prop · G10331 · 1977-12-31 00:00:00 — Möjlighetema att lägga fast motsvarande restriktioner förområdenas utnyttjande måste bedömas mot denna bakgrund. 7.2 Riktlinjer för markanvändning i obrutna fjällområden De riktlinjer som jag i det följande förordar får inga omedelbararättsverkningar. Liksom övriga riktlinjer i den fysiska riksplaneringen blirde emellertid vägledande för regeringens handlande vid alla beslut om sådanmarkanvändning som riktlinjerna avser (prop. 1972: 111. CU 1972: 35, rskr 1972:348). 1 cirkulär (SFS 1973: 15) har vidare alla statliga myndigheleranbefallts alt beakta de riktlinjer som statsmakterna har dragit upp förhushållningen med mark och vatten. Det har slutligen förutsatts att riktlinjerav detta slag blir vägledande också för den kommunala planeringen inom berördaområden. Regeringen har enligt 10 a S byggnadslagen (1947: 385. omtryckt 1972:775) befogenhet att, om det är nödvändigl för att tillgodose riksintressen,föreskriva att generalplan skall upprättas för att tillgodose del aktuellariksintresset. De riktlinjer för inarkanvändningen som läggs fast inomramen för den fysiska riksplaneringen förutsätts således bli vägledande för debeslut som fattas av statliga och kommunala myndigheter inom ramen för gällandelagstiftning. Riktlinjerna innebär inte i sig att någon ny tillståndsplikt införs.Därtill fordras särskilda beslut av statliga eller kommunala myndigheterenligt tillämpliga lagar som 1. ex. nalurvårdslagen eller byggnadslagen.Riktiinjerna får självfallet stor belydelse för myndigheternas beslut både vidinförande av sådan tillslåndsplikl och vid efterföljande tillåtlighetsprövning.Om någon önskar vidta en åtgärd som omfattas av tillståndsplikt och ansökanavslås, gäller självfallet de för resp. lag tillämpliga ersättningsreglerna. Somjagredan har sagt måste de riktlinjer beträffande områdenas utnyttjande somjagkommer att förorda också följas av planering och konkreia åtgärder i berördakommuner och län. Det är angeläget att hänsyn därvid tas till den lokalabefolkningens berättigade intresse av att kunna utnyttja sin närmiljö tillförsörjning och rekreation. Jag vill erinra om att naturvårdsverketsinventeringsarbete i fjällvärlden kan antas ge ett bättre un- 1977/78:31 78 derlag för att genomföra åtgärder såväl till skydd för deaktuella områdenas fiora och fauna som för all främja friluftslivet iområdena. Det grundläggande i förslaget till avgränsning av obrutnafjällområden är att områdena i princip saknar vägar ocli järnvägar. Verken haremellertid inte alltid låtit gränsen påverkas av vägar som slutar blint ifjällen, eftersom dessa vägar enligt verkens mening i allmänhet torde medföraniindre påverkan än genomfartsvägar. vilka oftast är mer trafikerade. Med utgångspunkti de riktlinjer för markanvändningen som lade fast vidställningstagandet till prop. 1972: 111 har verken i sill förslag förutsatt allinga nya vägar avsedda för motorfordon bör få anläggas inom områdena Ulanföregående beslul av . Delta får enligl verken anses innefatta ocksåell förbud mot annan liknande åtgärd som avsevärt kan förändra områdenaskaraktär, t. ex. all öppna befintlig avstängd väg inom obrutet fjällområde förallmän trafik. , och delar verkens syn på skillnaden mellan genomfartsvägaroch vägar som slutar blint i tjällen och anför alt nyanläggning av vägar av detsenare slaget inte generelll bör förbjudas inom de obrutna fjällområdena. Omallmän väg skall lillålas ingå i områdena måste det enligt vägverketklarläggas alt drift och underhåll samt nödvändiga förbättringar ochombyggnader får ske utan särskild prövning av regering eller riksdag.Länsstyrelsen i anför att man vid diskussion om nyavägsträckningar bör beakta varje projekt och område för sig och inte utformagenerella regler om hinder mol vidare vägbyggande. Jag har i del föregående uttalat mig för att de obrutnatjällområdena i enlighet med verkens förslag avgränsas med utgångspunkt i ettsådant enkelt mått på tillgänglighet som att väg eller järnväg saknas. Jaganser också i likhei med verken och flertalet remissinstanser all nya vägar ochjärnvägar i princip inte bör få anläggas inom de aktuella områdena. Nya järnvägar och genomfartsvägar i de obrutnafjällområdena förutsätter initiativ och medverkan från statliga myndigheter.Någon särskild reglering, utöver uttalande om riktlinjer förmarkanvändningen, för att få kontroll över sådana företag behövs därför inle.De övriga vägfrågor som kan bli akluella inom de obrutna Ijällområdena tordeha samband med antingen redan befintliga anläggningar och byggnader ellerkommande begränsad exploatering inom ramen för de riktlinjer som skall gällaför dessa Ijällområden. Jag delar verkens uppfaltning all sådana vägar somslutar blint inom områdena i vissa fall medför så begränsad omgivningspåverkanalt de inte förändrar karaktären på områdena. Så kan vara fallet med en väg somendast berör de yttre delarna av ett obrulet fjällområde och som betjänar någraenstaka fasligheter eller som behövs för verksamheter som pågår inom området. Jag vill emelleriid betona att den ökade turismen ökarrisken för att även en niindre väg på sikl kan leda lill en avsevärd påverkan.Särskilt gäller 1977/78:31 79 delta om vägen leder in i de centrala delarna av ettobrutet fjällområde. Det är därför nödvändigt alt länsstyrelserna i samråd medstatens naturvårdsverk, statens planverk och andra berörda myndigheterkontrollerar tillkomsten av nya vägar och därvid noga prövar om man kan befaraatt områdets karaktär riskerar alt påverkas. Detfortsatta arbetet i länen inom ramen för den fysiska riksplaneringen och delinventeringsarbete som bedriver bör ge underlag för närmarebedömningar av inom vilka områden särskilda föreskrifler behövs för altförhindra tillkomsten av nya vägar eller för att tillse att vissa vägar, sombör få komma till stånd, ges sådan sträckning och uiformning samt upplåts påett sådant sätt att ingreppet i det obrutna fjällområdet blir så litet sommöjligt. Enligt 7 S naturvårdslagen (1964: 832, omtryckt 1975:1025) kan förklara ett område som naturreservat om det börsärskilt skyddas eller vårdas på grund av sin belydelse för kännedomen omlandets natur, sin skönhet eller eljest märkliga beskaffenhet eller därför attområdet är av väsentlig betydelse för allmänhetens friluftsliv. Om bedömer all området med hänsyn till denbegränsade omfattningen av åtgärderna eller andra omständigheter inte lämpligenbör avsättas till naturreservat kan länsslyrelsen enligt 19 S naturvårdslagenförklara området som naturvårdsområde. 1 beslut om naturreservat ellernaturvårdsområde skall föreskrivas de inskränkningar i rätt att förfoga överresp. nyttja fastighet som behövs för alt trygga ändamålet med beslutet. fär i särskilda fall medge undantag frånsådana föreskrifter. Dessa regler bör enligt min mening ge länsstyrelsernatillräcklig möjlighet att få kontroll över vägfrågorna där sådana kan medföraproblem. 1 den månnya vägar kommer till stånd inom de obrutna fjällområdena är det självklart attde också måste få underhållas så att de kan betjäna det ändamål för vilket dehar tillkommit. Detta bör naturligtvis inte gälla om det i samband med vägenstillkomst har avtalals att vägunderhållet skall upphöra ellerom det av andra skäl står klart att vägen har varit avsedd att utnyttjasendast . I dettasammanhang böräven uppmärksammas att ett vägbyggnadsföretag i direktanslutning lill men utanför gränsen för ett obrutet Ijällområde också menligtkan påverka områdets karaktär. Särskild uppmärksamhet bör ägnas dettaförhållande. Deobrtitna fjällområdena kan nås med andra motorfordon än sådana som är beroendeav väg. Inom områdena finns ett stort antal landningsplatser för flyg och mängd leder för terrängfordon. Vissa remissinstanser, bl. a.naturhistoriska , Kungl. och (). uttrycker oro förden starkt ökande trafiken medflyg och terrängfordon som förekommer inom områdena och anser att denna trafikmåste regleras i ökad utsträckning. Prop.1977/78:31 80 dan understryks värdet av en ökad lillgänglighet tillområdena av bl. a. turistråd, samt vissalänsstyrelser och kommuner. Jag vill understryka det angelägna i att restriktioner ifråga om vägar inom de obrutna fjällområdena kompletteras med de restriktionerbeträffande terrängkörning som behövs för att skydda naturen och bevara karaktärenpå områdena. 1 1 S andra stycket terrängkörningslagen (1975: 1313) gesregeringen möjlighet att i vissa områden förbjuda körning i terräng medmotorfordon. Jag vill här nämna att slatens naturvårdsverk på uppdrag av regeringenoch eftersamråd med berörda länsstyrelser och kommuner, har utarbetat ettförslag till avgränsning av de delar av Qällområdet som bör omfattas avterrängkörningsförbud. Förslaget, som innefattar också förslag tillskoierleder inom de föreslagna förbudsområdena, bereds f. n. ijordbmksdepartemenlet. Beträffande den civila flygtrafiken inom de obrutnafjällområdena vill jag erinra om att luftfartsverket har utfärdat vissarekommendationer för flyget med hänsyn till rennäringen. Vidare har länsstyrelseni i samband med sin inventering av Ijällområdena lämnat vissaförslag om en samordning av de fasta landningsplatsema för helikopter inomlänets Ijällområde. Enligt vad jag erfarit fortsätter utredningsarbetetbeträffande behovet av och formema för en reglering av flygtrafiken i länet. Det finns inte tillräckligt underlag för att nu laställning till ytterligare reglering av den civila flygtrafiken. Jag utgåremellertid från att såväl naturvärdsverket som länsstyrelserna i det fortsattautredningsarbetet för fjällvärlden noga följer utvecklingen på detta område ochaktualiserar åtgärder i den mån det visar sig nödvändigt. ÖB anför att den militära verksamheten i form avlågflygning och trafik med terränggående fordon inom de obrutna Ijällområdenabör behandlas på ett likartat sätt inom samtliga områden. Jag delar dennauppfattning. En sådan likartad reglering torde kunna uppnås om de militäramyndighelerna och i samråd med länsstyrelserna ularbelarriktlinjer för den militära verksamheien, vilka därefter delges berördaregionala myndigheler. Bebyggelse finns i varierande omfattning inom de av verkenföreslagna obmtna fjällområdena. Det förekommer således permanentbostäder, fritidsbebyggelse,övemattningsstugor för fjäll vandrare, samevisten och annan bebyggelse förrenskötseln. Bebyggelsen har dock mycket blygsam omfattning. Verkens förslagtill reglering av bebyggelseutvecklingen innebär att övernattningsstugor förturism får byggas utom i de minst påverkade och mest skyddsvärda delama av deobmtna fjäUområdena. Endasl bebyggelse för lättare turism bör komma i fråga,vilket utesluter större anläggningar. Övrigt byggande, som inte hänger sammanmed de areella näringarna, vetenskaplig forskning eller som behövs förfjällvandringsturismen, bör enligt verkens förslag inte tillåtas utansärskilda skäl. 1977/78:31 81 Fleraremissinstanser, bland dem turistråd samt flera länsstyrelser ochkommuner, understryker att en fortsatt utbyggnad för turismen bör få ske inomde berörda områdena. anser det intenödvändigt att utesluta möjligheterna till viss fritidsbebyggelse inomområdena. SNFanför att det förhållandet att de obmtna Ijällområdena är relativt lite utbyggdaför massturism understryker deras särart i ett internationellt perspektiv.Några anläggningar för massturism bör enligt SNF därför inte fä komma tillstånd. i påpekar att önskemål om flällederoch luriststugor har framförts beträffande praktiskt taget alla fjällavsnitt.Nämnden betonar mot den bakgmnden vikten av att de områden där sådan utbyggnadinte bör få ske preciseras. Flera remissinstanser, bl. a.fiskeristyrelsen och , stryker under vad verken harföreslagit om att bebyggelse för de areella näringama också i fortsättningenbör få uppföras inom områdena. Jag kan i allt väsentligtinstämma i de riktlinjer för bebyggelse som och planverkethar föreslagit och som innebär att endast sådan byggnads- ochanläggningsverksamhet bör få komma i fråga som har samband med de areellanäringarna, den vetenskapliga forskningen, fjällräddningen och den lättareturismen. Självfallet bör också en viss komplettering av den bebyggelse förfast bosättning som fmns kunna komma i fråga, t. ex. genom att enstakabyggnader uppförs i anslutning till en befintlig gmpp hus. Områden som ärobebyggda bör däremot inte tas i anspråk. Jag räknar inte heller med attsådana önskemål kommer att föras fram annat än i samband med eventuellaframtida exploateringsprojekt, vilka somjag kommer att redovisa ställerkrav på särskild prövning. När det gäller bebyggelseför de areella näringamas behov fömtsätter jag alt denna lokaliseras ochulformas med beaktande av de berörda områdenas särskilda karaktär ochnaturvärden. I allmänhet torde sådana hänsyn väl stämma överens med vad som ärlämpligt med hänsyn till topografi, vegetation och klimat. Jag vill ändåförorda att länsstyrelsema noga följer bebyggelseutvecklingen inom områdenaoch meddelar de råd och föreskrifter som kan vara befogade för att bevaraområdenas karaktär och för att skydda särskilt värdefulla delområden. Ocksårisken för att tillkommande bebyggelse efterhand kan komma att nyttjas förandra ändamål än de som ursprungligen har avsetts bör uppmärksammas. Svåragränsdragningsproblem kan uppstå när det gäller att definiera vad som skallhänföras till anläggningar för lättare turism. Någon entydig definition kaninte ges, utan en bedömning får göras från fall till fall med utgångspunkt ianläggningens storlek, funktion och den grad av påverkan på omgivningen som denbedöms ge upphov till. Jag finner det naturligt att inom de obrutnaQällområdena endast lokaliseras sådana frilufls- och turistanläggningar som ärinriktade på de naturgivna fömtsättningama, dvs. i första hand skidturer,fotvandringar och fiske. Anläggningar med fast ut- Prop.1977/78:31 82 mstningför andra typer av aktiviteter bör enligt min mening inte tillåtas. Det ärockså viktigt att anläggningarnas storlek noga anpassas till den omgivandenaturens kapacitet vad avser t.ex. tålighet mot slitage och fiskevattnensreproduktionsförmåga. Naturgivna kapacitetsgränser av detta slag torde oftamedföra att de anläggningar som kan komma att uppföras blir ganska små. Avvad jag har sagt framgår att ett stort antal turistanläggningar ochledutbyggnader planeras i de obrutna Qällområdena. Jag är angelägen om att en samladbedömning görs av utbyggnadsprojekten. De riktUnjer som lade fast år1972 innebär bl. a. att vissa centrala delar av de väglösa fjällområdena, de s.k. vildmarkskämoma, undantas också från utbyggnad av ytterligareövemattningsstugor för turism. Den särskilda beredningen för samordning avstatens insatser för rekreation genomför f. n. en inventering avutbyggnadsplanerna i samtliga primära rekreationsområden och kommer att isamband därmed lämna förslag beträffande den framtida utbyggnaden. 1beredningens arbete deltar bl. a. och planverket. Beredningenväntas lägga fram en rapport tiU regeringen . Också inaturvårdsverkets fortsatta arbete beträffande fjäUområdena torde frågan omavvägningen mellan naturvård och turism komma att aktualiseras. I avvaktan påett mera fullständigt underlag bör de principer som lades fast omvildmarkskämor tillämpas. Det bör ankomma på regeringen att efter förslag frånnaturvårdsverket ge berörda myndigheter närmare riktlinjer beträffandeturistutbyggnad inom de obmtna Qällområdena. Jagkommer i mina kommentarer till gränsdragningen för de obmtna områdena attuppmärksamma frågan om behov av utrymme för en långsiktig utveckling inomområden där det redan nu finns tyngre turistanläggningar. Jag vill också påpekaatt många av de områden i fjällvärlden som är lämpade för utveckling av störreturistanläggningar ligger i trakter som inte omfattas av förslaget tiU obrutnaIjällområden. För att mark skall fåanvändas för bebyggelse fömtsätts enligt 5 § byggnadslagen (1947: 385;omtryckt 1972: 775) att den har prövats från allmän synpunkt lämpad förändamålet. Lämplighetsprövningen skall ske vid planläggning enligtbyggnadslagen. 1 fråga om glesbebyggelse och tätbebyggelse av mindreomfattning får prövningen även ske i samband med prövningen av ansökan ombyggnadslov. Genom byggnadslagen har sålunda det allmänna fått befogenhet attbestämma var bebyggelse får uppkomma. Föreskrifter om bebyggelse eller andraanläggningar kan också ges i samband med beslut om nationalparker,naturreservat eller naturvårdsområden. Sålunda innehåller reglementena för denationalparker som finns i de obmtna fjällområdena bl. a. förbud mot attuppföra byggnad. Byggnads-och naturvårdslagstiftningen torde ge länsstyrelseroch kommuner tillräckliga möjligheter att styra bebyggelseexploateringenenligt de riktlinjer som jag nu har förordat. 1977/78:31 83 Jag går över till frågan om vattenkraftutbyggnad i deobmtna fjällområdena. Flera inom de av verken föreslagna områdenautnyttjas som regleringsmagasin med en avsevärd regleringsamplitud. Vidareligger ett par av landets största kraftstationer, Ritsem och Vietas, inomområdena. Otvivelaktigt har vattenkraftutbyggnaderna påverkat områdenas naturmer än någon annan mänsklig aktivitet. Ett antal ytteriigare utbyggnadsmöjligheterhar redovisats inom de föreslagna obrutna fjällområdena. De motsvarartillsammans ett möjligt energitillskott på ca . Flera av de redovisadeutbyggnadsmöjligheterna ligger inom nationalparker och huvuddelen av detmöjliga krafttillskottet, ca , kommer från sådana älvsträckor som harbedömts höra till de mest skyddsvärda i landet. De båda verken föreslår att inga nyavattenkraftutbyggnader bör tillålas inom de obmtna Qällområdena. Tillvattenkraltutbyggnader räknar verken ny- eller tillbyggnad av såväl kraftverksom tillhörande dammar, kanaler, regleringsmagasin m. m. Vid företag som kanmedföra miljöförändringar av mindre omfattning, t. ex. vissa tunnelbyggen,höjning och sänkning av befintliga vattenmagasin m. m. bör dock enligt verkenen bedömning göras frän fall tiU fall med utgångspunkt i hur åtgärdema inverkarpå miljön. Endast ett fåtal remissinstanser har närmare kommenteratverkens förslag beträffande vattenkraftutbyggnad. SNF och Kungl.vetenskapsakademien instämmer i att områdena bör vara helt undantagna frånvattenkraftutbyggnad. , Vattenregleringsföretagenssamarbetsorgan och Centrala driftledningen anser däremot att gränsdragningenför de obmtna Qällområdena bör göras med beaktande av aktuella planer förvattenkraftutbyggnader och att bestämmelsema för områdenas utnyttjande börutformas så att eventuellt fortsatt vattenkraftbyggande kan komma i frågaefter en prövning motsvarande den som verken har föreslagit beträffandegruvbrytning. Jag har noga övervägt i vilken mån befintligaregleringsmagasin och kraftstationer bör innefattas i de obrutna fjällområdenaoch härvid funnit att det skulle leda för långt att undanta alla de delområdensom påverkas av befintliga regleringar. Vissa stora regleringsmagasin kommerdärmed att ingå i de obrutna Qällområdena. Jag delar verkens uppfattning att deobmtna fjällområdena i princip bör vara undantagna från fortsatt vattenkraftutbyggnad,men att regeringen bör ha möjlighet att ge tillstånd till sådana företag somger ringa eller ingen negativ miljöpåverkan. Enligt min bedömning är det bara iutomordentligt få fall som vattenkraftprojekt medför så liten negativmiljöpåverkan att de bör tillåtas i de obrutna fjällområdena. Jag återkommertill denna fråga i samband med att jag denna dag kommer att föreslåregeringen att förelägga förslag till riktlinjer för vattendrag inorra och . För vattenkraftutbyggnad behövs tillstånd enligtvattenlagen (1918: 523). I 2 kap. vattenlagen ges bestämmelser om bl. a.byggande i vatten och i 3 kap. finns bestämmelser om vattenreglering.Tillståndsfrå- 1977/78:31 84 gomaenligt vattenlagen avgörs normalt av enligt vattenlagenstillåtlighetsregler. Regeringen har emellertid rätt att pröva företag som är avbetydande omfattning eller ingripande beskaffenhet. Regeringen har med stöd avparagrafen förordnat om obligatorisk underställning beträffande vissa slag avföretag, bl. a. vattenkraftanläggning, vattenreglering och vattenbortledningav viss angiven omfattning. Regeringen kan också förbehålla sig prövningen avvisst företag. Regeringen kan vägra tillstånd om hinder mot företaget möterfrån allmänna planeringssynpunkter eller på gmnd av tiUåtlighetsreglerna ivattenlagen. De vattenkraftutbyggnadsprojekt som kan komma att aktualiserasinom de obrutna Qällområde-na torde undantagslöst vara av sådan art att de börförbehållas regeringens prövning. Gällande bestämmelser medger således attvattenkraftutbyggnaden kan styras i enlighel med de föreslagna riktiinjema. Naturvårdsverketoch planverket har i sitt förslag inte närmare diskuterat i vUken månkraftledningar bör få byggas i de obmtna fjällområdena. Som huvudregel anförverken att åigärder som kan förändra eller påverka områdenas karaktär inteskall få företas. SNF anser att det bör råda ett generellt förbud motkraftledningar inom de obmtna Qällområdena. Jaganser att kraftledningar i detta sammanhang bör bedömas efler den inverkan pålandskapsbilden och miljön som de skulle ge. Detta innebär att större ledningarinte bör få anläggas inom de berörda områdena. De ledningstyper somjag dåsyftar på är såväl stamlinjer som regionala nät. Båda dessa ledningstyperpåverkar miljön avsevärt såväl vid byggnadstillfället som därefter. När detgäller anläggningar för lokal distribution däremot bör vissa ledningar kunnamedges med hänsyn till den lokala befolkningens behov eller de areella näringarnasintressen i likhet med vad jag har angett beträffande vissa mindrevägbyggnadsföretag. I sådana fall bör eventuella ledningsdragningar föregås aven noggrann prövning av behovet av ledningen och dess lämpligaste sträckning. Enligt2 § lagen (1902: 71) innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar (ändrad : 239) fordras tiUstånd av regeringen eller denregeringen bemyndigar för att dra fram eller begagna elektriskstarkströmsledning. Tillstånd kan avse ledning med en i huvudsak bestämdsträckning (linjekoncession) eller ledningsnät inom visst område(områdeskoncession). Vid meddelande av koncession skall föreskrivas de villkorför anläggningens utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl ellermed hänsyn till andra allmänna intressen. Det är i betydande utsträckningindustriverket som med stöd av bemyndigande enligt 2 § meddelar sådanatillstånd som avses i lagen. Fömtom att prövning kan ske enligt de nu angivnareglema kan naturligtvis naturvårdsföreskrifter för nationalparker,naturreservat eller nalurvårdsområden föranleda att lämpligheten avledningsdragning prövas. Närdet gäller brytning av och anför verken att gmv-brytning iprincip inte bör få förekomma i obmtna Qällområden. 1977/78:31 85 verkens mening kan emellertid gruvbrytning från samhälletssynpunkt vara så angelägen att den bör få komma till stånd. I sådana fallförutsätts att statsmakterna efter en allsidig utredning låter justera gränsenför del obrutna området. Verken anser vidare alt prospektering ävenfortsättningsvis bör få förekomma inom de berörda områdena. Härvid skallemellertid största möjliga hänsyn tas till områdenas vildmarkskaraktär. Remissopinionen är delad när det gäller inställningen tillverkens förslag beiräffande gruvbrytning och prospektering. Länsslyrelsen iNorrbottens län motsätter sig bestämt ett förbud mot gruvbrytning i de obrutnafjällområdena. Flera remissinstanser, bl. a. statens industriverk, nämnden förstatens gruvegendom och berginästarna. anserdet inkonsekvent alt tillåtaprospektering men förbjuda gruvbrytning och hävdaratt ett genomförande avverkens förslag skulle medföra att prospekteringen i fjällkedjan kraftigtavtar. Mångaremissinstanser understryker att det är angeläget att fortsatt prospekteringfär ske. SGU pekar därutöver på risken för att forskning och geologiskkarteringsverksamhet inom områdena kan komma att stagnera om gruvdriftinte kommer att medges. De berörda länsstyrelserna anser det angeläget altprospektering kan fortgå i de obrutna fjällområdena. Länsslyrelsen iKopparbergs län anser emellertid att särskilda aktsamhetsregler härvid börgälla.