prop · G103137 · 1977-12-31 00:00:00 — Fordonsr ägaren skall, innan han första gången tar fordoneti brak, stämpla av räknaren och skicka stämpUngskortet tUl bUregistret. Avslämplingoch uppbörd av kUometerskatt sker därefter i princip fyra gånger om året.Ägaren är skyldig att kontrollera att kUometerräknarapparaturen är iföreskrivet skick. Besiktningen av apparaturen skall äga rum i samband med registreringsbesUctningeUer kontrollbesiktning. Vidare kan länsstyrelse förelägga ägaren att instäUafordonet för särskUd besiktning av kUometerräknarapparaturen. Inställs intefordonet tUl sådan besiktning får det inte brukas. Jag vUl i sammanhangetlämna en kort redovisning för bUregistrets funktion. De uppgifter som finnsintagna i registret är av gmndläggande betydelse för möjlighetema att kontroUerafordonsbeståndet. För att få denna kontroll effektiv har en rad skyldigheterlagts på fordons-ägarna. De gäller såväl registerinnehåUet som åtgärder i frågaom skyltar m. m. på fordonen för kontroU på vägama med hjälp av registret. Bestämmelsernaom ägarens skyldigheter i de angivna avseendena 1977/78:137 33 Enligt dessa straffas ägaren om registreringspliktigt fordon brukas t.ex. utan att vara registrerat eUer när det är avställt. Ägaren är ocksåansvarig för att fordonets skyltar överensstämmer med gällande föreskrifter.Också brakaren kan bli ansvarig om förutsättningama för brukaransvar äruppfyllda. BRKinnehåller emellertid också flera straffsanktionerade bestämmelser därbrukaren enligt nuvarande regler inte träder i stället för ägaren. Det gällerfrämst en rad förpliktelser att lämna uppgifter eller sända handlingar m. m.till registret. Det gäller också bl. a. skyldigheten att anbringa kontrollmärkepå registreringsskylt. Iregistret som sådant är inbyggda en mängd administrativa kontroller somfungerar automatiskt antingen i samband med anmälningar om ändringar i deregistrerade uppgifterna eller i samband med periodiska registergenomgångar,t. Registreringensker i ett för landet gemensamt bilregister som förs med hjälp av automatiskdatabehandling. Länsstyrelsema är regionala registreringsmyndigheter och svararför beslut i enskilda regisireringsfrågor. Länsstyrelserna är utrastade medbildskärmsterminaler med vars hjälp de sköter registerföringen och kan ställafrågor. TSV är central registreringsmyndighet. Av intresse i detla sammanhangär främst rutinerna fÖr skatteuppbörd och uppföljning av kontrollbesiktningen. Skatteuppbördsker genom en postförskottsrutin. TSV skriver ut postförskottshandlingarna sombestår dels av ett postgiroinbetalningskort, dels av skattekvitto och inormalfallet kontrollmärke. Handlingarna som är ställda till fordonetsregistrerade ägare sänds till resp. postanstall där ägaren får skattekvittotoch kontrollmärket mot att fordonsskatten betalas. Enväsentlig uppgift som bilregistret används för är atl övervaka att besiklnlngspliktenuppfylls. Med hjälp av bilregistret sänder TSV ut en erinran omkontrollbesiktning tiU fordonsägaren före besiktningsterminensbörjan. Erinran skall tas med vid instäUelsen till besiktningen och används avAB Svensk BUprovning för återrapportering till bilregistret. Bilregistersystemetsövriga rutiner är i stor utsträckning uppbyggda på samma sätt som de två nyssbeskrivna. Anmälningar om ändringar skall normalt göras av fordonsägaren. Vidolika typer av administrativa kontroUer och påminnelserutiner sänds brev direkttill fordonsägaren. I nuvarande system går givetvis alla sådana försändelser ifråga om uthyrda fordon till leasingföretaget. Uppgifternai bUregistret utgör också grund för fordonsstatistik och används t. ex. förplanering, beredskapsändamål och ransoneringssystemets tiUämpning. 3 1977/78. 1 saml Nr 137 Prop.1977/78:137 34 2.3Ansvarsbestämmelser m. m. Straffbestämmelsemai YTF finns i 34 §. Den som driver bl. a. yrkesmässig trafik eller uthymingsrörelseutan att vara berättigad att driva sådan trafik eller rörelse straffas medböter. Motsvarande gäller i fråga om olika slag av överträdelser i samband medutövandet av verksamheten. Densom för bU, som har förhyrts i uthyrningsrörelse, utan att vara berättigaddärtill, kan straffas med böter, liksom den som bl. a. anstäUer eller brukarsådan person som förare av bil som har förhyrts i uthyrningsrörelse. Harbeställningstrafik för godsbefordran bedrivits utan tUlstånd eller i strid motbestämmelserna om lokalområden eller föreskrift som har meddelats i traflktUlståndom maximilast för fordon, döms den för vars räkning otUlåten transport harutförts till böter, om han kände tUl hindret mot transportens utförande ellerej visar att han har gjort den undersökning, huruvida sådant hinder förelåg,som skäligen kan begäras av honom. Enligt36 § är domstolarna skyldiga att underrätta tillståndsgivande myndighet, ominnehavare av tUlstånd tiU bl. a. yrkesmässig trafik eller förare i sådantrafik har dömts till straff för förseelse mot YTF. Underrättelseskyldighetföreligger också om straff har ådömts för förseelse mot de särskildabestämmelser som gäller i fråga om förares arbetstid och vUotid, fordons ellervägars belastning eller fordons hastighet i de fall förseelsen har skett iyrkesmässig trafik. I 37§ finns bestämmelser om delegering av ägaransvaret för fordon till förareneller företrädare för vissa juridiska personer. Vidare skall enligt paragrafen grundemaför delegering av ägaransvaret tillämpas även i fråga om sådant ansvar somenligt YTF skall ådömas innehavare av tillstånd tUl bl. a. yrkesmässig trafikeller uthyrningsrörelse. Länsstyrelseeller polismyndighet, som finner anledning tiU återkallelse av trafUctUlstånd eUerandra angivna tUlstånd enligt YTF, skall enligt 39 § göra framställning om återkallelseeller indragning hos den myndighet som har att besluta i ärendet. I41 § YTF behandlas vissa definitionsfrågor och i 43 § finns bestämmelser omförbud för tjänsteman som bereder, föredrager eller beslutar i ärenden enUgt YTFatt bedriva vissa former av verksamhet. Besvärsbestämmelser och bestämmelser omverkställbarhet m. m. av vissa angivna beslut enligt YTF finns i 44 §. Sludigenfinns i 46 § bemyndigande för regeringen att meddela de föreskrifter som behövsför tillämpningen av YTF. 1977/78:137 35 3 Aktuella reformfrågor 3.1 Yrkesmässig lastbilstrafik JagskaU i det följande redovisa trafikpolitiska utredningens förslag avseende denyrkesmässiga lastbUstrafiken. Utredningenerinrar inledningsvis om de åtgärder bl. a. en utbyggnad av den ekonomiskalämplighetsprövningen och en skärpning av företagaransvaret i fräga omarbetstids- och belastningsbestämmelserna som har genomförts i enlighet medriksdagens beslut . Utredningen anför att syftet med dessa åtgärderliksom de ytterligare åtgärder utredningen har övervägt är att stödja utvecklingenmot en effektivare och rationellare branschstmktur inom den yrkesmässigalastbilstrafiken för att därmed främja trafikpolitiskt sunda verksamhetsbetingelser. Ifråga om företagsstrukturen inom åkeribranschen konstaterar utredningen attstörre företagsenheter erbjuder ökade möjligheter tUl rationalisering och attväsentliga krav som måste ställas vad avser trafiksäkerhet, arbetarskydd,anställningstrygghet etc, bättre kan tillgodoses inom det större företagelsram. Därvid ansluter sig utredningen tiU den beslut uttaladeåsikten, att aktiebolaget är en från många synpunkter lämplig företagsform.Det understryks emeUertid att enbart företagets storlek inte är avgörande vidbedömningen av den lämpliga branschstrukturen. Hänsyn måste enligt utredningentas till bl. a. transportuppgifternas art. Vidare erinras om den samverkan somsker inom ramen för bl. a. lastbilscentralernas verksamhet och som verkar irationaliserande riktning. Ienlighet med det anförda finner utredningen, att den nuvarandebestämmelsen i YTF som medger att åkerirörelse får drivas av juridisk personendast om särskUda skäl föreligger utgör en hämmande faktor när det gällerbranschstrukturens utveckling. Utredningen föreslår därför att kravet på särskUdaskäl för trafiktillstånd till juridisk person slopas. Närdet giiller tillståndsprövningen har utredningen funnit det motiverat attöverväga om behovsprövningen har någon egentlig funktion att fyUa. Utredningenframhåller att det ursprungliga syftet med behovsprövningen har varit atthindra en "skadlig konkurrens". Därmed torde, enligt utredningen, haavsetts bl. a. att motverka negativa effekter på.andra trafUcmedel ochvägtransportsektorns expansion. Erfarenhetema visar enligt utredningen att behovsprövningenhärvidlag är ett bristfälligt styrmedel. Bestämmelsernaom behovsprövning hänger intunt samman med bestämmelserna i omlokalområden. Behovsprövning i fråga om last- bilstrafUchar enligt utredningen skett helt med hänsynstagande tUl redanförefintliga lastbilar inom lokalområdet. Bestämmelser om behovsprövning ochlokalområden ger i och för sig vissa möjligheter till avgränsning av lastbUstrafikenoch därmed tiU en prövning av viss trafiks lämplighet i skilda avseenden.Eftersom lokalområdena i allmänhet är knutna till länen kan man emeUertid medhjälp av dessa bestämmelser främst påverka endast den lokala trafUcen.Utredningen anför vidare att i den mån trafUc tUlåts utanför det egna lokalområdetär begränsningarna inte avvägda så som behövs för mera övergripandebedömningar. Utredningendiskuterar också vUka andra medel samhället kan använda sig av för atttillvarata intresset av att trafiken drivs under former som är godtagbara medhänsyn tUl trafiksäkerhet, arbetarskydd etc. Utredningen anför därvid attbestämmelserna i om personlig och ekonomisk lämplighetsprövning syftartill att förhindra etablering av företag där den ansvarige saknar personligaoch ekonomiska förutsättningar att bedriva en företags- och samhällsekonomisktsund verksamhet. En effektiv och eventueUt utbyggd personUg lämplighetsprövningi förening med en förbättrad övervakning av den yrkesmässiga trafiken bl. a.genom ett centralt databaserat yrkestrafikregister är enligt utredningen, imotsats tUl bestämmelser om behovsprövning, fullgoda medel att inom yrkestrafiklagstiftningensram skydda de intressen som har nämnts. Utredningenkonstaterar vidare att bestämmelser om behovsprövning är av ringa värde frånsamhällets synpunkt. För de redan etablerade trafUcutövarna kan de vara ettmedel att skydda sig från konkurrens, vilket också torde innebära attrationaliseringsintresset hämmas avsevärt. Att behålla behovsprövningen avhänsyn tUl redan etablerade trafikutövare strider emellertid enligt utredningendels mot de tankar som ligger bakom lagstiftningen mot konkurrensbegränsning,dels mot de trafikpolitiska målsättningar som tar sikte på marknadsmässig rörelsefrihet. Utredningens övervägandenmynnar ut i att behovsprövningen i fråga om den yrkesmässiga lastbUstrafikenbör slopas. Detsamma gäller i fråga om prövningen av trafikens lämplighet, somi sak torde vara detsamma som behovsprövning. Såsom nämnts hänger bestämmelsemaom behovsprövning intimt samman med bestämmelsema om lokalområde och stations-ort.Utredningen anser att lokalområdesbestämmelsema medför negativa konsekvenserför såväl trafikutövama själva som deras kunder. Som exempel anger utredningenbl. a. att de inskränker möjlighetema för trafikutövama att ta returfrakter tUlandra platser än sådana som är belägna inom det egna lokalområdet. Med hänsyn härtUIanser utredningen att lokalområdesbestämmelsema bör slopas. Prop.1977/78:137 37 områdenafinns enligt utredningen inte heUer behov av särskild stationsort för fordonsom används i beställningstrafik för godsbefordran. Utredningentar vidare upp frågan om slopandet av kapacitets-begränsning i tillstånd och remissförfarandeti anledning av ansökningar om tillstånd tUl lastbilstrafUc. Utredningen konstateraratt såväl uppgiftema i ansökan och traflktUlstånd om for-donslyp, antal fordonoch maximUast, som remissförfarandet, har sin grund i den behovs- ochlämplighetsprövning av den tUltänkta trafiken som f. n. skall ske enligt YTF. Ioch med att behovs- och lämplighetsprövningen av trafiken bortfaller saknasenligt utredningen anledning att för detla syfte behålla det nuvarande,komplicerade regelsystemet. Utredningen anser därför attkapacitetsbegränsningen i tUlstånden kan slopas. Vidare kommer utredningen framtill att remissförfarandet kan inskränkas tUl enbart ett hörande av vederbörandepolismyndighet. Dennas yttrande anser utredningen vara nödvändigt förprövningen av sökandens personliga lämplighet. Utredningenanser emellertid att skyldighet att anmäla fordon till yrkestrafikregistretalltjämt bör föreligga. EnUgt utredningen finns det påtagliga fördelar med ensådan lösning. Genom anknytningen till fordonsuppgifterna i bilregistret gerdetta system även möjlighet att utnyttja uppgifterna om den lastkapacitet som tillståndshavarenanvänder i rörelsen. Härigenom fås tillräcklig information för att skyldighetatt undergå fömyad ekonomisk lämplighetsprövning skall kunna övervakas. Utredningen behandlaringående den personliga lämplighetsprövningen. När det gäller den ekonomiskalämplighetsprövningen bedömer utredningen det införda utvidgadeprövningsförfarandet som ett betydelsefullt led i strävandena att hindra etableringav sådana företag som saknar förutsättningar att driva en sund ekonomiskverksamhet. Genom att tillträde tiU branschen ges endast dem som uppfyllerförutsättningarna för drivande av en verksamhet under sundakonkurrensbetingelser finns goda möjligheter att tillgodose samhällets krav på trafUcsäkerhet,arbetarskydd och fuU-görandet av de olUca förpliktelser som åligger den enskUde.Prövningen av sökandens lämplighet bör därför även fortsättningsvis ske efterde riktUnjer som har angetts i prop. 1972: 81. Utredningen tar emeUertidupp några frågor rörande utformningen av den gällande ordningen och redovisarvissa förslag som syftar tUl en effektivisering av den ekonomiskalämplighetsprövningen. Bestämmelserna ikungörelsen om ekonomisk lämplighetsprövning är utformade så att ekonomiskutredning krävs även i de fall då ansökan om tUlstånd avser utökning av enredan etablerad rörelse. I betänkandet ifrågasätts emeUertid nödvändigheten avatt kräva förnyad utredning och prövning vid varje utökning av rörelsen medhänvisning till 1977/78:137 38 attett sådant krav är förknippat med vissa olägenheter. Det innebär för denenskilde inte obetydliga kostnader och en fördröjning av ärendets handläggningoch för tillståndsmyndigheterna en ökad arbetsbelastning. Värdet av en fömyad prövnmgi anledning av lastökningar torde enligt utredningen i de flesta fall saknastörre värde med hänsyn tiU att det är fråga om mindre ökningar av den redan befintiigakapaciteten. Ivissa fall är det emellertid befogat att kräva ekonomisk utredning även vidutökning av rörelsen. Som exempel anges det fall där en trafikutövare, som medstöd av beställningstrafUctUlstånd bedriver dislributionstrafik med en lättlastbil, övergår tUl att bedriva långväga transport med betydligt tyngrefordon. blir det nödvändigt att söka avgränsa de fall i vilka ekonomiskutredning skall krävas vid utökning av rörelse. En sådan avgränsning måstenödvändigtvis göras, schablonmässigt. Ekonomisk utredning skulle som regelbehöva krävas endast i sådana fall där utökningen innebär att den totala lastkapacitetenökar med . Utredningen framhåller emellertid att en så generell avgränsninginte ger ett helt tiUfredsstäUande resultat i alla lägen. Utredningenföreslår vissa ändringar av innehållet i den blankett som f. n. används för denekonomiska utredningen. a. bör den kompletteras med underskrift ochförsäkran om 'riktigheten av lämnade uppgifter. Krav på försäkran bör enligtutredningens mening utgöra en avhåUande faktor för den som frestas att lämnaoriktiga uppgifter eller göra orealistiska antaganden för att få utredningenatt framstå som för honom positiv. TUl denna försäkran bör knytas enstraffsanktion. Enligtgällande bestämmelser är endast auktoriserad revisor resp. företagareföreningbehörig att utföra den ekonomiska granskningen. Utredningen har övervägt fråganom en utvidgning av de kategorier som är behöriga och kommer därvid fram tUlatt även de revisorer som representerar gruppen godkända revisorer bör gesbehörighet som granskningsmän. Utredningentar också upp den del av den personliga lämplighetsprövningen som avsererfarenhet och vederhäftighet, dvs. de delar av prövningen som rör sökandensyrkeskunnande och personliga vandel. Utredningendiskuterar frågan om erfarenhetskravets innebörd och redovisar också förslagtill en ändrad inriktning av erfarenhets-prövningen. Den framhåller bl. a. attkravet på erfarenhet torde göra sig gällande med betydligt större tyngd i dagän det gjorde vid tiden för kravets införande. Den moderna transportapparaten,nödvändigheten av en genomtänkt trafikplanering, ett effektivt resursutnyttjandeetc. ställer således helt andra krav på en trafikutövare än vad somgällde vid tiden för YTF:s tUlkomst. Prop.1977/78:137 39 ocksåsäkerhetsaspekten och anför att det är helt naturligt att krav på kunskaper ien rad avseenden ställs på föraren. Med hänvisning till vad som gäller i vissaeuropeiska länder diskuteras om man bör införa någon form av krav på teoretiskakunskaper som en utbyggnad av gällande lämplighetsprövning. Enligt utredningenskulle en sådan utbyggnad vara värdefull. Utredningenanser sig emellertid inte kunna ansluta sig tiU tanken att införa en särskild utbUdningsformför denna kategori. Man bör så långt möjligt undvika att skapa nyautbildningsformer som kan medföra praktiska och ekonomiska problem. En lösningsom kan fogas in i de nuvarande utbUdningsformerna bör därför eftersträvas. Utredningenhar tagit fasta på den yrkesförarutbildning som erbjuds och funnit attdenna ger teoretiska kunskaper i sådana avseenden som är väsentliga även för åfceriföretagarna.Den nuvarande och framtida yrkesförarutbildningen, vilken bedrivs igymnasieskolans och regi, innehåller enligtutredningen alla de moment som är viktiga i sammanhanget. Utbildningen syftar tiUatt ge eleverna , dvs. körkort som berättigar dem att framföratyngre lastfordon i yrkesmässig trafik. Kursplanerna upptar förutom ren körundervisningoch undervisning om fordons funktion och skötsel även undervisning i ämnensom tar sikte på elevens verksamhet inom yrkestrafiken. Som exempel på sådanaämnesområden som anges i läroplanen nänmer utredningen författningskunskap,däri inbegripet yrkestrafikbestämmelscr och bestämmelser om arbetstid ochvilotid, arbetsmarknadsfrågor, arbetarskyddsfrågor samt företagspolitiska ochekonomiska frågor. Vidare omfattar undervisningen frågor omtransportkostnader, kalkylering, taxesättning, godshantering ochtransportplanering. Utredningen konstaterar att det finns enutbildningsform som täcker de ämnesområden som får anses viktigast. Utredningenkommer fram till att en utbyggnad av lämplighetsprövningen så att man avsökanden kräver att han innehar körkort lägst klass xBCxE torde leda till enhöjd kunskapsnivå hos åkeriföretagarna både i fråga om teoretiska insikter ochnär det gäller den praktiska delen av transportverksamheten. Kan sökande sominte har sådant körkort visa att han ändå har ett motsvarande yrkeskunnande börenligt utredningen undanlag från själva körkortskravet kunna medges. Utredningenhar också behandlat den del av prövningen som gäller sökandens vederhäftighet,dvs. den personliga vande 1 n och har därvid redovisat den praxis som harutvecklat sig i fråga om bedömningsgmndema. a. att den ordnuig som genom praxis har utbildats i fråga om vandelsprövningeni stort sett bör gälla även fortsättningsvis. Prövningen bör emellertid få endelvis annan tyngdpunkt 1977/78:137 40 medstarkare betoning av säkerhetsaspekterna. Utredningenanför att bakom vederhäftighetsprövningen självfallet ligger tanken att man medutgångspunkt i sökandens tidigare verksamhet och vandel skall kunna göra enbedömning rörande hans för-utsättnmgar att driva den yrkesmässiga trafUcen pålämpligt sätt. I fråga om säkerhetsaspekten betyder detta att en person somtidigare har visat sig ha bristande respekt för sådana säkerhetsinriktaderegler som avser hastighet, vägars och fordons belastning, fordons beskaffenhetoch utrustning, arbets- och vilotidsbestämmelser kan utgöra en betydandesäkerhetsrisk. Detta gäller särskUt som åsidosättande av sådana bestämmelservid trafikutövningen ofta är förenat med en ekonomisk fördel. Utredningenanför att de exempel på överträdelser som utredningen har nämnt bör beaktas ifrämsta rummet. Det skulle underlätta en enhetlig rättstillämpning och understrykavUcten av prövningen, om grunden för denna närmare anges i författningstextenpå motsvarande sätt som har skett i fråga om återkaUelsegmndema i 19 § YTF.Preciseringen skulle kunna utformas så att vid prövningen av sökandensvederhäftighet särskilt skaU beaktas om han har gjort sig skyldig tUl upprepadeeller allvarligare överträdelser av bestämmelser om förares arbetstid och vUotid,fordons eller vägars belastning, fordons hastighet eller andra frånsäkerhetssynpunkt väsentliga bestämmelser, om han har fällts till ansvar förolaga yrkesmässig trafik eller om han i övrigt har brastlt i allmän laglydnad isådan utsträckning att han kan antas vara olämplig som trafikutövare. Ettslopande av kravet att särskUda skäl skall föreligga för alt juridiskapersoner skall kunna meddelas trafiktiUstånd kräver enligt utredningen en särskildinriktning av lämplighetsprövningen i fråga om juridiska personer. Lämplighetsprövningensåvitt avser erfarenhet, vandel, yrkeskunnande etc. bör få en sådan utformning atlman därigenom når den person i företaget som har det närmaste ansvaret förtrafikutövningen. Man måste således slå fast på vem lämplighetskraven skall stäUas. Utredningendiskuterar ingående frågan om lämplighetsprövningens inriktning i fråga om olfeatyper av juridiska personer. Ifråga om aktiebolag är bolagels ledningsorgan verkställande direktören ochstyrelsen sistahandsansvarigt bl. a. då det gäller att driva företaget så inte kommer i konflikt med olika bestämmelser exempelvis i YTF. Det synesdärför naturligt att lämplighetsprövningen inriktas på bolagets lednmgsorgan,i första hand verkställande direktören där sådan finns och i annat fallstyrelseledamot med motsvarande ansvar, fall bolag med verkställande direktör söker trafiktUlstånd bör somhuvudregel gälla att lämplighetsprövningen skall avse denne. Prövningen börmotsvara den som sker i fråga om den som söker tUl- 1977/78:137 41 ståndi eget namn och alltså i första hand gå ut på att utröna huruvida han medhänsyn tUl vandel och personliga förhållanden i övrigt kan anses lämplig att haansvaret för atl rörelsen bedrivs på ett riktigt sätt. Prövning avverkställande direktörens ekonomiska förhåUanden bör, med hänsyn tiU de kravpå minsta aktiekapital som stäUs upp i aktiebolagslagstiftningen, i allmänhetinte vara nödvändig. Om särskUda skäl föranleder det bör emeUertid tiUståndsmyndighetenha rätt att pröva även vederbörandes ekonomiska förhållanden. Sådana särskUdaskäl kan vara att tUlståndsmyndigheten har vetskap om att verkställandedirektören i bolaget har drivit rörelse som har gått i konkurs elleratt han häftar i skuld för skatter eller allmänna avgifter. Ä andra sidan börden på vilken lämplighetsprövningen inriktas ha möjlighet att lämna deninformation om sin person och sina ekonomiska förhåUanden som han finnerlämpligt, vUket kan vara i hans intresse om bolagets ställning är mindre stark. Frånhuvudregeln måste man enligt utredningen emellertid göra undantag. Syftet medprövningen bör vara att man får grund för antagandet att den person som hardet närmaste ansvaret för trafikens bedrivande och som har den verkligakontrollen över verksamlieten är lämplig att ta detta ansvar. I stora företagkan verkstäUande direktören ha begränsade föratsättaingar att utöva kontrollöver hur transportverksamheten bedrivs. Det bör i sådana fall vara möjligt förbolaget att i ansökan ange den person i företaget som har utsetts att ha detnärmaste ansvaret för transportverksamheten. Lämplighetsprövningen skall dåavse denne.