prop · G1038 · 1977-12-31 00:00:00 — boendeom butiker inom områden, som kan bära mer än en butik, sprids mer än som skernu, likaså att mindre butiker etableras inom områden som kommer att ligga merän från elablerad butik. En sådan målsättning torde dock enligtRiksbyggen endast kunna upprätthållas om samhället är berett att slödja intebara elableringen utan också den fortlöpande driften av sådana butiker, Ocksäptanverkel uttalar sig fören spridning av butikerna i bostadsområden därunderiagel är tillräckligt för mer än en butik. KF,som bilräder uppfattningen all man bör undersöka om en spridning kan varalämplig, understryker dock att det i många situationer kan vara angelägel attbutikerna samlas i ett bosladsområdescenlrum. Därigenom ökar enligt förbundetmöjlighelerna alt bygga upp en i förhållande lill stads-centrum och externaenheter konkurrenskraftig service på bostadsområdesnivå med ett bredareserviceutbud än enbari dagligvamenheter. KFframhåller i sammanhanget att frågan om tillgängligheten till dagligvarubutikinte endasl gäller avståndet bostad - butik, Äv betydelse är ocksåmångsidigheten hos det lokala utbudet, bl, a. vilka tjänster som kan erbjudasoch vilket sortiment som tillhandahålls. Också Kooperativa gilles-JÖrbundetpekar på detta förhåUande. Pressbyrånmenar att man måste identifiera de butiksformer, som kan ge god närservice tilllägsta möjliga kostnader och vara så bärkraftiga att de även på siklkan ge närservice. Härvid anförs att utredningen i allt för hög grad harkoncentrerat intresset till den traditionella allivs-butikens möjligheler.Pressbyrån menar i stället att servicebutiker och kompletteringsbutiker såsomkiosker skulle kunna spela en alll slörre roll. Orsaken är attdessa butiker från början har utformats med sikle på närservice och kräver ettbetydligt mindre underlag än t. ex. normalstora allivsbutiker. HCKanför att de krav som ställs på butiksslrukturen från handikapprörelsens sidautgår från att del skall vara möjligt för alla att handla själv. Man framhålleratt många handikappade tjehöver hemsändningsservice, men denna måste förbli ettkomplement till möjligheten att handla själv. HCK pekar härvid på att dettaställer särskilda krav på butik, sortiment och personal. Liknande synpunkteranförs av DHR och MS-Jörbundei. Sågott som samtliga remissinstanser anser i likhet med utredningen att åtgärderfrån samhällets sida behövs för att kraven på varuförsörjningen skall kunnatillgodoses. Olika uppfattningar råder främst i fråga om vilken allmäninriktning åtgärderna bör ha. Allmänt framhålls värdet av ett ökal informationsutbytemellan samhälle och företag, Konsumeniverkelansluler sig till ulredningens bedömning alt ett ökat sam-hällsinfiylande överdistributionen är nödvändigl för all hejda ulvecklingen mot en utprägladstorbuliksslrukiur och en fortsatt övervältring av distributionsarbete frånföretagen till hushållen. Sammantaget innebär ulredningens förslag alldistributionsfrågorna inordnas i den samhälleliga planeringen Prop.1977/78:8 47 påi princip samma säll som annan kommersiell och offentlig service. Därmed ges,menar verket, samhällsorganen reella möjligheler all i samverkan med enskildoch kooperativ företagsamhet påverka ulvecklingen av den för medborgarna betydelsefullavaruförsörjningen. EnligtLO har nuvarande situation uppstått främsl därför att företagsekonomiskaöverväganden i huvudsak har fått styra utvecklingen. Härvid hårde resursstarkakonsumenternas situation vägt tyngre än de resurssvagas. LO efteriyser ettbeaklande av samhällsekonomiska och hushållsekonomiska aspekter i planeringenav dagligvamdislribulionen. För att åstadkomma detta krävs ett väsentligt ökalengagemang frän samhället sida. Planeringen och styrningen avdagligvarudistributionen i stort måsle enligl organisationen bli ensamhällsangelägenhet i stället för som en förelagsangelägenhet. Flertaletnäringslivsorganisationer släller sig också posiliva lill samhälleligaåigärder. Härvid anmäls särskilt synpunkler på avvägningen mellan generella ochselekliva åigärder. Sålunda förordar Svenska liandelskammarjörbundet all denallmänna målsättningen för samhällets politik för att tillgodose konsumentersom har fått en försämrad service bör vara positiva selekliva stödmedel.Generella restriktiva åtgärder bör så långt möjligt undvikas. Sådana åtgärderkan nämligen innebära dels försämrad service för de konsumentgmpper,som som utredningen har studerat faktiskt har fått en avsevärtförbättrad kommersiell service, dels en högre prisnivå. HAOhävdar alt mera generella och lill sin karaklär politiska styrmedel skulleallvariigt försvåra utövandet av den lill konsumenten anpassade service, somär vamdisiribulionens uppgift. Organisationens negativa inställning lill ettmera långt gående infiytande från samhällets sida grundas vidare på alt denhiltillsvarande utvecklingen inie synes motivera några ingripande förändringar,HAO menar alt det är mol det i och för sig mindre anlalel"nödlidande" hushåll och konsumenter som effektiva stödåtgärder skallsättas in. Grossistförbundei är kritiskt mot att utredningen - i slällel för attgenom punktinsatser stödja de konsumentgmpper som kan bedömas ha särskildasvårigheter - förordar generelll slmkturpåverkande älgärder utan all försökaberäkna de samhällsekonomiska effekterna härav. Liknande synpunkler anförs avNO. Flertaletremissinstanser vitsordar allmänt eller lämnar utan kommentarer ulredningensbedömningar av konkurrenssituationen inom handeln och behovet av eventuellaåigärder i denna del. Några instanser går dock närmare in på frågan. Särskiltbehandlas härvid den roll som AB Handelskredits kreditgivning förbutiksetableringar spelar, NOanför härvidlag att blockbildningen inom dagligvaruhandeln bidragit tillrationaliseringsmöjligheter inom partihandel och i fråga om marknadsföring.Väsentliga delar av de kostnadsbesparingar som har uppnåtts lorde också ha gåttvidare till konsumenterna lill följd bl. a, av den konkurrens som finns påmarknaden för dagligvaror. Del finns sålunda enligt NO:s 1977/78:8 48 uppfattningi och för sig inte invändningar att göra mot en blockbildning, som skaparmöjligheter till slordriftsfördelar inom handeln. Vad som däremot kanifrågasättas är hur stark företagskoncentration som kan vara acceptabel frånkonsumentsynpunkt. NO pekar på olika negativa effekter som kan följa av en högföretagskoncentration och anför all det är angeläget att såväletableringskunskap som finansiella möjligheter företablering finns för sådanadetaljister som önskar stå fria från blocken. NO menar mol den bakgmnden altdet är lämpligt alt staten i någon form ökar AB Handelskredits resurser försådan etablering. En förutsättning synes NO dock vara att bolaget självi ellergenom närstående företag kan skaffa den elablerings-expertis som är nödvändig, Konkurrensnlredningenanser allmänt att en skärpt kontroll över långtgående företags koncentrationär nödvändig. En sådan kontroU bör självfallel omfatta också handelns olika ledoch i synnerhet blockbildningen inom dagligvamhandeln. Vidare bör enligtkonkurrensutredningen den maktposition, som blocken har i förhållande tillleverantörer och kunder, fortfarande följas för att det skall kunna förhindrasatt blocken missbmkar sin dominerande ställning. Hur detta skall åstadkommasavser utredningen att återkomma till i sitt kommande betänkande. IndusiriJÖrbimdeimenar att det förhållandel alt blocken och storföretagen ökade sin andel avlivmedelsförsötiningen från kankomma alt medföra nackdelar för konsumenterna men också för särskilt mindretillverkare av dagligvaror. Efiersom del finns risk för alt blockensinköpspolitik snarare än konsumenternas önskemål kommer att bestämma utbudet avprodukter på marknaden kan mindre producenter ha svårt att få sina produkteraccepterade. Därtill kommer enligt förbundet alt blocken genom sin sloriektvingar fram fusioner inom le-veranlörsledet. Förbundet menar vidare attdet från allmän konkurrenssynpunkt kan vara mindre lämpligt med den bundenhettill ett visst block som följer av att detaljisterna - såsom ofta sker -erhåller sitt butiksläge och finansieras av blocket. Det är av stor vikl althelt fristående företagsenheter bereds möjlighet alt etablera butiker.Förbundel anser mol denna bakgrund att det är i hög grad önskvärt att ABHandelskredits utlåningskapacitet förstärks och att bolaget stöds i sin sirävanatt kunna tillhandahålla krediter lill så låg räntesats som möjligt. Enmedverkan från statens sida genom fötiagslån, kreditgaranti eller delägarskapskulle i detta hänseende kunna vara av stor betydelse. Grosslsiförbundeianför att blockkonkurrensen i stort sett har bedömts som positiv från allmänsynpunkt. Förbundel avvisar sålunda tanken på att tillkomsten av det s. k.tredje blocket, , skulle innebära en koncentration av närmastkonkurrensbegränsande natur. Man menar i stället att tillkomsten av skallses som en resursförstärkning, som befrämjar effektiviteten och därmed ökarkonkurrensen. 1977/78:8 49 innebär heller inte att konkurrensen mellan de i DAGABingående grupperna upphör. När det gäller blockkoncentralionens effekter påfabrikantledel menar förbundet att man inte behöver se så pessimistiskt på denmindre industrins möjligheter som ibland sker. Man bör komma ihåg att handelnhar en naturiig strävan att erbjuda konsumenterna ett differentierat va-mutbud.Förbundet avvisar vidare tanken på att blockbildningen skulle medföraavtagande innovationsbenägenhel. Utvecklingen visar att lusten attexperimentera och pröva nya lösningar har varit påtaglig inom blocken.Förbundet vill hävda alt samarbetet inom blocken utgör en förutsätining förfömyelse, med hänsyn till att del krävs resurser både i fråga om utveckling ochekonomi för att förnyelsen skall komma till stånd. tillstyrker ett statligt engagemang i ABHandelskredit, Detta gör också länsslyrelsen i , Kommunförbundei,KöpmannaJÖr-biindei och SHIO, SSLF, LRF och ICA. AB Handelskredli anför att en medverkan i någon form frånstatens sida skulle ha en slor betydelse för bolagets möjlighet alt i ökadulsträckning medverka lill bibehållandet av fristående företagsenheter inomdagligvamhandeln. Bevarandet av en fri sektor inom dagligvamhandeln säkerställeren önskvärd variation i utbudet av varor och främjar en differentiering påskilda butikstyper. Bolaget understödjer kraftigt tanken på alt staten i någonform skulle engagera sig i bolaget. KF anser att om det från samhällets synpunkl bedöms vara angelägetmed förbättrade finansieringsmöjligheter för dagligvaruhandeln, så bör dettainte ske genom ett statligt engagemang i AB Handelskredit. Möjligheten att fåfinansieringshjälp bör enligt KF gälla generellt. Förbundet vill i ställetförorda att det statliga investeringsstödet kompletteras. Även konsumeniverkel avslyrker ell statligt engagemang iAB Handelskredit med hänsyn bl, a. till att samhällets stödåtgärder börbehandlas i ett sammanhang. Enligt verket är det i så fall lämpligare att vidgaramen för den nuvarande statliga kreditgarantin vid investering i varulager.Med en relativt h)egränsad ökning skulle garantin kunna omfatta även finansieringenav andra slags investeringar, anser verket. 4.3 Varuförsörjningsplaner m. m. Så gott som samliga remissinstanser anser i likhet medutredningen att kommunerna får anses ha ett ansvar för medborgarnasvamförsörjning. De delar härvid utredningens uppfaltning att kommunerna, somett led i arbelel med dessa frågor, bör upprätta varuförsörjningsplaner i nägonform. De synpunkter som anförs avser främst ambitionsnivån hos planerna, samtsamordnings- och organisationsfrågor inom och mellan kommunerna, Vivo-Favör anför dock viss tveksamhet lill kommunalavaruförsörjningsplaner. Man anser alt del inom detta område redan haretablerats former 4 1977/78. Prop.1977/78:8 50 församarbete, vilka dock kan förbättras. Man framhåller vidare att man inte kanfiytta över den förelagsunika kompetensen till kommunala organ och att riskföreligger för en politiskt styrd planhushållning. Närdet gäller ambitionsnivån hos planerna framhåller konsumeniverkel att del ärviktigt att metodiken vid vamförsörjningsplaneringen utformas så att mantillfredsställande belyser konsumenternas servicebehov och möjligheterna attanpassa handeln härtill. Planerna måste även ge ett tillfredsställande underlagför bedömning av behovei av samhälleligt stöd. KFmenar att man genom den kartläggning, probleminventering och åtgärdsdiskussion,som planeringen gmndar sig på, erhåller ett värdefullt underiag förbedömningar av butiksslrukturen och hur angelägna konsumentbehov skall kunnatillgodoses. Planen bör enligt KF:s mening utformas så att den anger kommunensmålsättning beiräffande det framlida serviceutbudet. Målsättningen böruttryckas i generella termer och ligga till grund för den fysiska planeringen.Med hänsyn till behovet av flexibilitet anser KF att långsikliga låsningar avnyetableringar i en fysiskt fastlagd plan bör undvikas, Kommunjörbundeiunderstryker att såväl detaljhandelsproblemen som planeringsresurserna ärmyckel varierande mellan olika kommuner och att planeringen därför måsteanpassas till de lokala problemen och förutsättningarna. Några centraltfastlagda normer och rutiner för arbetet bör därför inte ulformas. Förbundetanför all man aktivt kommer att ge service lill kommunema genom förmedling averfarenheter och exempel som efter hand kommer fram. 1 sammanhanget framhållsatt förbundet i samarbete med och har inletten försöksverksamhel med varuförsörjningsplanering för nämnda kommun. Kommerskollegiumpåpekar att en varuförsörjningsplanering med den ambitionsnivå som utredningenföreslår med nödvändighel kommer att medföra ell omfattande arbeie av delvis kompliceradarl. Få kommuner torde ha de personella och ekonomiska resurser som ettsådant arbete kräver, anser kollegiet. Ocksålänsslyrelsen i pekar på all planerna kommer att innebära arbetsbelastning för kommunerna och anger som alternativ till ettfristående planeringssystem att serviceplaner kan arbetas fram successivt, t,ex. i anslutning till kommunens antagna översiktliga planer. Länssiyrelsernai KrIsUanslads, Malmöhusoch uttalarsig för den planeringsmodellsom har gjort på uppdrag av distributionsutredningen. Länsstyrelseni menar all del är väsentligt alt kommunerna lämnas så friahänder som möjligt att anpassa omfattningen och inriktningen av sin planeringefter de egna behoven och resurserna. Liknande synpunkter anförs avbostadssiyrelsen. Köpmannaförbtmdeioch SHIO finner det naturiigt att planerna innehåller beräknatkonsumiionsunderiag, en redovisning av nuvarande buliksbestånd Prop.1977/78:8 51 ochdess lokalisering saml dess yla, omsättning, inriktning etc. Liknandesynpunkter anförs av i Norrbonens län. NKframhåller all planeringen måste göras med mycket högl ställda krav på kvaliteteftersom sannolikl en dålig planering kommer alt vara lill långt större skadaän ingen planering alls. DHRanför all planeringen måste omfatta frågan hur olika handikapp-gmpper skall fåen tillfredsställande vamförsörjning. Närdet gäller frågan om hur o fl a planerna bör revideras framhåWerKommunjörbundei all fiertalet kommuner har en lugn ulveckling med i slorl sellstillastående folkmängd och där antalet butiksetableringar kan förväntas uppgålill en eller två underen femårsperiod. Förbundel finner del inte under sådanaförhållanden rimligt all som uiredningen föreslår kräva en reviderad plan varjeår. , och län, landstingsregionplanenämnd och jlera kommuner anser inte heller att planema behöverrevideras . HandelsanslälldasJÖrbundmenar att planerna med nödvändighel måsle revideras . och tillstyrker en årlig revidering av planema. Fråganom en eventuell skyldighet för kommunerna att upprätta planer behandlas av bl,a. , som menar all en viss form av press på kommunernakan utövas genom att samhällets olika stödinsatser endast kan utgå om del finnsvamförsörjningsplaner upprättade. Enligt förbundet finns det emellertidanledning att följa upp kommunernas arbete med planerna och övervägabehovet av mera tvingande åtgärder. ÄvenSABO ifrågasätter om inte kommunerna bör ha viss skyldighel att svara förvamförsörjningsplaneringen. Länsstyrelseni pekar på de slora anspråken på kommunernas planeringsresurseroch menar att det är osäkert om en vamförsörjnings-planering kan få bredanslutning om kommunema inte ges möjligheler till statsbidrag tillverksamheten. Åtskilligaremissinstanser tar upp vissa samordnings-och organisationsfrågor inomkommunerna i anslulning till diskussionen om vamförsörjningsplanerna. Allmäntframhålls behovet av att planeringsarbetet samordnas med kommunens övrigaplanering, i synnerhet den fysiska planeringen och trafikplaneringen. Vidareframhålls att planeringen måste ske i nära samråd med dem som berörs, i förstahand företrädare för konsumenter och handel. Planverketanför sålunda i denna del alt det starka sambandet mellan distributionsfrågornaoch bebyggelse- och kommunikationsfrågorna gör att distributionsplaneringen intebara kan ses som en varuförsörjningsfråga utan bör studeras i samband med denkommunala serviceförsörjningen. OcksåKF framhåller vikten av att varuförsörjningen ses i samband med 1977/78:8 52 övrigaservicefrågor i kommunen, t. ex. trafikförsörjningen, och att den samordnasmed planering av markanvändning och byggande. ICAanför att det är angeläget att planerna behandlas med andrabetydelsefulla faktorer såsom näringsliv i övrigi, trafikförhållanden och samhälleligservice. En butiks storlek, sortiment, servicegrad elc. har ett nära sambandmed butikens kundområde, antalet kunder, typer av kunder etc, framhålls detvidare. Kommunjörbundeianför all varuförsörjningsplaneringen självfallel måste samordnas med denöversiktliga fysiska planeringen och i minst lika hög grad med t, ex,bostadsbyggnadsprogram och Irafikförsörjningsplaner. Den blir, menar förbundet,en del i den samlade och samordnade kommunplaneringen och ansvaret bör fördenskull ligga på det organ som har ansvaret för den samordnade planeringen, dvs.i allmänhet kommunstyrelsen. Konsumeniverkelpoängterar att behovet av kommersiell service för skilda konsumentgmpper ochproblem då tillgängligheten blir bristfällig blir viktiga frågor ivaruförsörjningsplaneringen. Verket framhåller mot den bakgrunden vikten av attde kommunala konsumentorganen får möjligheter att delta i arbetet.Konsumentorganens kunskaper och kontakter med enskilda konsumenter,löntagarorganisationer och andra folkrörelser bör därmed kunna tillvaratas.ÅvenKF, Indiistriförbundel, LO, framhåller särskill vikten av samråd med kommunenskonsumentorgan, KFerinrar också om att konsumentföreningarna som lokala intresseorganisationerför konsumenterna har unika möjligheler att förmedla vikliga konsumentopinioneroch att föreningarna således kan fylla en väsenilig funktion i samband medvamförsörjningsplaneringen. Köpmannaförbtmdeioch SHIO framhåller att det är utomordentligt betydelsefullt och enförutsätining för att få till stånd verklighetsnära vamförsörjningsplaner attberörda parter inom detaljhandeln bereds tillfälle alt medverka vidvaruförsörjningsplanens tillkomst. Enligl organisationernas uppfattning måstedet vara helt naturiigt all förslag till varuförsönningsplaner får enremissbehandling hos berörda parter innan besluten fattas. Industriförbundetförordar att den sakkunskap som den lokala handeln och hemkonsulenternarepresenterar tillvaratas. LOoch TCO understryker att planema bör utarbetas i nära samråd med dehandelsanställda. MS-förbundetanser del nödvändigt att såväl sociala centralnämnden som det kommunalahandikapprådet ingår i samrådet kring vamförsörjningsplanen. Åtskilligaremissinstanser framhåller betydelsen av att det sker en s a m -ordning mellankommunerna i vamförsörjningsplaneringen. Särskilt diskuteras härvid den rollsom länsstyrelserna bör spela. Flertalet remissinsianser som utlalar sig idenna fråga menar i likhet med distributionsutredningen att länsstyrelsernabör kunna initiera samråd mellan Prop.1977/78:8 53 kommunemaför att få till stånd en samordning av de olika planerna. Kommunförbandetanför i denna del att kundområdet för en butik inte följer kommungränserna ochalt det därför är naturligt all vid upprättande av vamförsötiningsplan samrådsker med berörda grannkommuner. I flertalet kommuner torde samrådsbehovet avsevamförsörjningen i kommunens ytterområden. I slörre tätortsområden - framförallt i storstadsområdena - behövs en mera etablerad samverkan. Förbundet pekarpå alt det inom dessa områden redan finns samarl)etsorgan för översiktligplanering. När det gäller länsstyrelsernas roll anför förbundet att man intehar någon erinran mot att länsstyrelserna initierar samråd där sådani inlekommer till stånd på kommunalt initiativ men vill understryka altinterkommunala lösningar i första hand bör komma till stånd genom samråd ochsamverkan mellan berörda kommuner. Bl.a. i framhåller att det föreligger problem överkommungränserna vid t. ex. stormarknadsetableringar. I sådana fall måstelänsstyrelsen kunna ta initativ till samråd i den mån av planeringen eller påannat sätt framgår att behov av samråd föreligger. Köpmannaförbundetoch SHIO har uppfattningen att det är helt nödvändigt att det skapassamarbetsformer över kommungränserna och att detta bör ske genom en samordningvia länsstyrelserna. Organisationerna anför i sammanhanget att de mesluppenbara fallen av felplanering och överelablering inom detaljhandeln harförekommit där interkommunal samverkan försummats, Länsslyrelseni Norrbollens län anser all planerna bör inlämnas till förgodkännande analogt med vad som gäller för lokala och regionala trafikplaner.Länsstyrelsens roll som övergripande planeringsorgan på regional nivå talarför ett sådant förfarande. Länsslyrelseni förutsätter att länsslyrelsen skall granska planernaoch att granskningen bör syfta lill att skapa ett bedömningsunderlag attanvändas vid bl.a, framställningar om statligt stöd lill detaljhandeln. Fleraremissinstanser tar upp frågan om huruvida planerna bör gälla även annan handelän dagligvaruhandeln. Sålunda anför ;)/fl«-verket all del vore olyckligt omdagligvaruhandeln skulle komma att ses avskild frän övrigavamdistribulionsfrågor. På flera håll kan iakttas en tendens till utspridningav butiker för speciella varor, vilkel försvårar planeringen av ett rimligtkollektivtrafiknät och över huvud försämrar tillgängligheten för ej bilburnakunder. På sikl bör därför samtliga varudislribu-lionsfrågor ingå i denkonlinueriiga översynen av serviceförsörjningen. FriviUigafackkedjorna och KF menar också att fackhandeln bör ingå i planeringen. Länsstyrelseni framhåller att drivmedelsförsörjningen, framför allt iglesbygdsområdena, utgör en synneriigen viktig del av vamförsörjningen. Det ärdärför enligt mening av stor vikt alt kom- Prop.1977/78:8 54 munernai sina planeräven behandlar drivmedelsförsörjningen. Denna uppfattning delasav . ModeraiasanUingsparliets kyinnojörbund pekar på att i konsumenternas inköpsvanor ingåräven ärenden lill kommunala och andra samhälleliga instanser. Förbundetförordar sålunda att den kommunala översiktsplaneringen bör upptaplanering även av post, telegraf, sociala byråer m. m. Utredningensförslag om ett b u t i k s r e g i s t e r till hjälp bl. a. för kommunema iplaneringsarbetet tillstyrks i princip av fiertalet remissinstanser som ullalarsig i ämnel, SPK,som enligt förslagel skulle handha registret, erinrar om all man redan i daghar ell regisler, som f n. omfallar butikerna i ett urval av kommuner, och har övervägt att ulöka registret till ett totalregisler, SPK anser dellämpligt all nämnden åläggs att föra det föreslagna registret. Eftersom SPKförfogar över en regional fältorganisation samt regelbundet genomförundersökningar i olika branscher anser man sig kunna garantera en hög kvalitetpå registret. ÄvenNO, planverket och länssiyrelserna i , , Värmlandsoch län släller sig bakom eller har inga invändningar mot förslaget attSPK skall handha registret. Länsslyrelseni län tillstyrker att ett centralt butiksregister inrättas menframhåller att del bör samordnas med företagsregisteroch länsstyrelsernas förelags- och arbetsställeregisler,