prop · G103156 · 1977-12-31 00:00:00 — 3. för sökanden tidigare utfärdatpass efter intagningen eUer inskrivningen har återkaUats på grand avframställning enligt 22 § andra stycket. 19 §I faU som avses i 17 § skaU passtiUstånd vägras, om det skäUgen kan antagas att den dömde skuUe ägna sig åt brottsUg verksamhet i samband med en utlandsresa, att han genom att resa utomlands skuUe söka undandra sig fortsatt verksläUighet av den ådömda påföljden eUer att resan annars skulle motverka hans anpassning i samhället. Frågaom passtillstånd enUgt första stycket prövas om sökanden är intagen ikriminalvårdsanstalt av styresmannen för anstalten och i annat 1977/78:156 18o fallav den skyddskonsulent som har överinseende över övervakningen. Styresmannen eUerskyddskonsulenten får hänskjuta frågan tiU hänskjutande skaU aUtid ske, om styresmannen eUer skyddskonsulentenfinner att tiUstånd ej bör meddelas. 20 §I faU som avses i 18 § skall passtiUstånd vägras, om det med hänsyn till ändamålet med vården är olämpligt att patienten innehar pass. Frågaoni passtiUstånd enligt första stycket prövas av överläkaren vid sjukhuset, omej annat följer av tredje stycket. för psykiskt utveckUngsstörda prövar fråga om passtiUstånd,om överläkaren hänskjuter frågan till nämnden eller frågan gäUer patient somavses i 18 § 2. 21 § I passtUlslånd kanföreskrivas att pass får utfärdas endast med begränsad gUtighet. I tillståndsom meddelas av styresman eller skyddskonsulent får dock sådan föreskriftmeddelas endast om den överensstämmer med vad sökanden har begärt. 22 § Undergår passinnehavarekriminalvård som anges i 17 §, kan övervakningsnämnden besluta alt framstäUningskall göras hos passmyndigheten om att passet skaU återkallas. Bestämmelsernai 19 § första stycket har därvid motsvarande tillämpning. Undergårpassinnehavare sjukvård som anges i 18 §, kan läkare eller nämnd, som skuUe haprövat fråga om passtillstånd för honom, besluta att framställning skall görashos passmyndigheten om alt passet skaU återkaUas. Bestämmelsen i 20 § förstastycket har därvid motsvarande tiUämpning. 23 § I framställning enligt 22 §får begäras att passet skall återkallas endast provisoriskt eUerden som anges i framställningen. I stället för återkallelse fårbegäras åtgärd som avses i 12 § andra stycket. 24 § Får passmyndighet kännedom omatt pass har utfärdats i strid mot bestämmelsema om passtiUstånd, skaUpassmyndigheten göra anmälan tUl myndighet som avses i 22 §, ompassinnehavaren alltjämt undergår kriminalvård eller sjukvård som där anges. Talanmot beslut i passärende m. m. 25 §Talan får ej föras mot passmyndighets beslut att förelägga vite enUgt 16 §. Motannat beslut enligt denna lag av passmyndighet inom riket än som avses i förstastycket förs talan hos genom besvär. Talanmot beslut enligt denna lag av länsstyrelse eUer av passmyndighet utom riket iannat faU än som avses i första stycket förs hos regeringen genom besvär.Grundas länsstyrelses beslut på att passtiUstånd har vägrats eller på att framstäUningenligt 22 eller 23 § har gjorts hos passmyndigheten, får talan dock ej förasmot beslutet. 26 §Mot beslut av övervakningsnämnd enligt denna lag förs talan genom besvär hos den centrala nämnd inom kriminalvården, hos vilken 1977/78:156 181 klagandenskulle ha kunnat påkaUa prövning av beslut som avses i 37 kap. 7 eller 9 § ,eUer den hovrätt, hos vilken han skuUe ha kunnat anföra besvär över beslut somavses i 37 kap. 8 § samma balk. Motöverläkares beslut om anmälan enUgt 18 § 1 får talan ej föras. Talan mot annatbeslut enUgt denna lag av överläkare förs genom besvär hos utskrivningsnämnden utveckUngsstörda. Mot sådan nämnds beslutvarigenom nämnden har prövat besvär över överläkares beslut får talan ej föras.Talan mot annat beslut av utskrivningsnämnd eUer enligt denna lag förs hos psykiatriska nämnden genom besvär. 27 § Mot beslut enUgt denna lag avcentral nämnd inom kriminalvården, hovrätt eller psykiatriska nämnden fårtalan ej föras, 28 § Beslut som enUgt denna lagmeddelas av passmyndighet eller länsstyrelse länder tillefterrättelse. 29 § Regeringen eller chefen förutrikesdepartementet får tiU förmån för passökande eUer passinnehavare medgeavvikelse från denna lag när det påkaUas av särskilda förhåUanden. 30 § Är riket i krig eUerkrigsfara eUer råder sådana utomordentUga förhåUanden som är föranledda av krigeUer av krigsfara vari riket har befunnit sig, får regeringen genom förordningmeddela föreskrifter om pass, som begränsar rätten tiU pass för vämpliktiga ochcivilförsvarspliktiga eller som annars fordras av hänsyn till rikets försvar eUerrikets säkerhet i övrigt. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. När lagen träder i kraft, skaUpasskungörelsen (1940: 471), utrikesförvaltaingens passkungörelse (1940: 548)och kungörelsen (1941: 836) om skyldighet för svensk medborgare att vid utresaur riket innehava giltigt pass upphöra att gäUa. I fråga om ansökan om pass,som har gjorts före ikraftträdandet och som ej har slutUgt prövatsdessförinnan, tiUämpas dock äldre bestämmelser. Bestämmelsemai 5, 1216, 22, 23 och 2530 §§ gäUer även beträffande pass som har utfärdatsföre ikraftträdandet. I fråga om pass som har utfärdats av länsstyrelse skaUdock vad som i 14 § första stycket andra meningen föreskrivs om passmyndighet gäUapoUsstyrelsen i residensort. 13 1977/78.1 saml Nr 156 Frop.1977/78:156 182 Närvarande:f. d. justitierådet Brannberg, regeringsrådet , justitierådet SvenNyman, justitierådet . EnUgtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag tiU passlag. Förslagethar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagetföranleder följande yttranden: Detremitterade lagförslagels allmänna disposition torde böra godtagas i sinahuvuddrag. Vissa jämkningar är dock alt förorda. Beträffande lagförslagetstre första avdelningar, vilka erhåUit rabri-kerna "Inledandebestämmelser", "Passansökan" och "Giltighetstid och gUtighetsområdeför pass", får lagrådet föreslå en omredigering. I en första avdelning, lämpUgenmed rubriken , intas som 1 § förslagets 1 § ochsom 2 § förslagets 2 § första stycket. I 3 § beskrivs passtypema. I paragrafeningår som första och tredje stycken samma stycken i lagförslaget och som andrastycke 7 § första stycket lagförslaget. I 4 § sandas huvudreglema om rätt tillpass på så vis att som första stycke intas 3 § andra stycket lagförslaget ochsom andra stycke 5 § lagförslaget. Reglema om skyldighet att förete pass vidutresa omnumreras tiU 5 § (4 § i lagförslaget). Nästa avdelning med mbriken"Passansökan" föreslås skola oförändrat uppta 6 §. Den därpå följandeavdelningen i lagförslaget utgår. Syftet med stadgandet i 7 § andra stycketlagförslaget får nämUgen anses tiUgodosett med reglema i 3 § tredje stycket ochstycket behövs därför ej. följande avdelningen "Hinder mot bifaU till passansökan m. "föreslår lagrådet också vissa jämkningar av dispositionen. Avdelningen skullemed den föreslagna omdisponeringen av de första avdelningarna inledas med en 7§ motsvarande 8 § i lagförslaget innehåUande reglema om de fem faU dåpassansökan skaU avslås. Därefter följer som 8 § lagförslagets 9 §. För attuppnå parallelUlet med motsvarande regler om återkallelse längre fram i lagenföreslås att reglerna i lagförslagets 10 och 11 §§ delvis byter plats ochsamtidigt undergår viss omredigering. En nu föreslagen 9 § utformas så attpassmyndighet i stället för att avslå passansökan får en generell möjUghet attutfärda pass med be- 1977/78:156 183 I nästa paragraf, 10 §, upptas regler om hur det skall förfaras i defaU då den passökande behöver passtiUstånd för att få pass. 11 § kommer attinnefatta endast den regel som återfums i 11 § andra stycket lagförslaget. Följandeavdelning gäUer "ÅterkaUelse av pass m. m.". Stadgandena i denna bördisponeras på samma sätt som bestämmelsema om utfärdande av pass. I 12 § angesde faU då pass får återkaUas av passmyndighet (12 § första och tredje styckenai lagförslaget). I 13 § beskrivs liksom i 13 § lagförslaget möjligheten attåterkalla pass provisoriskt och de rättsverkningar som är knutaa tUl dyUktbeslut. I den därpå följande 14 § anges möjligheten att i stället för att återkaUapasset begränsa dess giltighet, nu upptagen i 12 § andra stycket lagförslaget.I 15 § samlas de i lagförslaget spridda reglema om hur det skall förfaras dåfråga om återkallelse eller gUtighetsbegränsning av pass uppkommer beträffandeperson vars räll till pass är inskränkt. Härefter bör i 16 § intas regler,motsvarande de i 14 § lagförslaget upptagna, rörande viUcen passmyndighet somäger besluta om återkallelse och giltighetsbegränsning av pass. Verkställighetsreglemabör därpå följa i 17 § (nu i 15 och 16 §§ lagförslaget). Slutiigen erfordras i18 § regler om interimistiska åtgärder, kallade omhändertagande, som kanerfordras i passärende i avbidan på slutiigt beslut i återkaUelse- eUerbegränsningsfråga. Denhärpå följande avdelningen "PasstiUstånd m, m." som i lagförslagetomfattar 1724 §§ skuUe enligt lagrådets förslag omnumreras och innesluta 1926§§. I avdehiingen "Talan mot beslut i passärende m. blir detmotsvarande förskjutamg i paragrafnumreringen §§ i lagförslaget till2730 §§ enUgt lagrådets disposition. Under"Särskilda bestämmelser" föreslår lagrådet att en ny 31 § inskjutstill viUcen reglema om chefens för befogen-beterbeträffande utfärdande och återkaUande av pass hänförs. De i lagförslaget som29 och 30 §§ upptagna stadgandena blir därefter 32 och 33 §§. Idet aktaeUa lagstiftaingsärendet rörande pass slår mot varandra ganskaoförmedlat två skilda synsätt. Passetär traditioneUt ett medel med vars tiUhjälp statsmakten utövar sin överhöghetöver medborgare och håUer dem under kontroll. Denna funktion har passettidigare haft även då det gällt att övervaka medborgarnas rörelser inomlandet. Passet är det intemationeUt överallt erkända dokument som statemabrakar för att håUa resandeströmmen mellan ländema under uppsUrt. Utifråndetta betraktelsesätt uppfattas möjUgheten att förflytta sig meUan länderna somen särskild förmån. Även möjligheten att lämna det egna landet uppfattas då somett privilegium, vilket medborgaren blott under specieUa omständigheter 1977/78:156 I84 Detta synsätt är helt dommerande i många länder. Häremotstår uppfattningen att det är en den enskilde tilUiommande medborgerUgrättighet att när som helst få lämna det egna landet. Denna uppfattamg har nuför del lagts fast regeringsform (RF). EnUgt 2 kap. 8 § RFgäller att varje medborgare är tiUförsäkrad rätten att länrna rUiet. Sverigehar också ratificerat fjärde tUläggsprotokoUet tiUEuropeiska konventionen angående skydd för de mänskUga rättighetemaoch de grundläggande frihetema. EnUgt art. 2 nämnda protokoU äger envar rättatt länma vilket land som helst inbegripet sitt eget. Undantag från den angivnagrandprincipen skaU enligt 2 kap. 12 § RF göras genom lag. Lagstiflaren hardärvid att iaktta de inskränkande regler som finns i bl.a. 2 kap. 12 § RF omatt begränsning i rätten får göras endast för ändamål som är godtagbart urdemokratisk synpunkt och icke gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn tUldetta ändamål. Rättenatt fritt lämna rUcet infördes i regeringsformen bland de grundläggande fri-och rättighetema på grandval av ett av grundlagberedningen utarbetat förslag.Beredningen anförde därvidlag (SOU 1972: 15 s, 155) att den velat i grandlagenupptaga vissa av de grandsatser som av ålder ansetts särskUt betydelsefuUa förmedborgamas möjUghet att verka politiskt. Bland dessa gnmdsatser intar den personUgarörelsefriheten en central position. Rätten att röra sig fritt inom riket haransetts utgöra ett nödvändigt moment i denna rörelsefrihet. Givetvis börsamhället också avstå från att hindra medborgarna från att lämna rUcet, tiUäggerberedningen i detta sammanhang (s. 158) och finner denna princip böra införas igmndlagen. Utredningen påpekar vidare att passtvånget är en begränsning isvenska medborgares rätt att lämna riket, varför det måste regleras i lag. Imotiven tiU den nya regeringsformen anför departementschefen på denna punkt (prop.1973: 90 s. 243) följande: Beredningensurval av de fri- och rättigheter som i gmndlagen skall omgärdas med särskUtskydd har i huvudsak lämnats utan erinran av remissinstansema. Detsamma gäUer ifråga om beredningens beskrivningar av dessa fri- och rättigheter. Jagär av den uppfattaingen att en gmndlagsreglering av här avsett slag bör inrUctasig på de fri- och rättigheter som har ett särskUt samband med den politiskademokratin och därför kan sägas utgöra en del av de poUtiska "spehreglema".EnUgt min menmg har berednmgen i sitt förslag tagit med de fri- och rättighetersom det från denna utgångspunkt finns särskild anlednmg att ange i grundlag. Ävdet anförda framgår alt rätlen att lämna rUcet avsetts skola vara ett av demoment som bildar basen för den poUtiska demokratin. Ätt räiten att lämna rUcettiUerkännes en sådan roU ter sig ganska naturUgt mot bakgrand av attförekomsten eller frånvaron av denna rätt ofta 1977/78:156 185 kanbrukas som ett kriterium för om ett land följer vad departementschefen kallarde politiska spelreglerna i en demokrati eller ej. Rätten att inneha pass harsålunda, i och med att den nya regeringsformen vid ingången av 1975 trätt i kraft,erkänts i grandlagen som en bland åtskilliga andra faktorer vUka tillsammansutgör granden för vår statsordning. Delremitterade förslaget bär i flera avseenden prägel av brytningen mellan de bådaförut redovisade uppfattaingarna. De äldre passförfatl-ningama, som utgjort denpraktiska gmndvalen för lagstiftningsarbetet, har tilUcommit utifrån den förståtergivna uppfattamgen. Från denna utgångspunkt men också av hänsyn till denpraktiska verkligheten i internationella sammanhang har i lagförslaget dengrundsatsen fortsatt upprätthåUils att rätten att lämna riket icke skall varahelt fri utan göras beroende av innehav och företeende av pass. Den numeragrandlags-fästa åskådningen att rätten att lämna landet är en medborgerligfrihet tillgodoses genom alt det slås fast att varje medborgare har enprincipiell rätt att få pass och genom att man rent praktiskt söker underlättapassutfärdandet. Den begränsning i det fria utresandet, som passtvånget formeUtutgör, avses därför icke skola komma att kännas praktiskt besvärande. Ickeminst beroende på alt den nu föreslagna lagstiftamgen innebär den formellaövergången till ett prmcipieUt nytt system bUr lagrådets granskningsuppgifterviktiga. I första hand har lagrådet att tillse att den lösning som lagfästsicke slår i oöverensslämmelse med grundlagen. Det kan vara på sin plats attnämna att vid den senaste revisionen av regeringsformens rättighelskapileldepartementschefen framhöU lämpligheten av att rältighetsbegränsande lagstiftauiggranskades av lagrådet. Motiveringen var bl. a. att en sådan gransknmg är ägnadalt ytterligare minska farhågoma för att lagbeslut skall komma attunderkännas i rättstUlämpningen (prop. 1975/76: 269 s. 95). EnUgtvårt konstitationeUa system ankommer det på lagrådet att i ett lagstiftaingsärendeav förevarande slag granska huruvida de lagregler som skaU begränsa den gmndlagsskyddaderättigheten att lämna rUcel icke går utöver den ram för begränsningar somgrundlagen uppdrar, I detla fall uppställs i 2 kap. 12 § RF krav på alt debegränsningar som göres i rätten att få lämna riket sker för att tiUgodoseändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhäUe och alt varje begränsningicke går utöver vad som är nödvändigt med hänsyn tiU det ändamål som föranlettbegränsningen. Vissaändamål för viUcas tillgodoseende inskränkningar i rätten att lämna riket kan ifrågakommahar förtecknats i nyssnämnda art. 2 p. 4 i fjärde tiUäggsprotokoUet tiUEuroparådets rättighetskonvention. Där talas om hänsynen till statens säkerhetoch den aUmänna säkerheten, upprätthållandet av den allmänna ordningen ochförhindrandet av brott 1977/78:156 186 samtskyddande av hälsa eller moral eUer av annans fri- och rättigheter. Dessaändamål torde vara sådana att de också enUgt 2 kap. 12 § RF är demokratisktgodtagbara, då det gäller att begränsa rätten att lämna landet. De ändamål viUcadet remitterade lagförslagets regler om passhinder och om återkallelsegmnderavser att tillgodose torde i och för sig vara godtagbara ur demokratisksynpunkt. bUr närmast om inskränkningarna enUgt lagförslagetgår längre än nödvändigt och därmed blir grundlagsstridiga, EnUgtlagförslaget är två personkategorier föremål för särbehandUng i passhänseende,nämligen huvuddelen av dem som undergår kriminalvård i olUca former samtmentalsjuka och utveckUngsstörda. För den senare kategorien har rätten attlämna riket inskränkts av hänsyn till vården av dem. Frågan är om föreslagnabegränsningar i deras rätt att lämna riket går utöver vad som är nödvändigt avhänsyn tiU denna vård. I det remitterade förslaget bestäms den ifrågavarandekategorien mentalsjuka alt omfatta dem som är intagna på sjukhus enligt lagenom beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) och dem som är påförsök utskrivna från sådant sjukhus. Denna kategori omfattar sjuka avvarierande art. Den täcker en vid skala av sjuka från de gravt sjuka patientersom hålls permanent isolerade från omvärlden tUl personer som efler ett akutsjukdomstillfälle varit någon dag intagna på sjukhus och som därefter försöksutskrivitsoch som för ett Uv vilket icke avviker från övriga medborgares. Vissa av depatienter som tiUhör kategorien mentalsjuka saknar aU insUct om sin situation.Det är natar-llgt att läkarens bedömning av vårdsituationen då fårutslagsgivande betydelse vid avgörande av frågan om dessa patienter skall fålämna riket. Beträffande många andra patienter som ehuru ännu blott försöksutskrivnafrån sjukhuset lever samma Uv som sin omgivning ter det sig omotiverat att låtaderas rätt att lämna riket vara beroende av vederbörande överläkaresbedömning. Detremitterade lagförslaget bygger i denna del på ett allvarUgt felslut. Man harnämligen utgått från att, efiersom överläkaren beträffande en på försökutskriven patient har rätt att när som helst besluta om patientens återintagningpå sjukhus och kan få ett sådant beslut verkställt med exekutivt våld, denförsöksutskrivne redan är underkastad sådan begränsning i sin rörelsefrihet attett förbud att lämna rUcet icke innebär något ytterligare tvångsmomenl:eftersom patienten kan tvingas tillbaka till sjukhuset, bör han också kunna kvarhållasi rUcet. I detta resonemang har man helt förbisett alt friheten alt lämna riketär en självständig medborgerlig rätt. Varje svensk medborgare har ett rättsUgtskyddat anspråk på att kunna när som helst undandra sig landets rättsordning iväsentliga delar genom att lämna landet, bortsett från de fall då landet hareller kan antas fä ett straffrättsUgt molkrav. Den omständigheten attpersonen, om han stannar i landet, då bUr nödsakad att 1977/78:156 187 underkastasig landets regler i olika avseenden, exempelvis beträffande psykiatrisk vård,medför inte att han får berövas möjligheten att undandra sig dessa reglergenom att länma landet. Rätten att lämna landet har gjorts till en medborgerligfrihet just därför att var och en skall kunna undandraga sig ett landsrättsordning som han ogillar genom att bege sig till ett annat land varsregelsystem han föredrar. Den som Uder av en psykisk sjukdom eller abnormitetsom kan utlösa tvångsåtgärder mot honom enligt svensk lag bör inte för denskull vara sämre ställd än andra medborgare vad beträffar rätlen att lämnalandet. Han måste vara bevarad vid sin grundlagsfästa rätt att lämna landet ochdärmed undandra sig den vårdordning som gäUer i , likaväl som den somogillar det svenska skattesystemet äger undandra sig detta genom att länmalandet. Underhänvisning lill det anförda finner jag att reglema om passtillstånd och omvårdmyndighets befogenhet att göra framställning om återkallelse ochgiltighetsbegränsning av pass iimebär en mera långtgående inskränkning i de nuifrågavarande sjukas rätt att lämna riket än som är nödvändig med hänsyn tillvårdintresset. Lagförslaget är i denna del enligt min menmg grandlagsslridigt. Motsvaranderesonemang som här förts beträffande mentalt sjuka är att tiUämpa beträffandelagförslagets regler om de utvecklingsstörda. I den mån dessa icke själva kantaga stälkilng tUl sin vårdsitaation måste familjemedlemmar eUer andra vårdnadshavarefå fritt besluta om denna, inklusive frågan om vården skaU ske i eUerannorstädes, oberoende av vad överläkare och nämnder kan ha för mening. Deterfordras en ingående uttedning för att klarlägga i viUcen utsträckning mentalsjukdom och utveckUngsstöming skall utgöra passhinder och grund för återkallelseeller gUtighetsbegränsning av pass. En sjuk eller utvecklingsstörd bör i ettdemokratiskt samhälle ha rätt att fritt träffa sitt val om han viU vårdas iSverige eUer annorstädes. Staten har icke i och för sig något anspråk på att,oavsett individens vilja och önskningar eUer hans ställföreträdares åsUrt, få tvångsvårdahonom i , Utgångspunktenvid en reglering av passhindred bör värä att vid avgränsningen av depersonkategorier som skall frånkänhas pass och därmed möjUghet att lämna riketi första hand eftersträva att nå överensstämmelse med utlämningsreglema. Om énperson, därest han befann sig utanför riket, skulle kUnna begäras utlämnadeller eljest tvångsvis återföras till enligt gängse foUcrältsligaregler, är rimligt att han också kan hindras lämna . Passhindren bördärför i Sfort sett begränsas att gälla sanmia omständigheter som enligt intemationeUrätt möjliggör tvångsvis utiämning eUer hemsändnmg. Deförslag, vartill de nu redovisade övervägandena ger ahledning, kommer attredovisas i anslutning till berörda paragrafer i lagförslaget. 1977/78:156 188 Ettsärskilt spörsmål utgör instansordnmgen för olika typer av beslut. Även dennafråga är att betrakta ur synpunkten att nekandet av pass utgör intrång i enmedborgerlig rättighet. Härtill blir tillfälle återkomma vid behandling av den avdebiingsom rör fuUföljdsfrågoma. Dei andra stycket av denna paragraf meddelade bestämmelserna om pass som utfärdasav chefen för uttikesdepartemenlet skiljer sig väsentligt från övriga ilagförslaget förekommande regler. Dessa pass får sålunda utfärdas endast dåsärskilda skäl föreUgger och beträffande dem gäller ej de allmänna reglema ombl. a. passansökan, hinder mot bifaU tUl passansökan, återkallelse av pass,passtillstånd och talan mot beslut i passärende. Särslälkiingen markeras ocksåav alt chefen för inte såsom andra utfärdare av passbetecknas som passmyndighet. Enligt lagrådets mening bör bestämmelsema i 2 §andra stycket lämpUgen brytas ut ur lagens första avdelning och tiUsammans medregeln i 14 § andra stycket om återkaUelse av ifrågavarande pass bilda en egenparagraf bland "Särskilda bestämmelser" sist i lagen. Lagrådetföreslår att paragrafen betecknas 31 § och får följande lydelse: "FöreUggermed hänsyn tiU allmän tjänst som passökande iimehar eller eljest särskildaskäl, får pass utfärdas av chefen för . I fråga om sådantpass gäUer ej 4, 616 och 1830 §§. Om återkallelseav pass som avses i första stycket beslutar chefen för uttikesdepartemenlet." Beträffandeöverklagande av chefens för utrikesdepartmentet beslut finns regler i 29 § instmktionen(1976: 958) för , vari hänvisas till 18 § allmännaverksstadgan (1965: 600). 1förevarande paragraf, som enUgt lagrådets förslag skulle bU 7 §, anges i p. 3och i p. 5 som passhinder att sökanden är anhåUen eller häktad eller att han ärgenom lagakraftvunnen dom dömd till frihetsberövande påföljd. Det framgår ickeav remissen om därmed åsyftas endast beslut om anhåUande och häktning sommeddelats i och svensk dom. Uppenbart är att svensk medborgare somhäktats i främmande land eUer där dömts till frihetsstraff icke skaU på dennagrand nekas svenskt pass. Tvärtom kan han vara i stort behov av sådant pass.Punkterna 3 och 5 torde vara avsedda att läsas så att där avses beslut sommeddelats i och dom som skall verkställas i , är aktaeU även vid tiUämpning av andra lagrum i förslaget, t.ex. p. 4 i förevarande paragraf samt 9 § (8 § enUgt 1977/78:156 189