centralorter i allmänhet saknar egna terminaler. Passhinderslagning anses mte kunna ske förvarje särskilt pass, utan ärendena måste behandlas i serier. Handläggningenuppges ofta kräva flera personers medverkan, bl. a. med hänsyn tiU attpasshandlingen måste underskrivas av behörig beslutsfattare. Nuvarandepersonalkapacitet anses vara otUlräcklig, särskilt ellerhögsäsong. Från flera håll har emeUertid undersirukits alt ett överförande avpasshanteringen till polismyndigheterna ändå kommer att leda tiU en väsentiigminskning av de nuvarande handläggningstidema. Föregen del vill jag framhålla att det står klart att det i varje fall inle ärmöjligt alt förverkliga promemorians målsättning i full omfattning förränpolisdistriktens terminalbestånd har byggts ut. Som harpåpekat är emeUertid terminalbehovels storlek beroende av den pågåendeutbyggnaden av terminalbeståndet för andra ändamål. Det är bl. a. av detta skälinte möjligt att nu bedöma vUket tUlskott av terminaler för polisväsendets delsom man kan räknja med i detta sammanhang. I den mån arbetsgrupper som f. n.saknar egna terminaler skall svara för passhanteringen torde det därföråtminstone t. v. få förutsättas att man utnyttjar möjligheten att per telefonbegära passhmderslagning via centralortens terminaler. Självapasshinderslagnlngen kommer i det maskinella systemet att förenklas avsevärt.Den kommer att kunna ske från bildskärmsterminal genom en endafrågetransaktion, som ger svar från de olika centrala dataregister som är aktuella.Jag vUl vidare framhålla att befogenheten att utfärda pass, när hmder inteföreligger, i det Prop.1977/78:156 36 nyasystemet föratsätts kunna delegeras tUl admmistrativ personal. Även med dessautgångspunkter anser jag det emellertid aUtför vanskligt att redan nu ställaupp en mera genereU målsättaing som innebär att pass skaU kunna utfärdas vidansökningstiUfäUet. Jag är angelägen om att framhåUa detta, eftersom det är avstor vikt att förebygga förväntningar hos aUmänheten på en service som polismyndigheternainte i praktiken kommer att ha möjlighet att upprätthåUa. Det är däremot klartatt det under aUa omständigheter kommer att fiimas fömtsättningar för att genomsnittligtsett förkorta expeditionstidema väsentUgt i förhåUande till vad som ärvanligt. TUl frågan om personalbehovet återkommer jag strax. 2.7 Kollektivpass,provisoriskt pass och extra pass Enligtpromemorian bör dessa särskUda passtyper finnas kvar efler övergången till dennya ordningen. Utfärdande av provisoriskt pass, som f. n. kan ske endast vidbeskickning eUer konsulat, föreslås bli möjligt även inom riket. Jag kan liksomflertalet remissinstanser ansluta mig tUl förslaget i dessa delar. a. medhädsyn tiU att har tUlträtt europeiska överenskommelse omungdomars resor på koUektivpass (SÖ 1968:16) anser jag sålunda inte att detfinns skäl att överväga koUektivpassens slopande, som någon remissinstans harifrågasatt. Enligt min uppfattning bör det ankomma på regeringen att iförordning ange föratsättoingama för utfärdande av koUektivpass liksomprovisoriskt pass och extra pass. TiU vissa frågor angående dessa särskUdapasstyper återkommer jag emeUertid i specialmotiveringen. beräkningar som redovisas i promemorian har antagits att antalet ansökningarom pass, som utgjorde ca 540 000, kommer att minska kraftigt under denärmaste åren t. o. m. för att återigen stiga under perioden 19811986.EnUgt en prognos som gjorts skulle ärendevolymen uppgå tiUca 300 000 ansökningar . Dessa antaganden har motiverats bl. a. med attgiltighetstiden för pass för sökande förlängdes från fem tUl tio årmed verkan fr. o. m. . Med dessa utgångspunkter har gjortsvissa preliminära beräkningar till underlag för en bedömning av polisväsendetsbehov av personaltiUskott för tiden t. o. m. .