prop · G10372 · 1977-12-31 00:00:00 — 1 och för sig kan övervägas ominte åt oljekrisnämnden på motsvarande sätt också borde anförtros att handläggafrågor om ersäitning vid förfogande enligl den föreslagna förfogandelagen,såvitt de avser råolja och oljeprodukter. Nämnden har dock stannat för att inteföreslå en sådan ordning. De avgörande skälen härför är av övervägande praktisknatur. I en situation då den föreslagna förfogandetagens bestämmelser är ikrafl och det kan komma i fråga att besluta om förfogande över råolja elleroljeprodukter torde anlalet ersätlningsärenden kunna komma att bli synnerligenslort. Likaså torde ärendena såväl kvalitativt som kvantitativt komma alt varaav sinsemellan mycket varierande beskaffenhet. Det lorde också vara svårt attskilja ut grupperav ärenden som skulle lämpa sig fören prövning avoljekrisnämnden. Med tanke på de förhållanden under vilka den föreslagnaförfogandelagen sålunda kan komma att tillämpas finner oljekrisnämnden därförinte anledning att förestå någon särskild ordning för prövningen av dessaersättningsfrågor, AMSpekar på det angelägna i att möjligheterna till och formerna för avsleg frånnormalt gällande bestämmelser om arbetstid, arbetsmiljö, viss förhandlingsrätto. d, under krig, krigsfara och andra av dylikt förorsakade förhållandenklariäggs närmare. Liknande uttalanden görs av SAF. ,GrossisljÖrbund och SHIÖ. Prop.1977/78:72 62 anser att del är en praktisk fördel att behålla hittillsvarandegränsdragning mellan å ena sidan förfogandelagstiftningen och å andra sidanransoneringslagstiftningen och de närslående författningar avseende förfogandesom erfordras för ransonering. Verket har för sin del ingen erinran mol den avuiredningen föreslagna uppdelningen,eftersom det inte heller frånrättssäkerhetssynpunkt synes motiverat all koncentrera alla förfogandebestämmelsertill en författning. LänsstyrelsenI anser all en längre driven koncentration avförfogandelagstiftningen kan få verkningar som är svåra alt överblicka och kandärför- i vart fall tills vidare - inte tillstyrka en sådan lösning med hänsyntill risken för onödiga och godtyckliga ingripanden. i Hallandslän framhåller att det synes principiellt rikligt att dra en grans mellanbestämmelser avsedda för kriser föranledda av krig eller krigsfara och andrafredskriser. Länsslyrelsen i Göieborgsocti län anser att den föreslagna lagstiftningen tar alltför litenhänsyn lill den enskildes rättsliga ställning. anserockså attdet ärönskvärlatt civilförsvarets förfoganderätt försin i den föreslagna förfogandelagen. 4.2Villkor för lagens tillämpning KammarrätienI Göteboig delat utredningens uppfattning att lagen bör träda i kraft ulannågot särskilt förordnande, om kommer i krig. Inte heller utredningensöverväganden och förslag angående krigsfara föranleder någon erinran frånkammarrättens sida. Vad gäller utredningens förslag alt lagen skall fö sällas ilillämpning när det erfordras med hänsyn till försvarsberedskapen noterarkammarrätten all detta står i överensstämmelse med 13 kap. 6 S RF, Iandrastycket nämnda lagmm siadgas emellertid också att i lagen noga skall angesundei vilka förutsättningar bemyndigandet för utnyttias, Uiredningen anger attstadgandet torde bli tillämpligt inte bara när regeringen med hänsyn tillkrigsberedskapen finner det nödvändigl att med stöd av 27 S 2 mom.värnpliktslagen ålägga viss värnpliktig alt fullgöra en eller fleraberedskapsövningar ulan även i fall där försvarsberedskapen kräverianspråktagande av exempelvis mark för brådskande befästningsarbeten eller avbyggnader för tillgodoseende av lokalbehov. Enligt kammarrättens mening är detinte helt tillfredsställande att lagtexten inte anger i vilka situationer lagenskall få sättas i lillämpning. Mot bakgrund av alt i betänkandet lämnats enredogörelse för situationer som faller in under ifrågavarande stadgande och dåen fullständig uppräkning av alla situationer är utomordentligt svår att göra,tillstyrker kammarrätien emellertid ulredningens förslag även i denna del.Kammarrätten pekar i anslutning härtill också på all en belydande garanti molall lagen i onödan sätts i lillämpning tigger i underställningsförfarandet anser att det i det särskilda fallet kan bereda vissa Prop.1977/78:72 63 svårighelerall avgöra om rikel är i krig. Del hade därför i och för sig varil önskvärt meden definition av begreppel krig. När del nu inle har bedömis vara möjligt attvare sig i lag eller moliviexl närmare ange vilka slagshandlingarellerhändelsersom skall anses innebära all krigstillstånd inträder,anser materielverket all en missbedömning i det särskilda fallet måstebehandlas med förståelse för svårighetema. Försvaretsrationaliseringslnstittd betonar att del vid lillämpningen av lagen ärnödvändigt att noggrant överväga vad som skall tas i anspråk med nyttiande-resp, äganderätt så att en begränsning av penningutflödel kan ske vidmobilisering, Riksvärderingsnämndenkonstaterar alt den av utredningen åsyftade bristsituationen som kan föranledaföreskrift om lagens lillämpning har angivits avse "förnödenheter av viktför totalförsvaret". Brist eller fara för brist på förnödenheter av annatslag kan således enligt utredningens förslag inte medföra tillämpning av nämndaparagrafer även om siluaiionen har uppkommit till följd av krig eller av krigsfarasom riket har befunnit sig i. sätter i fråga om denciterade formuleringen ger ett tillfredsställande uttryck för vad som åsyfias,t allmänhet brukar man i ullrycket totalförsvaret inlägga endasl sådanverksamhet, som direkt är inriktad på förhållandena vid krig eller krigsfarasom vårt eget land råkat i. 1 förevarande paragraf åsyftas med uttryckettotalförsvaret emellertid även verksamhet med annan inriktning, varom den s, k,oljekrisen i samband med krigsförhållandena i höslen 1973 ärett exempel. Med hänsyn härtill synes det nämnden lämpligare att deförnödenheter, som bristsituationen skatt avse, beskrivs med formuleringen"förnödenheter av vikl för totalförsvaret eller folkförsörjningen".Denna formulering står i bättre överensslämmelse med motsvarande stadganden i Ioch 2 §S allmänna förfogandelagen, och den har även kommit till användning i 2§ av det förstag till ransoneringslag, som jämte annal framlagts avransoneringslagsutredningen, Kommerskollegiuniframhålleratl frågan om de förutsättningar under vilka bemyndigandet förutnyttjas är av central betydelse, Kollegiel anför att handelskamrama särskillhar fäst uppmärksamheten på förslagel all förordnande om lillämpning av lagenfår ges när regeringen finner del nödvändigt med hänsyn lillförsvarsberedskapen. Flera handelskamrar anser att denna formulering germöjlighel litl en myckel vid tolkning och framhåller alt villkoren förtillämpning av lagen i detta fall bör preciseras närmare, handelskammareanser vidare alt begreppet "förnödenheter av vikt för totalförsvaret"bör närmare utredas. Kollegiet delar handelskamrarnas uppfattning och finnerviss oklarhet råda beträffande tolkningen av uttrycket "nödvändigl medhänsyn lill försvarsberedskapen". Av belänkandel kan inte direkl utläsasom "försvarsberedskapen" endast avser den beredskap somförsvarsmakten svarar för eller om t. ex. den ekonomiska försvarsberedskapeninkluderas. Ett förtydligande i della avseende liksom vad gäller Prop.1977/78:72 64 relationentill moisvarande punki i 13 kap, 6 § RF skulle enligt kollegiets meningbehövas. AMSanför att det åligger AMS att under regeringen handha tillämpningen avtjänstepliktslagen. AMS fömtsätter att tjänstepliktslagen kan sättas itillämpning under samma fömtsättningar som förfogandelagen. Om man med stöd avförfogandelagen kräver att ägare eller innehavare av produktionsmedel,transportmedel eller annan egendom skall utöva viss verksamhet, bör denneockså ha praktiska möjligheter att göra detta genom att ha arbetstagaretillgängliga för verksamheten. Sådana möjligheler kan ges om t.ex,bestämmelsema om arbetsförmedlingstvång, tiänsteförlängning och allmäntjänsteplikt gäller som förfogandelagen,Tillämpningsföml-säitningarna för förfogandelagen och allmännatiänslepliktslagen bör alltså vara desamma. Liknande ultalande gör ÖB. i Jönköpingslän konstaterar alt den av utredningen föreslagna förfogandelagen inte lillfullo ersätter allmänna förfogandelagen, eftersom den inte är avsedd atttillämpas vid s, k, fredskriser. har i och för sig inle något atterinra mot detta men förutsätteratt förhållandel beaktas vid den pågåendeöversynen av den allmänna ransoneringslagen så all förfogandebestämmelser sombehövs vid fredskriser las in i en omarbetad ransoneringslag, Länsslyrelsenulgår också från alt den allmänna förfogandelagen inte upphävs förrän ensålunda omarbetad ransoneringslag kan träda i kraft. 1 fråga omfömtsättningarna föi lagens tillämpning hänvisar länsslyrelsen i län i sitt remissyttrande till en vid yttrandet fogad promemoria som harupprättats inom juridiska enhet, t promemorian konstateras att ilag med bemyndigande som avses i 13 kap, 6 S RF noga skall anges under vilkafömtsättningar bemyndigandet för utnyttjas. Därmed ges en yttersta gräns förlagens lillämpning. Ulredningens förslag innehåller emellertid inle någolangivande av förulsättningama utöver vad som följer av 13 kap, 6 S med undantagför ett fall. Del fall som åsyfias är lillämpningen av lagen vid utomordentligaförhållanden då del som ytterligare förulsällning har uppställts krav på altdet skall råda knapphet eller betydande fara för knapphet inom landet påförnödenheter av vikt för totalförsvaret. Den bristande preciseringen i frågaom vilken egendom som får omhändertas och omfattningen därav innebär enväsentligt minskad rättssäkerhet. 1 promemorian anförs vidare attutredningsförslagets begränsning till regler som har stöd i 13 kap, 6 S RFinnebär att delar av gällande förfogandelagstiftnings tillämpningsområdebortfaller. Behovet av att med stöd av 8 kap. RF inarbeta förfoganderegler fördet bortfallna området borde ha utretts, 1 varje fall saknas tillfredsställandeklarlägganden av denna fråga. De förfoganderegler som kan tänkas inflyta i enny ransoneringslag läcker nämligen inle del bortfall av beslämmelser på dencivila förfoganderättens område som utredningens förslag innebär, LRFanser alt myndigheternas ullämpning av lagen bör ske restriktivt vid Prop.1977/78:72 65 krigsfaraoch sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig ellerkrigsfara och att frågan om tillämpningen av lagen i sådana fall snabbt börunderställas prövning, Riksvärderingsnämndenkonstaterar att i utredningens förslag verkan av utebliven underställningblirden att de meddelade föreskriftema inte gäller, 1 allmänna förfogandelagenbeskrivs verkan av att underställning inte sker elleralt inlegodkänner regeringens förordnande inom viss lid efter underställningen meduttrycket att regeringens förordnande förfaller. Motsvarande formuleringanvänds i allmänna ransoneringslagen och oljekrislagen. Nämnden antar att denav utredningen nu föreslagna bestämmelsen är avsedd att ha samma innebörd ellersåledes att regeringens föreskrifter icke längre skall tillämpas. 1 språkligthänseende synes ulformningen av den föreslagna lagtexten inte vara fulltentydig eftersom den torde kunna ges även den innebörden att giltigheten av regeringensföreskrifter skall upphävas med retroaktiv verkan. Nämnden förordar därför altdet i nu gällande lagstiftning använda uttrycket "förfaller" behållseller all utredningens formulering "gäller icke föreskrifterna"ersätts förslagsvis med orden "gäller föreskriftema icke längre".Liknande synpunkl för överstyrelsen jÖr ekonomiski jörsvar fram, Länsstyrdseni anser alt innebörden av bestämmelsen om underställning är oklar.Osäkerhet kan uppstå om underställning har skett eller inte. En dylik osäkerhetlorde i vissa fall kunna leda till tveksamhet och försämrad handlingskraft. Vadgäller förslaget i fråga om förfarandel vid prövningen av ersättningsärendenkonstaterar att utredningen själv är iveksam titt sill förslag attmyndighets beslul i ell ersättningsärende skall överklagas direkt tillriksvärderingsnämnden och inle som enligt nu gällande regler lill lokalvärderingsnämnd. Hovrätten delar de farhågor som utredningen hyser. Det gårenligl hovrätten inle att bortse från risken att riksvärderingsnämnden i ettkritiskt läge bliröverhopad med ett stort antal besvärsmål. Hovrätten förordardärför den av uiredningen antydda "säkerhetsventilen" alt bemyndigaregeringen att bestämma att lokal värderingsnämnd under vissa förutsättningarskall vara mellaninstans. Kammarrätten i framhåller alt utredningenhar föreslagit att ersättning som inte utgår efter vissl pris skall fastställasav lokal värderingsnämnd. Utredningen har emellertid också föreslagit attfrågan om sådan ersättning efter ansökan av part skall kunna upptas lillprövningomedelbart av riksvärderingsnämnden.om särskilda skäl föreligger.Undantagsregeln ärenligt förslaget avsedd all öppna möjlighet att i 5Riksdagen 1977/78. Prop.1977/78:72 66 frågaav principiell betydelse eller eljest av stor räckvidd komma fram till ettsnabbt avgörande. Motsvarande regel i allmänna förfogandelagen har detinnehållet att frågan om ersättning må endast på båda parternas skriftligabegäran upptagas av riksvärderingsnämnden. Huruvida utredningengenom den ändrade lydel;>en verkligen avser all ändra förulsättningama försådan prövning framgår inle av betänkandet. Enligt kammarrättens meningföreligger betydande risk för att den nya bestämmelsen leder litl enytterligare ökad arbetsbelastning hos riksvärderingsnämnden. Riksvärderingsnämndentorde med den föreslagna lydelsen ha att, beträffande vane begäran omomedelbart upptagande, pröva huruvida frågan är av principiell betydelse ellereljest av stor räckvidd. Försvarets ralionaliseringsinslltut delar utredningensuppfattning att instansordningen bör förenklas. Institutet anser all del intefinns behov av någon säkerhetsventil ulan menar att man vid behov kan förstärkariksvärderingsnämndens resurser. Den förenklade instansordningen kommer enliglinstitutet att kräva alt ersältningstaxor fastställs och regelbundet uppdaterasav riksvärderingsnämnden. Motsatt uppfattning uttalar i Örebrolän som förordar en säkerhetsventil, Riksvärderingsnämndenbiträder utredningens ståndpunkt att nämnden i undantagsfall skatt ha möjlighetatt la upp en ersättningsfråga till omedelbar handläggning med förbigående avlokal värderingsnämnd. Emellertid synes del ur principiell synpunkt vara ägnatatt väcka betänkligheter att sådan handläggning skall kunna ske även om en avparterna inte lämnat medgivande därtill, ja t, o. m, om part motsätter sigförfarandet. Nämnden föreslår att såsom villkor för tillämpning av dennahandläggningsform uppställs, i överensstämmelse med vad som gäller enligtallmänna förfogandelagen, all båda parter begär sådan handläggning. För ensådan bestämmelse talar f ö. även den av uiredningen gjorda jämförelsen medskiljenämndsförfarandet. Härutöver bör, såsom uiredningen föreslagit, gälla attdel ifrågavarande förfarandet för tillämpas endast om riksvärderingsnämndenfinner särskilda skäl föreligga. I fråga om fullföljdssyslemel ullalar nämndenden uppfattningen, alt del i och för sig ter sig obehövligt att ersätlningsärendenskall kunna prövas i tre instanser. Frågan i dessa ärenden är som regel avenkell slag och kan ju endast gälla huruvida den myndighet som bestämtersättningen tillämpat taxan på riktigt sätt. Av motiveringen lill förslagetframgår att utredningen varit tveksam inför den föreslagna lösningen och dettanärmast av prakliska skäl. Utredningen räknar nämligen med att risk kanuppkomma att riksvärderingsnämnden i ett kriliskt läge blir överhopad av ellslorl anlal besvärsmål, var för sig av mindre krävande nalur,delar dessa farhågor. Till belysning av sitt ställningstaganderedovisar nämnden siffror från den senaste beredskapstiden. Under åren1939-1946 avgjorde riksvärderingsnämnden totalt 4 845 ersätlningsärenden,varav enligl allmänna förfogandelagen 502. Siffroma visar attersättningsärenden även med då gällande fullföljdsregler underställdes Prop.1977/78:72 67 riksvärderingsnämndeni inte obetydlig omfattning. Om taxa i ett framtida krisläge skulle komma attfastställas för varor i samma utsträckning som skedde under andra världskrigel(se SFS 1941:931), skulle del bli fråga om ett stort antal varor av myckelvarierande slag. Antalet beslut om ersättningar enligl taxa kunde då väntas blimycket stort och överklagningarna många. All belasta den högstavärderingsmyndigheten med att som andra instans avgöra dessa mål kan befaras ihög grad snedvrida arbetet hos riksvärderingsnämnden, som i ett sådant lägerimligen måste ägna all sin kraft ål ärenden av mera kvalificerad natur. Det måvidare framhållas att ärenden, som på föreslaget sätt fullföljs direkl frånmyndighet till riksvärderingsnämnden, av förklarliga skäl ofta kan vara urformell synpunkt i mindre tillfredsställande skick, vilket ytterligare skullebelasta nämnden i dess arbete. Beaktas bör vidare att vid fastställande aversättning efter taxa svårigheter kan uppkomma närdet gäller att bestämmavarans kvalitet. För avgörande av denna fråga krävs i regel besiktning. Sådankan förekomma i samband med att myndigheten bestämmer ersättningen. Besiktningkan också ganska lätt ordnas genom lokal värderingsnämnds försorg, omegendomens ägare vid missnöje med ersättningen vänder sig dit med klagomål.Riksvärderingsnämnden å andra sidan kommer i ett sådani läge i allmänhet attbefinna sig på så stort avstånd från egendomen att en besiktning, omriksvärderingsnämnden bedömer sådan behövlig, blir svåratt genomföra och i vartfall kan komma till stånd först vid en så sen tidpunkt att det då är svårt attfastställa varans ursprungliga skick. Om lokal värderingsnämnd bibehålls iinstansordningen bevaras också fördelen med den personkännedom och insikt ilokala förhållanden, som är representerad i en sådan nämnd. Av nu anförda skälförordar riksvärderingsnämnden bestämt att lokal värderingsnämnd behålls somandra instans beiräffande beslut om ersättningar efter taxa vidianspråktaganden, som enligt nu gällande ordning sker med stöd avrekvisitionslagen. Med hänsyn till de varierande förhållandena inom övrigadelar av förfogandeområdet synes däremot riksvärderingsnämnden kunna behållassom andra instans vid förfogande i övrigt. Ä andra sidan synes det inle behövaväcka några principiella betänkligheter att införa förbud mol fullföljd avtalan mot lokal värderingsnämnds beslul i dessa ärenden. Som harantytts är här akluella frågor knappast av sådan natur att den enskilde inlerimligen bör få låla sig nöja med lokal värderingsnämnds beslul,framhåller slulligen att, om enskild sakägare menar attden av myndighelen med tillämpning av taxan bestämda ersättningen är obillig,han alltid har möjlighet all direkt hos riksvärderingsnämnden påkalla prövningav ersättningsfrågan, anser attden i 24 S allmänna förfogandelagen intagna bestämmelsen om att faslställdersättning i princip skall utbetalas genast bör överföras lill en ny lag medhänsyn till den enskildes rättssäkerhet. i anser attdel bör övervägas om inte lokal värderingsnämnd kan fungera som beslutsinstansoch att talan mot lokal. Prop.1977/78:72 68 värderingsnämndsbeslut förs hos . Civllbejälhavaren i Nedre civilområdeframhåller att det måsle vara ett krav all den enskilde inle fråntas sinamöjligheter att bevaka och tillvarata sina rättigheter när det gäller frågor omianspråktagande av enskilds egendom och tjänster med stöd av"tvångslagen". Den enskilde skall ha reella möjligheter att anförabesvär över de beslul som berör honom. I förslagen till förfogandelag och förfogandeförordningtalas om besvär dels över förfogandebeslul, dels över beslut som behandlarersättningsfrågan. I förslagel till förordningen föreskrivs att ettförfogandebeslut skatt förses med en besvärshänvisning, om beslutet innehålleruppgifter om ersättning efler vissl pris. Detta kan lydas som alt enbart beslutmed ersäitningsuppgift kan överklagas men detta stämmer inle överens medlagförslaget. Besvärsfrågan bör därför bli föremål för förtydligande. Liknandeerinringar förs fram av JO. Han framhåller således alt av förvaltningslagentorde följa att beslut om förfogande bör innehålla besvärshänvisning, Förattinte något missförstånd skall uppslå kan eventuellt hänvisning ske tillförvaltningslagen, I fråga omersäitningsgrunderna konstaterar liovrän att utredningen skiljer mellansådana fall då ersättning vid förfogande skall utgå enligt fastställd taxa ochfall då visst pris inte har fastställts på förhand. För de senare falleninnehåller utredningens förslag beslämmelser om de gmnder enligt vilka ersättningskall utgå. Förde förstnämnda fallen framgår däremot inte av lagtexten enligtvilka grunder taxan skall fastställas. Med hänsyn till all regeringsformenföreskriver att enskild skall vara tillförsäkrad ersättning enligt grunder sombestäms i lag för det fall att hans egendom tas i anspråk genom expropriationeller annat sådant förfogande, bör enligl hovrättens mening den föreslagnalagen kompletteras på denna punkt. Hovrätten konstaterar vidare all utredningeninle har ansett det vara nödvändigl med en ultrycklig föreskrift alt vidproduktionsålägganden och därmed likställda förfoganden tillämpning av taxeprisalttid skall anses innefatta obillighet, om den som har drabbats av åläggandetinle för ersättning för sina nödvändiga kostnader. Denna uppfattning delas inteav hovrätten. Med hänsyn lill all del här är fråga om regler lill skydd lorenskildas rättssäkerhet bör bestämmelserna ulformas så tydligt och klan sommöjligt. Statens pris- och karteUnämnd anser att en viss omredigering bö;rgöras av de föreslagna ersättningsbestämmelserna. 1 de situationer dåförfogandelagen kan komma att träda i tillämpning torde man böra utgå Mn att enganska omfattande prisreglering redan är eller blir genomförd, främslgenom utfärdande av prisstopp resp, fastställande av högstprisei. Härigenomkommer vad som i gällande lagstiftning betecknas som "taxepris" -avutredningen benämnt "visst pris" -att gälla inom stora områden. Medhänsyn härtill synes det naturligtall vad man kallar normalfallen behandlasförst. Som huvudregel bör enligt pris- och kartellnämnden anges att genomprisreglering gällande pris skall vara normgivande för ersätiningen och sålundaulgöra "taxepris". Beteckningen "taxepris" synes härvid vara alt föredra framför den av utredningen Prop.1977/78:72 69 föreslagnabeteckningen visst pris. Efter huvudregeln bör sedan följa den alternativalösningen av ersättningsfrågan innebärande all riksvärderingsnämnden ellerlokal värderingsnämnd som riksvärderingsnämnden beslämmer i samråd med pris-och karlellnämnden fastställer särskill taxepris. Denna utväg är avsedd altbegagnas i två huvudfall. Det ena fallet blir aktuellt på områden som inleomfaltas av utfärdade prisregleringsbeslämmelser, exempelvis genom allregeringen eller pris- och karlellnämnden har undantagit vissa varor från ettutfärdat allmänt prisstopp. Ätt likställa med sådana icke prisreglerade varorär varor och ijänsler för vilka prisstoppet visseriigen gäller men som av olikaskäl vållar svårigheter för priskontrollen. Det andra fallel gäller sådanaersättningar, där visserligen ett taxepris föreligger i form av pris fastställtav prismyndigheten eller på annal sätt, men där riksvärderingsnämnden ellerlokal värderingsnämnd finner särskilda skäl alt kräva en annan prissättning. Isådant fall bör, där så är möjligt och praktiskl lämpligt, i enlighet medutredningens förslag samråd äga rum mellan värderingsnämnderna och pris- ochkarlellnämnden, AMS förutsätter att ersättning skall kunna utgå för alt täckaanspråk som tredje man kan ha 1, ex, på grund av alt ett förfogandebeslulinnebär att ett avtalat arbete måste avbrytas. Statens vattenfallsverkunderslryker alt ersättningen måste grundas på åleranskaff-ningspriset resp,marknadsvärdet för förfogandet.