prop · G10391 · 1977-12-31 00:00:00 — En exakt anpassning skulledra betydande investeringskostnader. Åtminstone under en övergångstid bör detdärför kunna accepteras, att mottagningsförhållandena för regional-TV-programmenblir mindre goda i vissa delar av ett distrikt, även om omriktning av antennereller övergång till centralantenner i många fall kan innebära förbättringar. Ivissa fall bör del övervägas alt temporärt eller permanent låta TV-distriktsgränsernaavvika från en länsgräns. Mina förslag om en utbyggd programverksamhet i TV-distrikteninnebär i sig att de får en starkare ställning inom TV-företaget än vad denuvarande distrikten har inom . I detta sammanhang spelar inteminst utbyggnaden av regional-TV en väsentlig roll. Varje distrikt kommer atlfå en relativt betydande fast verksamhet som del ensamt beslutar om. Vidareinnebär mina förslag en kraftig ökning av riksprogramproduktionen utanförStockholm. Detta bör leda till att distrikten får en kraftigt ökad programverksamhet. Med den ökande programverksamheten i distrikten blir detenligt min mening nödvändigt att även formellt ge dem en starkare ställninginom TV-företaget än vad de nuvarande distrikten har. TV-distrikten bör exempelvisfå ett reellt och formellt inflytande över utbudet i riksprogrammen. Jag villhär i huvudsak hänvisa till vad jag har anfört beträffande denställning inom riksradioföretaget som redaktionerna utanför bör ha. EfiersomTV-företaget enligt milt förslag kommer all innehålla två självständigaprogramenheter blir det nödvändigt att se till att TV-distrikten får detavsedda inflytandet över båda enheternas programutbud. Ansvaret för att finnalämpliga former för distriktens inflytande blir därför en viktig uppgift förledningen för TV-företaget. Mycket delade meningar finns rörande frågan om en utbyggnadav TV:s distriktsverksamhet skall ske i form av koncentrerade satsningar på eUlitet antal orter eller om utbyggnaden skall ske med sikte på att utjämna denuvarande skillnaderna mellan å ena sidan de starka Södra och Västra distriktenoch å andra sidan de svagt utbyggda övriga distrikten. Jag är för egen del inteberedd att ge uttryck för någon bestämd mening i denna fråga. Svaret måste bliberoende av en noggrann analys av för- och nackdelarna med de två alternativen,och jag anser att det är TV-företaget som är bäst skickat att utföra den. En avde osäkra punkterna i en sådan analys är den pågående tekniska utvecklingen.Med hitfillsvarande produktionsmetoder Prop.1977/78:91 179 på TV-sidan har det utan tvivel funnits starka ekonomiskaoch kvalitets-mässiga skäl som har talat till förmån för en relativt klarkoncentration av produktionsresurserna. Det finns emellertid tecken som tyderpå att en utveckling av enklare och tekniskt mindre krävande produktionsmetoderhåller på alt ske. 1 så fall minskar naturiiglvis tyngden i invändningarna motatt söka sprida TV-resurserna jämnare på distrikten. Inom vissa programområden måste man dock räkna med all deläven i fortsättningen är mest rationellt att förbehålla en utbyggnad för ettbegränsat antal orter. Jag tänker här på program som kräver stora ateljé- ochverkstadsresurser, såsom TV-teater och större underhållningsproduktioner. 1sådana fall finns det skäl alt överväga att söka samarbete med lokala ochregionala teatrar. Ett sådant samarbete skulle kunna gå utöver lokal- och vissateknikfrågor; TV-företaget bör kunna överväga samarbetsavtal i fråga omutnyttjandet av personal, såsom skådespelare och annan scenpersonal. Mot de tekniska och resursmässiga skäl som kan anförastill förmån för en mera koncentrerad utbyggnad kan ställas flera mera allmännaskäl för en större spridning av TV-resurserna. Ett tungt vägande sådant skälfinns i ett av de centrala motiven för distriktsverksamheten överhuvudtaget:all ge en rättvisande och representativ bild av hela landet. nuvarande organisation präglas i hög gradav att en mängd funktioner har gjorts gemensamma för programenheterna och planeratsdirekt under företagsledningen. I det organisationsförslag som jag har lämnat idet föregående har de volymmässigt mest omfattande av dessa funktioner förtstill de olika programföretagen. Det gäller exempelvis distriklsverksamheten.Det gäller också drifttekniken i , som bör delas på de båda nyaföretagen. Dessa organisationsförändringar är nödvändiga för attprogramföretagen skall få den självständighet i programverksamheten som enligtmin mening måste eftersträvas. bör de också leda lilleffektivitetsvinster. Då det gäller placeringen av ett antal funktioner som nuär företagsgemensamma och som i huvudsak är av servicekaraktär finns detknappast anledning att från statens sida ge detaljerade riktlinjer. Det böröverlåtas ål koncernen själv att avgöra sådana frågor. Jag vill emellertid pådenna punkt redovisa några mer allmänna principer. Ett syfte med mina förslag är att ge programföretagen storsjälvständighet. Det är därför av betydelse all de har rätt att besluta om hurde skall använda tilldelade medel, hur de skall dimensionera olika funktioneroch om de själva skall svara för funktionerna eller köpa tjänster från annathåll, eventuellt från något annat av programföretagen. Därför är del enligt minmening viktigt atl det i första hand är programföretagen själva som svarar föratt deras verksamhet bedrivs på ett rationellt och ekonomiskt sätt. Prop.1977/78:91 180 Det blir således en viktig uppgift för programföretagenatt kontinuerligt göra egna prioriteringar av olika behov inom de ekonomiskaramar som tilldelas dem. Förutsättningarna för sådana prioriteringar förbättrasgenom den mera långsiktiga planering som jag föreslår för koncernen och somockså bör gälla för de olika företagen inom den. Vad jag nu har sagt bör gälla som en allmän pricip. Denbör realiseras så snart det är möjligt, men under ett övergångsskede måste dentroligen modifieras. Övergången till den nya organisation som jag föreslår fårinte ske så brådstörtat alt den leder till dyra och dåliga lösningar. Den måsteplaneras noggrant i samverkan mellan koncernledningen och programföretagen. Delär därvid ett ofrånkomligt faktum att det nuvarande företaget innehåller ettantal servicefunktioner och -resurser som utnyttjas gemensamt av de enheter somskall bilda de nya förelagen. Det får bli en bedömningsfråga i vilken grad deolika funktionerna och resurserna är av sådan betydelse förprogramverksamhetens självständighet att de bör fördelas på de olikaprogramföretagen. Önskvärdheten av en fullständig uppdelning av dem påprogramföretagen får därvid vägas mot ekonomiska hänsyn. Särskilt under ett inledningsskede torde det vararationellt och ekonomiskt att flera funktioner och resurser fortsätter attvara gemensamma. Det gäller bl. a. frågor rörande fastigheter och fleraadministrativa och vissa tekniska funktioner, publik- och programforskningsavdelningen(PUB) och programtidningen i Radio/TV, Om dessa och eventuellt andrafunktioner skall fortsätta att vara gemensamma för hela koncernen eller delardärav måste enligt min mening avgöras av programföretagen själva. Dock vill jagunderstryka att det inte får bli moderföretaget i koncernen som direkt svararför de här behandlade funktionerna, som ju i huvudsak endast berörprogramföretagens verksamhet. De bör i stället styras från programföretagen. Fleraolika organisationslösningar är tänkbara och de kan skifta för olikafunktioner. 1 vissa fall kan funktionerna läggas hos ett av programföretagen,som sedan säljer tjänster till de andra företagen. 1 andra fall kanfunktionerna utföras av ett eller flera gemensamt ägda dotterföretag. Vilkalösningar som väljs bör helt avgöras inom koncernen. Jag har inledningsvis som ledmotiv för de föreslagnaförändringarna av radio- och TV-verksamheten angett integritet, kvalitet,mångfald och decentralisering. De förändringar av organisationen, som jag nysshar redogjort för (4.2), har alla syftat till att förbättraprogramproduktionens villkor i angiven riktning. I och med atl systemet med en fri och i publicistisktavseende oberoende Prop.1977/78:91 181 radio och television ligger fast, ankommer det påprogramföretagen ensamma att utforma programverksamheten inom de gränser somföljer av radiolagen och avtalen med staten. Det är därför angeläget att finnaen form för de allmänna riktlinjer som regering och riksdag utfärdar och förmedelstilldelningen till verksamheten som inte inkräktar på programföretagensintegritet. Liksom bör regering och riksdag således inte kunna anläggasynpunkter på t. ex. enskildheter i programutbudet. Programverksamhetens inriktning regleras i avtal mellanstaten och programföretagen. Jag anser, i likhet med utredningen och denövervägande delen av remissinstanserna, att de nya avtalen bör ha ungefär sammagrad av detaljreglering som de nuvarande. Detta innebär att endast allmännariktlinjer bör ges i programpolitiskt hänseende. Utredningen framhåller att radion och televisionen spelaren roll både i informationspolitiskt och i kulturpolitiskt avseende, och alt deinforma-lionspolitiska målsättningarna relativt sett har överbetonats hittills.Jag delar liksom remissinstanserna över lag denna bedömning. Den hittillsvarandeprioriteringen av radion och televisionen som informationsmedier -som f. ö.också avspeglas i gällande avtal om programverksamheten -gjordes innan regeringoch riksdag hade formulerat ett program för kulturpolitiken, vilket skedde år1974 i samband med den första kulturpropositionen (prop. Som informationsmedier har radion och televisionen enviktig roll att spela i vår demokrati vid sidan av en livaktig press. Genomsina möjligheter att upplysa och informera, att kommentera aktuella skeenden,att kritiskt granska och kontrollera makthavare och beslutsfattare samt attfrämja kommunikationen mellan olika grupper i samhället har radio och TV ettstort ansvar för den fria åsiktsbildningen. Med hänsyn till den unika ställningsom etermedierna har måste givetvis i detta ansvar innefattas kraven påmångsidighet och mångfald i speglingen av olika opinioner. Det är bl. a. av detskälet som jag i det följande kommer att lägga en så stor vikt vid medverkan iprogramverksamheten utifrån. De av regering och riksdag formulerade målen förkulturpolitiken bör i tillämpliga delar kunna överföras till radio- och TV-områdetpå sätt som anges av radioutredningen och som vinner allmän anslutning avremissinstanserna. I de förslag till avtal mellan staten och programföretagen,som jag kommer att underställa regeringen, avser jag att i konsekvensmed den syn jag här har gett uttryck för starkare markera radions ochtelevisionens kulluransvar än vad som har skett. Fristående utövare av konstnärlig, publicistisk,vetenskaplig och därmed jämställd verksamhet har enligt radioulredningenviktiga uppgifter att fylla genom medverkan i radio- och TV-program, s.k. frilansmedverkan.Utredningen har behandlat frågan ingående och anser att den är så viktig Prop.1977/78:91 182 att frilansmedverkan bör betraktas som ett särskilt målför verksamheten och att detta bör framgå av avtalet mellan staten ochprogramföretaget. Remissinstanserna har över lag anslutit sig tillutredningens syn på betydelsen av en omfattande frilansmedverkan i programmen.Flera av de närmast berörda instanserna vill dock lösa frågan på annat sätt änvad utredningen föreslår. De anser att omfattningen av frilansmedverkanberor på hur stora anslag radion och televisionen tilldelas. I övrigt börfrågan enligl dessa remissinstanser regleras helt genom avtal mellan de berördaparterna - dvs. mellan programföretaget och de frilansmedver-kandes organisauoner.Frågan skulle alltså inte direkt komma att beröra förhållandet mellan statenoch programföretagen. Frågan om frilansmedverkan - liksom f. ö. den näraliggandefrågan om utläggning av produklionsuppdrag - måste ses mot bakgrund av etermediernasställning och uppgifter. De fyra programföretag som blir samlade inom koncernenkommer alt vara de enda i landet som har rätt att bedriva allmän programverksamheti radio och TV. kommer de alt ha praktiskt taget hela landetsbefolkning som publik. Programföretagens ställning blir sådan atl staten av vartoch ett av dem måste kunna kräva ett ansvar för en vid yttrandefrihet i radio-och TV-programmen liksom för mångfald i programverksamheten. Detta gör delnödvändigt alt också personer som inte är fast anställda inom programföretagenkan medverka i programmen. Staten måste också av programföretagen kunna krävaett omfattande kulturpolitiskt ansvar. Alla vårt lands mest framstående utövareav konstnärlig, vetenskaplig, publicistisk och i vid mening opinionsbildandeverksamhet måste kunna utnyttjas i programverksamheten. En omfattande frilansmedverkanär alltså nödvändig för att programföretagen skall kunna fullgöra de krav somsamhället måste ställa på programverksamheten. Som framförs i flera remissyttranden, bl. a. SverigesRadios, ställer en omfattande frilansmedverkan ökade krav på etermedierna ochderas fast anstäUda personal. Den fast anställda personalen måste svara förmediekunnandet och för att de frilansengagerades insatser skall komma till sinrätt i radio och TV. Engagerandet av frilansmedverkande förutsätter därtill attden fast anställda personalen har god ämnesöverblick och god kännedom omvilken expertis som finns att tillgå och vilka personer som kan bidra till attgöra programmen intressanta. För programföretagen är det av största vikt atturvalet av experter, artister och andra medverkande inte blir ensidigt utan attdet verkligen bidrar till mångfalden i programmen. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att detinte finns några principiella motsättningar mellan den fast anställdapersonalens berättigade krav på trygga anställningsförhållanden och ett ökatanlitande av frilansmedverkande. Däremot finns naturiiglvis ett antalavvägningsproblem. Ett första avvägningsproblem gäller för vilka typer avuppgifter inom verksamheten som frilansmedverkan är väsentlig. Prop.1977/78:91 183 Härvidlag kan jag instämma i utredningens uppfattning atti första hand konstnärlig verksamhet är ett viktigt frilansområde, mendärutöver bör också framhållas vikten av frilansmedverkan från vetenskapsmän,publicister och opinionsbildare. Allmänt sett är det främst möjligheterna tilldirekt medverkan i programmen för icke anställda som det finns anledning altslå vakt om, men del bör också finnas utrymme för frilansmedverkan i detredaktionella arbetet liksom inom de ljud- och bildtekniska områdena i de fallspeciell teknik eller tekniska kunskaper är av betydelse för programmensinnehåll och utformning. Det är vidare av vikt att helt eller delvis lägga utproduktionsuppdrag till personer, som inte är fast anställda inomprogramföretagen. Ett annat avvägningsproblem som jag här vill ta upp rörfrågan om den totala omfattningen av frilansmedverkan. Utredningen föreslår alt en ökande andel av resursernaskall användas för frilansmedverkan. Utredningens uppfattning delas av deflesta remissinstanserna. Även jag delar denna uppfattning. Både utredningenoch flera remissinstanser anser att den nuvarande låga andelen frilansmedverkani stor utsträckning beror på att anslagen till realt har minskal.Jag räknar med att den ökning av programmedlen som mina förslag i övrigt syftartill också skall leda till att andelen frilansmedverkan åter kan öka. Jagräknar dessutom med att det skall bli möjligt att avtalsvägen undanröja deproblem för en ökad frilansmedverkan som den nuvarande tillämpningen av lagen(1974: 12) om anställningsskydd (LAS) kan innebära. Därvid vill jag särskilthänvisa lill vad som i denna fråga har anförts i Radiosremissyttrande, vilket tillkommit efter förhandlingar med . Denna inställning kommer också till uttryck hos flertalet av deremissinstanser som själva är direkt berörda av frågan. Jag kan också tilläggaatt det ankommer på den nya anställningsskyddskommittén (A 1977: 01) attuppmärksammade särskilda problem som finns i verksamheter där en flexibilitet irekryteringen och en viss genomströmning av arbetstagare är naturlig medhänsyn till verksamhetens art (jfr AU 1977/78: 8 s. 19-20). Jag har självfallet ingen anledning att gå närmare in påfrågan hur olika avtal och enskilda överenskommelser om frilansmedverkan börvara utformade. Detta är frågor som ankommer på de närmast berörda parternaalt lösa. För egen del vill jag emellertid gärna göra klart atl jag finner delnaturligt om programföretagen - tillsammans eller var för sig - sluter avtalmed företrädare för olika grupper av frilansmedverkande eller medorganisationer och institutioner på kulturområdet av innebörd alt programföretagenger garantier för en viss minsta nivå för frilansmedverkan. Som en möjlighetatt lösa vissa av trygghetsproblemen vid frilansmedverkan utan att minskaförutsättningarna för mångfald i programmen vill jag peka på tanken på en leaterensembleför TV, som jag utvecklar vidare i del följande (4.3.6). Prop.1977/78:91 184 Mot denna bakgmnd delar jag utredningens uppfattning attdet f. n. inle är nödvändigt att genom kvotering av anslagen lill radion ochtelevisionen söka garantera en viss omfattning av frilansmedverkan. I likhetmed utredningen anser jag atl en sådan kvotering kan medföra vissa olyckligaeffekter och att den inte tillräckligt tar hänsyn till etermediernas behov avfrihet och flexibilitet vid planeringen och atl den därför i del längsta börundvikas. Som har framgått av det föregående anser jagsammanfattningsvis alt en omfattande frilansmedverkan är nödvändig för all defyra programföretagen skall kunna fylla sina uppgifter, inle minst på det kullurpolitiskaområdet. Frågan har direkt anknytning till målen för programverksamheten ochdärmed till företagens möjligheter att uppfylla de bestämmelser omprogramverksamheten som jag avser att föreslå i de avtal som skall tecknasmellan staten och programföretagen. De olika avtal som kan behövas mellanprogramföretagen å ena sidan och de anställdas och de frilansmed-verkandes organisationerå den andra sidan, måste självklart ha sin utgångspunkt i etermediernassärskilda roll och unika ställning i vårt samhälle. 4.3.3 Sändningstider och programstruktur Sändningstiderna i radio och TV har ökat kraftigt underden gångna avtalsperioden. I TV har sändningstiden fördubblats genomtillkomsten av och ligger nu på . Den sammanlagdasändningstiden för avgiftsfinansierad riksradio beräknas innevarandebudgetår uppgå till . Lokalradions sändningstid varierar mellan10 och . Enligt publikundersökningar ägnar densvenska befolkningen i genomsnitt till TV-tittande.Radiolyssnandet är ca och . Mest utbrett är lyssnandet på denlätta musiken i P3. I stort sett har den lid som vi ägnar åt TV varitoförändrad under en följd av år. Del är värt att notera atl tillkomsten av enandra TV-kanal i och för sig inte medförde annat än en marginell ökning av detgenomsnittliga TV-tittandet. Å andra sidan kan det konstateras alt vissagrupper med stor fritid ökade sin TV-konsumtion betydligt. Hit hör bl. För den stora majoriteten av befolkningen ändrades alltså inte tiltarvanornagenom tillkomsten av . Den avgörande orsaken härtill är naturligtvis atlvår frilid är begränsad och dessutom att del mesta av programutbudet erbjuds påsamma tider i de båda kanalerna. Enligl min mening bör vissa slutsatser kunna dras ur derefererade resultaten av publikundersökningarna på radio- och TV-sidan. TV-lillan-detutgör redan nu en dominerande fritidssysselsättning för många människor. Detfinns risk för att andra fritidsaktiviteter, t. ex. föreningsliv och egenskapande verksamhet, får stå tillbaka om TV-tittandet utsträcks i 1977/78:91 185 Det är därför knappast önskvärt att TV-konsumtionenökar totalt sett. I princip bör sålunda den nuvarande sändningstiden i riks-TVbibehållas oförändrad. Jag bortser då från det speciella dagblock med reprisersom jag kommer att föreslå i det följande (4.3.5), Liksom bör vidare TV-programverksamhetenvara koncentrerad till , naturiiglvis med undantag för skolprogram ochdirektsändningar från olika evenemang o. d. Beträffande radion är situationen delvis en annan. Detfinns en rad angelägna piogramönskemål från olika grupper. Önskemål som förtsfram är bl. a. mer lokalradio, fler program för de språkliga minoriterna ochfler utbildningsprogram. För egen del anser jag liksom utredningen att det ärmotiverat med en viss ökning av riksradions sändningstider. Till följd av den dominerande roll som TV spelar somfritidssysselsättning på kvällstid har den för radiolyssnandet attraktivatiden kommit att utgöra morgnarna, lunchtid och sen eftermiddagstid. En radprogramönskemål skall uppfyllas för vilka utrymmet i de tre parallellaprogramkanalerna inte förslår. Det är t. ex. svårt att både öka lokalradions sändningsulrymmeoch ge plats för fler sändningar på minoritetsspråk och en varieradmusikrepertoar på dessa tider. Det är av den orsaken som utredningen föreslåratt införandet av en fjärde programkanal, P4, övervägs. saknar dock f.n.frekvenser för ett fjärde radioprogram. Jag avser att senare föreslå regeringenatt uppdra åt att i kommande internationella förhandlingar rörandefrekvensfördelning verka för att får ytterligare frekvensutrymme föralt kunna etablera P4. Av vad jag har anfört följer att ett ev. framtidainförande av P4 i sig inte behöver innebära att sändningstiden skall öka totaltsett, utan främst att möjligheterna förbättras att i radion pagod sändningstidtillgodose olika rimliga programönskemål. Jag utgår således i det följande från att den totalasändningstiden i radio och TV i stort ligger kvar på nuvarande nivå. I ställetför att öka sändningstiden bör ansträngningarna koncentreras på att öka denenskildes behållning av programmen genom att dessa görs mer tillgängliga.Utredningen diskuterar ingående kvalitetsaspekten och dess synpunkter delasallmänt av remissinstanserna. För egen del fäster jag stor vikt vid de kvalitetshö-jandeåtgärderna och avser alt återkomma till detla i det följande (4.3.4). har från regeringens och sidastor vikt fästs vid all andelen regional produktion för riksprogrammen i radiooch TV skall öka. Betydelsefulla steg i denna riktning har också tagits underden gångna avtalsperioden. Enligt beslut skulle denregionala andelen uppgå till ca en fjärdedel av den totala riksprogramproduktionen.Detta mål har uppnåtts med bred marginal. /77 uppgick sålundadistriktens andel av egenproduktionen i TV till . För denriksradioproduktion som kan utlokaliseras motsvarade distriktsproduktionensamma budgetår 27,. Av betydelse i sammanhanget är också denförsöksverksamhet med regionala nyhets- 1977/78:91 186 sändningari TV, som startade på eget initiativ i början av 1970-lalel ochsom nu omfattar fyra olika regioner, samt beslut om lokalradio. Detråder en bred enighet om att utvecklingen mot en ökad regional förankring avprogramverksamheten måste fortsätta. Härigenom skapas fömtsättningar för enstörre mångsidighet i programverksamheten och för att programstoff i olikadelar av landet tas tillvara. Det är viktigt att slå fast principen att radionoch televisionen skall spegla strömningar i hela landet och inle bara ihuvudstaden. Jag kommer i det följande i mitt förslag till riktpunkter för denfortsatta utbyggnaden att föreslå atl andelen regionalt producerade riksprogramsenast /86 skall öka till av den produktion i TV ochljudradio som rimligtvis kan utlokaliseras. Denna nivå bör dock inle betraktassom ett definitivt slutmål; möjligheterna till en fortsatt regionalisering börövervägas när den kommande avtalsperioden lider mot sitt slut. Utredningenföreslår atl verksamheten med regionala TV-sändningar får fasta former ochbyggs ut i hela landet. Vissa remissinstanser ser positivt på förslaget. Frånandra håll reser man dock invändningar. Många remissinstanser anser alt enutbyggnad och konsolidering av lokalradion bör prioriteras. Liknande åsikterhar förts fram i den allmänna debatten om utredningens förslag. Jag finner detmot denna bakgmnd motiverat att behandla lokalradio och regional-TV i ettsammanhang. Enliglmin mening bör man inte ställa kraven på en utbyggd lokalradio mot en satsningpå regional-TV.