prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Säljaren kan sålunda friskriva sig från skyldighet attersätta annat än "utgift" som köparen har ådragit sig. Inte hellerrätten till ersäUning för utgift är för alla fall obetingad. Utredaren bör bl,a,överväga om inte konsumenten, sedan han har hävt köpet och gjort läckningsköptill högre pris, i princip bör, oavsett friskrivning från säljarens sida, varaberättigad lill ersättning för prisskillnad DélIIJu:17 Skr 1977/78:103 90 mellande båda köpen, dvs, för vad som enligt köplagsutredningens förslag betecknassom direkt förlust. Själva befogenheten all häva köpet kan nämligen vara ettotillräckligt vapen för atl tvinga fram en riktig prestation, särskilt i tiderdå prisökningar förekommer som gör del omöjligt för konsumenten att efterhävning köpa motsvarande vara lill samma pris som ursprungligen hade avtalats. Såvälenligt köplagen som enligt konsumeniköplagen (11 §) skall köpare som vill göragällande befogenhet på grund av fel i varan lämna säljaren underrättelse senastett år efter det all köparen har tagit emot varan. Denna tid föreslås avköplagsutredningen föriängd till . Det kan för konsumentköpens delifrågasättas om inte även en tvåårsfrist i vissa fall kan vara för kort närfråga är om dolda fel som inle visar sig förrän efter förhållandevis . 1belysning av den tvingande reglering som utredaren kan komma att föreslåbeträffande skyldighet att avhjälpa fel, rätl för köparen till ersättning isamband därmed och tid inom vilken fel senast skall påtalas bör utredarenöverväga behovet av särskilda regler om garantiutfästelser. Innebörden av engaranti kan ofta vara oklar. Inie sällan bibringas köparen den orikligaföreställningen att han genom "garanti" tillerkänns förmåner som gårutöver hans rättigheter enligt lag. En tanke som bör prövas är alt engarantiutfästelse när inte annat uttryckligen anges i avtalet skall ha deninnebörden att säljaren svarar inte bara för s.k. ursprungliga fel, dvs. felsom omfattas av det legala ansvaret, utan också för andra brister i varansfunktionsduglighet som har uppkommit . Enligt19 § konsumeniköplagen är lagen inte tillämplig på ersättning för föriust somköparen lider genom f)ersonskada eller skada på annan egendom än den såldavaran. Också för framtiden synes lämpligast att frågan om ansvar för s.k.skadebringande egenskaper i sålt gods i huvudsak behandlas inom den allmännaskadeståndsrätien, låt vara att sambandet med köprätten är påtagligt. Jag avseratt föreslå att uppdrag ges åt produktansvars-kommittén (Ju1973:08) att pröva om del är lämpligt all genom lag införa ett allmäntobjektivt produktansvar för tillverkare och andra näringsidkare i fråga omskador som åsamkas enskilda konsumenter. Avsikten är attproduktansvarskommittén skall bedriva sitt arbete inom konsumenlområdet i närasamråd med den utredare ;5om fär i uppdrag att se över konsumentköprätten. Enviktig fråga inom köprätten är när en vara skall anses avlämnad av säljaren.Nära samband härmed har bl.a. spörsmålet om faran för altgodset av våda förstörs eller kommer bort m.m. går över från säljaren tillköparen. Utredaren bör pröva om inte speciella regler i dessa hänseenden behövsvid konsumentköp. Särskilt bör övervägas om inte godset, även när det skallsändas till köparen från en ort lill en annan, skall anses avlämnat förstnärdet har kommit i köparens besittning, med verkan bl,a, alt säljaren framtill dess står faran för godset. Utredaren bör ocksånärmare undersöka i vad mån särskilda regler för konsumentköp erfordrasbeträfTande prisets bestämmande. Jag tänker främst på de fall där priset inteframgår av avtalet. Inte minsl i denna fråga kan det finnas anledning till närasamråd med konsumenttjänstutredningen. De särskildabestämmelserna orn konsumentköp gäller f n. endast vid köp av vara eller vadsom ibland kallas lösöre. Tillämpningsområdet är således snävare än denallmänna köplagens som omfattar även annan lös egendom, exempelvis byggnad påannans mark, värdepapper och rättigheter av olika 91 Kommittéer: Del II Ju:17 slag.Utredaren bör vara oförhindrad atl pröva i vad mån det är lämpligt atl utvidgakonsumentreglernas tillämpningsområde. Konsumenlköpsreglernaär i visst fall tillämpliga även vid köp från annan än näringsidkare, nämligenom köpet förmedlas av näringsidkare. Köparen kan i sådant fall åberopa reglernamot den privatperson som är säljare. Han kan dock inte under åberopande avdessa regler göra gällande några befogenheter mot den förmedlandenäringsidkaren. Den nuvarande ordningen ger ofta köparen ettotillfredsställande skydd. Utredaren bör därför överväga i vad mån det ärrimligt och tekniskt möjligt att införa särskilda lagregler om förmedlarensansvar för säljarens prestation. Somhar framgått av min redogörelse har i regler om konsumenlköptagits in i den allmänna köplagen. Denna lösning kan från systematisk synpunktte sig tilltalande också för svensk del. Den ligger väl i linje med tanken attden tvingande regleringen av konsumentköpen, i de fall en sådan är befogad, sålångt möjligt bör vara identisk med den köprättsliga normalregleringen.Emellertid finns också skäl som talar föratt man behåller ordningen med ensärskild konsumentköplag. Även andra lösningar är tänkbara. För dagen är jaginle beredd alt ta ställning till frågan om vilken lagteknik som är denlämpligaste. Bl.a. bör remissbehandlingen av köplagsutredningens betänkandeavvaktas. Nordiska överiäggningar om det köprättsliga reformarbetet kommerockså att äga rum. Det är min avsikt atl senare återkomma till frågan omsamordningen mellan den allmänna lagstiftningen på köprättens område och denkonsumenträtlsliga. Somdelvis framgår av vad jag redan har anfört bör utredaren samråda med andrautredningar på det konsumentpolitiska området och med uppmärksamhet följarättsutvecklingen i övriga nordiska länder beträffande konsumenlköp. 1utredningsarbetet bör som sakkunniga delta företrädare för konsument-ochnäringsidkarintressen. Dessutom bör utredaren i vanlig ordning erhållaexperthjälp. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag attregeringen bemyndigar chefen för atttillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågor om konsumenlköp, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver atlersättning till utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligl kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrivs, attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. DelII Ju: 18 Skr 1977/78:103 92 18.Tilläggsdirektiv till produktansvarskommittén (Ju 1973:08) Departementschefen,statsrådet , anför. Skadorsom orsakas av industrieUt tillverkade produkter, s.k. produkiska-dor, har påsenare år ägnats stor uppmärksamhet i de flesta industrialiserade länder medmarknadsekonomi. Inte minst har diskussionen gällt skyldigheten att utgeersättning när en va ra orsakar person- eller sakskada. Man talar här omproduktansvar. Det största intresset har knutit sig lill ersättnings-möjligheternavid personskada. Särskildaregler om produktansvar finns inte i , om man undantar vissspeciallagstiftning t.ex. i fråga om atomskador. 1 övrigt fär ansvarsfrågan .avgöras med tillämpning av allmänna s.k. utomobligatoriska eller i vissa fallkontraktsrältsliga skadeståndsregler. Det är inte helt klart vad gällande räuinnebär i fråga om förutsättningarna för skadeståndsansvar vid produktskador.Det är dock sannolikt att sådant ansvar i regel inträder bara om skadan kanåterföras till någon form av oaktsamt beleende hos tillverkaren eller säljaren,låt vara att aktsamhetskravet ställs högt. För den skadelidandekan det vidare vara svårt att bevisa all det föreligger ett orsakssambandmellan hans skada och en oaktsamhet hos tillverkaren eller säljaren. Man måstedärför räkna med att den skadelidande i praktiken saknar möjlighetatt få ersättning under åberopande av gällande skadeståndsregler. Motdenna bakgrund tillsattes en kommitté, produktansvarskom-mittén (Ju1973:08), för alt utredei frågan om ersättning för produktskador. 1 direktivenför kommittén (riksdagsberätlelsen s. 81 fO framhölls all del i vårtland knappast låter sig motivera att generellt särbehandla delta slags skadorgenom att införa speciellt förmånliga ersättningsanordningar vid sidan avexisterande ersättningssystem. När det gäller specifikt fariiga produkterframstod det emellertid enligt föredragande statsrådet från både sociala,psykologiska och samhällsekonomiska synpunkter som angeläget atl deskadelidande bereddes ett bättre ekonomiskt skydd än redan existerandeersättningssystem tillhandahöll. Denna fråga borde därför tas upp till allsidigprövning. Därvid borde kommittén särskilt överväga atl utforma ersättningssystemetsom ett från skadeslåndsrätten fristående försäkringssystem som verkar direkttill de skadelidandes förmån. Utredningsarbetet borde i första hand inriktas påen lösning av ersättningsproblemen på personskadeområdet. Kommittén fick dockäven till uppgift atl undersöka behovet och lämpligheten av särskildaersätiningsanordningar när del gäller egendomsskador. Produklansvarskommitténlade fram ett delbetänkande (SOU 1976:23) Produktansvar I medförslag till lag om ersättning för läkemedelsskada. 1 betänkandet föreslås ettersättningssystem vid personskada orsakad av läkemedel. Systemet skiljer sig iolika avseenden från traditionella skadeståndsrältsliga principer. Bl.a. skallansvaret för läkemedelsskador gälla oberoende av om fel eller försummelse harförekommit hos läkemedelsförelaget eller annan och oavsett om läkemedlet iobjektiv mening är behäftat med fel eller inte. I stället skall rätten tillersättning framgå av en riskvärdering. Avsikten är att främst allvariiga ochoväntade skador skall ersättas. 1 fråga om fysiska skador föreslås en lättnad iden skadelidandes 93 Kommittéer: Del II Ju:18 bevisbörda.Övervägande sannolikhet för orsakssamband är sålunda tillräcklig. Ersättningenskall utgå från en kollektiv försäkring som med vissa inskränkningar bekostasav tillverkare och importörer av läkemedel. -Betänkandet har remissbehandlatsoch övervägs fn. Närdet gäller skador av andra produkter än läkemedel anför kommittén i sitt betänkandeatl del inle föreligger tillnärmelsevis samma behov av lagstiftning. får man följa den fortsatta utvecklingen och se om det är påkallatmed en särbehandling även av andra produklskador. 1det internationella lagstiftningsarbetet har man sysslat med attsöka utveckla och samordna olika länders rättsregler rörande produktansvar.Längst har arbetet kommit i , där en konvention rörandeproduktansvar för personskador har utarbetats. Konventionen öppnades för undertecknandeden . Den har inte tillträtts av någon stat. Vidare harEG-kommissionen lagt fram förslag till direktiv om samordning avmedlemsstaternas rättsregler om produktansvar. Förslaget överensstämmer i sak iallt väsentligt med men omfaUar även vissaegendomsskador i privatlivet. Också kommission förinternafionellhandelsräu (UNCITRAL) överväger au ta upp frågan om gemensammaprodukiansvarsregler på sill arbetsprogram. Europarådskonventionenär tillämplig endast på personskador som orsakas av lös egendom. Ansvaret bärsi första hand av tillverkare och importörer, men undantagsvis kan den som blotttillhandahåller produkten bli ansvarig. Ansvaret fömtsäUer att produkten är "felaktig",dvs. atl den inte erbjuder den säkerhet som konsumenten har rätt att vänta sig.Ansvaret inträder oberoende av försummelse från tillverkarens (importörensetc.) sida och är alltså rent objektivt. Den skadelidande har att styrkaskadan, felet och orsakssambandet mellan skadan och felet. Lyckas han med det,kan producenten dock befria sig från ansvar om han kan visa att produkten intehar bringats i omsättning av honom eller göra antagligt att felet har uppkommitefter det alt han bringade produkten i omsättning. Ersättningen kan vidarejämkas på grund av medvållande av den skadelidande eller någon som är anställdhos honom. Konveniionsstat får dock förbehålla sig att tillämpa interna reglerom medvållande i den mån de innebär alt jämkning får ske bara vid grovvårdslöshet eller uppsåtligt handlande av den skadelidande. 1 övrigt fårkonventionsstat inte införa regler som är förmånligare för den skadelidande ände bestämmelser konventionen innehåller. gäller dock atl konventioneninle påverkar den skadelidandes rätt enligt allmänna regler om ansvar i ellerutom avtalsförhållanden. Inte heller föreligger hinder mot au ett kollektivtersättningssystem helt eller delvis träder i stället för skadeståndsansvaret,förutsatt att den skadelidandes skydd inle försämras i förhållande tillkonventionens ersättningsregler. Deersättningsanordningar som produklansvarskommittén fn. har i uppdrag attöverväga avser - till skillnad från ersättningsreglerna i konventionen -endast skador till följd av specifikt fariiga produkter. Att uppdraget integäller skador som har orsakats av andra produkter bör bl.a. ses mot bakgrund avden utveckling på skadeersättningsområdet som har ägt mm i vårt land på senaretid. Den kraftiga utbyggnaden både av den offentliga och av den privataförsäkringen har medfört att särskilt på personskadeområdei andraersättningsformer än skadestånd har kommit aU spela en alltmer central roll.Denna utveckling har befästs efter det att produktansvarskommitténtillsattes. Sålunda har yrkesskadeförsäkringen ersatts av DelIIJu:18 Skr 1977/78:103 94 enarbetsskadeförsäkring, som ger full ersättning för inkomstbortfall upp till sjuoch ett halvt basbelopp . Av stor betydelse är vidare de kollektivaförsäkringsformer av typ trygghelsförsäkring och patientförsäkring som hartillkommit på arbetslivets och sjukvårdens områden . Genomtillkomsten av en ny trafikskadelagstiftning har också möjligheterna att fåersättning från trafikförsäkring ökat betydligt. Bortsettfrån skador lill följd av läkemedel torde fiertalet personskador på grund avfelaktiga produkter fullt ut täckas av de försäkringssystem som har berörts.Om en särskild ersättningsanordning införs även för läkemedelsskadorföreligger därför inte från nationell synpunkt något framträdande behov avsådana generella regler om skärpt produktansvar för personskador somkonventionen anvisar, Å andra sidan är det givelvis av värde om reglerna i deolika länderna är så enhetliga som möjligt, bör därför inle utanvägande skäl undandra sig alt medverka till en sådan reglering. Enligtmin mening bör ställningstagande till nuförberedas. Det bör lämpligen uppdras åt produklansvarskommittén, som biträdsav experter från bl.a, , industrin, grosshandeln ochförsäkringsbranschen, att avge förslag i frågan. Kommitténbör alltså i första hand överväga om skall tillträda konventionen.Härvid bör även diskuteras om ett tillträde bör göras beroende av vilkeninställning andra medlemsstater intar till konventionen. Om kommittén finnerskäl för atl skall ansluta sig, bör förslag lämnas till denlagstiftning som behövs för atl införiiva konventionen med svensk rätt. För denhändelse kommittén skulle inta ståndpunkten all konventionen i del väsentligamen inle på alla punkter är godtagbar, bör kommittén lägga fram ett lagförslagsom är utformat i enlighet härmed. DenmedvåUanderegel som konventionen innehåller avviker från vad som gälleri vid personskada i allmänhet. Som förut har nämnts finns emellertidmöjlighet atl reservera sig på denna punkt. Kommittén bör överväga om dennamöjlighet skall utnyttjas. Kommittén bör även la ställning till de andrareservationsmöjligheter som konventionen erbjuder. Europarådskonventionenomfattar som nämnts inte sakskador. Del kan enligl min åsikt likväl finnasanledning atl pröva om del inle på ett visst område finns behov av atl införaregler om ett allmänt, objektivt produktansvar för sådana skador. Jag syftarpå skador som åsamkas enskilda konsumenter. Dessa skador torde endast ibegränsad omfattning täckas av försäkringar på den skadelidandes sida. Om man på konsumenlområdetinför ett ansvar av generell art för sakskador genom produkter, bör ansvaretutformas så atl dess konsekvenser någoriunda kan överblickas. Endast om dettavillkor är uppfyllt är del möjligt all på rimliga villkor täcka ansvaret genomförsäkring. Med hänsyn härtill bör del inte komma i fråga atl låta ansvaretutlösas annat än när produkten avviker från normal standard. Det kan ocksåifrågasättas om inte s.k. utvecklingsfel, dvs. sådana fel i produkten som inteens expertisen hade kunnat förutse, bör hållas utanför ansvarsområdet.Kommittén bör även undersöka om ansvaret skall maximeras till vissa belopp, För den händelse kommitténskulle förorda regler om ersättning till konsumenter för produklskador påegendom men ställa sig avvisande lill ett generellt ersättningssystem förpersonskador, utformat i huvudsak enligt Europarådskonveniionen, bör denbehandla frågan om och i vad mån produktansvaret i konsumentförhållanden skallinbegripa också personskador. Det skulle nämligen kunna te sig egendomligt atltillerkänna konsu- 95 Kommittéer: Del II Ju:19 menternaersättning för sakskador enligl generösare grunder än som tillämpas förpersonskadornas del. Med hänsyn lill den roll som andra ersättningsformer änskadestånd spelar för personskadorna är emellertid en likabehandling av person-och sakskador långtifrån självklar. Fråganom ansvar för s.k. skadebringande egenskaper i sålt gods befinner sig i ettgränsområde mellan allmän skadeslåndsrätt och köprält. Jag har tidigare i dagförordat all en särskild utredare skall tillkallas för alt se överbestämmelserna om konsumentköp. bör behandla frågan omproduktansvar i konsumentförhållanden i nära samråd med denne utredare. Bådenär del gäller ett produktansvar för personskador, grundat påEuroparådskonventionen, och ett särskilt ansvar gentemot konsumenterna ärdet,som jag redan har varit inne på beträffande egendomsskadoma, av stor betydelsei vad mån det går att tillskapa försäkringsskydd för ett utökat ansvar. Fråganbör ägnas särskild uppmärksamhet av kommittén. Det kan också övervägas attinföra ett obligatoriskt försäkringssystem inom vissa branscher e,d. Enannan fråga som kräver behandling är om den som har betalat ersättning för enproduktskada skall kunna fordra tillbaka ersättningen från annan som har vållatskadan eller som annars är ansvarig för den enligt aUmänna skadeståndsregler.Kommittén bör överväga i vad mån särskilda regler behövs om en sådanregressrätt. Även frågan om rätten till återkrav för försäkringsgivare ellerannan mot den produktansvarige bör las upp till behandling. Vadjag har sagl i det föregående bör inte utgöra hinder för kommittén att, ienlighet med de ursprungliga direktiven, föreslå speciella regler om ersättningför skador av särskilda slag av produkter, i den mån behov därav kan ansesföreligga. Regler om ansvar för specifikt farliga produkter kan ha en uppgiftatt fylla även vid sidan av mera generellt inriktade bestämmelser. Kommitténbör dock begränsa sina överväganden till skador som typiskt sett drabbar densom förvärvar en viss produkt eller personer i förvärvarens omedelbaraomgivning. Skador som följer av produkters verkningar på miljön bör intebehandlas i detta sammanhang. Medhänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen utvidgarproduktansvarskommitléns uppdrag i enlighet med vad jag nu har förordat. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 19.Tilläggsdirektiv till rättegångsutredningen (Ju 1977:06) Chefenför , statsrådet , anför. Rältegångsutredningenhar till uppgift att se över viktiga delar av vår nuvarande rättegångsordning.Översynen syftar till att göra förfarandet vid DelIIJu:19 Skr 1977/78:1103 96 allmändomstol mera flexibelt samt såvitt möjligt snabbare och billigare utan attbefogade rätissäkerhetskrav sätts ål sidan. Både tvistemål och brottmålomfattas av uppdraget. 1 direktiven för utredningen har jag uttryckligen nämntvissa allmänna frågor som bör särskilt uppmärksammas vid översynen. Jag harsamtidigt framhållit att utredningen bör vara oförhindrad att pröva också andraspörsmål som har samband med strävandena efter ett smidigare och snabbareförfarande. Efterdet att utredningen tillsattes har i två hänseenden uppkommit behov av atlytteriigare klargöra uppdragets omfattning. Det gäller dels frågan ominrättande av jourdomstolar som har tagits upp av med anledning avtvå motioner (1975/76:1998 och 1976/77:332, JuU 1976/77:25, rskr 1976/ 77:284),dels vissa frågor om formerna för handläggningen av familjerältsliga mål ochärenden vilka har aktuiäliserats genom en framställning frånSveriges advokatsamfund. Tankenpå jourdomstolar har tagits upp vid olika tillfällen . Bl.a.framhöll brottskommissionen i sitt betänkande (Ds Ju 1973:5) Åtgärder för attbekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen att man bordeutreda frågan om inrättande av jourdomstolar eller tillskapande av en på annatsätt förenklad brottmålsprocess. Tanken på sådana domstolar diskuteradesdärefter av justitieulskoilel med anledning av den proposition som lades frampå grundval av kommissionens betänkande (prop. Utskottet ansåg sigdock inte kunna ställa sig bakom förslaget om sådana domstolar (JuU 1973:26). 1huvudsak samma bedömning gjorde ulskoltel med anledning avmotioner som då väckts i ämnet. 1sitt avgivna belänkande understryker justitieutskottet först betydelsenfrån kriminalpolitisk synpunkt av alt tiden mellan en brottslig handling ochmyndigheternas slutliga ställningstagande blir så kort som möjligt. Utskottetslår också fast att del sagda har generell giltighet och alltså inte bara avseråtgärder mot unga lagöverträdare. Det bör enligt utskottet vidare konstateras,att det av brottskommissionen och motionärerna uttalade önskemålet attåstadkomma ett snabbare förfarande i brotimålsprocessen ligger väl i linje meddet uppdrag som har getts utredningen om översyn av rättegångsförfarandel vid allmändomstol. Mot den angivna bakgrunden bör det enligl utskottets mening varalämpligt alt utredningen under sitt arbete med alt söka åstadkomma ettsnabbare, enklare och mera flexibelt brottmålsförfarande även överväger tankenpå jourdomstolar. När del gäller utredningens överväganden i denna deltillägger utskottet att genom utvecklingen mot ökadavkriminalisering, lagföringsbegränsning och handläggning i utomprocessuellordning utrymmet för en verksamhet med jourdomstolarsyneshaminskainågol. Bl.a.med hänsyn härtill och till vikten av att upprätthålla de grundläggande kravenpå rättssäkerhet har utskottet inte ansett sig kunna ta ställning till fråganhuruvida en verksamhet med jourdomstolar är en lämplig väg all nå önskvärdsnabbhet i förfarandet. Utredningens överväganden bör därför ske heltförutsättningslöst. Utskottethemställde att vad utskottet sålunda anfört skulle ges regeringen lill känna.Riksdagen biföll utskottets hemställan. Medanledning av beslut förordar jag att utredningen prövar frågan ominrättande av jour-domstolar med beaktande av vad utskottet har anfört. Handläggningenav familjerältsliga mål och ärenden ulgör en viktig del av domstolarnasrättskipning. har i sin skrivelse framhållitalt frågor om vårdnad och umgängesrätl i praxis länge har 97 Kommittéer: Del II Ju:19 handlagtsibland som ärenden och ibland som mål. Avgörande för domstolensställningstagande har varit på vilket sätt - genom stämningsansökan ellerannoriedes - saken har anhängiggjorts. Parterna har i allmänhet valtstämningsansökan då frågan varit tvistig, medan de gjort en gemensam"ärendeansökan" då enighet förelegat. På grund av ett nyligenmeddelat hovrättsavgörande har praxis på detla område måst brytas, 1fortsättningen kommer vid - enligt vad som har uppgetts -alla vårdnads- och umgängesfrågor all handläggas som ärenden, oavsett om talanhar väckts genom stämningsansökan. Samfundet påpekar med anledning härav att,med undantag för de fall då parterna är ense, är den vanligaIvistemålsproceduren att föredra framför ärendeformen.