prop · G103157 · 1977-12-31 00:00:00 — ner,råd och synpunkter i frågor som rör förhandling som inte syftar tillkollektivavtal samt om information enligt MBL överförs lill arbetsgivarverket.Förslaget tillstyrks av en majoritet av de remissinstanser som yttrat sig ifrågan. Vissaremissinstanser anser dock inte alt FHR skall kvarstå som en självständigmyndighet såsom utredningen föreslagit med uppgifi atl svara församverkansförhandlingar i frågor som bereds inom för beslutav statsråd, regering och riksdag, RPS anser-all en samordning avarbetsgivarpolitiken lättare skulle åstadkommas om hela FHRs verksamhetöverfördes lill arbetsgivarverket, GeneraltuUstyrelsen, SIND och SACOISRifrågasätter om inte FHRs förhandlingsverksamhel lämpligen borde inordnas iregeringskansliet. Äandra sidan anser SPN alt FHR bör bibehållas för all markera skillnaden mellande beslul som förbehålls statsmakterna och de beslul som grundas påöverenskommelser med de anställdas organisationer. FHRanser att rådets båda verksamhetsslag är naturliga och värdefulla komplementtill varandra. 1 FHRs rekommenderande verksamhet drar rådet nytta av denpraktiska erfarenheten från förhandlings- och informationsverksamheten i frågaom regeringsärenden. trygghetsfrågor samt statens institut for personaladministrationoch personalutveckling Remissinstansernaskommentarer lill utredningens förslag om inrättande av en saml ett ochpersonalutveckling har redovisats tidigare. Denföreslagna nämndens relation till arbetsmarknadsverkets verksamhet har berörtsav några remissinstanser. RPS ifrågasätter om inle huvuddelen av nämndensverksamhet med fördel kan underordnas arbetsmarknadsverket. FOA och SJ menar atlarbetsmarknadsverkets resurser bör användas för delar av den verksamhet som enliglutredningen bör åligga nämnden. AMS har inget alt erinra mot förslaget ochframhåller i sammanhanget del ansvar som staten som arbetsgivare har i arbelelatt bereda arbetshandikappade sysselsättning inom statsförvaltningen. bör nämnden ges en nära organisatorisk anknytning till arbetsgivarverket.Exempelvis TSV anser atl detta väl kan försvaras med utgångspunkt frånutredningens grundläggande organisationsprinciper. Andra remissinstanserställer sig tveksamma lill denna del av förslaget. Detta gäller bl. a. SPN,luftfartsverket, statskontoret och TCO-S. Siatskoniorei menar exempelvis allomfattningen av nämndens verksamhet administrativt sett motiverar en friståendeställning. Bl.a. FOA och SACOISR finner det angeläget alt en nära samverkan Prop, 1977/78:157 21 tillförsäkrasmellan verksamheten vid nämnden och del av utredningen föreslagna institutet.Den principiella skillnaden mellan de båda myndigheternas verksamhet lalardock - som redovisats - enligt majoriteten av remissinstanser mot enorganisatorisk samordning. Utredningenhar föreslagit att TrN skall inordnas som en del av nämnden. SA V och TrNavstyrker förslaget med motiveringen bl. a. att TrN inrättats i anslutning tillcentralt träffade avtal för att pröva vissa frågor som överiämnats tillarbetsgivaren, s .k. Härigenom har verksamheten så näraanknytning till den centrala arbetsgivarfunktionen att den nuvarandeorganisatoriska samordningen bör bestå. TSV finnerdet önskvärt atl den av utredningen föreslagna nämnden organiseras så atl decentrala personalorganisationerna ges möjlighet lill inflytande öververksamheten. TCO-S konstaterar all utredningen inle närmare behandlat fråganom ledningsorganisation för nämnden men ulgår för sin del från altledningsorganet kan få en parlssammansalt konstmktion. Vissaremissinstanser har tagit upp frågan om relationen mellan myndigheterna och delföreslagna institutet. SIND anser - i motsats lill utredningen - altinstitutet bör ha normerande uppgifter inom sitt område, dvs. ansvar förutarbetandet av tillämpningsregler m. m. - som ställer sig frågande tillinrättandet av institutet - anser å andra sidan atl råd i frågor av pollcykaraktärinom institutets verksamhetsområde bör hämtas från arbetsgivarverket. Enligt SFoch TCO-S bör institutet ges en roll som rent serviceorgan. SACOISR, som ilikhet med övriga huvudorganisationer tillstyrker inrättandet av institutet,anser all inslilulets ställning i förhållande lill myndigheterna bör klargöras. och arbetsgivarverket har uppmärksammats av någraremissinstanser. Enligt FOA bör arbetsgivarverket använda sig av Institutetskompelens vid förhandlingar och normgivande verksamhet inom del personaladministralivaområdet. Liknande synpunkter har framförts av /SR. anser allinstitutet bör ges en mindre fristående ställning i relation lill arbetsgivarverketän vad utredningen föreslagit. Somtidigare redovisats anser vissa remissinstanser all Institutet organisatorisktbör samordnas med arbetsgivarverket. 1anslutning lill utredningens förslag att institutets verksamhet till viss delbör avgiftsfinansieras har bl. a. RPS och luftfartsverket understrukitutredningens påpekande att myndigheterna måste erhålla medel så atl de kanköpa tjänster av institutet. a. FOA delar uiredningens uppfattning allvisst utvecklingsarbete bör anslagsfinansieras. GeneraltuUstyrelsenoch SPN anser all konsullalionsverksamheien bör vara avgiftsfri så att inleknapphet på medel blir en broms för myndigheternas personaladministralivautvecklingsarbete. SJ anser del mest ändamålsenligt att verksamheten i sinhelhet avgiftsfinansieras. Prop.1977/78:157 22 SF anser inte atl den myndighelsslödjande rådgivandeverksamheten skall finansieras via avgifter. TCO-S anser med slöd i uiredningensförslag att frågan om avgiftsfinansiering bör utredas vidare. SACOISR delardenna uppfattning och varnar för all avgiftsfinansiering kan minskaefterfrågan. 3.6 Organislion för arbetsmiljöfrågor Uiredningens förslag om fortsatt utredning av den framtidaorganisationen för arbetsmiljöfrågor tillstyrks av bl, a. FMV och generallullstyrelsen,som konstaterar alt del f. n. föreligger slor uppsplittring på olika centralaorgan. Ärbetsmiljöfrågorna bör enligl FMV samlas hos en myndighet. RPS anser alt SPNs direklivräll i arbetsmiljöfrågor börföras lill i avvaktan på den föreslagna uiredningens förslag. Enligl FOAbör arbetsmiljöområdet fördelas mellan arbetsgivarverket, nämnden föromplacering och Irygghetsfrågor saml ochpersonalutveckling på samma sätt som övriga personaladminislrativa områden. SPN framhåller atl det är angeläget att bringa klarhet iorganisationen av arbetsmiljöområdet på central och regional nivå. bör organisationen för statliga arbetsmiljöfrågor samordnas med ansvarför genomförande av andra personalfrågor. Utredningen har pekat på vissa samordningsproblem påregional nivå. Enligt utredningen skulle exempelvis de samlade personalsocialaresurserna mer effektivi kunna las tillvara om en organisatorisk samordning påregional nivå genomfördes. a. dessa skäl har utredningen föreslagit attparterna gemensamt prövar den organisatoriska samordningen av den regionalaverksamheten i slort. Övergångsvis borde SPNs nuvarande re-gionkonlor knytas lillden av utredningen föreslagna nämnden. Flera remissinstanser, exempelvis statskontoret och LMV,instämmer med utredningen i all en samordning mellan SPNs regionala verksamhetoch verksamheten vid den nya hälsovårdsorganisationen vore ändamålsenlig. Dagens problem borde enligt SPN kunna lösas ulan störreingrepp. är del angeläget alt den nuvarandehälsovårdsorganisationen får en rimlig chans all utvecklas. SACOISR och TCO-S tillstyrker all arbetsfördelningenmellan region-kontoren och den regionala förelagshälsovården prövas av parternagemensamt. SF anser inle atl de regionala hälsorådens verksamhet organisatorisktbör samordnas med SPNs reglonkonlors nuvarande verksamhet. Statskontoret tillstyrker förslaget atl SPNs nuvarande regionkonlorövergångsvis överförs lill den av utredningen föreslagna nämnden medmotiveringen atl regionkonlorens verksamhet 1 väsentiig mån är inriktad Prop,1977/78:157 23 på personalsocial verksamhet. SPN påpekar - i likhet medutredningen -all regionkonloren f.n. bedriver verksamhet som omfattarverksamhels-områdena för såväl del av utredningen föreslagna institutet Irygghetsfrågor. En anknytning till den senareskulle enligl SPN innebära en avskärmning av större delar av den förutseendeoch förebyggande personaladminislrativa verksamhet som erfordras för alt bl. a.förhindra uppkomsten av övertalighel eller arbetshandikapp. En anknytning tillinstitutet skulle å andra sidan Innebära en avskärmning av sådan kunskap om bl.a. individernas problem som är nödvändig för atl bestämma inriktningen avkontorens förebyggande verksamhet. Flera remissinstanser har med instämmande i utredningensförslag betonat atl den regionala verksamheten bör tillmätas stor betydelseoch all en omfördelning från central lill regional nivå kan vara lämplig. a. SPN, PUN, SACOISR, SF och TCO-S. Vissa remissinstanser har framfört förslag om fackmässigtbredare regional verksamhet. Statskontoret har exempelvis Ingenting att erinramot att frågan om behovet av regionala enheter för rådgivning i olika administrativafrågor förutsättningslöst prövas för i princip alla centrala stabsorgan. PUNdelar utredningens uppfattning all det bör ske en ökad omfördelning fråncentral till regional nivå av verksamhet som berörs av arbetsgivaransvaret.Det är enligt PUNs mening angelägel all regionall åstadkomma en samordningmellan de administrativa delområdena - administrativ rationalisering,ekonomiadministration, personaladministration och personalutbildning. Också SACOISR framför liknande synpunkter. Organisationenanser alt integration mellan individinriktad och annan personaladministrativverksamhet måste säkerställas på den regionala nivån. sådant sambandskulle kunna åstadkommas om regionkontorens anknytning lill ett centralt organi första hand betraktades som en praktisk fråga med hänsyn till den internaekonomi- och personaladministrationen. Frågan om anknytning till den föreslagnanämnden, det föreslagna institutet eller lill något annat organ skulle då fåmindre betydelse. Intresset skulle i stället knytas till regionkontorens olikafunktioner. Huvudsaken är då att regionkontoren kan få biträde av centralmyndighet i varje del av sin verksamhet. Ingenting skulle med ett sådantsynsätt heller hindra all regionkontoren vid behov samarbetade med andraadministrativa fackmyndigheter, t. ex. statskontoret och RRV. Några remissinstanser har kommenterat uiredningens förslagtill genomförande av den nya organisationen. GeneraltuUstyrelsen och domänverketframhåller del angelägna i all förslaget genomförs . TCO-S anser attutredningens förslag måste ses som en helhet. SACOISR, SF och Prop.1977/78:157 24 TCO-S tillstyrker liksom bl. aSAV \ stort formerna för delfortsatta utredningsarbete som föreslås av utredningen. ÖB, , SPN, FHR och anser atl vissa frågor - dock ejfrågan om arbetsgivarverkets ställning och arbetsformer -bör utredas vidare.Detta utredningsarbete bör emellertid med hänsyn lill frågornas stora betydelseinte ske i organisationkommilléer som utredningen föreslagit. Ulredningsförslagenbör senare i dessa delar prövas av statsmakterna. Förändringarna i statstjänstemannens möjligheter attpåverka sina anställnings- och arbetsvillkor har under de senaste decenniernavarit omvälvande. reglerades dessa ensidigt av staten, dvs. I och med förhandlingsrättsreform - i samband med vilken statensavtalsverk (SAV) kom till - ersattes emellertid den gamla ordningen av ettsystem med Inslag av både privalrällsliga och offentligrättsliga regler.Därigenom erkändes principen om avtalsfrihet mellan arbetsgivare ocharbetstagare på det statliga Ijänstemannaområdel. Betydelsefulla begränsningari avtalsbarheten fanns dock kvar. Genom senare lagändringar har det avtalsbaraområdet undan för undan vidgats. Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (senasteändring 1977:532, MBL) och lagen (1976:600) om offentlig anställning (omtryckt1977:1047, ) markerar en utvidgning av de privalrällsliga inslagen iregleringen av förhållandel mellan staten som arbetsgivare och de statsanställda. MBL omfattar 1 princip även den statliga sektorn. Någotsärskilt avtalsförbud - i den form det kom lill uttryck i äldre lag - finnsinte längre. Avtal får dock självfallet inte träffas i strid mot tvingandelagstiftning, däribland den offentiigrällsliga. Man kan inom den statligasektorn inle heller lämna över beslutsbefogenheter lill utomstående direktgenom ett medbestämmandeavtal. Sådant överiämnande får nämligen enligtregeringsformen ske i offenlligrätlslig ordning. (Jfr prop. 1976/77:137, s,110). Någon rätt eller plikt atl förhandla föreligger inle inomdel statliga området om förhandlingsresultatet skulle komma all strida mottvingande lagregler. Del saknas också rätl atl genom strejk eller annan slridsålgärdsöka få lill stånd ell lagstridigl avtal. Ett annat läge råder på del område där ett avtal, ulan altstrida mot lag, ändå direkt eller indirekt kränker den politiska demokratin,nämligen genom all avse den offentliga verksamhetens mål, inriktning,omfattning eller kvalitet. Där föreligger enligt MBL förhandlingsplikl förarbetsgivaren. I förarbetena lill (prop. 1975/76:105, bil. 2) sägs dock atlkollektivavtal inte bör träffas i sådana frågor. Förhandlingsparterna börenligt särskilda huvudavtal avhålla sig från stridsåtgärder med syfteatt tvinga fram ett sådant kollektivavtal. Prop.1977/78:157 25 Både rätl till avtalsförhandling, möjlighet tillkollektivavtal och - inom LOAs ram - full möjlighet till stridsåtgärderföreligger däremot på hela det återstående området, dvs. där ett avtal varkenskulle strida mot uttrycklig föreskrift i lag eller i lagslödd författningeller annars träda den politiska demokratin för när. Sammanfattningsvis kan del alltså konstateras all den arbetsrältsligautvecklingen inneburit en betydande utvidgning av del förhandlingsbara områdetför statstjänstemannen. Det har också blivit möjligt all i kollektivavtalreglera allt fler sakfrågor. En utgångspunkt för medbeslämmandereformen har vidarevarit atl myndigheterna skall sträva efter en så långt gående delegering ochdecentralisering i sitt inre arbete som kan anses lämplig. Detta i sin turförutsätter en successiv delegering av nuvarande centrala arbetsgivarfunktionerlill de enskilda myndigheterna. Medbestämmandereformen har även kommit all medföra altformerna för de anställdas inflytande ändrats. Medinflytande från de anställdagenom representation i parlssammansalta organ hos myndigheterna utgjorde enviktig inflytandeform som präglades av företagsnämnds-verksamhetoch försöksverksamhet med vidgad förvaltningsdemokrati (Deff-försöken).Organisationen av de centrala funktionerna för de personalpolitiska frågornainom statsförvaltningen bär också i hög grad prägel av förhållanden som dårådde. 1 samband med tillkomsten av MBL och övergångsavtal i anledning av arbelsrällsreformenhar förelagsnämnds-verksamheten och Deff-försöken praktiskt taget helt upphörtinom statsförvaltningen. Fortsättningsvis torde förhandlingar och avtal varaden dominerande medbestämmandeformen inom statsförvaltningen. Dessa viktiga förändringar, liksom andra reformer inomarbetsrättens område, har krävt en översyn av de organisatoriska förulsällningarnaför att staten effektivt skall kunna utöva sin funktion som arbetsgivare. Jagtillkallade därför en utredning med uppgifi alt se över vilka olika organisatoriskaåtgärder som behövs för all staten som arbetsgivare skall kunna uppfylla dekrav som ställs med anledning av olika reformer inom arbetsrättens område.Utredningen skulle enligt sina direktiv arbeta skyndsamt. Utredningen, varsförslag har karaktär av principförslag lill ny organisatorisk stmktur,föreslår atl vissa delfrågor ulreds vidare men framhåller alt den nyasituationen kräver ell snabbt beslul av statsmakterna. Utredningen har utgått från den centralaförhandlingsfunktionen vid sin bedömning av lämplig organisatorisk struktur ochföreslår atl bl. a. ansvaret för alla centrala förhandlingar som syftar lillkollektivavtal skall sammanföras till en ny myndighet - statensarbetsgivarverk. Verket bör enligt förslaget ges ställning som centralmyndighet i frågor där staten uppträder som arbetsgivare och ges ettsamordningsansvar för den statliga arbetsgivarpolitiken. 1977/78:157 26 Sågott som samtiiga remissinstanser, däribland de statsanställdas huvudorganisationer,delar uiredningens uppfattning atl de centrala uppgifterna i anslutning lillpartsrollen som arbetsgivare bör samlas lill en myndighet. Inrättandet av ellsärskilt arbetsgivarverk anses innebära en bällre ordning än den nuvarande, inleminsl med hänsyn till enskilda myndigheters möjligheter all få effektivt slödvid utövningen av arbetsgivarfunktionen. Mångaremissinstanser, som stöder uiredningens förslag i dessa delar, betonarsamtidigt vikten av alt de centrala arbelsgivaruppgiflerna så långt möjligtdecentraliseras och delegeras till myndighetema. Ensamordning och styrning i detalj av myndigheternas agerande i deras roll somarbetsgivare anses enbart leda till ett administrativt merarbete. En detaljeradstyrning anses inte heller vara lämplig med hänsyn lill de nu avtalsbarafrågornas karaktär. Jagdelar, i likhet med remissinstanserna, utredningens bedömning all sådanacentrala myndighetsuppgifter som renodlat kan hänföras lill statens roll somarbetsgivarpart bör samlas till eller samordnas av en myndighet. Som jag senareåterkommer till bör dock denna myndighet kunna delegera vissa uppgifter tillannan myndighet. Sedandel förhandlingsbara området har utvidgats kan numera kollektivavtal träffasmellan SAV och de statsanställdas huvudorganisationer i en rad frågor som mereller mindre rör verksamheten inom myndigheter som centralt har ansvaret föradministrativa frågor, 1 fortsättningen kallade administrativa fackmyndigheter,t. ex. statens personalnämnd (SPN), statskontoret, ()och siatens personalutbildningsnämnd (PUN). kan dessa myndigheteruppträda som arbetsgivarpart i centrala förhandlingar vilka inte avsesresultera i kollektivavtal (samverkansförhandlingar enligt 11-14 §§ MBL) ifrågor inom sitt resp. verksamhetsområde som rör förhållandel mellan arbetsgivareoch arbetstagare. Vidare har () bl. a. rådgivandeuppgifter gentemot myndigheterna i frågor som rör samverkansförhandlingar. Genomalt den centrala partsrollen renodlas på del sätt som utredningen föreslårskapas enligt min mening förutsättningar för all lägga fast en klararerollfördelning och befogenhetsfördelning mellan de myndigheter inomstatsförvaltningen som har centrala arbetsgivaruppgifter. Vidare kan ensamordning säkerställas mellan å ena sidan den normerande verksamhet påverksnivå som staten som arbetsgivare ensidigt svarar för genom författningar m.m. och å andra sidan avtalsförhandlingar mellan staten och de statsanställdashuvudorganisationer. Ensammanhållen och väl fungerande partsfunktion på central nivå utgör enligt minmening en viktig förutsättning för ett effektivt genomförande av medbeslämmandereformen.Enhuvudprincip för hela reformarbetet är atl medbestämmandet skall utövas pålokal nivå. Den centrala verksamheten måste därför Inriktas bl. a. på all underiättaför de lokala parterna atl Prop.1977/78:157 27 hanlera medbeslämmandefrågorna och all lämna denvägledning och del stöd som kan behövas. Den utvidgade förhandlings- och avtalsrätten har ocksåpåtagligt förstärkt kravet på utveckling av en enhetlig arbetsgivarpolitik.Behovet av stöd i rena parisfrågor hos myndigheterna har kommit lill klartullryck bl. a. i remissvaren. Jag anser det vara av slörsla vikt allmyndigheterna i princip har en enda central instans alt vända sig lill i allafrågor som kan uppkomma lill följd av deras utökade roll som arbetsgivarpart. SAV förfogar f. n. endast 1 begränsade delar över denkompetens som behövs med hänsyn till den utvidgning av del avlalsbara områdetsom arbelsrällsreformen innebär. SAVs nuvarande kompelens finns i huvudsakinom de områden där förhandlingar traditionellt har förts, dvs. i löne-ochandra förmånsfrågor. Jag biträder mot denna bakgrund uiredningens förslag, all ellnytt centralt ämbetsverk - - skall inrättas. Verketbör inrättas den . Samlidigt bör upphöra. Jag övergår nu lill vissa frågor rörandearbetsgivarverkets verksamhet, organisation, ledningsfunktion och resursbehov. Enligt utredningen bör arbetsgivarverket genomföra ellersamordna förhandling med de statsanställdas huvudorganisationer i alla frågori vilka staten förhandlar centralt. Ansvaret för förhandlingsverksamheten börsåledes enligl utredningen inte enbart avse förhandlingar som syftar tillkollektivavtal utan även omfatla samverkansförhandlingar. Ett undantag bör varaFHRs samverkansförhandlingar enligl MBL i frågor som bereds inomregeringskansliet för beslut av statsråd, regering eller riksdag. Samverkansförhandlingar skall enligl MBL genomföras av deninstans som fattar beslut i den aktuella frågan. Administrativa fackmyndighetersom fattar beslut om bindande bestämmelser för myndigheterna är därmedförhandlingspart. I arbetsgivarverkets uppgifter bör ingå all bistå fackmyndigheternamed förhandlingsexperlis. Del bör vidare åligga arbetsgivarverket all svaraför den samordning av formerna för myndigheternas samverkansförhandlingar somkan komma all krävas. FHRs nuvarande uppgifter all bistå de statiigamyndigheterna med rekommendationer, råd och synpunkter i frågor som rörförhandling som inte syftar till kollektivavtal bör enligl utredningen förasöver till arbetsgivarverket. Alla förhandlingar som syftar till kollektivavtal bör enliglutredningen i princip samlas lill arbetsgivarverket. Utredningen fömtsätterdock atl arbetsgivarverket, liksom SAV f, n. bör kunna överlämna avtalsförhandlingartill annan myndighet där så är lämpligt. Vad gäller formerna för delegering avförhandlingsrätten till annan myndighet med ansvar för viss sakfråga bör fleramöjligheter kunna komma i fråga. I vissa fall bör hela förhandlingsansvaretkunna överiämnas lill den andra myndigheten. 1 andra fall börarbetsgivarverket kunna medverka med förhandlingsexperlis. Prop.1977/78:157 28 Äveni de fall där genomförandet av avtalsförhandlingar överlämnats till annanmyndighet bör enligl utredningen arbetsgivarverket svara för all formerna förförhandlingarna är korrekta. Uiredningensförslag om ansvar och former för samordning av den statligaförhandlingsverksamheten har i huvudsak bemötts positivt av remissinstanserna.Vissa remissinstanser, i första hand berörda administrativa fackmyndigheter,har understrukit vikten av all delegeringen av avtalsrätten får sådanomfattning att verksamheten inte onödigtvis försvåras. Samordningen avförhandlings- och avlalsverksamhelen bör begränsas till sådana situationer därdet får anses föreligga ett klart intresse därav. Jagbiträder uiredningens förslag om arbetsgivarverkels uppgifter vad gällergenomförande och samordning av förhandlingsverksamhelen i fråga om bådeavtalsförhandlingar och samverkansförhandlingar på central nivå. Genomatt arbetsgivarverket ges möjlighet att överlåta lill annan myndighet att föraförhandlingar och sluta avtal finns förutsättningarna för atl åstadkomma ensmidig fördelning ulan onödig byråkrati. Jag återkommer senare lill frågan ommyndigheternas kontakter i övrigt med arbetsgivarverket. Utredningensförslag all vissa av FHRs uppgifter skall överföras till arbetsgivarverketstöds av många remissinstanser. FHRframhåller dock all rådets båda verksamhelsslag är naturliga och värdefullakomplement till varandra. I FHRs rekommenderande verksamhet drar rådet nyttaav den praktiska erfarenheten från förhandlings- och informationsverksamheten ifråga om regeringsärenden. Vissaremissinstanser ifrågasätter om FHR även fortsättningsvis bör kvarstå somsjälvständig myndighet. () anser t. ex. alt en samordningav arbetsgivarpolitiken lättare skulle åstadkommas om hela FHRs verksamhetöverfördes till arbetsgivarverket. , statens industriverk (SIND)och Centralorganisationen /SR ifrågasätter om inle FHRs förhandlingsverksamhellämpligen borde inordnas i .