prop · G103126 · 1977-12-31 00:00:00 — Detkan tilläggas att skador som har tillfogats fosterförälder, hyresvärd e.d, iviss uisträckning kan ersättas från de anslag för placering av elever ienskilda hem m. m. som står till ungdomsvårdens förfogande. Liksom utredningenräknar jag med att sådan ersättning kommer atl utgå även i fortsättningen i denmån det framstår som skäligt. 2.6Avräkning av skadestånd och andra förmåner Denuvarande brottsskade- och rymlingsanslagen utgör ett supplerande skydd för deskadelidande och ger ersättning endast i den mån andra möjligheter att täckaskadan saknas. När ersättningen bestäms tas därför hänsyn till skadestånd ochannan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Ocksåenligl utredningens förslag skall skadestånd och annan ersättning som denskadelidande har rätt till på grund av skadan beaktas när brottsskadeersättningbestäms. Skadestånd skall dock avräknas bara i den mån det har betalats ellerkan beräknas bli betalt. Vidare skall förmåner från personförsäkring sominnefattar sparande avräk nas.endast i skälig omfattning. Prop.1977/78:126 21 Utredningensförslag har i allmänhet lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. Frånnågra håll understryks dock att beviskravet inte får ställas för högt närdetgäller sannolikheten för att den brottslige skadevållaren inte kommer attfullgöra sin skadeståndsskyldighet. Somjag har sagt är ett av skälen till ett statligt ersättningssystem för broltsskadoratt den skadelidande i dessa fall ofta riskerar atl gå miste om det skadeståndsom han kan vara berättigad till för sin skada. Det är med hänsyn till dettauppenbart att brottsskadeersätlning inle skall utgå om skadeståndet trots alllbetalas. Som utredningen har föreslagit bör även skadestånd, som visserligeninte har betalats men som man med fog kan utgå från kommer att betalas, räknasav när brottsskadeersättningen bestäms. 1 detta hänseende bördock alltförstränga krav på utredningen inte ställas upp. Den skadelidande bör i principinte anses ha någon skyldighet att väcka skadeståndstalan mot skadevållareneller att söka driva in ett utdömt skadestånd. 1 ersätiningsärendet får istället en bedömning göras av den skadelidandes faktiska utsikter atl genomsådana åtgärder få ut del skadestånd som han kan vara berättigad till enligt skadeståndsrältsligaregler. Attskadestånd skall avräknas innebär att också ersättning från förekommandeansvarsförsäkring skall beaktas när brottsskadeersättningen bestäms. Som jagtidigare har sagt kan den skadelidande visserligen i regel inte räkna med attskadeståndet betalas från en ansvarsförsäkring som skadevållaren har tecknat. 1vissa fall kan det emellertid bli aktuellt med ersättning från den s. k. trygghetslörsäkringen,som gäller bl, a. när en arbetstagare skadas i arbetet genom brott. Också det ihem- och villahemförsäkringen ingående överfallsskyddet läcker i allmänhet detskadestånd som den skadelidande kan ha rätt till när han har skadats till följdav en brottslig handling. Brottsskadeersättning skall alltså inte utgå i denmån den skadelidande kan få sin skada ersatt genom sådan försäkring. Denskada som har föranlett anspråk på brotlsskadeersältning kan medföra att denskadelidande får rätt till även andra förmåner än skadestånd o.d. Beträffandepersonskada kan nämnas förmåner från socialförsäkringen, förmåner på grund avanställningsavtal och förmåner från enskild personförsäkring. Vid sakskada kanden skadelidande ha rätt till ersättning från sakförsäkring, i. ex.stöldförsäkring. När del gäller personskadabör givetvis förmåner som enligt skadestånds-rättsliga regler skall avräknasvid bestämmande av skadestånd beaktas också när brottsskadeersätlning bestäms.Det innebär att avräkning skall ske för förmåner som är förenade medregressrätt mot skadevållaren förden som har betalat ut dem, t. ex. ersättningför sjukvårdskostnader i vissa fall. Vidare skall ersättning för inkomstföriusleller föriust av underhåll minskas med förmåner som anges i 5 kap. 3 §skadeståndslagen, dvs. ersättning från socialförsäkringen eller annan likartadförmån, sjuklön eller pension från arbetsgivare, pension från kollektivtjänstepensionsförsäkring samt periodisk 1977/78:126 22 ersättningfrån sådan olycksfalls- eller sjukförsäkring som har meddelats på grund avkollektivavtal. har framhållit bör avräkningen emellertid inte stanna vid dessaförmåner. Enligt skadeståndsreglerna kan den som har tillfogats' personskadautan avräkning uppbära vissa försäkringsförmåner vid sidan av förekommandeskadestånd. Så är fallet med förmåner från s. k, summaförsäkring, dvs, liv-,olycksfalls- eller sjukförsäkring som ger ersättning med ett på förhand bestämtbelopp utan närmare anpassning till skadan i det enskilda fallet. De skäl somhar föranlett atl sådana förmåner inte avräknas inom skadeståndsrätten (se prop.1975:12 s. 126 f och LU 1975:16 s. 32 O framträder inte med samma styrka närdet gäller ersättning av allmänna medel som skall utgå först om denskadelidande inte kan få kompensation för sin skada på annat håll. Ävenförmåner från summaförsäkring bör därför som regel avräknas när broltsskadeersättningbestäms. kan dock förmåner från livsförsäkring inrymma ett visst mått avsparande, och det kan då vara oskäligt att dra in hela förmånerna i avräkningsförfarandet.Som utredningen har föreslagit bör förmånerna i dessa fall avräknas endast iskälig omfattning. Påsamma sätt som gäller inom skadeståndsrätten bör avräkning ske för förmåner somden skadelidande har rätt till på grund av personskada, oavsett om hanutnyttjar denna rätt eller ej. Som utredningen har framhållit utan erinran frånremissinstanserna bör det däremot inte komma i fråga att avräkna förmåner somskulle ha kunnat utgå, om den skadelidande hade skaffat sig försäkringsskyddmot personskada. Även om det kan sägas att han egentligen borde ha hållit sigmed sådant försäkringsskydd, bör någon avräkning inte ske. Beträffandesakskada och ren förmögenhetsskada finns inte några särskilda avräkningsreglerinom skadeslåndsrätten. Av de principer om försäkringsgivares regressrätt somgäller enligt lagen (1927:77) om försäkringsavtal följer dock att avräkningskall ske för försäkringsförmåner som den skadelidande har fått ut medanledning av skadan. Något hinder mot atl denne kräver full ersättning förskadan direkt av den skadesiåndsskyldige finns emellertid inte. Vad som hadekunnat utgå från försäkringen, om den skadelidande i stället hade utnyttjatden, räknas alltså inte av. 1likhet med utredningen anser jag alt en sådan valfrihet för den skadelidandeinte kan medges när det gäller brottsskadeersättning. Den som har tillfogatssakskada eller ren förmögenhetsskada genom brott bör vara skyldig att utnyttja allaandra ersättningsmöjligheter innan brotlsskadeersältning kan komma i fråga. Påsamma sätt som vid personskada bör avräkning alltså ske inte bara för förmånersom den skadelidande har fått ut utan också för andra förmåner som han har rätttill på grund av skadan. 1vissa fall förekommer del alt den skadelidande medvetet har underiåtit att skaffasig försäkringsskydd mot egendomsskador med hänsyn till sina egna 1977/78:126 23 möjligheteratt täcka dessa skador. Sådana rättssubjekt som staten, de största kommunernasamt vissa större företag brukar i princip inte försäkra sin egendom med hänsyntill den riskutjämning som förekommer inom verksamheten. Enligt utredningen bördessa s. k, självförsäkrare inle ha rätt till brottsskadeersättning för skadapå egendom i vidare mån än om försäkring hade funnits. Jag delar dennauppfattning, som allmänt har godtagits under remissbehandlingen. Vidbestämmande av brottsskadeersätlning för sakskada och ren förmögenhetsskada böralltså avräknas även ersättning som skulle ha utgått från försäkring som denskadelidande har underiåtit att teckna på grund av omfattningen av sinaekonomiska intressen. En näriiggande fråga är omunderiålenhet av den skadelidande att i andra fall teckna försäkring försakskada och ren förmögenhelsskada bör beaktas när brottsskadeersätlningbestäms. Sådan underiålenhet kan i vissa fall tillmätas betydelse inomskadeståndsrätten. Sålunda kan enligt 3 kap, 6 § och 6 kap, 2 ijskadeståndslagen den skadelidandes underiålenhet att skydda sig genom sedvanligförsäkring medverka lill att skadeståndet jämkas. Frågan om verkan avskadelidandes underiålenhet att teckna sakförsäkring har vidare behandlats av skadeståndskommiltén(Ju 1967:68) i betänkandet (SOU 1975:103) Skadestånd VI. Kommitlénsöverväganden mynnar ut i ett förslag om att skadestånd med anledning avsakskada skall kunna jämkas, om den skadelidande har försummat att hålla sådanförsäkring som är normal och tillbörlig för hans verksamhet och förhållanden iövrigt eller om annars särskilda skäl föreligger med hänsyn lill befintligaförsäkringar eller försäkringsmöjligheter. Detta förslag övervägs f. n. ijustitiedepartementet. För brotlsskadornas delgäller f. n, att ersättning från rymlingsanslaget kan påverkas av att denskadelidande vid brandskada på byggnad har underiåtit att försäkra byggnadentill dess fulla värde. Enligt utredningen bör brottsskadeersätlningkunna jämkas, om den skadelidande har försummat att hålla försäkring som detenligt allmänt vedertagna normer får anses ankomma på en person med motsvarandeekonomiska förhållanden alt teckna. Med tanke på sådana fall föreslårutredningen en bestämmelse om att brottsskadeersätlning kan jämkas efter vadsom är skäligt med hänsyn till föreliggande försäkringsmöjligheter på den skadelidandessida. Enligt utredningen får bestämmelsen sin största betydelse vidrymlingsskador. Vid sakskada eller ren förmögenhetsskada i andra fall tordebestämmelsen sällan bli tillämplig. Utredningens förslag har iallmänhet inte kommenterats under remissbehandlingen. Ett par remissinstanserkritiserar dock den föreslagna bestämmelsen från lagteknisk synpunkt. Utan atl föregripakommande ställningstagande till skadeståndskommitténs förslag anser jag attdet finns anledning att låta den skadelidandes underlåtenhet att hållaförsäkring påverka rätten till ersättning av allmänna medel för brottsskador.Som jag har sagt bör nämligen ett statligt 1977/78:126 24 ersättningssystemför broltsskador utformas så att det inte minskar allmänhetens benägenhet altskaffa sig försäkringsskydd mot sådana skador. Visserligen finns det inte någrafastlagda normer som anger i vilken utsträckning en person bör hålla sinegendom försäkrad. Exempelvis brandförsäkring har dock numera så utbreddomfattning att del allmänt torde kunna anses att den skadelidande får skyllasig själv om han har underiåtit atl skaffa sig sådant försäkringsskydd.Detsamma kan sägas vid underiålenhet i annat fall att försäkra särskiltvärdefull egendom. Jagförordar alltså att man vid bestämmande av brottsskadeersättning för sakskadaoch ren förmögenhetsskada skall avräkna även ersättning som skulle ha utgåttfrån försäkring som det enligt vedertaget bruk får anses ha ankommit på denskadelidande att teckna men som han har försummat alt hålla. Hänsyn bör docktas till om försummelsen har sin grund i förbiseende eller annars är av meraursäktlig natur. Att avräkna hela den försäkringsersättning som skulle hautgått om den skadelidande hade hållit sig med tillböriigt försäkringsskydd kandå förefalla hårt. Även i andra situationer kan det te sig rimligt atlavräkning inte sker fullt ul. Med tanke på sådana fall bör föreskrivas attavräkning skall ske i skälig omfattning. har framhållit torde det i allmänhet inte bli aktuellt alt reduceraersättningen på denna grund när det gäller andra egendomsskador änrymlingsskador. 2.7Jämkning pä grund av den skadelidandes beteende Inomskadeslåndsrätten gäller enligt 6 kap, 1 § skadeståndslagen att ett skadeståndi vissa fall kan sättas ned eller helt falla bort på grund av den skadelidandesmedverkan lill skadan. Vid personskada får sådan jämkning ske endast isällsynta fall, nämligen i huvudsak bara när den skadelidande har medverkat tillskadan uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Däremot kan skadestånd medanledning av sakskada eller ren förmögenhetsskada jämkas också när denskadelidande har medverkat till skadan genom en vårdslöshet som inte är grov.Såväl vid personskada som vid sakskada eller ren förmögenhetsskada skerjämkningenefler vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor. Ävenomständigheterna i övrigt, framför allt parternas ekonomiska förhållanden,skall vägas in vid bedömningen så all jämkningen inte leder till obilligaresultat för den skadelidande. kungörelse omersättning av allmänna medel för personskada på grund av brott finns inte någonuttrycklig bestämmelse om jämkning av ersättningen på gmnd av den skadelidandesmedverkan till skadan. 1 den praktiska tillämpningen har ersättningen dockibland jämkats av sådan anledning. Vid jämkningen har hänsyn inle sällan tagitsäven till andra omständigheter än sådana som får beaktas inom skadeslåndsrätten,t. Prop.1977/78:126 25 provocerandeuppträdande av den skadelidande under sådana förhållanden att i varie fall grovvårdslöshet inte kan anses föreligga. En situation där jämkning ofta har skettär då skadan har uppkommit vid slagsmål i samband med spritförtäring. Ocksåi tillämpningen av rymlingsanslaget har vissa regler utbildats om följderna avden skadelidandes medverkan till skadan. Ersättningen kan jämkas om denskadelidande genom oaktsamhet har underiättat skadans uppkomst. Framställningenom ersättning kan avslås helt när vårdslösheten är betydande. Jämkning kanockså ske om den skadelidande har förvarat värdefull egendom på mindrebetryggande sätt. förslag skall brottsskadeersätlning kunna jämkas på grund av denskadelidandes uppträdande i samband med brottet, t. ex. då han har uppträttprovocerande eller deltagit i brottslig eller på annat sätt klandervärd verksamhet.Vid personskada får jämkning dock inte ske så att den skadade under hela livet blirlidande av en tillfällig oaktsamhet. Utredningen föreslår vidare att denskadelidandes underiålenhet att vidta sedvanliga försiktighetsåtgärder skallkunna medföra att ersättningen sätts ned eller faller bort helt. Dennabestämmelse tar främst sikte på egendomsskador. Remissinstansernahar i allmänhet inte kommenterat förslaget i denna del. Från några håll betonasdock alt jämkningsreglerna inte får tillämpas alltför strängt mot denskadelidande. Närdel gäller brotlsskadeersältning är förhållandena något annoriunda än i frågaom skadestånd. Det rör sig i detta fall om en ersättningsanordning som inlebara har en social funktion utan också skall ses i ett kriminalpolitisktsammanhang. Det kan därför vara rimligt att den som har deltagit i brottslig ellerpå annal sätt klandervärd verksamhet fär finna sig i en viss reduktion av ersättningenäven om hans beleende inte skulle föranleda jämkning enligl skadeståndsrältsligaregler. Brottsskadeersättning bör också kunna jämkas, om den skadelidandemedvetet har provocerat skadevållaren eller om han har gell sig i lag medokända personer under sådana förhållanden som typiskt innebär risk för atttillfogas skada genom brott. Brottsskadeersätlning böralltså kunna jämkas på grund av den skadelidandes beteende i något störreutsträckning än som gäller inom skadeståndsrätten. Framförallt vid personskadamåste jämkningen dock ske med stor försiktighet. Detta bör i lagen uttryckas såatt jämkning i detta fall får ske bara om särskilda skäl föreligger med hänsyn tillden skadelidandes uppträdande i samband med brottet och andra liknandeomständigheter. Vid sakskada och ren förmögenhelsskada talar inte sociala synpunktermed samma styrka för en begränsning av jämkningsmöjligheten. Något krav påsärskilda skäl för jämkning bör därför inte ställas upp i detta fall. Även härbör jämkning dock ske med viss försiktighet, så atl inte en lillfällig oaktsamhetfår ödesdigra konsekvenser för den skadelidande. 1977/78:126 26 Beträffandeegendomsskador bör brottsskadeersättningen, som utredningen har framhållit,kunna jämkas också i fall då den skadelidande har underlåtit all vidtasedvanliga försiktighetsåtgärder. Som jag har sagt är det nämligenangeläget att ett statligt ersättningssystem beträffande broltsskador inteleder lill atl medborgarna blir mindre aktsamma om sin egendom. I ett sådantersättningssystem bör det därför vara möjligt att la hänsyn till om denskadelidande har sett till sina tillgångar på ett tillfredsställande sätt. Enligtförsäkringsavtalen gäller ofta särskilda villkor om självrisk som innebär attförsäkringstagaren själv får svara för viss del av skadan. Sådan självrisk harett dubbelt syfte, dels att påverka försäkringstagaren så att han så långtmöjligt undviker att skador uppkommer, dels att bespara försäkringsbolagetkostnader för reglering av skador på endast mindre belopp. Självrisken ärvanligen konstruerad antingen så all ett visst belopp alltid dras av frånförsäkringsersättningen eller så att ersättning ulgår först när skadanöverstiger ett visst belopp, men då utan någon reduktion. Vid hem- och villahemförsäkringtillämpas vanligen en självrisk på . Inom andra försäkringsformerförekommer varierande självriskbelopp, oftast mellan 300 och I . Enligt1971 års kungörelse om ersättning av allmänna medel för personskada på grundav broll gällde ursprungligen att ersättning inte utgick om den skadelidandesbehov av gottgörelse understeg . infördes emellertid i ställetett självriskavdrag på . När det gäller ersättning från rymlingsanslagettillämpas däremot inle någon självrisk. Enligl utredningensförslag skall brottsskadeersätlning minskas med ell visst självriskbelopp vidpersonskador liksom vid egendomsskador som har vållats av rymlingar frånkriminalvårdsanstalt e.d. Enligt utredningens mening bör någon självrisk däremotinle tillämpas vid andra fall av egendomsskador. Ett undantag från huvudregelnom självrisk föreslås även för fall då den skadelidande är bosatt i närheten avanstalt därskadevållaren är intagen eller från vilken han har avvikit. Remissinstanserna godtar iregel förslaget om viss självrisk vid ersättning för personskador ochrymlingsskador. avstyrker dock förslaget när det gällerrymlingsskador. Styrelsen påpekar att de ersättningar som r n. betalas ut fördessa skador i stor utsträckning avser självrisk eller del av självrisk som denskadelidande har fått stå förenligt försäkringsavtal. Om ett självriskavdraginförs också vid utbetalning av brottsskadeersättning skulle det enligtstyrelsens mening medföra att utgifterna från rymlingsanslaget går ned tillungefär hälften. Ett par remissinstanser anför även kritik mot det föreslagnaundantaget för dem som bor nära en anstalt och befarar att detta undantag kange upphov till tolkningssvårigheier. Prop.1977/78:126 27 Enliglmin mening är del angelägel att den myndighet som skall ha hand om det nyaersättningssystemet vid brottsskador inte belastas med ett stort antal ärendensom rör endast låga belopp. De administrativa kostnaderna bör givelvis slå inågorlunda rimlig proportion till de ersättningsbelopp som betalas ut. Del kani princip inle heller anses vara någon lämplig ordning alt den som har fått ulförsäkringsersättning minskad med ett självriskbelopp kan vända sig mot statenoch begära ersättning för detla belopp. 1 varie fall kan det inle vararationellt att samma skada prövas först av ett försäkringsbolag och sedan pånytt av staten. För atl man skall undgå sådana resultat bör en utgångspunktdärför vara atl viss självrisk skall gälla också i fråga om brottsskadeersättning.Denna självrisk bör som utredningen har föreslagit utformas så att ett visstbelopp alltid räknas av från den ersättning som den skadelidande i övrigt ärberättigad till. På så sätt undviks olämpliga tröskeleffekter. har framhållit föreligger emellertid särskilda förhållanden närnågon som är intagen i eller har avvikit från kriminalvårdsanstalt e, d. harvållat person- eller egendomsskada i närheten av anstalten. Som jag tidigarehar sagt infördes rymlingsanslaget med tanke just på dessa fall. En avsikt varnämligen alt genom denna ersättningsmöjlighet kunna mildra eventuella negativareaktioner hos kringboende som genom närheten till anstalten löpte särskildrisk all drabbas av rymlingsskador. Detla syfte skulle uppenbariigen kunnamotverkas om deras ersättningar måste reduceras med ell visst självriskbelopp.Jag anser därför att man bör avstå från att införa någon självrisk i dessafall. Liknande synpunkter gör sig ibland gällande också när någon i annat fallhar tillfogals rymlingsskada där rymlingar erfarenhetsmässigt ofta begårbrott. Med tanke främst på sådana fall bör undantaget från huvudregelnutsträckas att gälla även när särskilda skäl i övrigt föreligger mot atttillämpa självrisk. Tillskillnad från utredningen anser jag atl tillräckliga skäl däremot inte föreliggeratt göra undanlag från regeln om självriskavdrag när det gäller krav påersättning för andra egendomsskador än rymlingsskador. Därvid harjag fästavseende bl, a. vid att den som har åsamkats sådan skada ändå nästan aldrigskulle ha varit berättigad till brottsskadeersätlning om kravet endast hadegällt ett belopp under självrisknivån. förslag skall självrisken uppgå till , dvs. samma beloppsom f n. gäller enligt kungörelse. Utredningen föreslår vidare alt densom har försäkring med högre självrisk inle skall kunna fa ersättning av statenför skillnaden mellan denna självrisk och den statliga självrisken. Några remissinstanseranser att självrisken inte bör anges som ett fast belopp utan sättas i relationtill basbeloppet eller fastställas av regeringen. Vidare framhåller Sveahovrätt all den statliga självrisken inte bör påverkas av att den skadelidandehar försäkring med högre självrisk. Prop.1977/78:126 28 Förmin del anser jag att den statliga självrisken bör ligga i nivå med den självrisksom vanligtvis gäller vid hem- och villahemförsäkring. Självrisken vid sådanförsäkring har höjts . och kan vänlas stiga ytteriigareinom . Enligl vad som har upplysts från försäkringshåll ärdet troligt att den kommer att sättas i relation till basbeloppet.För att få en smidig anpassning till denna självrisk anser jag atl man i lagenbör överlämna åt regeringen alt fastställa den statliga självrisken med ledningav de lägsta självriskbelopp som tillämpas vid försäkringsskydd motbrottsskador. Regeringen bör i sin tur kunna uppdra ål annan myndighet, t. ex.den som skall administrera det statliga ersättningssystemet, att fortlöpandejustera självriskbeloppet. 1fall då den skadelidande har försäkring med högre självrisk än den statliga börhan enligt min mening i princip vara oförhindrad att få broltsskadeersättningför mellanskillnaden. Utredningens förslag att staten över huvud laget inteskall ge ersättning i denna situation innebär att den som helt saknarförsäkring kan komma i ett bättre läge än den som har försäkring med hög självrisk.Som har påpekats under remissbehandlingen kan det tänkas all försäkringstagarenhar vall en sådan försäkring därför att han inte har haft råd att betala denhögre premie som försäkring med lägre självrisk medför. Del kan inte ansesrimligt om en sådan försäkringstagare skulle få lägre ersättning sammanlagt änden som saknar försäkring eller har haft råd atl ta försäkring med lågsjälvrisk. Om den högre självrisken är att se som en form av självförsäkringkan den emellertid komma atl räknas av enligt de regler som jag har förordat iavsnitt 2.6. Och ärdet högre självriskbeloppet föranlett av att vissasäkerhetsåtgärder har satts åt sidan, kan hela beloppet komma att avräknas medstöd av de regler om jämkning på grund av den skadelidandes beteende som jaghar behandlat i avsnitt 2.7. Skadeståndutges ofta i form av engångsbelopp. Vid personskada utgår ersättningen dock ivissa fall som livränta. Enligt en uttrycklig bestämmelse i 5 kap. 4 § skadeståndslagenfastställs ersättning för framtida inkomstföriusl eller föriust av underhåll iform av livränta eller engångsbelopp eller som livränta jämte engångsbelopp.Härvid blir den skadelidandes önskemål i stor utsträckning bestämmande förersättningens form. har livränta varit den dominerandeersättningsformen i dessa fall.