prop · G10337 · 1977-12-31 00:00:00 — För framför allt storskrakens del tillkommer också ettannat problem. I tidigare yttrande i vårjaktsfrågan har anförtatt när berörda fåglar anländer till svenska vatten har de förhållandevishöga halter av kvicksUver, DDT ooh PCB. För att ytterligare belysa denna frågahar uppdragit åt att genomföra enundersökning om halterna av klorerade kolväten och kvicksilver i sjöfågelunder vårsträcket längs den svenska ostkusten. Rapporten över undersökningen ärfärdigställd och bifogas. Undersökningsresultaten bygger emeUertid på ett litetmaterial. De uppgifter, som redovisas i rapporten, får därför inte föranledaalltför långt gående slutsatser om miljögiftssituationen för berördaarter. Undersökningen visar att halterna av undersökta substanser är avsevärthögre i de två fiskkonsumerande arterna småskrake och storskrake, jämfört medde andra undersökta, evertebratätande arterna ejder, vigg och alfågel. Huruvida det kan sägas att skrakar fällda ärlämpliga som människoföda eller ej kan inte bedömas enbart med utgångspunktfrån denna undersökning. Från livsmedelsverket har emellertid vid direktkontaktförklarats att man alldeles avgjort har ett intresse för frågan. 1 Här utesluten. 1977/78: 37 37 strävar därför efter att utvidgaundersökningen och om möjligt låta den avse också fågel fälld . Medhänsyn till vad som sagts torde det dock vara olämpligt att återinföra vårjaktpå storskrake, innan frågan om dess lämplighet som människoföda utrettsnärmare. Sammanfattningsvis kan konstateras att enligtnaturvårdsverkets uppfattning, några möjligheter att återinföra vårjakt påsjöfågel inte längre finns, om alltjämt i full utsträckning skall kunnaansluta sig till det europeiska samarbetet inom sjöfågelvården och dessutomvara ett föregångsland i detta avseende liksom inom andra delar av den internationellamiljövården. Mot bakgrund av det åberopade materialet anser signaturvårdsverket således med hänsyn till de intressen verket har att bevaka inte kunna ange någon möjlig form för att anordna vårjakt efter sjöfågel. hemställer därför att bli befriat frånifrågavarande uppdrag. Om så sker kommer verket ändock att föranstalta om de ytterligareundersökningar omnämnda i verkets skrivelse som behövs för attfå en säkrare bild av biocidsituationen hos sjöfågel under olika tider pååret." I anledning av yttrande framhållerSvenska jägareförbundet i skrivelse följande. "När man i internationella sammanhang talar omjakttider för viss eller vissa arter avses allmänna jakttider (open seasons, Jagdzeiten)dvs. sådana jakttider som möjliggör för en var jaktberättigad att inom tidsmässigtoch geografiskt bunden ram och under hänsynstagande lill övriga författningarjaga eller fånga arten i fråga. Som exempel härpå kan anföras stadgandena i 2 §jakttidsförordningen. Internationellt avser man med jakt och jakttider alltsåinte de möjligheter myndigheterna i alla stater alltid har att i särskildordning med hänsyn till lokala förhållanden meddela personliga licenser förviss begränsad jakt eller fångst. Ett system med personliga licenser förbehållenviss befolkningskategori på sätt föreslagits av kanalltså inte ses som ett införande av någon allmän jakttid (open season).Åtgärden måste ses och framför allt presenteras, inte minst internationellt,för vad den är och inget annat. Med dessa utgångspunkter är det svårt att förstå varförSverige skulle få svårigheter att ratificera framtida konventioner påfaunaskyddets område, om den föreslagna licensierade jakten efter hanfågel avvissa sjöfågelarter infördes. I sammanhanget kan förbundet inte underlåtanotera, att det internationella omdömet av en stats progressivitet i naturvårdsfrågorknappast kan grundas enbart på dess villighet att underteckna internationellakonventioner. I varje fall torde en sådan värdering från svensk sida väckaförundran utanför landets gränser. Förbundet har stor förståelse för och arbetar intensivtför att förbättra det internationella fågelskyddet men de enskilda frågornafår varken tillmätas för liten eller för stor betydelse i det totala sammanhanget.Enskilda stater måste alltid ha rätt att under sitt internationella ansvar förde migratoriska arterna medge de möjligheter till beskattning som ligger välinom respektive arts biologiska ramar. Beträffande de livsmedelshygieniska aspekter somnaturvårdsverket antyder vill förbundet endast hänvisa till situationenbeträffande fisk från s. k. svartlistade vatten. Saluförbud kan införasför vissa arter 1977/78: 37 38 fångade i dylika vatten men den enskilde torde endastkunna upplysas om de eventuella risker konsumtion av aktuella arter kanmedföra. I förbundets förslag till senvinterjakt finnes intaget att jaktenendast får avse fågel för förbrukning i eget hushåll, varför saluhållande avfågel fälld ej kommer i fråga. Förbundet vUl avslutningsvis understryka attnaturvårdsverket finner, att stammarna av de ifrågavarande arterna är starka.Några avgörande hinder av biologisk eller populationsdynamisk art för enbeskattning av så begränsad omfattning, varom här skulle bli fråga, anföresheller inte." 1.8 Jakt- och viltvårdsberedningen Under hänvisning till det ovan redovisade riksdagsbeslutethar åt beredningen uppdragits att komplettera utredning genomundersökning av de möjliga formerna för vårjakt efter sjöfågel. är ett bräckt vatten med en fågelfaunasammansatt av arter såväl från sötvatten som miljöer. Den stora variationeni fråga om topografi, bottenbeskaffenhet och strändernas utseende bidrar tillatt skapa ekologiska förutsättningar för en artrik fågelfauna. Det är somhäckningsområde och i synnerhet skärgårdarna har sin störstabetydelse för sjöfågeln. Antalet andfågelarter som häckar i de svenska östersjöskärgårdarnaär sjutton, vartill kommer några som finns mycket lokalt eller häckartillfälligt. De flesta skärgårdsområden i ytter- och mellanskärgården har åtminstonotio häckande andfågelarter. Allmänt förekommande vadare, mäsfåglar och alkfåglarär tillsammans sexton, vartill kommer ytterligare lika många med sporadiskeller lokal förekomst. Till skärgårdens vattenberoende fåglar räknas ocksånågra representanter för familjerna doppingar, rallar oeh rovfåglar. Östersjönfungerar också som övervintringsområde för en del andfåglar, alkor ochmåsfåglar. Såväl vår som höst sträcker en lång rad arter bl. a. arktiska förbieller rastar längre eller . Den lägrefaunan (maskar, musslor, kräftdjur etc.) i är artfattig, men dettakompenseras av att vissa arter, främst blåmusslan och märlorna, finns i stormängd och av skärgårdarnas vidsträckta grundområden som gör födan åtkomlig. Öarnager dessutom en i det närmaste obegränsad tUlgång på häckningsplatser.Förutsättningar finns därmed för individrika bestånd av vissa fågelarter.Dykänderna 1977/78: 37 39 (dit ejder, storskrake och vigg hör) är dendominerande gruppen bland kustfåglarna i skärgården. I t. ex. Stockholmsskärgård utgör de nästan 2/3 av samtliga häckande par. Även om de i inner-skärgårdarnaär relativt sett mindre dominerande är de likväl den talrikaste fågelgruppen.I stora delar av ostkustskärgården utgöres mer än hälften av alla häckandekustfåglar av ejdrar en dominans för en enda art som förekommer mycket sällani fågelsamhällen. Ett utmärkande drag för fågelfaunan i Östersjönsskärgårdar är att häckningen infaller vid mycket olika tidpunkter för de olikaarterna. Äggläggningen hos havsörn börjar och hos grågås i slutetav månaden, medan svärtan i allmänhet kommer i gång först omkring månadsskiftetmajjuni. Från tidigaste islossning fram finns såledesfågelarter som befinner sig i de inledande faserna av häckningen. Hela tidenfrån senvåren till högsommarens slut kläcks kullar. Svärthonor som tvingatslägga om kan gå i sjön med nykläckta ungar . När det gällerplanering av markanvändningen i skärgården krävs därför speciella hänsyn tillfågellivet. Förhållandevis många av skärgårdens vattenfågelarter haren utbredning som sträcker sig från de av havet hårdast påverkade ytter-skärgårdarnatill de inre delarna av innerskärgården med dess insjö-liknande karaktär.Ungefär hälften av arterna har en utbredning som uppvisar en tydlig zonering.De förekommer bara i de yttre delarna av skärgården eller har från insjöarnakoloniserat skärgårdens inre vattenområden. Förändringar i denna bild fortgårständigt till följd av bl. a. ändrade miljöförhållanden inom skärgården.Sålunda har ejdern avsevärt vidgat sin häckningsarealinåt, medan svärtans förekomst förskjutits utåt. Skillnaderna i faunans sammansättningi nord-sydlig riktning inom ostkustskärgårdarna är däremot av avsevärt mindreomfattning. I fråga om sjöfågelarternas fördelning inom olika zonereller skärgårdar, dvs. deras val av boplats och uppehållsort i detalj,föreligger betydande skillnader mellan olika arter. Några är jämnt fördeladeoch kan finnas på flertalet eller på alla öar. Detta gäller t. ex. för ejdern iytterskärgården och delar av mellanskärgården. De kolonihäckande arterna (deflesta måsfåglar samt alkor) är starkt koncentrerade till något eller några fåskär i en skärgård och saknas oftast helt på andra öar. I allmänhet har dessaarter mera utpräglade krav på boplatsens läge och utseende. Kolonierna liggerpä de öar som bäst motsvarar 1977/78: 37 40 resp. arters boplatskrav och som visat sig varade som i minst utsträckning utsätts för störningar. Till måsfågelsamhällena anslutersig flera andra arter, t. ex. vigg och roskarl. Fördelningsmönstret kan skifta i hög grad från skärgårdensyttre zon till den inre zonen och från örika till öfattiga kuster. Ju längre inmot fastlandet man kommer, desto mer begränsad blir tillgången på lämpliga häckningsskäroch desto mer koncentrerade blir fåglarna till de som finns. Förhållandet ärdetsamma utefter öfattiga kuster. Enstaka skär kan i dessa områden ha mycketstor betydelse för fågelfaunan. 2.4 Allmänna drag i dykändernas biologi Samtliga de tre arter ejder, storskrake och vigg somföreslagits omfattas av begränsad vårjakt tillhör gruppen dykänder inomfamiljen andfåglar. Såväl vuxna dykänder som deras ungar håller mest till påöppet vatten utefter steniga eller bergiga stränder. De hämtar sin föda frånbottnen genom att dyka. I det följande koncentreras framställningen till de drag idykändernas biologi som är av särskilt intresse för bedömningen av jakt undervåren. Dykänderna i våra skärgårdar är flyttfåglar. De anländer tiUskärgården kort efter islossningen för att genomföra häckningen där. Honornaoch årets ungfåglar börjar höstflyttningen , men de storaskarorna drar söderut först i septembernovember. Hanarna hos flertalet dykänderavviker markant i flyttningsvanor genom att påbörja utflyttningen (se avsnitten för respektive art). Övervintringsområdena för de för vårjaktaktuella arterna ligger i och i sydskandinaviska vatten.Sträcket sker utan längre uppehåll på rastlokaler. Hos vissa arter är sträcketstarkt koncentrerat tUl kustlinjen, medan det hos andra går såväl över landsom vatten. Sträck förekommer både och , men enskUda arter ärövervägande natt- eller dagsträckare. Dykänder är monogama, dvs. en hane och en hona hållersamman. Enstaka fall av polygami är dock kända hos ejder och vigg och hosstorskrake förekommer polygami möjligen något oftare. Parbandet bryts när honanbörjar ruva. Den allmänna uppfattningen är att paret hos dykänder hållersamman endast en häckningssäsong till skillnad från förhållandet hos gäss ochsvanar där bandet är flerårigt eller livslångt (beträffande ejder se vidarenedan). Från oeh med ruv- Prop.1977/78: 37 41 ningenlever könen skilda åt . Hanen företar ofta en längre förflyttning ruggningslokal där han genomför fjäderbytet tillsammans med ett stort antalandra hanar, medan honan efter avslutad häckning ofta ruggar nära häckningsplatsen.Höstflyttningen kommer därigenom i många fall att anträdas från olikautgångspunkter för hane och hona. Först under höstflyttningen eller ivinterkvarteren återförenas könen och paret kan teoretiskt mötas. Hosåtminstone ejder finns belägg för att ett och samma par kan hålla ihop underflera säsonger. Resultaten har dock erhållits vid studier av ett icke flyttandebestånd i . Med de förutsättningar som beskrivits ovan måstemöjligheterna till flerårig parbildning hos flyttande andbestånd bedömas varasynnerligen små, ehuru man ej kan utesluta att den förekommer. Parbildninghos änder är en komplicerad process som i allmänhet tar . Bildandet avpar sker i stor utsträckning i vinterkvarteret och fåglarna är således iallmänhet parade när de anländer till häck-ningsområdet . Resultatföreligger som antyder att äldre fåglar bildar par tidigare på säsongen änyngre och att yngre fåglar därigenom oftare anländer oparade till häckningsområdet.Hos storskrake och några andra dykänder tenderar könen att övervintra delvisåtskilda. När parbildning hos dessa arter äger rum vet man f. n. inte. De"parningsceremonier" som äger rum fram till ruvningensigångsättande har uppenbarligen funktionen att tjäna som en bekräftelse på ochförstärkning av parbandet. Trotsden normalt långa tiden för etablerande av parband är det åtminstone hosgräsanden känt att omparning kan ske . Har honan förlorat sinkull under ruvningen och hennes förste hane lämnat trakten kan hon bilda parmed en annan, kvarvarande, hane oeh ett nytt häekningsförsök inledas. Hur oftadetta förekommer ooh om det är giltigt även för dykänder är ej känt. Hanarnatar ingen del i skötseln eller försvaret av bo och ungar. En viktig funktion iparbildningen synes däremot vara att hanen skyddar honan från störningar frånandra individer (bl. a. uppvaktning av främmande hanar) och därmed ger honan tillfälleatt äta ostörd. För att producera äggen och ha krafter kvar för att genomföraruvning och ungvårdnad effektivt krävs att hon startar häckningen i god konditionoch lägger upp ett fettförråd. Det senare gäller speciellt för ejdern. Att haparbildningen förlagd till senhöst eller vinter innebär rimligen fördelar genomatt honans tid , då näringstillgången ofta är som lägst, i hög gradreserveras för näringssök. 1977/78:37 42 Parning (= kopulation) kan hos änder förekomma fleramånader före äggläggning. Hos vilda andfåglar är det därför svårt attfastställa, när kopulation som leder till befruktning inträffar och hur länge sper-miernaär livskraftiga i äggledaren. Hos tamankan uppges spermierna kunna varafunktionsdugliga . Rent fysiologiskt synes det således vara möjligtför en hona som föriorat sin hane kort före ägg-läggningen att producerabefruktade ägg. Den psykiska störningen av en partnerförlust kan dock antasvara så svår att den leder till att häckningen i många fall ej fullföljs. Fören korrekt bedömning av denna fråga föreligger ett behov av direkta studier. Hos de flesta dykänder förekommer ett visst hanöverskott ibestånden. Ehuru mera omfattande registreringar av könskvoten saknas från dentid då fåglarna befinner sig på häckningsplatsen, men ännu ej börjat värpa,förefaller det som om ett måttiigt hanöverskott skulle finnas på många håll iskärgårdarna bäde hos storskrake och vigg. Hos ejdern synes hanar och honorvara ungefär lika många. Könskvoten varierar betydligt regionalt och lokalt.Andelen oparade hanar ökar mot periferin av en arts utbredningsområde ochvidare tenderar de att koncentreras till vissa delar av skärgårdarna. 2.4.6 Ålder för könsmognad Kunskaperna om när dykänderna uppnår könsmognad är ännu begränsade.De flesta ejderhanar häckar första gången medan åtminstone endel honor gör det redan som tvååriga. Storskraken blir fortplantningsduglig ålder enligt vissa litteraturuppgifter enligt andra först , och viggen vanligen men en del som tvååringar. Ickekönsmogna fåglar anländer till häckningsområdena sent eller översomrari vinterkvarteret. 2.4.7 Hemortstrohet och boplatsval Hos änderna är honan i allmänhet mycket starkt hemortstrogen,dvs. hon återvänder till fjolårets häckningsplats för att häcka och ofta skerdetta på samma skär och i samma läge som året innan. När de unga honorna häckarför första gången söker de i stor utsträckning upp den plats där de vuxit upp.Att återvända till platsen för en framgångsrik häckning har ett betydandeöverlevnadsvärde både för honan och hennes kull. Om en hona får sin kull rövadeller tvingas överge den under läggning eller ruvning byter hon däremot oftatill annan häckningsplats vid nästa försök. Andparet uppehåller sig vid den utsedda häckningsplatsenen tid innan det skrider till häckning. Detta beteende kan ses som en testning 1977/78:37 43 av platsens lämplighet för häckning. Om det visar sig attplatsen är utsatt för återkommande besök av rovdjur eller störningar kan paretflytta till en annan plats eller inställa häckningen. Även under värp-ningstidenhar fåglarna mycket stark benägenhet att vid störning överge kull och häckningsplats. Hanens utseende är omisskännligt och någraidentifieringsproblem kommer ej att uppstå vid vettjakt . Vid sträckskyttekan det vara svårt att skilja ut hanar av andra stora och vita änder, kanskespeciellt den i ytterst sällsynt förekommande praktejdern. Vikten hoshanen uppgår till . Ostkustskärgårdarnas ejdrar sträcker frånövervintringsområdena i utefter i huvudsak genomKalmarsund och upp utefter ytterskärgårdarna eller ett stycke ut till havs.Även de finska ejdrarna tar delvis samma väg. Uppsökandet av häckningsplatsensynes ske dels genom insträck frän söder, dels genom att paren via de yttreskärgårdarna drar sig inåt. Tidpunkten för vårsträcket är i hög grad beroendeav temperatur-, is- och vindförhållanden. Undantagsvis kan sträcket kulmineraredan i , men andra år först i andra hälften av april. Mot slutetav vårsträcket ingår en del icke könsmogna ett- ooh tvååringar. Sträcket skertill stor del . Ejdrarna flyttar i flockar om något tiotalnågrahundra individer. Sträcket går i motvind mycket lågt över vattnet och i med.vind på några tiotal meters höjd. Normalt uppehåller sig ejderparet i skärgårdeninnan varpningen börjar. Vid mycket sen islossning kan äggläggningen börjamycket snart efter ankomsten till häckningsplatserna inne i skärgårdar na.Tidpunkt för första varpning hos ejder i har under åren197077 varierat mellan i liggef häckningstiden ca 5dagar tidigare och i norra skärgårdar uppskattningsvis någon veckasenare. Av allt att döma skrider ejdern till häckning något tidigareän . Orsakerna till denna framflyttning av häckningstiden är ej klarlagda. Ejdern häckar på öar, men har ingautpräglade förd ringar på öns utseende. I ytter- och mellanskärgården finnsidag häc 1977/78: 37 44 kände ejdrar på nästan varje ö. Botätheten är i mångaskärgårdar störst på öar med en areal av . Längre in i skärgårdarnaföredras mindre öar. Låga, för sjöhävning exponerade skär, som ibland överspolassaknar i allmänhet häckande ejdrar. Likaså lär sig ejdrarna efterhand vilka öarsom är utsatta för fyrfota rovdjur. Om häcknings-förhållandena på en ellerannan ö av någon anledning skulle försämras eller förstöras påverkas inte ejderbeståndeti en skärgård nämnvärt, utan ejdrarna flyttar över till närliggande öar. I öfattigaskärgårdar med begränsad tillgång på lämpliga öar kan däremot sådanamiljöförändringar få återverkningar på beståndets storlek. 2.5.5 Äggläggning, ruvning och kläckning tillbringar honan endast kort tidi boet och förenar sig med hanen så fort hon återvänt till vattnet. Parbandetbryts när ruvningen börjar. Honan lämnar då boet endast efter skymningen.Hanarna blir emellertid kvar intill häckningslokalen ytterligare och kanom honan förlorar sin första äggkull para sig med henne på nytt. Äggen kläcksefter 2628 dygns ruvning. Tidpunkten för första observation av ungkull iStockholms skärgård varierade åren 197077 mellan i genomsnitt tordeden inträffa . 2.5.6 Hanarna efter häckningen När honan kommit igång med ruvningen har hanen fullgjortsin del i häckningsbestyren. efter denna tidpunkt liggerhan ännu kvar vid sin ö. Enligt vissa förslag skulle en begränsad vårjakt påhanar kunna förläggas till (se avsnitt 3.5). Hanarna flockas sedankring småskär och grynnor i fjärdarna och flyger därefter i småflockar ut tillyttersta havsbandet där de samlas i grupper på hundratalstusentals fåglar påtraditionella platser. Här är hanarna mycket skygga och i stort sett oåtkomligaför jakt. Från dessa ansamlingsplatser företar flertalet hanar ett sydgående ruggningssträcki juni och till ruggningskvarter i danska farvatten, medan enmindre del genomför ruggningen i anslutning till grundområden i eller utanförytterskärgårdarna. Hanarna kommer därigenom att utgöra endast en mindre del avdet egentliga höststräcket. 2.5.7 Beståndets stor/ek ejderbestånd uppgår enligt översiktligataxeringar till ca 300 000 häckande par eller troligen något fler. Exaktauppgifter om fåglarnas fördelning på olika områden föreligger ej, meninventeringar i häckningsområdena antyder att inemot 150 000 par häckar iskärgårdarna från i söder till i norr. Tätheten ligger iStockholms skärgård i genomsnitt på 2040 par/km- (land och vatten) och översti- 1977/78:37 45 ger undantagsvis 200 par/km-. Som tidigare framhållits ärdetta en för andfåglar mycket hög täthet. Ostkustens ejderbestånd minskade kraftigt i slutet av1930-talet och framför allt under och strax efter främsttill följd av hård beskattning. ökade beståndetsnabbt och ökningen har av allt att döma fortsatt . I sambandmed ökningen har ejdern utvidgat sitt häckningsområde i innerskärgården ochutefter och Ölands kuster. Beståndet i är idag34 gånger större än . En betydande del av ökningenligger på mellan- och innerskärgårdarna. Förhållandena torde vara likartade iövriga ostkustskärgårdar. Skärgårdsbeståndets produktion av ungar har varit föremålför studier i , samt i flera finländska skärgårdar.Mycket stora årliga variationer i produktionen har därvid konstaterats. Vissaår kan den överstiga 2 flygfärdiga ungar per kull, medan den andra år kan liggapå 0,10,2 ungar. Även lokalt förekommer stora skillnader i föryngringsresultatunder ett och . I fyra olikartade områden i blevunder åren 19701976 i medeltal 0,9 ungar flygfärdiga per häckande par. Med ettbestånd på 300 000 häckande par skulle detta ge ett årligt tillskott av 270 000flygfärdiga ungar. Resultat från och tyder på något lägreproduktion där. Den genomsnittliga produktionen i torde docköverstiga 200 000 flygfärdiga ungar . 2.5.9 Avskjutning och övrig inortaliiel ejderbestånd beskattas genom jakt i ,och . Avskjutningen i uppgår till ca 6 000, i (inom ) till 15 000. I skjuts åriigen i medeltal ca 140000 ejdrar.Avskjutningens storlek på är ej känd. En del av jakten i avser ejdrarfrån bestånd häckande i södra och västra , och . Derasandel i del danska jaktbytet är ej närmare känd, men bör uppgå till någratiotusental. Beskattningen av det ejderbestånd som häckar i den egentligaÖstersjön kan något grovt anslås till 120160 000 fåglar/år. Jaktbytets könssammansättning är av betydelse förbedömning av en eventuell vårjakt. Av könsmogna fåglar som skjuts uteftersvenska ostkusten (enbart höstjakt) är hanar och honor. 1 Danmarksom har den största avskjutningen är hanar och honor. Denåländska jakten avser enbart hanar. Något underlag för bedömning av detfinländska jaktbytets könssammansättning finns ej tillgängligt i skrivandestund. En sammanvägning av könens andel i bytet och avskjutningens storlek iolika länder visar entydigt att könsmogna Prop.1977/78: 37 46 hanar beskattas hårdare än honor. Bland oljedödade fåglarfrån utgör hanarna av alla gamla ejdrar. I det danska jaktbytetfinns bland ungfåglar en svag dominans för hanar, medan unga honor förekomnågot oftare bland oljeskadade. Med nuvarande jaktformer finns ingen anledningatt anta att hanöverskott skulle kunna uppkomma till följd av jakt. Övriga mortalitetsfaktorerunder häckningstiden drabbar honorna i större utsträckning än hanarna. Oljeskadordrabbar nästan ejderbeståndet speciellt under övervintringen iDanmark. Något tiotusental ejdrar beräknas dö till följd av sådanaskador. Omfattande parasitangrepp orsakar vissa år hög dödlighet även hos vuxenfågel. Enligt vissa forskare har parasitangreppen ökat i frekvens under senareårtionden, då beståndets täthet ökat. Andra mortalitetsorsaker är predation ochdöd i fiskeredskap.