prop · G10333 · 1977-12-31 00:00:00 — I 1974 ärs proposition citerade departementschefen dettauttalande, men anslöt sig tUl den allmänna principen att möjlighet attfastställa maximiräntor borde gälla alla kreditinstitut. emitterade de bostadsfinansierandekreditaktiebolagen obligationer med räntesatser bundna (med en ensidigrätt för låntagaren att konvertera obligationslånet , vilket härsaknar intresse). De lån som utlämnades från kreditaktiebolagen ger emellertidmöjlighet att anpassa räntesatsen . Om räntenivån liggerhögre än vid emissionstillfället kan bolagen följaktligen under de återståendeåren tillgodogöra sig vinsten av en marginal mellan utiåningsränta ochupplåningsränta och de synes fr. o. m. 1976 allmänt ha utnyttjat möjlighetenatt höja utlåningsräntorna. Det överskott som uppstår härvid är betydande. De lån somutlämnades baseras på obUgationer med en räntesats på ; efter kon-verteringen1976 löper de med en räntesats som motsvarar obligationsräntan . Om dengenomsnittliga räntesatsen 19661974 uppskattas till oeh räntenivån19761984 blir blir överskotten 2 800 mkr.Möjligheterna till överskott finns kvar, i avtagande grad, till 1994. Dessaöverskott tillfaller till större delen de kreditaktiebolag som icke längre ärengagerade i bottenlångivning till bostäder och vilkas lånestock, successivtoch sedan överskotten upphört, övertages av Svensk Bostadsfinansiering (BOFAB).Stadshypotekskassan däremot har under 19661974 arbetat med samma räntebindningskonstruktionpå utlåningssidan och upplåningssidan. har alla de obliga-tionsemitterandebostadsinstituten tillämpat en räntekonstruktion med räntejustering efter tioår för både obligationer och fastighetslån, som inte ger möjlighet tillöverskott av ovan beskrivna slag. har de berördakreditaktiebolagens överskott genom den högre räntemarginalen varit betydande,men beloppen stiger kraftigt fr. o. m. Åtminstone kommer ocksådessa överskott till sin största del att betalas av staten genom räntegarantisy-stemet.I denna situation har för avsikt att, i samråd med bostadsmyndigheterna,ta upp diskussioner med de berörda kreditaktiebolagen om ett genomförande avprincipen att räntan på utlämnade lån skall med en mindre marginal varaanknuten till räntan på de underliggande obligationslånen. Det kan inteuteslutas att räntereglering enligt lagen om kreditpolitiska medel kan behöva tiUämpasför att nå detta syfte. har i de fall lagen tillämpats även angettomfattningen av uppgiftsplikten. Däremot har i övriga faU, då riksbankenhemställt om uppgifter, uppgiftsskyldigheten icke behövt åberopas, något somnaturligtvis icke får tolkas så att uppgiftsskyldighet enligt lagen icke ärerforderlig. Prop.1977/78: 33 21 Riksbankenkan kontrollera att begärda uppgifter inkommer och att de är konsisienta såvälmed andra till lämnade uppgifter som med andra kända data, t. ex. desom publiceras av tillsynsmyndigheter. Däremot saknar möjlighet attanvända vitesföreläggande mot kreditinstitut som icke lämnar begärd uppgift.Riksbanken kan icke heller gå igenom institutets bokföring för att kontrolleralämnade uppgifter eller undersöka om dessa påverkats av skentransaktioner isyfte att kringgå fastställda regler. Propositionenhänvisar i detta sammanhang till samarbete mellan ochtillsynsmyndigheterna vid utformningen av föreskrift enligt lagen och vidkontroll av dess efterlevnad. Fullmäktige vill framhålla betydelsen av ettsådant samarbete. Viss kontroll av lämnade uppgifter erfordras, även om det ärosannolikt att ett kreditinstitut medvetet skulle lämna felaktiga rapporter.Exempel finns däremot på att tiUämpningsföreskrifterna missuppfattats liksompå att ett institut genomfört skentransaktioner av antytt slag.Tillsynsmyndigheternas erfarenheter gmndade på en närmare kontakt medkreditinstitutens rörelse och deras speciella befogenheter måste utnyttjas vidtillämpningen av lagen. Avslutningsvisvill fullmäktige ta upp frågan om lagens giltighetstid. I sitt yttrande överbetänkandet "KreditpoUtiska medel" anslöt sig fullmäktige(majoriteten) till utredningens förslag att den kreditpolitiska lagstiftningenskulle göras permanent. beslut blev en treårig giltighetstid.Motiven härför har återgivits i inlednmgen tdl denna skrivelse. Ivad avser en omprövning mot bakgmnd av erfarenheterna torde vara enlämplig giltighetsperiod. finansutskott hänvisade emellertid ocksåtill vissa pågående utredningar, bl. a. kapitalmarknadsutredningen. Dennasslutbetänkande torde föreligga . I propositionenaviserade departementschefen också sin avsikt att tillkalla en utredning föratt utarbeta förslag för bl. a. frnansieringsföre-tagens införande under denkreditpolitiska lagstiftningen. En utredning med detta syfte har sedantillsatts, och dess betänkande väntas likaledes publiceras under hösten 1977.Dessa utrednmgars förslag kan medföra att förändringar i den kreditpolitiskalagstiftningen kommer att aktualiseras . Det finns därför skälatt förlänga lagens giltighetstid med endast . Fullmäktigefår under åberopande av vad som ovan anförts hemstäUa att regeringen måtteföreslå att förlänga giltighetstiden av lagen om kreditpolitiskamedel. FuUmäktige finner inte skäl att i detta sammanhang ta upp några förändringari lagens lydelse. Beträffande giltighetstiden har fullmäktige pekat på att treår från allmän synpunkt är en lämplig period, men att särskilda skäl motiveraratt giltighetstiden nu begränsas till utgången av .