prop · G10355 · 1977-12-31 00:00:00 — Anledningen är att förhållandena på dearbetsplatser som kommit i fråga för undanlag mindre kontor ochbutiker ej sällan är sådana att etl organiserat skyddsarbete är påkallat. Fartygsmiljöutredningenanser att dessa tankegångar också är tUlämpliga på sjöfarten och föreslårdärför all undanlagsregeln slopas även i lagen om säkerheten på fariyg. Iandra stycket anges närmare ordningen för val av skyddsombud. För att framhävaatt arbetarskyddet i företagen är en uppgift av hög angelägenhetsgrad för denlokala fackliga verksamheten har arbelarskyddslagen genom ändringar försettsmed en regel som innebär all skyddsombud ulses av lokal facklig organisation,som är bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Härmed avsesen till arbetsstället direkl anknuten avtalsbunden verkstadsklubb,företagsklubb eller liknande. Finns ej sådan organisalion, ulses skyddsombudetdirekt av arbetstagarna på arbetsstället. Fartygsmiljöutredningenföreslår, med viss avvikelse från arbelarskyddslagens ordning, all skyddsombudskall ulses direkl av de ombordanställda. Skälet härför är all inte aUakategorier ombordanställda som bör delta i val av skyddsombud är representeradeav lokal facklig organisation på fartygen. Föratt tillförsäkra arbetstagarna lill sjöss samraa inflytande på valet avskyddsombud som de landanställda föreslås att de ombordanställda, som iskyddsarbetet vanligen företräder arbetsgivaren, ej skall delta i valet. Iöverensstämmelse härmed utesluts befälhavaren, maskinchefen och sådan ledamot iskyddskommittén som utsetts av arbetsgivaren från alt delta i valet avskyddsombud. Ino.marbetarskyddet till lands har funnits regionala skyddsombud, dvs.skyddsombud utsedda utanför kretsen av de anställda på etl visst arbetsställeoch med uppgift all verka på flera arbetsplatser. Regionala skyddsombud utses ifråga om arbetsställen där skyddsombud av olika skäl inte blir utsedda. Genomdet regionala skyddsombudet kan den lokala skyddsverksamheten förstärkas. Genom1973 års ändringar i arbetarskyddslagen har införts vidgade möjligheter atlutse regionala skyddsombud. Bestämmelsenom skyddsombud gäller i första hand fariyg med minst fem ombordanställda.Enligt första siycket skall skyddsombud utses även på annat fartyg om det ärpåkallat. Det förekommer emellertid exempel på att ett rederi bedriver enomfattande trafik med flera mindre fartyg. För all skyddsarbetet på dessafartyg skall kunna bedrivas på etl tillfredsslällande sätt kan det varaönskvärt med en ord- Prop.1977/78: 55 143 ning som motsvarar systemet med regionala ombud lilllands, dvs. alt skyddsombud utses utanför krelsen av arbetstagare påarbetsstället. Behovel av ell ombud sora är gemensamt för flera fariyg kanockså gälla fartyg med fem eller flera ombordanställda. För sådafta fartyg i t.ex. samma färjetrafik kan etl gemensamt skyddsombud visa sig betydligt meraeffektivt än skyddsombud som verkar enbart i varje fartyg. I vissa fall kan detvara lämpligl att gemensamt ombud kompletterar ett eller flera skyddsombud somfinns utsedda i de enskUda fartygen. bör därför kunna medge attskyddsarbetet bedrivs, i stället för genom skyddsombud i varje enskilt fartyg,genom elt skyddsombud som utses gemensamt för flera fariyg. En givenförutsättning för ett sådant medgivande bör vara att initiativet härtill lagitsfrån de ombordanställdas sida. En ytterligare förutsättning för att gemensamt skyddsombudskall kunna utses är att fartygen i fråga tillhör samma rederi. Det förhållandetatt ett fartyg inhyrts av rederiet bör inte vara någol hinder för att fartygetunderställs ett skyddsombud som är gemensamt för flera fariyg, vilka befinnersig i redarens ägo. Vid prövning av fråga ora tillsättande av gemensamtskyddsombud skall hänsyn las till riskförhållandena på de berörda fartygen ochförutsättningarna att bedriva skyddsarbete på dessa. Förutsättningarna i land för utseende av regionaltskyddsombud är att skyddskommitté inte utsetts på arbetsstället. För sjöfartensdel skulle en liknande begränsning i vissa fall vara opraktisk. Det kannämligen inte uteslutas att inom en grupp fartyg, för vilka gemensamt skyddsombudutses, finns enstaka fartyg som har skyddskommitté men inte på den grunden bör undantasfrån det gemensamma ansvarsområdet. I fjärde stycket införs som ytterligare en nyhetbestämmelser om huvudskyddsombud. Principen med huvudskyddsombud har sedan entid varit inskriven i överenskommelsen om principerna för arbetarskyddetmellan de ombordanställda och . Huvudskyddsombudets uppgiflär att handha uppgifter av samordningskarak-tär. Särskill på fartyg med storbesättning har sådana samordningsuppgifter betydelse. För kontakter raellanskyddsombuden och organisationerna m. ra. utanför fartygen utgör även huvudskyddsombudelen underlättande förbindelselänk. I likhet med vad som sketl genom 1973 årsändringar i arbetarskyddslagen anser utredningen därför att stöd för ordningenmed huvudskyddsombud bör finnas i lag. 3 kap. 10 § Enligt arbetarskyddslagen skall skyddskommitté tillsältaspå arbetsställe med minst 50 anställda. Med utgångspunkt från arbelarskyddslagenssamverkansregler infördes i lagen om säkerheten på fartyg en 1977/78: 55 144 Den avvikeisen gjordes ait skyddskommitté fordrades redan påfartyg med 25 ombordanställda. Dendå bestämda gränsen framstår som otidsenlig. Utvecklingen mol mindre farlygsbesättningarhar raedfört atl även relativt stora fartyg kommil atl sakna skyddskommitté.För att stärka skyddsarbetet på medelstora fartyg föreslår utredningen atlgränsen vid vilken skyddskommitté skall finnas ombord sätts vid 15 ombordanställda. I nugällande bestämmelser om skyddskommitté i lagen om säkerheten på fartygföreskrivs att kommittén skaU vara sammansatt av företrädare för redaren och skyddsorabud.För att trygga effektiviteten i skyddsarbetet och för att skapa en slarkställning för skyddskommittén har införts den ändringen i arbetarskyddslagenatt skyddskommittén skall vara sammansatt av företrädare för arbetsgivaren ochde anslällda. Omarbetet i skyddskommittén skall kunna bedrivas effektivt måsle i kommittén ingåförelrädare för arbetsgivaren med tillräckliga beslutsbefogenheter. Enrepresentant för den högre ledningen på fartyget bör således ingå i skyddskommittén.Del kan givelvis inte fordras alt arbetsgivarrepresentanten har oinskränkta befogenhteratt fatta beslut beträffande arbetsmiljön på fartyget. Det bör emellertideftersträvas att frågor rörande arbetsmiljön ombord så långt möjligt kan avgörasav fartygsledningen. Dröjsmål med beslut om en i och för sig självklar och fögakostnadskrävande åtgärd kan kännas irriterande för de anställda. Utredningenåterkommer till vissa frågor om skyddskommitténs sammansättning i anslutningtill en ny paragraf, 9 kap. 7 §, i tillämpningskungörelsen till lagen. Bestämmelserom det rättsliga skydd som tillkommer ett skyddsombud infördes i lagen omsäkerheten på fariyg efler förebild i arbetarskyddslagens 42 och 44§§. Denavvikelsen gjordes därvid att tiden för talans väckande i s. k. trakasserimålutsträcktes i förhållande till vad som gäller i land. Medanledning av den utvidgning av uppgifterna och befogenheterna för skyddsombudsom skett i och med ändringarna i arbetarskyddslagen kompletterades beslämmelsernai 42 § arbetarskyddslagen ora anställningsskydd för skyddsombud. Sedermera, isamband med ikraftträdandet av lagen (1974: 12) om anstäUningsskydd, harreglerna om sädant skydd i arbetarskyddslagen slopats och ersatts av denallmänna bestämmelsen i 7 § nämnda lag. Belräffande arbetslivet till sjöss kandenna lösning inte tiUämpas. Skälet härför är bl. a. att anställningstrygghetenbör knytas till del för denna del av arbetsmarknaden karak- Prop.1977/78: 55 145 täristiska begreppet befattning ombord. Vidare måsle vidden rättsliga regleringen av skyddet beaktas de speciella säkerhetsaspekternasom gäller ombord på fartyg och vilka närmare reglerats i sjömanslagen. Fartygsmiljöutredningenhar därför funnit skäl atl i lagen om säkerheten på fartyg uppta enkompletterande reglering av del anställningsskydd som bör tillkomma ellskyddsombud. (Jfr prop. 1974: 88 s. De föreslagna reglerna harmonierarväl med den allmänna beslämmelsen i lagen om anställningsskydd. Det föreslagnaanställningsskyddet har utformats som en rätt att kvarstå i befattningenombord. Denna rätt bör inte vara underkastad annan begränsning än som följer avhänsyn till sjösäkerheten. Begränsningen utesluter därför inte tUlämpning avde av säkerhetsskäl motiverade bestämmelserna i 17 eller 18 § sjömanslagen.Enligt 17 § sjömanslagen kan befälhavare skilja från hans befattning påfartyget på grund av sjukdom och enligt 18 § sjömanslagen kan skiljasfrån befattningen om han är oduglig eller väsentligt åsidosatt vissaförpliktelser i tjänsten. Det bör understrykas att sjömannens anställning inteupphör genom atl han skiljs från befattningen. Enligt arbelarskyddslagen kan domstol i vissa fallförordna om att skyddsombud skall äga återgå i arbetet. En motsvarande regelhar föreslagits inflyta i förevarande paragraf i lagen om säkerheten på fartyg. I regel bor domstolens dom innebära att skyddsombudåterinträder i den befattning som han hade när han skildes från anställningen.Om han saknade befattning, t. ex. tillbringade väntetideller semester, bör tillärapning av lagregeln medföra att ombudei återinsättsi sin kontraktsenliga rält atl tillträda befattning av den art och i den ordningsom var förutsatt när anställningen upphörde. 3 kap. 12 § Paragrafen motsvarar 3 kap. 11 § i gäUande lag. Annanändring har ej vidtasits än att beslämmelsen föreslås omfatta även den föreslagnaregeln i 3 kap. 8 § samt tUl följd av detta nytillkomna stadgande fått ändrad nummerbeteckning. 8 kap. 1 § Enligt 8 kap. 1 § lagen om säkerheten på fartyg kanfartygs resa förbjudas om det företer vissa angivna brister i fråga orasäkerheten. Enligt lagrummet skaU det finnas skälig anledning att anta attfartyget ej är i behörigt skick. I förarbetena till nuvarande bestämmelser harförutsatts att dessa skall användas endast i fall av påtagligt åsidosättandeav 10 1977/78. 1977/78: 55 146 Även en brist i fråga om skyddet mot ohälsa och olycksfallskall vara väsentlig för alt lagrummet skall lillämpas. Vid brist hosarbetsinrättning eller redskap kan i stället för förbud användningen avinrättningen eller redskapet förbjudas i avbidan på rättelse. moderna fartygsarbelet förekommer vidare flera olika slag avarbetsuppgifter vilka, om de utförs på felaktigt sätt eller med utrustning somej är ändamålsenlig, kan medföra betydande risker. Som exempel kan nämnastankrengöring, större reparationsarbeten och målning med hälsofarliga färger.Även i sådana fall bör tillsynsmyndigheten ha möjlighet att ingripa medförbud. Delsamma gäller då farliga ämnen används i farlygsarbelel. Fartygsmiljöutredningenföreslår därför efler mönster från 53 § arbetarskyddslagen alt 8 kap. 1 § lagenom säkerheten på fartyg kompletteras så alt även användningen av vissarbetsmetod eller vissl ämne kan förbjudas. 8 kap. 4 och 5 §§ 1 § anges förutsättningarna för när tillsynsmyndigheten kan ingripa medförbud vid brist i fartyget m. m. Erfarenheterna har emellertid visat attgällande regler är otillfredsställande i vissa situationer. Det förekommertämligen ofta all fariyg eller dess inrättningar och arbetsredskap inteuppfyller föreskrivna fordringar utan alt bristerna därför kan anses utgöra ettpåtagligt åsidosättande av väsentliga sjö-säkerhetskrav eller en väsendig bristi fråga om skyddet mot ohälsa och olycksfaU. I del praktiska arbetet harsjöfartsinspektionen därvid genom anvisningar och förelägganden upplyst om deåtgärder som er fordras för alt fartyget skall uppfylla fordringarna. lämpligt har man angelt en viss minsta tid inom vilken åtgärden skallvara vidtagen. I vissa situationer kan underlåtenhet alt vidta förelagd: ålgärdbeivras efler åtal. I andra fall kan tveksamhet råda öm del straffansvar som ärförenat med försummelser att iaktta föreskrifterna. Deåtgärder som man vill få genomförda genom atl använda nytt jandeförbud elleratt utfärda föreläggande är självfallet av stor betydelse till förebyggande avbl. a. ohälsa och olycksfaU. Del är viktigt att åtgärden verkligen kommer tillstånd. Utredningen föreslår därför att tillsynsmyndigheten ges räft atl ibeslut om förbud eller föreläggande iilsätla vite. Sådant föreläggande skallriktas mot redaren eller den som i redarens ställe brukar fartyget. Vidareföreslås regler om s. k. ivångsutförande av säkerhetsåtgärd. För sjöfartens delfinns redan sådana regler i 11 § lagen (1972:275) om åtgärder motvattenförorening från fart)'g. Den föreslagna möjligheten att genom tvångsutförande genomdriva en viss säkerhetsåtgärd! 1911 fIS: 55 147 kantänkas ifrågakomma i situationer där underlåtenhet atl avhjälpa en brist, t.ex. avseende en lejdare eller en länspump, kommer att utsätta de ombordvarandeför allvarliga risker. Bestämmelsen torde endast behöva tillämpasundantagsvis. Det normala bör vara all användningen av den defekta utrustningenförbjuds. Regeln om tvångsutförande får sin tillämpnmg främsl i sådana faU därett förbud inte kan tillämpas därför att den fariiga utmslningen måste kunnautnyttjas och alternativ inte erbjuder sig. Dessutom kan i vissa brådskandefall ett tvångsutförande av behövliga åtgärder vara den enda praktiskamöjligheten att avhjälpa en brist som annars skulle medföra allvarlig fara förolycksfall. Enligt59 § arbetarskyddslagen är arbetsgivare skyldig atl på anmodan avarbetarskyddsstyrelsen eller yrkesinspeklionen föranstalta om undersökning avämne eller material, som han använder eller framställer i sin verksamhet,eller tiUhandahålla prov för sådan undersökning. Tillverkareav maskiner och arbetsredskap är underkastad liknande skyldighet i fråga omtillhandahållna varor. uppfattning bör motsvarande bestämmelser införas i en ny paragrafunder 9 kap. i lagen ora säkerheten på fartyg. Bestämmelserna i arbelarskyddslagenom tillverkares skyldigheter skulle emellertid, om de utan vidare överfördestill lagen om säkerheten på fartyg, inte få annat än begränsad betydelse försjöfartens del. Anledningen härtill är att maskiner och andra anordningar istor utsträckning tillverkas utomlands och installeras på fartygen under byggnadeller reparation utomlands. Beslämmelserna i den nya paragrafen bör därförutformas så atl skyldigheten all föranstalta ora undersökning och provtagningsåväl i fråga om material eller ämnen som används på fartyget som av maskiner,arbetsredskap och andra tekniska anordningar åvilar redaren. Intressetav atl av säkerhetsskäl kunna verkställa undersökning gäller även last somtagils ombord eller gods vars irUastning är förestående. I fråga om gods sombefinner sig ombord på fartyget bör skyldigheten åvila redaren eller den som i redarensställe brukar fartyget. Del kan här inskjutas alt enligt 119 § sjölagen gäUeratt om gods av lättantänd- lig, explosiv eller eljest fariig beskaffenhetinlastats utan atl borlfrak-laren haft kännedom om dess beskaffenhet han efteromständigheterna får lossa, oskadliggöra eller förstöra godset utan skyldighet atlersätta skadan. Är gods i annat fall av beskaffenhet att dess fraktande kanmedföra äventyr för människor, fartyg eller last, får bortfraklaren vidta sammaåtgärd om avlastaren förtigit särskUt förhållande som var honom veterligt omlastens beskaffenhet. Även om fel eller försummelse ej före- 1977/78: 55 148 liggeransvarar avlastaren enligt 97 § andra stycket sjölagen för skada sora orsakats bortfraklarengenora gods av lättantändlig, explosiv eller eljesl farlig beskaffenhet sominlastals ulan att bortfraklaren ägde kännedom om dess beskaffenhet. Vadförut anförts innebär atl redaren bör skaffa sig sådan praktisk rådighet överinlastat gods alt han kan uppfylla undersökningsplikten. I fråga om gods soraännu inte kommit under redarens (bortfraktarens) vård måsteundersökningsplikten riktas mot lastägaren. Skullei något fall redaren eller lastägaren försumma sin skyldighet att medverka tillundersökning eller kan undersökning av andra skäl inte komma tUl stånd genomredarens eller lastägarens försorg, bör ha befogenhet atl påredarens eller lastägarens bekoslnad låta verkställa undersökningen ellerprovtagningen. En bestämmelse med della syfte har upptagits i ett Iredjestycke. Ilikhet med vad sora gäller förhåUandena i land bör kostnaden för undersökningenligt vad nu sagls som regel åvila den som ålagts alt föranstalta omundersökningen eller tillhandahålla prov för denna. Emellertid börsjöfartsverket ges möjlighet atl besluta om att kostnaden helt eller delvisskall ersättas av statsmedel. Ilikhet med vad som gäller enligt arbelarskyddslagen bör lUlsynsmyndighetenkunna meddela föreläggande vid vite. 9 kap. 5 § Arbetsförhållandenapå arbetsställen som är gemensamma för flera arbetsgivares anslällda s. k.gemensamma arbetsställen innebär ökade risker för dem som ärsysselsatta där. Undersökningar som utförts på arbetsställen i land belyser detlaförhållande. Imånga fall utgör elt fartyg exempel på gemensamt arbetsställe. Inom intendenturavdelningenpå passagerarfartyg förekommer det alt verksamhetens drift lämnats ut åtsärskilda entreprenörer som i sin tur anställer personal för sin verksamhet.Även andra personer utför arbete på fartyget utan att vara anställda avredaren, t. ex. lillfäUiga reparatörer och varvspersonal. Påfartyg som är under lastoing eller lossning tjänstgör regelmässigt stuveriarbetaresamtidigt som besättningen utför sina sysslor. När fartyg ligger på varv förreparation eller översyn är det vanligt att såväl varvspersonalen som fartygetsbesättning utför olika arbeten med fartyget och dess utrustning. Säkerhetenför de ombordvarande är, särskilt vad avser varvspersonalen, beroende aveffektiva samordningsåtgärder beträffande arbetarskyddet och, om man villurskilja brandskyddet som ett särskUt begrepp, även detta. Ansvarigamyndigheter och parterna på arbetsmarknaden m. fl. intresserade har haftproblemet under observation och har genom bl. a. anvisningar om arbetarskydds-lagenstUlämpning sökt dra upp vissa rikflinjer. 1977/78: 55 149 Genomde senaste ändringarna i arbetarskyddslagen har frågan om ansvarsfördelningen belräffandeverksamheter som ryms under arbetarskyddslagens tillämpningsområde fått engrundläggande lösning. Enligt 7 a § denna lag föreskrivs alt arbetsgivarnaskall samråda och samverka i gemensamma skyddsfrågor och att arbetsgivarna kanöverenskomma om vem av dem som skaU ha huvudansvaret. Yrkesinspeklionen har därlillfått befogenheten att föreskriva om vem av arbetsgivarna som skall hasamordningsansvaret, om de inte överenskommU annat. Somtidigare sagts omfattas skeppstjänst inte av arbetarskyddslagen utan av lagenom säkerheten på fattyg. Den sistnämnda lagen gäller fariyg som nyttjas liUsjöfart, dvs. som används i överensstämmelse med sitl ändamål. 1 allmänhet får etlfariyg anses vara i drift och nyttjat lill sjöfart så länge fartyget ärbemannat med besättning, även om fartyget är under reparation eller av andraskäl tagits ur drift. Det förhållandel alt besättningen i en sådan situationminskats till antalet medför inte i och för sig någon ändring i dennabedömning. Upplagda fartyg, fartyg som används till upplagsplats, logement,eller är tagna ur användning och saknar besättning, omfattas inte av lagen. Påsådana fartyg, vilka sålunda inte nyttjas tiU sjöfart, kan skeppstjänst inteförekomma, varför arbetarskyddslagen är tUlämplig. Lagenom säkerheten på fartyg saknar bestämmelser om ansvarsfördelningen mellanarbetsgivarna när fartyget är gemensamt arbetsställe. Behovet av sådanreglering är emellertid påtagligt och utredningen föreslår att bestämmelserlikartade dem som gäller i land om samverkan mellan arbetsgivare i fråga omgemensamma arbetsplatser införs i lagen om säkerheten på fartyg. Med hänsyn tUlredarens dominerande ställning som arbetsgivare ombord bör ansvaret för atlsamordna skyddsverksamheten åvila honom. I praktiken kommer i regel detta redaransvartill ullryck i instruktioner till befälhavaren på fartyget. I vissasituationer är det emellertid inte möjligt för redaren atl vid utövningen avsamordningsansvaret låla sig företrädas av befälhavaren. Det kan bl. a. varanödvändigt alt på platsen för en varvsöversyn planera samordning avskyddsverksamheten medan fartyget ännu befinner sig tUl sjöss. Utredningen villframhålla alt redarens arbetsgivaransvar inte urholkar det självständiga ansvarför säkerheten ombord som åvilar befälhavaren. I och för sig kan självfallet pådessa områden likaväl som på andra områden konfliktfall inträffa om bedömningarnagår isär, t. ex. i fråga om personalanskaffning, där redaren i krafl av sin arbelsgivarsläUningger befälhavaren instruktioner, vilka kan påverka säkerheten ombord. Detta förhåUandefår emellertid inte förorsaka att arbetsgivarparten på sjöfartsområdet friiasfrån ett viktigt säkerhetsansvar som introducerats för arbetslivet i land. Utredningenhar övervägt frågan om undantag i vissa fall bör kunna göras från regeln atlredaren har samordningsansvaret då det gäller skyddsarbetet på gemensamma arbetsstäUen. 1977/78: 55 150 Ifråga om fartyg som tagils in på varv har uiredningen funnit att varvsarbetetpraktiskt taget alltid kommer att vara det dominerande arbetet ombord.Utredningen anser därför att då det gäller sådant fariyg på varv i Sverigeansvaret för samordningsåtgärderna bör åvUa den för varvsarbetel ansvarigearbetsgivaren. I praktiken verkar denne arbetsgivare genom den för respektivefartyg ansvarige reparationsingenjören. Av praktiska skäl har dock öppnats enmöjlighet för varvets arbetsgivare alt överiåla ansvaret på redaren. Medhänsyn till vanlig ordning vid stuveriarbete har utredningen funnit detlämpligt att redaren, då fartyg lastar eller lossar i svensk hamn, bör kunna överiåtaansvaret för de samordningsåtgärder som är nödvändiga för att undanröjariskerna för olycksfall som kan uppkomma då raan utför fartygsarbeteoch stuveriarbete, till den för stuveriarbetet ansvarige arbetsgivaren. Tillsynsansvaretdå det gäller samordningsfrågor på fartyg som är gemensamt arbetsställe bör ankomraapå i egenskap av tillsynsmyndighet enligt lagen om säkerheten påfartyg. Förde fall ansvaret för saraordningen åvilar annan än redaren, dvs. i allmänhet dåfartyget tagits in på varv i eller då ansvarel överlåtits til! den förstuveriarbetet ansvarige arbetsgivaren, bör dock yrkesinspektionen, som enligtarbetarskyddslagen är tillsynsmyndighet i fråga om arbete som bedrivs av sädanaarbetsgivare, ha hand om tUlsynen. Detta har dessulom ansetts lämpligt dåfartyg intagits på varv i men varvets ansvarige arbetsgivare överlåtitansvaret till redaren. Utredningenföreslår att frågan om reglering av ansvarsfördelningen mellan m.yndigheternainförs i 1 kap. 6 § tillämpningskungörelsen lill "agen om säkerheten påfartyg. Iarbetarskyddslagens lydelse års ändringar saknades grundläggandebestämmelser om skyddsombudens uppgifter. Förall ytterligare stärka skyddsombudens ställning intogs genom ändringari arbetarskyddslagen i en ny 40 a § försia och andra styckena utföriiga bestäraraelserom skyddsombudets uppgifier. 1likhet med vad som lidigare gällde i fråga om arbelarskyddslagen saknas i lagenom säkerheten på fartyg gmndläggande bestämmelser om skyddsombudets uppgifter.Utredningen anser det lämpligt att komplettera också lagen om säkerheten påfartyg med sådana regler och föreslår att dessa tas in i 9 kap. 7 § första ochandra styckena. Dessa motsvarar delvis nu gällande lydelse av 9 kap. 6 §tillämpningskungörelsen till lagen ora säkerheten på fartyg. Deuppgifter skyddsorabuden bör ha på fartygen skall inte skilja sig principielltfrån de uppgifter dessa orabud har i land. Skyddsombuden skall såledesföreträda arbetstagama i skyddsfrågor och verka för tUl- Prop.1977/78: 55 151 fredsslällande skyddsförhållanden på fartyget eller inomtilldelat skyddsområde. Skyddsombudet skall vaka över säkerheten och sundheleni arbetet. Som ett led i detta arbete bör skyddsombudet delta vid planeringenav lokaler, anordningar och arbetsmetoder.