prop · G10371 · 1977-12-31 00:00:00 — huset såsom en angelägenhet som ejangår konungen i hans egenskap av företrädare för det kungl. huset eller eljestpersonligen. Det mest sannolika är, att ordet "Konungen" i 5 t; successionsordningenbelyder konungen i hans dubbla egenskap av riksstyrelse och företrädare för detkungl. Uttrycket "Konungen, sedan statsrådets tankarinhämtats" skulle alltså överförda på nuvarande konstitutionellaförhållanden närmast motsvara orden "regeringen på hemställan avkonungen". förmenar alt den naturiigaste tolkningenav uttrycket "Konungen" i 5 och 6 §§ successionsordningen är att detåsyftar konungen personligen. I sakfrågan, om samtyckeskall lämnas av regeringen, yttrar sig några remissinstanser. Regeringsrättentillstyrker uttryckligen att samtycke lämnas av endast regeringen underhänvisning till att statscshefens samtycke är ett internt spörsmål som inte ärav beskaffenhet att behöva regleras i grundlag. Två remissinstanser,riksmarskalksämbetet och , förordar att samtycke skall lämnas ävenav statschefen. Frågan om samtycke till arvprins äktenskap torde, enligt hovränenöver och , vara en angelägenhet som bör avgöras av . Utredningsmannensuttalande att sam ty eke till äktenskap bör kunna förenas med villkor berörs avnågra remissinstanser. Regeringsrättenfinner ej tanken godtagbar. Prop.1977/78:71 35 domstolenoch kammarkollegiet menar att för att villkor skall kunna uppställas stadgandehärom måste tas in i successionsordningen. uttalar sålundaatt, om samtycke anses böra kunna förenas med villkor, detta uttryckligen böranges i lagtexten. Det bör vidare enligl högsta domstolen av lagtexten framgå,vilket statsorgan som har att pröva om uppställt villkor blivit uppfyllt. Ävenjustitiekanslernfinnerdet mycket tveksamt huruvida det över huvud skulle vara möjligt attuppställa villkor utan uttryckligt författningsstöd. Justitiekanslern uttalarsålunda att dörren i varje fall inte torde stå öppen för vilka villkor somhelst. Någon gräns måste uppenbariigen under alla förhållanden dragas iförfattningen. Flera remissinstanserbehandlar frågan om möjligheten för arvprins att äkta enskild svensk mans dotter,nämligen riksmarskalksämbetet, regeringsrätten, , hovrätten överSkåne och , kammarkollegiel samt minoriteterna i länsstyrelserna forKronobergs och . Nämnda remissinstanser har i huvudsak uttalat sigför att förbudet mot sådant gifte slopas. utlalar sålundaatt tillräcklig garanti mot ett urdynastisk synpunkt olämpligt äktenskap finnsinbyggd i det samtycke som fordras enligt paragrafens försia mening. Ämbetetdelar ej heller utredningsmannens farhågor att ett alltmera utökat antaläktenskap mellan tronarvingarna och vanliga svenska medborgare kan leda tillatt det kungliga biodel blir alll mer urvattnat med påföljd att del blir alltsvårare, biologiskt och socialt, att upprätthålla föreställningen omkungahusets särart och därmed också att motivera den ärftliga monarkin. Omförbudet ej slopas bör enligt regeringsrätten den nuvarande formuleringen avbestämmelsen ej bibehållas. Regeringsrätten menar sålunda att det ej kan varaavgörande om fadern eller modern till den tilltänkta partnern är svensk.Bestämmande bör i angivei fall bli om partnern själv är svensk. Vidareframhåller regeringsrätten att enligt ordalagen förbudet drabbar arvprins somvill gifta sig med svensk mans dotter, däremoi inte arvprinsessa, som villgifta sig med svensk mans son. I formellt hänseende påpekar//oj/ö domslolen att uttrycket"arvsrätt till riket" i 5 § lämpligen torde böra ersättas med "successionsrättlill tronen". 8§ i successionsordningen Oronarvinges upphöjande tiU regerande av utländskstat) Riksmarskalksämbetethar intet att invända mot regeln i gällande rätt att skall lämna sittsamtycke till att arvprins upphöjs till regerande i utländsk stat. Fråganom rättsföljden av att arvprins upphöjs till regerande i utländsk stalberörs av regeringsrätten, som anser alt diskvalifikations-grunden i 8 §successionsordningen knappasl har större aktualitet i dagens värld. Fråganom sättet för samtyckets lämnande berörs av högsta domstolen, som Prop.1977/78:71 36 påpekaratt en lag måste ha ett allmängiltigt innehåll. Orden "genom lag" bördärför utgå i denna paragraf liksom i 9 §. Även riksmarskalksämbetet gör sammapåpekande. 9§ I successionsordningen (statschefs giftermål m. Regeringsrättentar både i sakligt och formellt hänseende avstånd från förslaget såvittangårs ta tschefs ingående av äktenskapochanför att frågan om hur statschefens ingåendeav äktenskap skall regleras inte sammanhänger med införandet av kvinnligtronföljd. Det saknas enligt regeringsrättens mening anledning att nu aktualiseradetta spörsmål. Förslaget är även i sig knappast ändamålsenligt. Valet av makaeller make är inle ett ämne som över huvud lämpar sig för behandling iriksdagen (motionsrätt, utskottsutlåtande, offentlig debatt etc). Om statschefsval av make/maka skall diskvalificera från fortsatt funktion som statschef ärdetta ett ämne som bör regleras i 5 kap. regeringsformen. 1övrigt gör ingen remissinstans invändning mot regeln att samtycke skall lämnas.Några remissinstanser tar upp frågan om verkan av bristande Samtycke. Högstadomstolen påpekar att någol stadgande om verkan av att bestämmelsen i 9 §åsidosätts ej föreslås. framhåller emellertid att en positivbestämmelse härom är erforderiig mot bakgrund av motsvarande reglering förtronarvinge för att förebygga ett inte avsett motsatsslut. Efter förebild avvad som i motsvarande fall får anses gälla beträffande tronarvinge lorde rätlsföljdenböra vara, att konungen föriorar sin behörighet att vara statschef och attefterkommande till honom eller vissa av dem mister sin successionsrätt. Med en ultryckligregel om sådan verkan blir även klariagt, att uteblivet samtycke lill ett avkonungen eller i förekommande fall drottningen ingånget äktenskap ej inverkarpå äktenskapets giltighet. Även Justitiekanslern och hovrätten över ochBlekinge menar att av paragrafen klart skall framgå att konungen, om han utanföreskrivet samtycke ingår äklenskap eller mottar regentskap i utländsk stat,förlorar tronen. Denna uppfattning delas av kammarkollegiet, som ocksåuttryckligen tillstyrker den nya paragrafen. Ävde remissinstanser som lar upp frågan om vem som skall lämna samtycke lill konungensgiftermål är det endast i som tillstyrkeratt den uppgiften bör ankomma på . , kammarkoUegietsamt länsslyrelsen för menar all samtycke till giftermål istället kan ges av regeringen. Enligt är det - om någonbestämmelse härom över huvud taget anses erforderlig - till fyllest att krävaregeringens samtycke till äktenskap. Fråganom var ett stadgande om förbud för konungen att utan samtyckemottaga utländskt regentskap eller ingå äktenskap och om verkan Prop.1977/78:71 37 avöverträdelse härav lämpligen bör ha sin plats berörs av högsla domstolen, somanför att ehuru skäl kan anföras för stadgandets placering i 5 kap. regeringsformen,stadgandet även kan försvara sin plats i successionsordningen med hänsyn lillsitt nära samband med reglerna däri. Enligt regeringsrätten bör ett stadgandeom förbud av nyssnämnt slag intas i 5 kap. regeringsformen. 10if I successionsordningen (titlar) Fråganom vilken titel gemålen till drottning-statschef skall bära och föriust avtiteln berörs av några remissinstanser. mening är det naiuriigast att gemålen, om drottning-statschefenlämnar tronen eller om paret träder i skilsmässa, får behålla sin prinstilel,under vilken han kanske varil känd. Detta gäller i all synnerhet omhan blir änkeinan. De avslutande orden i 10 § "dock utan rätt tillkronan" torde enligt äraibetet kunna utgå. Riksmarskalksämbetetframhåller vidare att vad i övrigt gäller frågor om titlar samt om tillhörighettill del kungliga huset och andra hithörande spörsmål dessa bör liksom hittillsregleras enligt vid varje aktuellt tillfälle gällande europeisk fursterätt ochmed beaktande av iakttagen inhemsk praxis. Det är enligt ämbetet lätt attkonstatera att vad utredningsmannen härutinnan anfört ej till alla delarmotsvarar tillämpad sedvänja. Regeringsrätten menar att anledning saknas att igrundlag särskilt reglera titulaturen för gemålen till drottningstatschefen. Remissinstansernatar i regel inte upp frågan om övergångsbestämmelser behövs. 1 två yttrandenanförs dock synpunkter på denna fråga. Riksmarskalksämbetetmenar att avsteget från regeln att lagar, och i all synnerhget grundlagar, ejbör tillerkännas tillbakaverkande kraft inte bör drivas längre än att om vårtkungapar före ikraftträdandet av en ny successionsordning flr först en ellerflera döttrar och sedan en son, som enligt nu gällande ordning alltså stårnärmast till tronen, så skall ändring därutinnan ej ske även om den nyatronföljdsordningen är fullt kognatisk. Enligt JusUUekanslern innebär förslagetatt de nya tronföljdsreglerna skall beröra samtliga manliga och kvinnliga avkomlingartill att man ger lagstiftningen tillbakaverkande kraft. Det ären allmän princip i vår lagstiftning att denna inte ges retroaktiv giltighetutan att särskilda skäl föreligger, vilket stundom ansetts vara fallet inomexempelvis skattelagstiftningen. I förevarande fall tillkommer att fråga är omatt ge grundlag tillbakaverkande krafl, vilkel bör mana till särskild restriktivitet. Prop.1977/78:71 38 Riksmarskalksämbetetoch regeringsrätten tar upp frågan om behovet av en rättslig reglering i frågaom släktnamnet för kungahusets medlemmar. Riksmarskalksämbetetdelar utredningsmannens uppfattning att en rättslig reglering i framliden kankomma att krävas i fråga om släktnamn förde barn som föds i en arvprinsessaseller en drottning-statschefs äktenskap. Ur dynastisk synpunkt synes det ligganärmast till hands att dessa barn bär släktnamnet . Ärvprinsessanseller drottningen-statscshefens gemål kan tänkas bära släktnamnet med det egna namnet. Enligt regeringsrätten förtjänar fråganövervägande. Det är ej självklart att namnlagens regler utan vidare skalltillämpas på kungahusets medlemmar.