prop · G10391 · 1977-12-31 00:00:00 — Föreskriften att principen om alla människors lika värdeskall hävdas i programverksamheten har också betydelse när det gällerbehandlingen av bl. a. könsrolls frågor i programmen. anseratt en bestämmelse av denna innebörd ger resp. programföretag möjlighet atl laställning mot fördomar och för jämställdhet mellan könen. Meningarna iremissyttrandena är delade. En grupp som representeras av bl. 1977/78:91 195 ställdhetskommitlén, och någrapolitiska kvinnoförbund anser att i den nya lydelsen av radiolagen särskiltbör skrivas in kravet på jämställdhet mellan könen. För egen del anser jag detsjälvklart att man i programverksamheten måste verka för sådana grundläggandevärden som jämställdhet mellan könen. En katalog på olika företeelser, som inomramen för del allmänna stadgandet om alla människors lika värde skall främjas,skulle kunna göras lång. Det är i stället atl föredra att en praxis får växafram, på sätt som har skett, i den praktiska programverksamheten och iradionämndens utslag och inte minst i ett ständigt samspel med olikapublikgrupper. Jag delar således utredningens bedömning av hur frågan omjämställdhet mellan könen skall behandlas i riktlinjerna förprogramverksamheten. En diskussion av samma slag förs av remissinstanserna närdet gäller utredningens synpunkter på program som speglar alkoholbruk. Mot uiredningensåsikt att föreskrifterna om radions och televisionens allmänna samhällsansvar ibåde gällande avtal och förslaget till nytt avtal får anses innebära atlvarsamhet bör iakttas med bruket av alkohol i programmen, kräver åtskilligaremissinstanser, däribland flera nykterhels-organisationer, att fråganuttryckligen regleras i det nya avtalet. Från flera håll krävs också altprogramföretagen skall åläggas atl följa den statliga alkoholpolitiken. Föregen del anser jag det angeläget att man i programverksamheten iakttarvarsamhet vid speglingen av bruket av olika gifter, t. ex. alkohol. 1remissomgången liksom i den allmänna debatten har oro uttryckts från många hållöver de attityder till alkoholbmket som anses prägla vissa delar avprogramutbudet. Jag delar denna oro. Med hänsyn till radions och televisionensgenomslagskraft finns del anledning för programföretagen att besinna sillansvar i dessa frågor. Av de skäl som jag har e redovisat är jag dock inteberedd att förorda en särskild avtalsföreskrift av denna innebörd. Jag vill avslutningsvis något beröra etermediernasbetydelse för språkvården. Radion och televisionen har ett stort ansvar förden språkliga kulturen. Programföretagen måste därför uppmärksamt följaspråkutvecklingen och bevaka därmed sammanhängande problem. Språkbehandlingeni radio och TV måste tillmätas stor betydelse med hänsyn till mediernasgenomslagskraft både på det allmänna språkbruket och på många enskildasspråkbruk. Programföretagen bör utveckla och intensifiera det samråd som redannu äger rum med i frågor som rör språkvård och språketsutveckling i tal och skrift. Språkvårdsfrågan bör uppmärksammas iprogramföretagens internutbildning. Språket i t. ex. nyhetsprogram ochprogramannonsering måste vara mönstergillt och det bör utan störningar förmedladet avsedda innehållet till publiken. Stora publikgrupper anser att yttersta återhållsamhet böriakttas med bruket av svordomar i radio- och TV-program, har iyttranden till radionämnden uttalat atl det är företagets absoluta uppfattningall Prop.1977/78:91 196 svordomar bör undvikas i andra sammanhang än därkonstnärliga krav eller äkthetsvärde motiverar dem. Särskild reslriktivitetiakttas vidare när det gäller program för barn. Jag utgår från att de nyaprogramföretagen kommer att följa samma linje. 4.3.5 Krav på programverksamheten från vissa publikgrupper I uiredningens betänkande och remissytlrandena diskuterasingående vissa publikgmppers krav på den allmänna programverksamheten. Även jagfinner anledning att, utifrån en principiell utgångspunkt, uppehålla mig vidnågra av dessa önskemål. Utredningen konstaterar att en stor grupp inom denyrkesverksamma befolkningen har oregelbunden eller obekväm arbetstid. Ofta hardenna grupp svårt att följa utbudet i radio och TV. Utredningen finner avgörandeskäl tala för att sändningstiderna görs mer flexibla och att reprissändningarnai TV byggs ut så att denna grupp kan bli delaktig i utbudet. Denöverväldigande delen av remissinstanserna vitsordar behovet av ett särskiltdagblock i TV, som huvudsakligen skall innehålla repriser. Flera av dessaremissinstanser varnar dock för de negativa effekter som ell dagblock i TV kanfå för många barn, som utgör en stor potentiell publik för utbyggda sändningarpå . Samma farhågor hyser ett antal remissinstanser som just på grundhärav avstyrker förslaget om ett dagblock i TV. För egen del anser jag attstarka skäl talar för att ett mindre dagblock försöksvis införs i TV-sändningarna.Detta förslag ulgör det enda avsteget från min tidigare deklarerade åsikt attsändningstiden inte bör ökas under kommande avtalsperiod. Vid urvalet avreprisprogrammen bör givetvis stor aklsamhet iakttas. Riskerna för ett ickeönskvärt ökat TV-tittande bland barn får inte underskattas. En utvärdering avverksamheten med reprisblock bör göras . 1 de förslag lill avtal med programföretagen angåendeprogramverksamheten, som jag kommer att underställa regeringen, bör detmarkeras att företagen skall ta särskild hänsyn lill hörselhandikappade,synskadade samt språkliga och etniska minoriteter. Det råder en bred enighet bland remissinstanserna om attsärskilda insatser är motiverade för att göra fler radio- och TV-programtillgängliga för de handikappade och de språkliga minoriteterna. 1 principligger utredningens förslag och remissopinionen i linje med de kulturpolitiskainsatser för handikappade (prop. 1976/77: 87) och de mål för invandrarpolitikensom regering och riksdag tidigare lagt fast. Jag finner det angeläget med enförstärkning av de insatser som redan har satt i gång. Deresurstillskott som jag beräknar i det följande kommer att vara till hjälp föratt åstadkomma en sådan förstärkning. När det gäller döva och hörselskadade är del viktigt attfler TV-program textsätts. Jag vill också peka på de möjligheter som enreguljär texl-TV-verksamhet kommer atl innebära. Jag återkommer härtill i detföljande 1977/78:91 197 (4.6). Det är också angeläget att programföretagen löserfrågan hur man skall nå olika handikappgrupper med programinformation. 1enlighet med vad som uttalades i prop. 1976/77: 87 bördetta ses som en del avprogramföretagens verksamhet i övrigt och finansieras på samma sätt som denna.Sveriges Radio ger ett mindre bidrag till för utgivning av ett programhäfte i punktskrift. Jag utgår från attdet skall vara möjligt för programföretagen att öka bidraget till programinformationtill synskadade som varit oförändrat . Vad jag har anförtinnebär inte all jag anser alt programföretagen skall ha en allmänskyldighet atl bekosta särskilt avpassad programinformation för olikapublikgrupper. Det är emellertid motiverat med ett undantag när det gäller dehandikappade med hänsyn till redan gjorda åtaganden och tillvad regering och riksdag tidigare uttalat i frågan. Beträffande programverksamheten för språkliga minoriteterföreligger en rad önskemål från invandrarnas organisationer. Ett genomgåendekrav är att invandrarprogrammen skall spegla dels utvecklingen i hemlandet,dels invandrarnas villkor i . För alt kraven skall kunna uppfyllas måstefler program produceras i . I radion har funnits en särskild, regionaltbegränsad programservice på samiska. Regionalradions uppgifter härvidlag hartagils över av lokalradion. När del gäller denna angelägna programverksamhetvill jag först erinra om vad jag anförde i prop. 1976/77:80 om insatser för samerna.Jag underströk därvid att det med hänsyn till samernas egenskap avursprungsbefolkning och etnisk minoritet i finns särskilda skäl för också inom radio- och TV-verksamheten tar på sig ett ansvar för samernaskultur och språk. Särskilda sameprogram bör mot denna bakgrund kunna förekommai större utsträckning än vad som i och för sig motiveras av samernas antal. Detbör ankomma på Lokalradio att tillsammans med det nya programföretagetför riksradio och i samarbete med samernas organisationer väga olika samiskaönskemål om riks- och lokalradioprogram mot varandra. Jag vill slutligen rentallmänt framhålla det angelägna i att den allmänna programverksamheten i radiooch TV också speglar samiska förhållanden. Möjligheterna till nordisktproduktionssamarbete på området bör givetvis även tas till vara. De nordiskaradioföretagen har tillsammans utrett frågan och det är, som jag har uttalat isamband med prop. 1976/77:80, min förhoppning att förslagen överarbetas ochåter aktualiseras hos resp. regeringar. 4.3.6 Samspelet med det övriga kulturlivel Jag har tidigare betonat radions och televisionenskulturansvar. Jag har t. ex. framhållit alt del är angeläget atl det finnsutrymme för fler gestaltande program, att det skapas garantier för attfristående kulluraibelare kan medverka i programarbetet och alt programmenspeglar kulturiivet i olika Prop.1977/78:91 198 delar av landet. I kulturansvaret ingår bl. a. också attfrämja det konstnärliga nyskapandet och sträva efter att sprida konst- och kullurintresseltill nya grupper. Det är naturiiglvis i första hand genom programutbudetsbetydelse för publiken som radio och TV spelar sin kulturpolitiska roll. Menockså det direkta samspelet mellan programföretagen och del övriga kulturlivethar stor betydelse. På många områden av kulturlivel har radio och TV endominerande ställning och förfogar över unika personella och tekniska resurser.De sätt på vilka programföretagen väljer all utforma sin verksamhet ochdisponera sina resurser får därför stor betydelse för kullurlivet i övrigt.Detta framgår tydligt av remissytlrandena från de institutioner ochorganisationer som är verksamma på kulturområdet eller svarar för utbildningsinsatserpå delta område. Det finns av lättförståeliga skäl önskemål om ett intensivaresamarbete mellan radio och TV och det övriga kullurlivet. Radion och televisionen är i sin tur starkt beroende avatt kunna samarbeta med andra kulturinstitutioner och med enskilda konstnärerför att kunna få till stånd en omväxlande och vital programverksamhet. Detligger därför också i programföretagens intresse att delta i ett samarbete meddet övriga kulturlivet. Enligt de principer som bör gälla för verksamheten börprogramföretagen ha frihet atl själva bestämma hur samarbetet med parter utanförföretagen skall utvecklas. Denna bestämmanderätt har stor betydelse när detgäller atl ge de programskapande enheterna en oberoende ställning. Med hänsyntill att det finns ett ömsesidigt beroende mellan programföretagen och deinstitutioner och organisationer som är verksamma på kulturområdet är detnaturligt att företagen vid sina ställningstaganden i frågor som har betydelseför kulturlivet beaktar också de önskemål som finns i samhället i övrigt. Några frågor av denna karaktär har behandlats särskiltingående av radioutredningen och remissinstanserna. Det gäller t. ex.samarbetet med teaterinstitutionerna i landet. Enligt radioutredningen bör i ökadutsträckning i TV sända scenföreslällningarfrån teatrarna, s. k. transmissioner.Sådana sändningar skulle göra det möjligt för en större och delvis ny publikatt se kvalificerade föreställningar från scenteatrar. Jag delar uppfattningen att det kvalificerade scentealemtbudsom möjliggörs genom stöd från del allmänna i ökad utsträckning bör görastillgängligt för den del av befolkningen som inte har tillfälle att se scenföreslällnin-gar.Det är naturligt att transmissionerna i första hand sker från Operan ochDramaten, som är statliga teatrar med riksansvar och unika resurser, mensamarbete bör också kunna ske med regionala teatrar, rikstealeren-sembler ochfria teatergrupper, vilket kan bidra till att öka mångfalden och spegla teateriiveli olika delar av landet. För att stimulera utsändningen avscenteaterföreställningar i TV har Prop.1977/78:91 199 radioutredningen föreslagit att skall gesett uppdrag i vilket det i allmänna ordalag anges hur transmissionsverksamhetenskall genomföras. Uppdraget förutsätts ta sikte på en treårigförsöksverksamhet som blir föremål för utvärdering. Utredningens ambition attfå till stånd ett mer omfattande och på planerat samarbete medscenteatrarna är enligl min mening riktig. Jag anser emellertid alt det bästasättet atl reglera samarbetet är atl avtal tecknas mellan TV-företaget ochteatrarna, i första hand Operan och , Det förhållandet atttransmissioner har genomförts alltmer regelbundet itelevisionen visar atl del är möjligt att få till stånd en sådan verksamhet påfrivillig väg och jag räknar med atl det finns fortsatt intresse härför inomteatrarna och TV. Om detta antagande skulle visa sig vara ogrundat är jagberedd att - på motsvarande sätt som skedde beträffande filmproduklionssamarbelelmellan och - ta initiativ till överläggningarmellan berörda parter. I diskussionen om TV:s lealerulbud påpekas ofta alt vissakvaliteter i en scenföreställning med nödvändighet går förlorade då denförmedlas via TV och att vissa scenföreställningar över huvud taget inte ärlämpade för transmissioner. Endast i de för TV särskilt instuderadeföreställningarna tar man till vara TV-mediels möjligheter. Jag är medveten omdetta och angelägen alt stryka under att en ökad satsning på transmissioneringalunda minskar ansvaret för att TV-teatern får goda utvecklingsmöjligheter.Det är naturligt atl olika teaterformer i TV får förekomma sida vid sida ochatt de bedöms efter sina skilda förutsättningar och kvaliteter. Tanken att en fast TV-teaterensemble skall knytas tillSveriges Radio har fått starkt gensvar hos remissinstanserna. Det framhålls atlen fast ensemble är värdefull inte bara för TV-förelagels egen del. Denpåverkar dessutom hela landels leaterliv på ett gynnsamt sätt. En ny ensembledär skådespelarna engageras för begränsade perioder kommer troligen atl ledatill ett mera planmässigt personutbyte mellan teatrarna i landet, vilket bör gestimulans åt de enskilda skådespelarna och skapa förutsättningar för enförnyelse av teaterinstitutionernas arbete. Skådespelarnas fackligaorganisation har länge krävt den utvidgning och förbättring avarbetsmöjligheterna som man anser atl tillkomsten av en fast leaterensembleskulle innebära. Även inom finns en positiv inställning tillatt inrätta en fast ensemble. I nuvarande situation anser man alt planeringenskulle underlättas och utvecklingen av teaterformen i etermedierna främjas omen betydande del av skådespelarna hade fastare anställningsförhållanden. Den diskussion som förts om en fast leaterensemble ger ettpraktiskt exempel på vilken central roll som etermedierna på ett visst områdekan spela för kulturiivet. Enligt min mening är det angeläget atl programföretagensamverkar med kulturinstitutionerna i alla de situationer där detta visar sigvara meningsfullt och möjligt. Det är därför rimligt att frågan om Prop.1977/78:91 200 tealerensemblen bedöms med hänsyn till effekterna på helateaterområdet och inte bara utifrån etermediernas egen synpunkt. Ensemblefrågans lösning förutsätter att enförhandlingsöverenskommelse kan träffas mellan radio- och TV-företagen och defackliga organisationerna om anställningsförhållanden m.m. Sådanaförhandlingar pågår sedan någon lid. Med hänsyn lill den uppslutning som finnskring förslaget finns det anledning atl hoppas att förhandlingarna skall ledatill ett positivt resultat. De resursförstärkningar som jag räknar med att programföretagenskall få bör leda till en ökning av antalet pjäser och därigenomkunna medverka till en lösning. Televisionen spelaren viktig roll i den svenskafilmproduktionen. F. n. bidrar till produktionen av film utanförföretaget på flera olika sätt. harSveriges Radio ett avtal om produktionssamarbete. Enligt avtalet bidrarSveriges Radio med minst 5 milj. kr. till en produktionsfond somförvaltas av . lägger också ut produktionsuppdrag påfristående producenter eller köper visningsrätten till filmer som harproducerats i andra sammanhang. Denna verksamhet har självfallet stor betydelseför fria filmare och andra mindre produktionsföretag, Radioulredningen betonar starkt atl TV bör ha ettomfattande samarbete med fria filmare. Detta motiveras med både kvalitets- ochyttrandefrihetsskäl. Enligt utredningen är filmen ett av de allra viktigasteområdena för frilansmedverkan i programverksamheten. Utredningen betonarsamtidigt att samarbetsavtalel med endast bör utgöra en blandflera former för televisionens samarbete med filmare. För egen del vill jag först understryka televisionensstora betydelse för visning av film. För kortfilm och annan film som inte äranpassad för visning på biograf är TV den ulan jämförelse viktigastedistributionsformen. Även för biograffilmen utgör TV ett betydelsefulltkomplement till biografvisning. För många människor erbjuder TV den endamöjligheten att ta del av ett rikt och omfattande utbud av biograffilm. För televisionen medför denna roll ett stort ansvar.Omfattningen och inriktningen av televisionens inköps- och utläggningspolitikär av avgörande betydelse för de fristående filmarnas möjligheter att varakonstnärligt verksamma och att finna en utkomst inom sitt yrke. Enligt min meningligger en omfattande utläggning av produklionsuppdrag till fristående filmareväl i linje med den kvalitetsmålsättning som, enligt vad jag haranfört, bör prägla verksamheten. Genom de resursförstärkningar som jag kommeratt förorda bör del vara möjligt atl lägga ut en betydligt mer omfattandeproduktion än f. n. Med hänsyn till televisionens stora betydelse förvisningen av biograffilm bör televisionen även i fortsättningen bära sin delav ansvaret för finansieringen av den svenska produktionen av sådan film.Huruvida nuva- Prop.1977/78:91 201 rande avtal mellan och utgören lämplig form också för ett fortsatt sådant ansvarstagande får prövas avavtalsparterna i samband med att avtalet löper ut . Utredningen framhåller att TV genom sina mediemässigaförutsättningar bör kunna spela en större roll för bildkonsten än vad den hargjort . Fler bildskapare bör ges möjligheter att göra egna program ochexperimentera med bild, färg och form. Ett hinder för ett utvecklingsarbete medden konstnärliga bilden är enligt utredningen att tekniken på TV inte ärorganisatoriskt samordnad med programenheterna. Jag delar utredningens bedömning att den konstnärligabilden bör ägnas större uppmärksamhet. Mitt förslag rörande radio- och TV-verksamhetensframtida organisation innebär, som jag har anfört, att TV-förelagelfår sin egen driftteknik. De hinder för experimentverksamhet, som den nuvarandeorganisationen innebär och som radioutredningen påtalar, minskar därmed. är landets största musikinstitution, ochetermedierna utgör med sin oöverträffande räckvidd människornas främstakontaktmöjlighet med musik. I genomsnitt lyssnar svensken till musik i radioca och per dag. Radion har ett mycket stort inflytande påmänniskors musiksmak och även på deras musikaklivileter i övrigt, t. ex. inköpav grammofonskivor och andra fonogram, konsertbesök och aktivt musicerande.Detta lägger ett stort ansvar på programföretagen. I den musikpolitiska debatten riktas inte sällan kritikmot radions musikverksamhet. Enligt kritikerna har programverksamhetenkännetecknats av ett alltfort stelt genretänkande. Förnyelsen avprogramformerna har också försummats. Musikvalet anses ha varit konventionellt.Melodiradion har i denna debatt kritiserats för alt ha ett alltför stort inslagav utslätad musik, medan musikradion har kritiserats för att vara alltförstarkt inriktad på den äldre västerländska konstmusiken. Vidare har hävdats attradion dåligt speglat och stimulerat det aktiva musiklivet i landet. anser, mot bakgrund av de krav man börkunna ställa på radion, att den här refererade kritiken i huvudsak är befogad.Utredningen betonar dock att man bör hålla i minnet att de kritiserade förhåUandenadelvis är en följd av rekommendationer i samband med och efter den s.k. melodiradions tillkomst. Frågan om melodiradion och den betydelse denna har fåttför radions totala musikutbud tas upp inle bara av utredningen, utan även av ellstort antal remissinstanser. Jag vill därför framhålla all beslut ommelodiradion tillkom i en mycket speciell situation och inte får vara bestämmandeför radions nuvarande programpolitik. Radion skall givetvis sända musik som fårmånga lyssnare, men denna musik behöver inle isoleras till en kanal.Radioföretaget har alltså möjlighet att bryta skarpa genregränser mellan olikaprogramkanaler. har också en sådan förändring mot ökad breddoch variation i repertoar och programformer kunnat noteras. Prop.1977/78:91 202 Att utforma musikutbudel i radio och TV är en kompliceraduppgift. Musikupplevelser bör erbjudas lyssnarna inom en skala från aktivt lyssnandetill förströelse och avkoppling. Målet bör, som radioutredningen anför, varaalt ge alla människor möjlighet atl uppleva god musik av skilda slag. Inleminst på musikområdet har programföretagen ett folkbildningsansvar i vilketbör ligga bl. a. att hos lyssnarna skapa intresse för nya musikformer ochmusikaliska genrer, att främja det aktiva musicerandet och atl skapa garantiermot att kommersiella intressen otillbörligt påverkar musikvalel. Hur musikutbudet i radio och TV utformas är en kulturpolitisktviktig fråga men den hör inte lill dem som bör behandlas i detalj vid enavtals-överenskommelse. Med hänsyn till radions betydelse för musiklyssnandetoch musiklivet vill jag dock framhålla hur viktigt del är att programföretagenvid sina bedömningar inte blir isolerade utan tar del av synpunkter från olikaintressenter på musikområdet och alt de dessutom på olika sätt medverkar öppen debatt om musikpolitiken i radio och TV. Jag vill också närmare ta upp frågan om bevakningen avkulturlivet. anser att de kritiker, som har hävdat altSveriges Radios kulturbevakning på flera områden är för sporadisk och dåligtspeglar den verksamhet som bedrivs, i viss mån har rätt. Utredningen finneralt framför allt TV bör kunna spela en mera aktiv roll. En bred remissopinion delar utredningens uppfattning. Ävenjag vill betona radions och televisionens ansvar på detla område. Verksamhetenbör inle bara spegla kulturutvecklingen och bevaka aktuella kullurhän-delser.Den har också, som utredningen har anfört, en möjlighet att svara för enuppsökande kreativ bevakning som syftar till att fånga upp och ge impulser tillskapande verksamhet. Jag vill i detta sammanhang också ta upp frågan om radionsoch televisionens bevakning av folkrörelserna. noterar atl detfinns en ömsesidig misstänksamhet mellan och folkrörelserna.Utredningen konstaterar alt förhållandet mellan dem inte bör vara alltförförtroligt, eftersom folkrörelserna är en del av den verklighet som det ingår iSveriges Radios uppgift som massmedium att kritiskt granska. Utredningen hävdaremellertid atl det finns fog för kritiken att i vikligaavseenden har försummat folkrörelserna. Utredningen anser också att insatserbör göras för atl inom radio och television öka kunskaperna om folkrörelserna.I likhet med en betydande remissopinion ansluter jag mig lill dessa synpunkter. 4.4 Kontakter med publiken Utredningen betonar betydelsen av all etermedierna påolika sätt vidgar och fördjupar sina kontakter med allmänheten och med skilda publikgmp-per.De viktigaste kontaktpunkterna finns enligt utredningen i den löpande Prop.1977/78:91 203 programverksamheten men därutöver anser utredningen detmotiverat att vissa kontakter sker på ett mer organiserat och formaliseratsätt. Utredningen föreslår därför att nio regionala publikråd inrättas meduppgift att fungera som kontaktorgan med rådgivande uppgifter rörande programverksamheten,samt alt bolagsstämman skall fungera som ett kontaktorgan i programfrågor. Flertalet remissinstanser instämmer i utredningens mening atlkontakterna mellan etermedierna och deras publik bör förbättras och intensifieras.Däremot avstyrker den övervägande delen remissinstanser förslaget om attinrätta regionala publikråd.