prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — Som företagsledare anses deneller de personer som till följd av eget eller närstående persons aktie- ellerandelsinnehav i företaget eller annan liknande grund har väsentligt inflytandei företaget eller - i fråga om företag som är uppdelat på självständigaverksamhetsgrenar - den som har den reella bestämmanderätten över viss verksamhetsgrenoch självständigt kan förfoga över dess resultat. Genom 1976års lagstiftning reglerades beskattningskonsekvenserna när ett fåmansföretaghyr lokaler av företagsledaren eller lämnar lån till honom och när delägareträffar avtal med företaget om köp och försäljning av egendom. Lagstiftningeninnehöll också regler som begränsade möjligheterna att vid inkomsttaxeringenfördela företagsinkomsten mellan företagsledaren och hans make och barn.Vidare infördes bestämmelser om beskattning av bilförmåner i fåmansföretag ochom företagets rätt till avdrag för avsättningar för tantiem o. d. tillföretagsledaren. 1977/78: 40 14 De bestämmelser som rör företagsledare och delägareomfattar i regel också närstående till dem. Begreppet närslående omfattarföräldrar, far-och morföräldrar, make. avkomling eller avkomlings make. syskoneller syskons make eller avkomling samt dödsbo vari den skaltskyldige eller någonav nämnda personer är delägare. På förslag av regeringen lindrades villkoren för fördelningav företagsin-komsl mellan företagsledare och hans make och barn under hösten1976 (prop. 1976/77:41. SkU 1976/77:12. rskr 97. SFS 1976:1094-1098). I det följande redogörs särskilt för reglema ombilförmåner och tantiemavsättningar. 2.2.2 Beskattning av bilföriiiån I KL finns - bortsett från en speicalregel förfåmansföretag som lillkom genom lagstiftning och som strax skallbehandlas - inte nägra särskilda regler för värdering av förmånen att förprivat bmk få utnyttja en bil som tillhör arbetsgivaren. Däremot finns i 42 stycket KL en allmän bestämmelse att värdet av produkter, varor ellerandra naturaförmåner, som ingår i lön eller annan inkomst, skall beräknas efterortens pris. Till ledning taxering har RSV utfärdat dels allmännaanvisningar för värdering av bilförmån vid inkomst av tjänst, dels särskildaanvisningar som avser nyssnämnda specialregel för fåmansföretag och andraregler för beskattning av sådana företag. Enligt de allmänna anvisningarna (RSV Dt 1976: 27) börförmånsvärderingen i första hand ske med utgångspunkt i den disponerade bilensprisklass och den privata körsträckan. De i anvisningarna upptagna värdena,vilka är uppställda i tabellform, är i princip avsedda att motsvara vad detskulle ha kostat att äga och utnyttja en bil under motsvarande förhållanden.Som exempel kan nämnas att förmånsvärdet av en arbetsgivaren tillhörig bil i35000-kronorsklassen (t.ex. en 99 eller en i 240-klassen) skallberäknas till . vid en årlig körsträcka . Vid en årligkörsträcka på 2 uppgår förmånsvärdet i denna prisklass till 10600 kr.Tabellvärdena är emellertid inte tillämpliga om bilenuppen-barligen haranskaffats huvudsakligen för förmånshavarens privata bruk. Enligt anvisningarnabör i ett sådant fall normalt, allt efter bilens användning, hela eller störredelen av den bilkostnad som påförts arbetsgivarens rörelse tas till beskattninghos förmånshavaren som bilförmånsvärde. Det har särskilt utsagts attförmånsvärdena skall tillämpas oavsett om arbetsgivaren tillhandahåller egenbil eller s. k. leasingbil. 1 anvisningarna understryks vidare att de i tabellenupptagna värdena är avsedda som riktvärden och att de i vissa fall bör kunnajämkas uppåt eller nedåt. Det påpekas att jämkning som regel inte börske endast på basis av sådana mera allmänt hållna uttalanden av förmånshavaren.som denne inte har förmått göra sannolika. Om den årliga körsträckan för privatkörning över- eller understiger i tabellen angivna körsträckor gäller att 1977/78:40 15 förmånsvärdet i moisvarande mån skall justeras. 1anvisningarna uttalas dock att värdet inte utan särskilda skäl bör tas upplägre än till det i tabellen angivna beloppet för 500 mils körning. Harförmånstagaren ersatt arbetsgivaren med visst belopp för att åtnjuta förmånen,bör förmånsvärdet sänkas med motsvarande belopp. I anvisningarna konstateras slutligen att det kan antas,att nöjaktig utredning ofta inte kommer att föreligga beträffande omfattningenav den privata körningen och att det därför blir nödvändigt att bygga på enschablonregel. I enlighet härmed börenligt anvisningama i sådana fall då detinle visas eller görs sannolikt, att körsträckan varit kortare eller längre,och då inte anvisningarna i övrigt leder till en annan bedömning -förmånsvärdet beräknas med utgångspunkt från en antagen årlig körsträcka(privatkör-ning) av I . Den genom lagstiftning införda specialregeln förjåinansjörelag återfinns i 42 S tredje stycket KL. Enligt denna regel skall,såvitt gäller företagsledare i fåmansföretag eller honom närstående person,vid beräkning av värde av bilförmån anses som om bilen i privat bruk körtsminst I . 1 den proposition som låg till grund för lagstiftningenframhöll föredraganden att det ofla är mycket svårt för taxeringsmyndigheternaatt klarlägga hur mycket en bil har använts i tjänsten och hur mycket den haranvänts privat (prop. 1975/76: 79 s. 79). Detta ansågs gälla särskiltbeträffande bilar som kan disponeras av företagsledare i ett fåmansföretageller någon honom närstående person. Det fanns däiför för dessa fall behov aven särregel för att minska utrymmet för obehöriga skattefördelar.Föredraganden framhöll vidare att minimiregeln kunde ses som ett utiryck föratt själva rätten att disponera bilen är mer värd för en företagsledare i ettfåmansföretag än för en annan anställd. Som redannämnts har RSV till taxering ulfärdal .sär.skilda anvisningar förheskallning av fånian.sförcUig in.in. (RSV Dl 1976:35). a. ett avsnitl som behandlar värdering av förmän av fri bil ochden nyssnämnda minimiregeln i 42 § tredje stycket KL. I det avsnittet lämnasbl.a. Med arbetsgivaren tillhörig bil jämställs sådan bilsom arbetsgivaren hyrt exempelvis genom s. k. leasingavtal. Om det i företagetfinns flera bilar som kan disponeras av företagsledaren eller någon honomnärstående person men endast en av bilarna har kommit lill användning, börbeskattningen av denna förmån beräknas med utgångspunkt från den bil somfaktiskt har använts. I anvisningarna sägs vidare att beskattning av förmån attfå utnyttja en företaget tillhörig bil inte heller bör ske om något faktisktutnyttjande inte har förekommit till följd av exempelvis handikapp o. d. ellerom det har förelegat någon annan omständighet som har omöjliggjort privatnyttjande. Den omständigheten att företagsledaren eller någon honom närståendeperson innehar en egen personbil för privat bruk bör enligt anvisningarnaendast i vissa särskilda fall 1977/78:40 16 medföra att undantag görs från minimivärderingen. Somexempel på fall där avsteg kan göras nämns att företagets bil uteslutande äravsedd för verksamheten och har utnyttjats så att privat nyttjande i praklikenhar omöjliggjorts. En förutsättning är dock att dessa förhållanden kan styrkast. ex. genom uppgifter ur en körjoumal eller annan liknande uppgifl. Enligtanvisningama kan vidare jämkning ske om det faktiska nyttjandet för privatbruk är lägre än 1 till följd av att dispositionsrätten varit begränsadunder året. t. ex. om bilen i inte obetydlig omfattning har utnyttjats förprival bruk även av andra anställda i företaget. Jämkning bör även göras ombilen inte har kunnal utnyttjas . om bilen har förvärvatseller avyttrats . Om en bil har anskaffats huvudsakligen förföretagsledarens eller någon honom närslående persons privata bruk börslulligen enligt anvisningama värdet av förmånen inte beräknas lägre än vad sommotsvarar i företagel avdragna bilkostnader till den del dessa belöper på detprivata nyttjandet. Anvisningarna för beskattning av fåmansföretag behandlarockså beskattningskonsekvenserna om företaget anskaffar en dyrare bil än somär nödvändigl för verksamheten. 1 sådant fall skall enligt anvisningarna avdragvägras företaget för den del av kostnaderna för bilen som överstiger beräknadekostnader för en till verksamheten anpassad bil. Finns sådan företagsledare iföretaget som har kunnat utnyttja bilen även för privat bruk, bör i stället ettbelopp motsvarande nämnda del av kostnadema tas till beskattning hos denne. Ivissa fall skall företagsledaren följaktligen beskattas såväl för kostnaden försitt privata nyttjande (bilförmån värderad enligt de allmänna anvisningarna)som för den del av kostnaderna för resor i företagets verksamhel somöverstiger vad som motsvarar normala bilkostnader i verksamheten. Anvisningarnainnehåller föreskrifter till ledning för prövningen av om en viss bil är attanse som för dyr i förhållande till den bedrivna verksamheten. Vidare lämnasriktlinjer för beräkning av del belopp som skall läggas till värdet avföretagsledarens bilförmån i de fall då bilen har varit dyrare än nödvändigt. 2.2.3 Avdrag för lantietnavsätlningar o. d. har i praxis vanligen fåttavdrag för lön till aktieägare, som har företagsledande ställning, utan attlönens storlek ifrågasatts av beskattningsmyndigheterna. Beträffande lön tillaktieägare, som inte är företagsledare, har viss prövning skett av lönensskälighet. Företag som inte är rörelsedrivande har schablonmässigt fått avdraghögst med belopp som motsvarar viss procent av bruttointäkterna. Inom nu angivnagränser har fåmansföretagen kunnat avpassa lönen till företagsledare ochdelägare så att någon beskattningsbar vinst inte har uppkommit. Det har varit vanligt all fåmansföretagen i bokslutetgjort skuldavsättningar som har avsett lön, lönetillskott, tantiem o.d. tillföretagsledaren. Enligt tidigare gällande regler fick företaget avdrag förersättningen vid 1977/78:40 17 laxeringen för det beskattningsår som avsättningen avsåg.I fråga om företagsledarens beskattning gällde - liksom - att beloppetenligt 41 § KL skulle las till beskattning vid taxeringen för detbeskattningsår då beloppet blev tillgängligt för lyftning. Denna förutsättningansågs inte uppfylld förrän beloppet var känt och bestämt till sin storlek,dvs. i regel först när räkenskaperna hade avslutats och bokslutet var upprättat.Resultatet blev att företagsledaren i regel beskattades för ersättningen förståret efter det då företaget fick avdrag. I betänkandet (SOU 1975: 54) Fåmansbolag konstateradeförelagsskatteberedningen att skuldreserveringar avseende tantiem, lönetillskottm. m. till delägare särskilt i de mindre aktiebolagen hade använts för allnollställa rörelsens resultat och att bolaget-delägarna på detta sätl -som dubbelbeskattningen undveks - hade kunnat skaffa sig enskattekredit. Någon motsvarande möjlighel fanns inte för egenförelagare ellerdelägare i handels- och kommanditbolag. Beredningen framhöll att avsättningarnamedförde betydande kontrollproblem, i synnerhet då bolagel hade tillämpatbrutet räkenskapsår. Föratt uppnå överensstämmelse mellan aktiebolag ochövriga företagsformer föreslog beredningen att reserveringar för obetaldalöneförmåner och därmed jämförliga kostnader avseende aktieägare skulle tasupp som intäkt hos aktieägaren för vilket avsättningen hadegjorts i bolagets räkenskaper. Vid remissbehandlingen av beredningens förslag framhöllsbl.a. att det kunde bli svårt att fastställa storleken av tantiemet för visstår i sådan tid att aktieägaren kunde redovisa det i sin självdeklaration föråret i fråga. Man efterlyste därför särskilda regler om anstånd medsjälvdeklaration i dessa fall och bestämmelser som skulle göra det möjligt atti efterhand justera deklarationen. Vidare ansågs problem uppkomma beträffandeden preliminärskatl som belöpte på tantiemet. Man underströk också behovet avsärskilda regler som möjliggjorde komplettering och justering av de kontroll-och arbetsgivamppgifter som bolaget skulle lämna beträffande aktieägaren. 1 prop.1975/76:79 anförde föredraganden att det framstod som otillfredsställande attaktiebolag - till skillnad mot t. ex. företag som drevs under enskild firma -skulle få skattekredit genom att göra reserveringar för tantiem och liknandeskulder. Han ansåg dock att den av beredningen föreslagna lösningen varförenad med betydande praktiska svårigheter. Han föreslog att bestämmelserna omrätt beskattningsår för bolagets avdrag i stället skulle ändras på så sätt attdet föreskrevs alt avdrag för tantiem o. d. från aktiebolag till företagsledareeller honom närstående personer skulle få göras först under det år dåutbetalning har skett. 1 en riksdagsmotion (1975/76:1040) yrkades attföretagsskatteberedningens förslag efter vissa kompletteringar skulle läggastill grund för lagstiftning. följde dock propositionen (SkU 1975/76:28,rskr 171). Den nya bestämmelsen om rätt beskattningsår för avdrag förtantiemavsättningar o. d. har tagits in 2 1977178. Prop.1977/78:40 18 i punkt I av anvisningarna till 41 § KL. () har i sina anvisningar förtillämpningen av de nya reglerna om beskattning av fåmansföretag (RSV Dt 1976:35) behandlat bl. a. frågan om avdrag för tantiem och liknande ersättning.Härmed avses enligt anvisningama ersättning som har fastställts medutgångspunkt från verksamhetens resultat men däremot inte t.ex.provisionsersältning o. d. enligt sådant prestationsavtal som inte äf beroendeav verksamhetens resultat. Som tantiem anses inte heller vad som enligtsärskild författning eller på annan jämförlig gmnd utgör lönekostnad förräkenskapsåret, t. ex. ersäitning för sedvanlig semesterlön,arbetsgivaravgifter och andra löneberoende kostnader. Med tantiem jämställsdäremot vad som vid räkenskapsårets utgång av överskott av bolagets verksamhetgottskrivs företagsledare i fåmansföretag. Avdrag för sådan ersättning tillföretagsledare eller honom närstående person medges enligt anvisningama. ombeloppet har utbetalats eller på annat därmed jämförligt sätt har gjortstillgängligt för lyftning före räkenskapsårets utgång. Normalt fär beloppetanses tillgängligt för lyftning i samband med gotiskrivningen. Skatteavdragskall därvid i förekommande fall göras på beloppet och kontrolluppgift lämnas,öm beloppet tillgodoförls företagsledare eller honom närslående på sådani sättbör företagel medges avdrag under motsvarande räkenskapsår. Ersättningen skalli samband härmed redovisas såväl i löneredovisning för inbetalning avkällskatt som på kontrolluppgift . I annal fall skall, om avdragyrkas för sådan ersättning, utredning lämnas som visar eller på annat sättstyrker att utbetalning har skett före räkenskapsårets utgång. 2.3 Extra avdrag för exportkreditkostnader Regler om extra avdrag vid inkomsttaxeringen förexportkreditkostnader infördes är 1973 (prop. SkU 1973: 43. rskr1973:255). Reglerna tillkom för att i ett läge där flera länder på olika sättsubventionerade exportkreditgivningen skydda vitala exportintressen ochsäkerställa att de svenska företagens konkurrensläge vid kapitalvaruexporl inleallvarligt försämrades i förhållande till andra länders företag (prop. Exportkreditstödet fick en tidsbegränsad karaktär. Föredraganden framhöllatt man borde fortsätta ansträngningarna att nå fram till internationellaöverenskommelser som förhindrade att statliga kreditsubventioner påverkadeenskilda företags konkurrensmöjligheter. ändrades reglerna i vissa avseenden (prop.1975/76:72, SkU 1975/76: 22. rskr 1975/76:100). De nya reglerna är tillämpligapå avtal som ingås den 31 december 1979. Deinnebär att exportkreditstöd i form av ett extra avdrag vid inkomsttaxeringenkan medges under i huvudsak följande förutsättningar. Exporten skall kunnaanses ha väsentlig beydelse från samhällsekonomisk och sysselssättnings- 1977/78:40 19 Anledning skall finnas till anlagandeatt konkurrent om exporten har tillgång till utländskt kreditstöd. Exportenskall avse kapitalvara och exportkredit skall lämnas köparen för mer änhälften av köpeskillingen, dock minst I milj. kr. Vidare skall exportkreditenha en löptid av minst tvä och högsl lio år och finansieras hos bank ellerkapitalmarknads-institut till en ränta som överstiger den som utgår enligtexportkrediiavta-let. Stödet innebär att - vid sidan av vanligaomkostnadsavdrag - ett extra avdrag medges vid den statliga och komniunalainkomsttaxeringen med ett belopp som motsvarar skillnaden underbeskattningsåret mellan den ränta som den skattskyldige har erlagt vidfinansiering av exportkrediten (refinansieringsränlan) och den ränta som hanhar uppburit enligt export-kreditavtalet (exportkrediträntan). Avdraget fårdock högst uppgå till av den del av exportkrediten som inte är återbetaldvid beskattningsårets ingång. I det följande behandlas särskilt kraven att exportenskall avse kapitalvara och att krediten skall uppgå lill minst I milj. kr. 2.3.2 Varor för vilka exportkreditstöd kan utgå Exportkreditstöd i form av extra avdrag kan endasl ulgåvid export av kapitalvaror som har sålts för användning i del land vartillförsäljning skett eller vid underleverans - sålts för användning i det landvartill huvudleverantörens försäljning skett. Varken i lagtext ellerförarbeten finns någon definition av begreppel kapitalvara. Vid genomförandetav ändringar förelåg en promemoria från exportråd ochSveriges därdet bl. a. föreslogs att kapitalvambegreppetskulle tolkas så att konsultuppdrag hänfördes till stödberättigad export. Ipropositionen framhöll föredraganden att det liksom lidigare bordeankomma på regeringen att pröva vad som avses med kapitalvara. Han underströkdock att begreppet enligt hans mening inte kunde ges så vidsträckttolkning att del omfattade även rena konsultuppdrag (prop. 1975/76:72 s. 10). 2.3.3 Stödets begränsning lill exportkrediter av vissonifiiltning Ursprungligen krävdes för rätt till avdrag att exportkredit lämnades för minst 2 milj. kr. 1975/76:72 framhöllföredraganden alt det borde fordras att en exportkreditaffär var av en vissstoriek för att den skulle uppfylla kravet på samhällsekonomisk belydelse ocharbetsmarknadspolitiska effekter. Enligt hans mening saknades därför anledningatt sänka minimigränsen för exportkredit. Vid riksdagsbehandlingen avpropositionen framlades förslag om att sänka gränsen till 0,5 milj. kr. för attöka möjligheterna för mindre och medelstora företag att komma i åtnjutande avstödet. beslöt all faslslälla minimigränsen till I milj. kr. 1977/78:40 20 2.4 Schablonavdrag för egenavgifter infördes nya regler om avdrag vidinkomsttaxeringen för s.k. egenavgifter. allmän arbetsgivaravgift ochsocialförsäkringsavgifter som utgår på egenföretagares inkomster (prop. 1975/76:178.SkU 1975/76:68. rskr 1975/76:408 och SFS 1976:460-461 samt prop. 1976/77:41.SkU 1976/77:12. rskr 1976/77:97 och SFS 1976:1094-1098). De nya reglernainnebär all egenavgifter som belöper på inkomst av rörelse ochjordbruksfastighet dras av som omkostnader i förvärvskällan och inte - såsomtidigare - i form av allmänt avdrag. Vid taxeringen för visst beskattningsårmedges ett s.k. schablonavdrag för de egenavgifter som hänför sig lillbeskattningsåret i fråga. Avdraget beräknas på ett underlag som motsvarar denskattskyldiges nettointäkt av rörelse eller jordbruksfastighet, beräknadenligt lagen (1947: 576) om statlig inkomstskatt (ändrad senast 1977:573).minskad med dels sjukpenning, dels underskott av annan rörelse som denskattskydlige har bedrivit resp. av annan jordbruksfastighet som han harbrukat. Schablonavdraget utgör i regel av den del av underlaget som inteöverstiger IOOOO kr., av den del av underlaget som överstiger IOOOO kr.men inte . och av överskjutande del av underlaget. För vissaskattskyldiga utgör avdraget dock av underlaget. Till denna gmpp hörskatlskyldig som har fyllt vid utgången av årel före taxeringsåret ellersom har åtnjutit förtidspension eller hel ålderspension enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring året före taxeringsåret och inteomfattas av vissa särbestämmelser i 15 kap. 2 S samma lag. Hit hör vidareskatlskyldig vars inkomst uteslutande eller så gott som uteslutande omfattasav s. k. likställighetsavtal. nämnda skattskyldiga påförs inte annanegenavgift än allmän arbetsgivaravgift. Det lägre avdraget gäller också förskattskyldig, som inte är inskriven i allmän försäkringskassa vid utgången avåret näst före taxeringsåret, eftersom sådan skattskyldig betalar väsentligtlägre egenavgifter än övriga. De sluiliga egenavgifter som påförs för visstbeskattningsår avstäms mot tidigare medgivet schablonavdrag. Om de slutligaavgifterna är större än schablonavdraget, får överskjutande belopp dras av vidpåföljande taxering. Har schablonavdrag medgetts med högre belopp än deslutliga avgifterna, tas skillnadsbeloppet upp som intäkt vid den följandelaxeringen. De nyareglerna om schablonavdrag tillämpades första gången inkomster.Procentsatserna för egenavgifteina framgår av följandeuppställning. Prop.1977/78: 40 0,25' Egenavgift enligt 4 S lagen (1968:419) om allmänarbetsgivaravgift (4 S ändrad senasl 1976: 1097) tas endast ut på inkomsl somöverstiger vissl belopp. Är 1976 värdet avgiftsfria beloppet . uppgår det till . 1 det inre stödonuådel ärden allmännaarbetsgivaravgiften nedsatt ,. 1977/78:54 har föreslagits att avgiften fr. o. m. den 1 janauri 1978 avvecklas hellinom det inre stödområdet och nedsätts till . i övriga delar av landel. På beskattningsområdet möter småföretagen och deras ägarei dag särskilda problem som de börsnoterade bolagen och deras aktieägare intehar. I många fall kan dessa skatteproblem verka hämmande på småföretagensutveckling. Skattesystemet bör utformas så att sädana effekter motverkas. F. n. pågåren omfattande översyn av skattesystemet.Företagsskattebe-ledningen (Fi 1970: 77) ser över olika delar av företagsbeskattningen.En huvuduppgift för beredningen är att pröva avvägningen mellan å ena sidan denskatt som träffar företagens vinster och å andra sidan företagens möjlighetertill olika resultatreglerande dispositioner. Vidare skall beredningen bl.a.göra en avvägning mellan vinstbeskattningen och olikaproduk-lionsfaktorskatler. 1972 årsskatteutredning (Fi 1972:02) utreder främst frågan om fysiska personersbeskattning. Utredningsuppdraget omfattar även kapitalbeskattningen. Bådautredningarna skall enligt tilläggsdirektiv ha avslutat sitt arbete . I delta läge bör man undvika lagstiftningsåtgärder som direkt föregriperresultatet av utredningsarbetet. Å andra sidan får utredningsarbetet givetvisinte hindra att angelägna åtgärder genomförs redan nu i avvaklan på resultatetav utredningarnas arbeie. Kapitalbeskattningen, dvs. förmögenhets-, arvs- ochgåvobeskattningen, är ett område där småföretagens situation f. n. är särskiltbesvärlig. För att beiala förmögenhetsskatten på del kapital som arbetar iföretaget måste ' I princip fr. o.m. - Enl. prop. 1977/78:54. Prop.1977/78: 40 22 ägaren - i de fall då företaget bedrivs i aktiebolagsform- ofta göra slora löneuttag, som innebär en avsevärd belastning på förelagetoch kan äventyra dess fortsatta drift. På motsvarande sätt kan arvs- ochgävobeskatl-ningen framtvinga så pass betydande löneuttag attgenerationsskiften i dessa företag starkt försvåras och i vissa fallomöjliggörs. Resultatet av kapitalskattereglerna kan bli sådant all fortsattdrift inte framstår som meningsfull. I stället kan en försäljning bli enekonomiskt sett mer tilltalande lösning. Åtskilliga småförelag har också kommiialt köpas upp av investmentbolag eller andra slörre företag. a. för atthindra en sådan utveckling medgav statsmakterna särskildakapitalskattelättnader för vissa småföretag. Pågmnd av bl. a. den skärpta progressionen vid inkomstbeskattningen och deinflatoriska värdeökningarna har lättnadema visal sig inle längre varalillräckliga för att lösa småföretagens kapitalskatleproblem. Det är därförnödvändigl alt vidta ytterligare åtgärder. Kapitalskattereglerna måsteutformas så all de inle hindrar eller onödigtvis försvårar fortsall drift ismåföretagets form. Principen bör enligl min mening vara alt en fysisk personskall kunna driva ett småföretag så att avkastningen ger - förutom en rimliginkomst att leva av - även medel för att betala sådana skatter som kan sägasvara anknutna till företaget.