prop · G10355 · 1977-12-31 00:00:00 — Ledamöter i kommittén, som inte löreiräder redaren eller annanarbetsgivare, utses av de om- Prop.1977/78: 55 I val av sådan ledamot deltar intebefälhavare, maskinchef eller ledamot i kommittén som före valet har utsettsav arbetsgivaren. Förslaget innehåller slutligen en bestämmelse om atl förvaltningsmyndighet,om särskilda skäl föreligger, kan medge atl skyddskommitté i stället utsesgemensamt för flera fartyg som tillhör samma redare. Sådan gemensamskyddsko.mmitté skall ulses enligt samma grunder som annan skyddskommitté. Vad härefter angår skyddskommitténs uppgifier ochbefogenheter föreslår utredningen alt bestämmelserna i 41 a §arbetarskyddslagen las upp i huvudsak oförändrade i 9 kap. 12 §sjösäkerhetslagen. Detta innebär att skyddskommitté skall planera och övervakaskyddsarbetet på fartyget och att den noga skall följa utvecklingen i frågorsom rör skyddet mol ohälsa och olycksfall saml verka för tillfredsslällandeskyddsförhållanden på arbetsstället. 1 skyddskommitté skall behandlas frågorora de ombordanställdas hälsovård, frågor om planering av nya eller ändradeutrymmen, anordningar och arbetsmetoder på fartyg, andra åtgärder av störrebetydelse för säkerheten i arbetet samt frågor om upplysning och utbildningrörande skydd mot ohälsa och olycksfall. Ulöver dessa förslag har uiredningen ilillärapningskungörelsen till sjösäkerhetslagen föreslagit vissa bestämraelserom skyddskommitténs sammansättning och om vilket förfarande som skall tillämpasnär företrädare för redare och ombordanställda i kommittén inte kan enas ombeslut. De remissinstanser som har yttrat sig över förslagenrörande skyddskommitté har allmänt tillstyrkt dessa. Svenska sjöfolksförbundetförklarar sig särskilt tillfreds med att gränsen för besättningens storlek minskastill 15 personer och med alt skyddskommitté från arbetslagar-håll skall beståav förelrädare för de ombordanställda och inte enbari, såsom , avskyddsombud. betonar det önskvärda i atl så långl sommöjligt söka nå överensslämmelse mellan reglerna för landanställda ochombordanställda. I förslagel lill regler om skyddskommitté finns dock,framhåller arbetsmiljöulredningen, vissa avvikelser som inte föranleds avspeciella arbetsförhållanden till sjöss eller av nuvarande lagstiftningsprincipiella uppläggning. Sålunda har i den föreslagna bestämmelsen omskyddskommitténs uppgifter i förhållande lill den i övrigi praktiskt tagellikalydande beslämmelsen i arbetarskyddslagen tillagts, att i kommittén skallbehandlas frågor om åtgärder av större betydelse för säkerheten i arbetet.Arbelsmiljöutredningen menar alt bestämmelsen i arbetarskyddslagen angerskyddskommitténs uppgifter på etl sådant sätt alt däri självklart ingår alt behandlafrågor av nämnda art. Genom del föreslagna tillägget antyds en skillnad isakinnehållet som inte existerar. anför vidare att det isjösäkerhetslagen föreslås en bestämmelse alt ordförande och sekreterare iskyddskommitté ulses av redaren om ej annat överens- Prop, 1911/lS:55 61 Utredningen framhåller att motsvarande bestämmelsei arbetarskyddskungörelsen (1949: 208, omlryckt 1973: 841) har komrait till avrent praktiska skäl och därför fåll sin plals i kungörelsen och inte i lagen. LO finner förslaget om gemensam skyddskommitté för fleraav rederiets fartyg mycket intressant. För alt skyddskoramitléerna ombord inteendast skall bli ett organ som övervakar redan befintlig miljö är det enligt LOangeläget alt "rederikommitléer" kommer lill stånd ulan alt "särskildaskäl" måste föreligga. har inget att erinra motförslaget men menar att antalet rederier, där en sådan kommitté kan bedriva enkontinuerlig och effektiv skyddsverksamhet, begränsas till färjerederier ochandra rederier vars fartyg har lokal anknytning, t. ex. bogserbåtar ilokalfart eller skärgårdsbåtar. För egen del får jag anföra följande. Utredningens förslagom skyddskommitté innebär i allt väsentligt en anpassning till debestäraraelser som redan finns i arbetarskyddslagen. Remissinstanserna äröverlag positiva till förslagen. Även jag uppfattar det som betydelsefullt altdet i sjösäkerhetslagen ges utförligare regler om skyddskoraraitté. Jag förordardärför att utredningens förslag genomförs, dock med viss modifiering som harföranlelts av remissuttalanden. Sålunda delar jag ar-bctsrailjöutredningenssynpunkt att bestämmelsen om hur ordförande och sekreterare skall utses intehar sin rätta plats i lagen. Den bör i stället placeras itillämpningskungörelsen till lagen tillsararaans med de däri föreslagna övrigareglerna om skyddskommitténs sammansättning. Vad gäller det föreslagnarillägget att skyddskoraraitté ulöver vissa angivna frågor skall behandla ävenandra åtgärder av större belydelse för säkerheten i arbetet har avsikten härmedvarit att understryka vikten av atl skyddskommittén får utöva ett brettinflytande på säkerheten ombord och ges tillfälle atl medverka t. ex. vidplaneringen av arbeten som rengöring och reparationer i tankar och lastrum. Jagfinner detta syfte vällovligt och förordar därför att fartygsmiljöutredningensförslag följs på denna punkt. Förslaget om gemensam skyddskommitté för flera fartyg soraägs av samma redare saknar motsvarighet såväl i gällande lag som i arbelarskyddslagen.Utredningen har menat att förslaget passar driftsförhållandena inom vissarederier. Remissinstanserna har i allmänhet inte uttalat sig särskilt härom.LO har dock redovisat en positiv inställning till förslagel, sorn innebär atltankarna bakora ordningen med gemensamt skyddsombud tillämpas också påskyddskommittén. Även jag anser att förslaget om gemensam skyddskommitté ärintressant. Svenska sjöfolksförbundel nämner vissa typer av rederier som kandra nytta av en gemensam skyddskommitté. Enligt min mening är mycket vunnet omfärjerederier och andra rederier med fartyg i lokaltrafik med hjälp av gemensamskyddskommitté kan effektivisera skyddsarbetet ombord på 1977/78: 55 62 fartygen.Jag förordar därför att en beslämmelse om gemensam skyddskommitté tas in ilagen. I likhet med LO och med vad jag har uttalat i samband med gemensamtskyddsombud anser jag alt del inte skall krävas särskilda skäl för altmedgivande till gemensam skyddskommitté skall lämnas. Samma ordalydelse böranvändas som jag har förordat i 3 kap. 9 § tredje stycket, "omförhållandena påkalla det". Jag anser vidare att ordet"förvaltningsmyndighet" i klarhetens inlresse bör bytas ut mot"". Verket bör handlägga alla sådana ärenden likaväl somverket enligt 3 kap. 9 § har att pröva ärenden om gemensamt skvddsombud. Isjösäkerhetslagsriftningen finns f. n. inga bestämmelser om utbildning avskyddsombud. Är infördes i arbelarskyddslagen (40 a § tredje siycket) enbeslämmelse om alt arbetsgivare och arbetstagare gemensamt svarar för attskyddsombud får den utbildning som behövs. föreslår atlen molsvarande regel förs in i 9 kap. 7 § sjösäkerhetslagen. Uiredningen harbehandlat utbildningsfrågorna tämligen utförligt i avsnitt 2.2 i belänkandet,till vilket jag får hänvisa. Deremissinstanser som har uttalat sig i dessa frågor har tillstyrkt ellev lämnatutan erinran utredningens förslag alt genom en lagregel slå fast alt redare,annan arbetsgivare och ombordanställda geraensarat skall svara förskyddsombudens utbildning. Remissinstanserna har också godtagit utredningensuttalanden att de närmare formerna för utbildningen inte bör regleras i lag ochatt kostnaderna i princip bör falla på arbetsgivarna. Föregen del får jag anföra följande. Genom utredningens övriga förslag som jaghar ställt mig bakom kommer skyddsombuden att få breddade uppgifter ochsärskilda befogenheter i riskabla lägen. För att skyddsombuden på elt effektivtoch rikligt säll skall kunna fullgöra sina uppgifter måsle särskilduppmärksamhet ägnas åt deras utbildning. Det måsle vara elt gemensamt inlresseför arbetsgivare och arbetstagare. Med hänsyn till utbildningsfrågans viktförordar jag atl den av utredningen föreslagna bestämmelsen tas in i sjösäkerhetslagen.Jag ansluter mig också lill utredningens åsikt alt de närmare formerna förutbildningen inte bör regleras i lag. Jagbiträder också utredningens förslag all kostnaderna för skyddsombudensutbildning bör falla på arbetsgivarna. Dessa betalar redan nu en särskildarbetarskyddsavgifl, som skall bidra lill vidgade insatser för en förbättradarbetsmiljö. Denna avgift är avsedd också för utbildning av skyddsombud.Arbetsgivarnas kostnadsansvar för skyddsombudens utbildning omfattar inte barade direkta utbildningskostnader som Prop, 1911/lS: 55 63 finansieraskollektivt genora arbetarskyddsavgiften ulan innefattar ä\'en att utbildningenskall ske på betald arbetstid eller ersättas som om den fullgörs på betaldarbetstid. Jag förutsätter således atl dellagande i kurs i arbetsmiljöfrägorskall ske raed ersättning i form av lön och andra anställningsförmåner och attkursdeltagare bereds den ledighet som behövs för ändaraålet. belänkandet omnämnda utredningen utbildning (UTSJÖ) har idecember 1975 lämnat sin rapport nr 2 om sjöulbild-ningen i gymnasieskolan ochhögskolan och rapport nr 3 om lokalisering och lärarutbildning m.m. I dessa rapporter ges förslag till förbättrad arbelsmiljöutbildning. Genomskolöverstyrelsens försorg har de tre delrapporterna från UTSJÖremissbehandlats. Styrelsen har med eget yttrande överlämnatrapporterna till regeringen. Ärendet bereds f. n. i . Fartygsmiljöutredningenhar i sitt belänkande pekat på det intresse som har visats förutbildningsfrågor inom . Vidare har utredningenframhållit att kurser och konferenser i skyddsfrågor ra. m. arrangeras avSvenska sjöfolksförbundet, . Sjöfartens brandskyddskoramiltéoch Sjöfartens tankfartygsoperativa kommitté. Får parterna på arbelsraarknadennu etl lagfäst gemensamt ansvar för utbildningen av skyddsombud bör givetvisde erfarenheier man har gjort genom kursverksamhet m. m. vara av stortvärde. Parterna kan också tillgodogöra sig de erfarenheter som har koinmit frampå landsidan sedan det geraensarama utbildningsansvaret skrevs in iarbetarskyddslagen . Jag vill i detla sammanhang särskilt hänvisa tillden utbildningsdelegalion som finns inom arbeiarskyddssiyrelsen. 5.4Fartyget som gemensamt arbetsställe Genom1973 års ändringar i arbetarskyddslagen infördes en beslämmelse om gemensammaarbetsställen i 7 a §. I paragrafen föreskrivs att, när två eller fleraarbetsgivare bedriver arbete på samma arbetsställe, skall de samrådaoch gemensamt verka för alt åstadkomma sunda och säkra förhållanden påarbetsstället. På byggarbetsplatser, som är gemensamma arbetsställen, skallbyggherren ansvara för samordning av ålgärder lill skydd mol ohälsa ocholycksfall. Samordningsansvaret kan dock överlåtas till annan arbetsgivare. Påandra gemensamma arbetsställen kan arbetsgivarna komma överens om att en avdem skall ha ansvaret för samordningen av skyddsåtgärder. Om det inte finnsnågon överenskommelse kan yrkesinspektionen bestämma vem som skall ha sådantansvar. Övriga arbetsgivare och arbetstagare som är sysselsatta påarbetsstället har å sin sida alt följa de anvisningar 1911/lS: 55 64 somi samordnande syfte lämnas av den huvudansvarige. Ensamföretagare är i frågaom förpliktelser liksom även i fråga om skydd på gemensamt arbetsställejämställd med arbetsgivare. Bakomden nya bestämmelsen låg elt önskemål från flera håll ora en fastareansvarsfördelning på gemensararaa arbetsställen. Det framhölls altarbetsförhållandena på sådana ofta innebär ökade risker för dem som sysselsättsdär. Del hade vidare konstaterats alt skyddsförhållandena varotillfredsställande på arbetsställen där två eller flera entreprenörersamtidigt bedrev arbete. Ävenvad gäller samordningsansvaret på fartyg som är gemensamt arbetsställe harönskemål om utredning och lagstiftning fram.förts. , och i en gemensamframställning till Kungl. Maj:t att frågan omsamordningsansvaret på fartyg som är gemensamm.a arbetsställen skulle utredasoch att nödvändiga säkerhelsregler skulle utfärdas. Framställningenöverläranades till fartygsmiljöutredningen. Utredningenframhåller alt fariyg i många fall utgör exempel på gemensamt arbetsställe.Inom intendenturavdelningen på passagerarfartyg förekomraer att driften lämnasul åt särskilda entreprenörer, sora i sin tur anställer personal förverksamheten. Även andra personer utför arbete på fartyget ulan all varaanslällda av redaren, t. ex. tillfälliga rspa-ratörer och varvspersonal. Påfartyg som är under lastning eller lossning tjänstgör regelmässigtstuveriarbetare som besättningen utför sina sysslor. När fartygligger på varv för reparation eller översyn är det vanligt att såvälvarvspersonalen som fartygets besättning utför olil:a arbeten med fartyget ochdess utrustning. Säkerhetenför de ombordvarande är enligt utredningen beroende av effektivasaraordningsålgärder beträffande arbetarskyddet. Det finns därför ett påtagligtbehov av bestämmelser i sjösäkerhetslagen beträffande ansvarsfördelningenmellan arbetsgivarna när fartyget är geraensarat arbetsställe. Sådana reglersaknas helt . Uiredningen föreslår att i 9 kap. 5 § sjösäkerhetslagen försin bestämmelser sora är likartade med dem sora gäller i land om samverkanmellan arbetsgivare i berörda hänseenden. Ansvaret för alt en samordning avskyddsverksamheten kommer lill stånd bör, framhåller utredningen, vila påredaren med hänsyn lill hans dominerande ställning som arbetsgivare ombord. Ipraktiken kommer i regel detla redaransvar lill uttryck i instruktioner tillbefälhavaren på fartyget. I vissa situationer är det emellertid inte möjligtför redaren att låta sig företrädas av befälhavaren vid utövningen avsamordningsansvaret. Det kan t. ex. vara nödvändigt all på platsen för envarvsöversyn planera samordning av skyddsverksamheten raedan fartyget ännubefinner sig till sjöss. Uiredningen framhåller atl redarens ar- Prop.1977/78: 55 65 betsgivaransvar emellertid inte urholkar det självständigaansvar för säkerheten ombord som vilar på befälhavaren. Utredningen finner att undantag i vissa fall bör kunnagöras från regeln att redaren har samordningsansvaret. I fråga om fartyg somhar tagits in på varv är varvsarbetet praktiskt taget alltid dominerande ombord.Utredningen anser därför alt ansvaret för samordningsåtgärderna bör vila på denarbetsgivare som svarar för varvsarbetet. Av praktiska skäl bör ansvaret dockkunna överlåtas på redaren. Vad avser stuveriarbete anser utredningen attredaren, då fartyg lastar eller lossar i svensk hamn, bör kunna överlåtasamordningsansvaret lill den arbetsgivare sora svarar för ifrågavarandearbete. Uiredningen föreslår slutligen all i 9 kap. 5 §sjösäkerhetslagen tas in besläramelser dels om atl övriga arbetsgivare ocharbetstagare skall följa de anvisningar som den samordningsansvarigearbetsgivaren lämnar, dels om att vad som sägs i paragrafen skall tillämpasäven på den som driver verksamhet utan atl ha arbetstagare anställd. Enligt utredningsförslaget skall i 1 kap. 6 § lillärapningskungörelsentill sjösäkerhetslagen föreskrivas all får meddela de föreskriftersom behövs i fråga om samordning av skyddsåtgärder på fartyg där fleraarbetsgivare saratidigl bedriver arbete. I fråga om fariyg som har tagits in påvarv i skall emeUertid yrkesinspektionen meddela sådana föreskrifterliksom när det gäller fartyg i svensk hamn där ansvaret för samordningen avskyddsarbetet har överlåtils till den som har ansvaret för lastning ochlossning av fartyget. Remissinstanserna har ägnat slort inlresse åt de frågorsom hänger samman med fartyget som gemensamt arbetsställe. En del av dem haranfört kritiska synpunkter mot utredningens förslag, i synnerhet vad det gällersamordningsansvaret vid lastning och lossning. Med hänsyn lill dessa frågorskontroversiella natur koramer jag all behandla dem relativt utförligt. Jagavser att i det följande redovisa remissinstansernas synpunkter stycke förstycke i den föreslagna paragrafen. I anslutning tiil varje huvudfråga kommer jagalt ange min egen ståndpunkt. I anslutning till 9 kap. 5 § försia stycket fästerarbelsmiljöutredningen uppmärksamheten på en sak, som fartygsmiljöutredningeninte närmare har diskuterat. Vad arbelsmiljöutredningen avser är atl förslageti denna del inte innehåller någon motsvarighet till den grundläggandebestämmelsen i 7 a § första siycket arbelarskyddslagen alt arbetsgivare sombedriver arbete på samma arbetsställe skall samråda och gemensamt verka foratt åstadkomma sunda och säkra förhållanden på arbetsstället. För egen delfinner jag det klart att samma grundläggande regel bör gälla för allt gemensamtarbete på fartyg. Orsaken till att fartygsmiljöutredningen inte har föreslagitnågon motsvarighet lill 7 a § första stycket arbetarskyddslagen torde vara attdet i fartygsmiljöutredningens förslag finns en annan regel som talar omsamverkan mellan bl. 5 1977/78. 1911/lS: 55 66 belsgivare.Jag syftar då på förslaget till 3 kap. 8 § sjösäkerhelslagen, enligt vilketredare, annan arbetsgivare och ombordanställda skall samverka för atlåstadkomma sunda och säkra arbetsförhållanden. Där sägs, till skillnad frånmotsvarande regel i 39 § arbetarskyddslagen, atl samverkan skall äga rum ävenmellan olika arbetsgivare. Den vikt som remissinstanserna har tillmättförslagen i 9 kap. 5 § talar enligt min mening för att det 1 denna paragrafbör tas in en grundläggande beslämmelse som uttryckligen betonar attarbetsgivarna är skyldiga att samverka vid gemensamma arbeten. Frånsystematisk synpunkt är det också som jag ser det värdefullt att en sådangrundregel genom sin placering i etl kapitel som handlar om åligganden förredare m. fl. direkt pekar på alt regeln om samverkan är ett åliggande och intefår uppfattas som en rekommendation. Dessutom vill jag nämna att jag i detföljande (specialmotiveringen till 3 kap. 8 § sjösäkerhetslagen) förordar vissändring i den föreslagna allmänna samverkansregeln. Mot bakgrund av det anfördaförordar jag att en motsvarighet till första stycket i 7 a § arbelarskyddslagenlas in som ett försia stycke i 9 kap. 5 § sjösäkerhetslagen. Denföreslagna huvudregeln att redaren eller den som i redarens ställe brukarfartyget skall ha samordningsansvaret vid gemensamt arbete på samma fartyg harlämnats ulan erinran av alla remissinstanser utom uttalar atl det enligt 59 § sjölagen ankomraer på befälhavaren attsörja för att fartyget framförs och handhas på sätt som är förenligt med gotlsjömansskap. Härmed förslås bl. a. rält handlande i ohka situationer till sjössoch i hamn. I gott sjömansskap, framhåller föreningen vidare, anses ingå ävenatt samordna skyddsåtgärderna, när två eller flera arbetsgivare bedriverarbete på samma fartyg. Enligt föreningens uppfattning slår utredningensförslag inte i samklang med nyssnämnda regler och torde inte vara praktisktgenomförbart. Svenska handelsfartyg trafikerar nämligen huvudsakligen utländskahamnar och en del fariyg kommer eller aldrig till svensk hamn. Undernormala driftsförhållanden är det därför omöjligt för redaren att svara för attskyddsåtgärderna samordnas när exempelvis lastning eller lossning pågår ombord.I praktiken blir det befälhavaren som kommer att stå ansvaret för samordningen avskyddsåtgärderna och som också får svara för eventuell påföljd vid skadefallsom kan ha inträffal på grund av oklara instruktioner. Föreningen anser altlagreglerna bör utformas så att det klart framgår, att det är befälhavaren somhar ansvaret för samordningen. Föregen del får jag anföra följande. Uiredningen har med sill förslag efterförebild från arbetarskyddslagen - avsett att reglera det inbördes ansvar församordning av skyddsarbete som skall gälla för olika arbetsgivare. Enligt minmening kan det inte komma i fråga all 1911/lS: 55 67 befälhavare,som själv är arbetstagare, direkt åläggs ett arbetsgivaransvar. framhåller kommer i praktiken redaransvaret tilluttryck i instruktioner till befälhavaren på fartyget. Motsvarande syslem meddelegation praktiseras även inom arbetslivet i övrigt. Befälhavaren kommerdärför regelmässigt att utöva redarens samordningsansvar, vilket väl låter sigförena med arbetarskyddsslyrelsens anvisningar för hamnarbete (nr 1/1977).Enhgt dessa skall vid arbete ombord i fartyg den samordningsansvarige ochövriga arbetsgivare från land samarbeta med fartygets befälhavare för attåstadkomma samordning mellan ombord- och landanställdas arbete. Mellan redareoch befälhavare bör man självfallet sträva efter att åstadkomma så klarainstruktioner som möjligt. Redarens arbetsgivaransvar urholkar, som utredningenframhåller, inte det självständiga ansvar för säkerheten ombord som vilar påbefälhavaren. Med det sagda vill jag ansluta mig till utredningens förslag tillhuvudregel för samordningsansvaret. Jagövergår härefter till att behandla frågor som hänger samman medsamordningsansvaret på fartyg, som har tagits in på varv. Utredningsförslagetbiträds i denna del av alla remissinstanser utom arbeiarskyddssiyrelsen ocharbetsmiljöutredningen som anser att möjligheten att överlåtasamordningsansvaret från den för varvsdriflen ansvarige arbetsgivaren börslopas. FöljaklHgen har utredningens förslag att samordningsansvaret primärtskall vila på den för varvsarbetet ansvarige arbetsgivaren godtagits. Jagansluter mig lill utredningens förslag härom. Möjlighetför varvsarbetsgivaren att överiåla ansvaret på redaren har enligt uiredningenföreslagits av praktiska skäl. Enligt min mening kan det vara svårt altöverblicka alla tänkbara praktiska situationer när regler om samordningsansvarutformas. Detla gäller även när fartyg las in på varv. Jag menar därför attreglerna måste medge en viss flexi-bihtel för alt man skall kunna finnapraktiska lösningar på problem som uppslår. Med delta synsätt är jag beredd attacceptera att det öppnas en möjlighet att överlåta ansvaret till redaren. I defall varvsarbelet är det dominerande arbetet ombord bör det dock självfalletendast i rena undantagsfall förekomma alt ansvaret överlåts på redaren. Föratt så långt som möjligt kunna lillgodose dessa båda önskemål förordar jag atltillsynsmyndigheten skall kunna medge att ansvaret får överlåtas på redarenom särskilda skäl talar härför. Densvåraste och mest kontroversiella frågan är hur samordningsansvaret skallutformas vid lastning och lossning i svensk hamn. Utredningsförslaget, sominnebär alt redaren skall ha samordningsansvaret men kan överlåta detta tillstuveriarbetsgivaren, har kritiserats starkt av en lång rad remissinstanser.Flertalet menar att samordningsansvaret bör vila på den för lossning ochlastning ansvarige arbetsgivaren. En del remissinstanser anser att densistnämnde alllid Prop,1977/78: 55 skallha samordningsansvaret, medan andra hävdar att detta bör kunna överiåtas tillredaren. Det skall dock framhållas att vissa remissinstanser har tillstyrktutredningsförslaget. Utredningsförslageti denna del har tillstyrkts av . anser att ansvaret endastundantagsvis skall kunna överlåtas dll annan än redaren och i så fall på grundav yttre omständigheter. Svenska hamnförbundel frarahåller att redaren bör varaprimärt ansvarig för samordningen och att det bör ankomma på honom att avgöraom samordningsansvaret skall delegeras till stuveriet eller inte. I mångafall, t. ex. vid färje- och ro-ro-trafik, torde det enligt förbundet vara lämpligastatt ansvarel för saraordningen ligger kvar hos redaren. Blandde remissinstanser som har kritiserat utredningens förslag finnsarbetarskyddsstyrelsen, som anser att ansvaret i första hand bör vila på denarbetsgivare som svarar för lastning och lossning. Denne och redaren bör dockges möjlighet all komma överens om att redaren skall ha samordningsansvaret.Yrkesinspektionen bör, om det behövs, kunna föreskriva atl ansvaret skallåtergå till stuveriarbetsgivaren. menar att starka skältalar för att ansvaret för samordningen av skyddsåtgärderna läggs påstuveriarbetsgivaren. Detta gäller i synnerhet när stuveriarbete utförs påutländska fartyg. LO framhåller att när lastnings- eller lossningsarbele pågårombord är delta arbete det priraära. Det är också ett myckel farligt arbete ochallt annat arbete ombord bör stå tillbaka för och underordnas stuveriarbetet.LO anser därför att samordningsansvaret i svenska hamnar skall vila påstuveri-bolaget.