prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — Om en enda bulvan anlitas ärfallet jämställt med exemplet med studentbostadsstiftelsema och hyresgästernakan därför begära förhandlingsordning gentemot bul-vanen. Om flera bulvanerförekommer kan det vara svårt för hyresgästerna att framtvinga enförhandlingsordning. påvisas,bör emeUertid hyresnämnd vara oförhindrad alt besluta att förhandlingsordningskall gälla direkt mellan de boendes organisation och fastighetsägaren.Liknande synpunkter framförs av hyresnämnden i . Förslaget att förhandlingsrätten för de boende börfå utövas av h y -resgästorganisation, som avses i 19 a § hyreslagen och somhar erforderlig kompetens för uppgiften, tiUstyrks i allmänhet av remissinstansema.Bostadsdomstolen framhåUer att ett lagfäst kollektivt förhandUngssystem intefår ges sådan utformning att det i praktiken förbehålls den etableradehyresgäströrelsen. A andra sidan kan självfallet en utanför denna rörelsestående organisation, som saknar tUlräcklig kompelens, inte mot hyresvärdensvUja tiUerkännas förhandlmgsrätt även om den tiU äventyrs skulle ha stöd hosett stort antal hyresgäster. Det är emellertid inte lätt att i lagtextprecisera vUka kriterier som skaU stäUas upp för att en organisation avhyresgäster skall kunna anförtros rätten att teckna förhandlingsordning. Frågankommer troligen mycket sällan att ställas på sin spets. Något behov av attinföra någon förgranskning eller auktorisation av förhandUngsberätligadehyresgästorganisationer föreligger knappast. ser med tUlfredsstäUelse attavtal om förhandlingsordning som träffas av hyresgästorganisation utanförhyresgäströrelsen under vissa omständigheter kan tillerkännas giltighet.Styrelsen ifrågasätter dock om inte den utanför hyresgäströrelsen ståendelokala organisationen på något enkelt sätt borde registreras. En anmälan föreningens kompetens som förhandlingspart kanövervägas. Ett sådant förfarande kan bl. a. undanröja hyresvärdens tvivel omvUken organisation han har att förhandla med. ifrågasättervidare om det inte är nödvändigt att närmare precisera de kriterier som ställsupp för att en lokal organisation skall anses ha förhandlingskompetens.Motivuttalanden såsom "erforderlig kompetens" och "kvaUficeradför förhandlingsuppdraget" ger inte tUlräckUg vägledning. Betydandesvårigheter och därmed också tidsutdräkt i förhandlingsproceduren kan väntas,om inte lagen eller förarbetena på ett mera strikt sätt definierar vilka kravman bör ställa på förhandlingsberättigad hyresgästorganisation. Stockholmskommun finner det värdefullt att en enhällig utredning har avvisat tanken påett förhandUngsmo-nopol för viss sammanslutning av fastighetsägare ellerhyresgäster. Utifrån erfarenheter från arbetsmarknaden och dennya arbetsrättens tUlämpning betonar LO det angelägna i att endasthyresgästorganisationer med fömtsättningar för uppgiften godtas somförhandlingsberättigade. De fömtsättningar som i detta avseende har angetts avutred- 1977/78:175 61 ningenbör tas in också i lagmotiven. Liknande synpunkter framförs av TCO. anknyter tUlutredningens uttalande att det endast i undantagsfaU kan tänkas förekomma atten utanför hyresgäströrelsen stående organisation framstäUer krav påförhandUngsordning. Enligt förbundets mening hade det varit en konsekventuppföljning av utredningens uttalanden att ge den organisation, som utvecklatdet nu väl fungerande och omvittaat värdefuUa förhandlingssystemet, det fullaförtroendet att handha den nya lagfästa ordningen. Anledning saknas attbelasta hyresnämnderna med prövning av framställningar från byalag eller andralösligt och ofta tiUfäUigt organiserade aktionsgrupper. Detta kan inte hellervara ett intresse för fastighetsägarna och deras organisationer. framhåUer att det är särskUtviktigt att den organisation som företräder hyresgästema enUgtförhandUngsordningen har hyresgästernas förtroende. Det är naturUgt att lokalhyresgästförening, ansluten till , normalt blir partpå hyresgästsidan. När annan lokal organisation har visat sig ha förtroendetfrån majoriteten av hyresgästerna, är det emellertid viktigt att denna organisationfår bli förhandlingspart och att prövning av vad som ur denna synpunkt ärlämpligt sker från faU tUl fall. Ett par remissinstanser ifrågasätter hur deföreslagna kompetensvUl-koren koinmer att fungera i praktiken. EnligtStockholms kooperativa bostadsförening kan det antas bli svårt för organisationsom inte är ansluten tiU att bli godtagen somavtalsberätti-gad. Det kan knappast väntas föreUgga något intresse från deorganisationer som utgör majoritet i hyresnämnder och bostadsdomstol att medverkatiU att partsmönstret på hyresmarknaden ändras genom tUlkomsten av nyaorganisationer. hyser farhågor för att förslaget ipraktiken skuUe leda tUl ett förhandlingsmonopol för hyresgäströrelsen. Såsomförslaget är utformat bUr det troUgen den lokala hyresgästföreningen som vid enprövning i hyresnämnden anses lämpUg som förhandlande organisation förhyresgästema. Man bör i stället Uta på hyresgästemas omdöme vid val avförhandlingsorganisation. Det är oriktigt att inte vUja ge en nybUdadsammanslutning möjlighet att förhandla för hyresgästema. Föreningen hyserockså oro för att hyresnämnden med sm nuvarande partsrepresentation intekommer att vara tiUräckligt opartisk vid bedömningen av en konkurrerandehyresgästorganisations förhandUngskompetens. Enligt /SR kan det vara svårt att avgöra redanvid en förenings tiUkomst, om den är tUlfälUg och endast har uppkommit på grandav missnöje i en enstaka fråga. Avgörande för vilken förening som bör gesförhandlingsrätt i en situation där flera hyresgästorganisationer konkurrerarom rätten tUl förhandlingsordning bör därför endast vara de be- 1977/78:175 62 rördahyresgästemas uppfattning och föreningens kvalifikationer för uppgiften. EnUgt förslaget får tvist om rätten att tecknaförhandUngsordning lösas genom en obUlighetsprövning av hyresnämnden. Förslagetkritiseras endast av , som anser att allmänheteninte kommer att uppfatta tillämpningen på denna punkt som demokratisk. Enförhandlingsrätt som kan genomdrivas på detta sätt kommer snarare att jämförasmed awecklingslagens obligatoriska förhandlingssystem. Att det finns anledningatt göra en sådan jämförelse beror i viss mån på den passivitet som flertalethyresgäster har visat i hittiUs påbörjade boendedemokratiska försök. Det kanockså bero på den etablerade hyresgäströrelsens allmänt uppfattade politiskabundenhet och absoluta dominans. Man slaiUe nå närmare vad hyresgästerna iallmänhet uppfattar som boendedemokrati, om man uppställde kravet att enförhandlingsordnings införande eller vidmakthållande måste stödjas av mer änhälften av hyresgästerna i en fastighet. att reglerna om prövningsförfarandet omarbetas så attdet framgår att en klart uttalad majoritet skall finnas för attförhandlingsordning skall kunna beslutas av hyresnämnd när hyresvärdenmotsätter sig detta. Med en sådan omarbetning blir det också lättare attutreda vUken hyresgästorganisation som har majoritetens stöd, om konkurrensföreligger om rätten att teckna förhandlingsordning. Enligt förslaget föreligger rätt tUl förlängning avförhandlingsordning, om inte förhandUngsordningen på grand av ändradeförhållanden blivit obillig mot motparten eller mot hyresgästerna. Hovrättenför vänder sig mot kravet på att ändrade förhållanden skall hauppkommit för att hyresnämnden skall kunna låta en avtalad förhandlingsordningupphöra. De flesta förhandlingsordningar kommer nämligen att bli gällande intepå grand av hyresnämnds beslut efter en obUlighetsprövning utan genomfrivilliga avtal mellan parterna och i synnerhet utan att partema har behövtöverväga om förhandlingsordningen är obUUg mot hyresgästerna. Liknande synpunkterframförs av bostadsdomstolen. Enligt Näringlivets byggnadsdelegation torde det imånga hus endast vara ett fåtal hyresgäster som är anslutna tiUhyresgästorganisation eller på annat sätt aktivt begär införande avförhandlingsordning. Situationer kan därför uppkomma där de boende mera allmäntmotsätter sig den förhandlingsordning som tUlkommit därför att de över huvudtaget inte önskar få sina hyresfrågor reglerade genom kollektiva förhandlingareller därför att de önskar företrädas av någon annan part än den hyresgästföreningsom slutit avtalet om förhandUngsordning. I förslaget har lämnats öppet vilkakrav som skall stäUas på anslutning av hyresgäster för att enförhandlingsordning skall bestå. Vid tvist om förlängning avförhandlingsordningen finns visserligen möjlighet till en obiUighetspröv- Prop.1977/78:175 63 Detla prövningsförfarande står dock endast öppet för deavtalsslutande parterna. Om kollektiva förhandlingar skall vila på ettdemokratiskt förankrat förtroende från de hyresgäster som representeras, är detemellertid nödvändigt att en eventuell lagstiftning uppställer krav påanslutning från berörda hyresgästers sida tUl förhandlingsordning. Enförhandlingsordning bör därför kunna omprövas på begäran av flertalethyresgäster i en fastighetsförvaltning eUer en fastig-hel. Förslaget upptar ingen särskild reglering för fallav konkurrens mellan olika hyresgästorganisationer om rätten att ingå avtal omförhandlingsordning. Bostadsdomstolen ifrågasätter om det inte behövs vissabestämmelser för sådana situationer. Praktiska skäl talar för att möjlighet gesatt i en process mellan hyresvärd och hyresgästorganisation dra in också annanorganisation, som gör anspråk på förhandlingsrätt. Om hyresvärden friviUigthar träffat avtal om förhandUngsordning med viss organisation av hyresgästeroch hyresnämnden därefter på yrkande av annan organisation ger den senare rätttill förhandlingsordning, kommer två förhandlingsordningar avseende sammafaslighet att gäUa vid sidan av varandra. Detta strider mot tanken bakomförslaget. Enligt bosladsdomslolen är det lämpligt att i lagen uttryckligenange att den förra förhandlingsordningen i en sådan situation skaU betraktassom förfallen eUer i vart fall att hyresnämnden har möjlighet att förklara attden inle vidare skaU gälla. Förslaget att också hyresvärden skaU ha lagfästrätt tUl förhandlingsordning tillstyrks uttryckligen av hyresnämnden i ,som framhåller att om en hyresgästförening med dålig representation i enfastighet anses ha rätt tiU förhandlingsordning, föreningen under motsvarandeförhållanden också bör vara skyldig att på begäran av hyresvärden tecknasådan. Bostadsdomstolen, som också godtar förslaget, tilllägger altutredningen fäst alltför stor vikt vid hyresgästorganisationens rent subjektivauppfattning när det gäller prövningen av hyresvärdens begäran omförhandlingsordning. Enligt domstolens mening bör de sakliga skäl somhyresgästorganisationen åberopar till stöd för sin vägran att tecknaförhandlingsordning vara avgörande vid obUUghelspröv-ningen. Liknandesynpunkter framförs av kooperativa bostadsförening. Förslaget att avtal om förhandlingsordning börgälla också mot n y hyresvärd kommenteras endast av , som framhålleralt en överlåtelse i många fall kan innebära att fastigheten övergår från enstörre förvaltning till en mindre. En förhandlingsordning som gäller föröverlåtaren kan vara olämplig för förvärvaren. Samfundet ifrågasätter därför omdet är lämpligt att låta en förhandlingsordning automatiskt bli gällande mot nyhyresvärd. En lämplig lösning kan vara att låla förhandUngsordning bli bindandeför den nye ägaren men ge 1977/78:175 64 bådaparter rätt att efter överlåtelsen säga upp förhandlingsordiungen tillupphörande med tre månaders uppsägningstid, även om förhandlingsordningeneljest skuUe gäUa . Frågan om förslaget bör föranleda följdändringar iannan lagstiftning tas upp av bostadsdomstolen, som ifrågasätter om inte sammahyresgästorganisation som företräder hyresgästema enligt förhandUngsordningockså bör företräda dem enligt lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning avbostadsfastighet (omtryckt 1971: 544) och bostadssaneringslagen (1973: 531).Har kanske i konkurrens med den lokala hyresgästföreningen i orten annanhyresgästorganisation fått tiU stånd avtal om förhandlingsordning medhyresvärden, lär hyresgästema elier deras organisation inte aUtid kunna räknamed att hyresgästföreningen är vUlig att ta på sig kostnadema för och besväretmed en talan vid hyresnämnd och bostadsdomstolen angående åtgärd enligt någonav de senare lagarna. En jämkning i dessa lagar i syfte att nå kongraens medförevarande lagstiftning bör därför övervägas. EnUgt förslaget skall förhandlingsrätten omfattasamtliga boendeförhållanden. En så vid förhandlingsram avstyrks avNäringslivets byggnadsdelegation, som anser alt förhandlingsrätten inte börgälla annat än utgående hyra och hyresvillkor som har samband därmed. En utvidgning av förhandlingsramen ifrågasätts avbostadsdomstolen, som pekar på att bara sådana frågor som är dispositiva enligthyreslagen föreslås bli förhandlingsbara. Enligt domstolen kan det övervägas omman inte bör tillåta partema att träffa överenskommelse om avvikelse från vissaav hyreslagens tvingande bestämmelser. Förslaget att frågor om lägenhetemas och husetsskick skall vara förhandlingsbara är enligt olämpligt för de kooperativa bostadsföreningamas del. I dessaföreningar är det som regel den boende själv som i större eller mindreomfattning svarar för lägenhetens underhåU. Det är också olämpligt att låtaförhandlingsrätten omfatta gemensamma anordningar m. m. när det gäller kooperativtförvaltade hus. Förslaget att förhandling skaU kunna påkallasrörande frågor som rÖr enskUd hyresgästs boendeförhållanden kritiseras avSveriges fastighetsägareförbund. Behandlingen av sådana frågor är tUlräckligttUlgodosedd genom hyreslagens bestämmelser. Enligt förbundet bör det alltsåvara tillräckligt om förhandUng kan påkallas om hyresvUlkoren och övrigaboendeförhållanden i den mån de rör hyresgästerna som kollekliv. Också hyresnämnden i är kritisk motutredningens förslag i denna del. Eftersom det är fråga om rättstvister, är deti högre grad än när det gäller kollektiva frågor av vikt att rättssäkerheteniakttas. 1977/78:175 65 EnskUdpart får inle inges den föreställningen att förhandUngsordningen betar honomrätten tiU rättslig prövning. Förfarandet inför hyresnämnden ger särskildagarantier för rättsligt rUctiga uppgörelser. Om positionerna är låsta, kanförhandling enligt förhandlingsordning ofta vara en onödig omgång före enoundviklig hyresnämndsprövning. Under alla förhåUanden bör det krävas fullmaktfrån den enskUde för att partsorga-nisalion skall ha förhandlingsrätt irättstvist. Det skuUe vara mycket otiUfredsstäUande om förhandlingar rörandeför den enskilde så viktiga frågor som exempelvis rätten till förlängning avhyresavtalet skulle kunna äga rum utan att uppdragsförhållandet meUanhyresgästen och den förhandlande organisationen är klarlagt. Vid förhandlingarenligt awecklingslagen har det hänt att fastighetsägareförening har förhandlatför hyresvärd utan formell fullmakt och att hyresvärden sedermera har vägratatt godkänna den förhandlingsöverenskommelse som träffats. Enligt nämndensbedömande finns det risk för att motsvarande situation skulle kunna uppstå påhyresgästsidan, om förslaget genomförs. Förslaget att hyresvärden skaU ha primärförhandUngsskyldighet i fråga om höjning av hyran godtas i aUmänhet avremissinstanserna. /SR ifrågasätter dock om man inte bör gå längre ochinföra primär förhandUngsskyldighet också på andra områden av väsentligbetydelse för hyresgästerna, t. ex. inför viktiga ändringar av gemensamma anordningarinom fastigheten. Enligtnågra remissinstanser bör det ytterligare preciseras vUka hyressättningsfrågorsom faller under den primära förhandlingsskyldigheten. i Göteborganser att det uttryckligen bör anges att varje höjnmg av den en gångöverenskomna hyran för lägenheten medför förhandlingsskyldighet. Hyresvärd somönskar teckna hyresavtal med ny hyresgäst om högre hyra för lägenheten än somhar utgått i det tidigare hyresförhållandet måste alltså först förhandla medhyresgästorganisationen. Enligt bostadsdomstolen bör det ytterligare belysashumvida primär förhandlingsskyldighet kan avtalas i fråga om nytUlkomnabostadslägenheter, t. ex. i nyuppförda hus och beträffande lokal som ändrastUl bostadslägenhet. Också hovrätten för och hyresnämnderna iGöteborg och anser att förhandlingsskyldighetens räckvidd i fråga omfÖrstagångshyra bör klargöras. finner detoklart i vUken utsträckning primär förhandlingsskyldighet avses gälla vidhöjning av ersättningar för bränsle-, va- och elkostnader. Enligt förbundetsmening bör förhandlingsskyldighet åligga hyresvärden endast vid utbyte avtidigare tiUämpad bränsle- eller va-klausul. Althyresvärdens primära förhandlingsskyldighet sanktioneras genom 5 1977/78. 1 saml Nr 175 enogiltighetsregel godtas av de flesta remissinstanserna. Näringslivetsbyggnadsdelegation anser dock att individuella avtal bör tiUåtas. En önskvärdutveckling på hyresmarknaden förutsätter att hyresvärdarna har möjlighet attbeakta hyresgästemas individueUa önskemål i fråga om lägenheternas utmstningoch standard. Det är därför nödvändigt att de enskilda hyrespartema tillåtsanpassa hyressättningen tUl sådana individuella variationer beträffandeboendestandarden som de är överens om och som knappast kan beaktas vid dekollektiva förhandlingarna. För hyresgästen gäller i dessa faU aUtid detskyddet att han kan få hyran prövad av hyresnämnd enligt braksvärdereglema. Också , som inte harnågot att erinra mot förslaget om primär förhandlingsskyldighet, anser atthuvudprincipen om avtalsfrihet för de enskilda hyrespartema bör behåUas.Verklig boendedemokrati föratsätter att den enskilde hyresgästen ges rätt att,när han så finner befogat, träffa avtal om högre hyra än den som följer avförhandlingsöverenskommelsen. Som exempel på situationer, där det finns behovav individuella avvikelser från förhandlingsöverenskommelse, kan nämnas atthyresgästen önskar installation av frysskåp eUer diskmaskin eller i samband medinflyttning eller reparation föredrar att få heltäckningsmatta eller tapeter avsärskilt hög kvalitet. Enligt förbundets uppfattning har utredningen betydligtöverdrivit faran med att tilllåta individueUa avtal om hyreshöjning vid sidanav förhandlingsordningens avtalsförfarande. Liknande synpunkter anförs avStockholms kooperativa bostadsförening. Förslaget om allmänt skadestånd tUlstyrksuttryckligen av bostadsdomstolen, hovrätten för ochHyresgästernas riksförbund. Förslaget avstyrks av , främst som en följd av att förbundet anser attindividuella avtal om hyreshöjning bör vara tiUåtna. Beträffande skadeslåndsberäkningen anserbostadsdomstolen att det skulle vara av värde för rättstillämpningen med enmera ingående diskussion av vilka faktorer som bör inverka på skadeståndetsstorlek. Det är inte givet att rättspraxis från arbetsrättens område kan förasöver tUl hyresrättens. Hovrätten för ifrågasätter om det ärlämpUgt att skadeståndsfrågor prövas av hyresnämnd. Hovrätten erinrar om attintresseledamöterna i hyresnämnden ofta är nära knutna tUl de lokala partsorganisationema.För en sådan ledamot kan det vara en vansklig och ömtålig uppgift att pröva ettskadeståndsyrkande som riktar sig mot den organisation som han själv tUlhör.Att hyresnämnderna har tiUvunnit sig aUmänt förtroende inte minst frånpartsorganisationemas sida beror i hög grad på det goda förhållande som rådermellan juristordförandena och intresseledamötema och mellan de senare inbördes.Det finns risk för att detta förhållande kan försämras, om hyresnämnden skallpröva 1977/78:175 67 yrkandenom skadestånd som riktar sig mot samma organisationer som har representanter inämnden. Av dessa skäl och då skadeståndsfrågor torde komma att bli sällsynta,förordar hovrätten att sådana frågor avgörs av bostadsdomstolen som endainstans. Även i bostadsdomstolen deltar visserligen intresseledamöter i den dömandeverksamheten men dessa ledamöter torde sällan ha lika nära anknytning tiU delokala partsorganisationema. Liknande synpunkter framförs av hyresnämnden iMalmö, och somtillägger att, om skadeståndsfrågoma skall handläggas av hyresnämnd, det i såfall bör ske utan deltagande av partsrepresentanter. De föreslagna reglema om formema för förhandlingenkommenteras av några remissinstanser. Hovrätten för finner det onödigtatt överenskommelse om avvikelse från de föreskrivna förhandlingsformerna skaUkräva skriftiig form. Sådan överenskommelse bör kunna ingås formlöst. I vartfall gäller detta beträffande den föreskrivna tidsfristen för inledande avförhandUngama. I en del fall förefaUer också kravet på obligatorisktsammanträde onödigt, exempelvis om motparten medger partens yrkande eller ommotparten på informellt sätt, exempelvis per telefon, lämnar ett motförslagsom parten godtar. Detsamma gäller om tvisten rör mindre viktiga menbrådskande frågor, där telefonkontakter kan vara ett smidigareförhandlingssystem än formeUa sammanträden. Liknande synpunkter framförs avhyresnämnden i , och . Beträffande de formella minimikraven påförhandlingsordningen anser bostadsdomstolen och hyresnämnden i att detbehövs en kompletterande bestämmelse om verkan av att någon av de angivnauppgiftema saknas. I fråga om förhandlingsunderlaget upptar förslagetendast en föreskrift om att part skall vara skyldig att håUa åberopadehandlingar tUlgängliga för motparten vid sammanträde. Enligt bostadsdomstolenfinns det anledning till viss tvekan om alla övriga problem som rör tUlgångentill faktaunderlag vid förhandUngama kan få en tillfredsstäUande lösning genomfrivUliga överenskommelser mellan parterna. i Göteborgunderstryker vikten av att de privata fastighetsägarna i förhandlingsarbetetfår tUlgång tiU sådana uppgifter om de aUmännyttiga bostadsföretagens hyrorsom har betydelse för hyressättningen på den enskUda sektorn. Motsvarandeinformationsproblem kan uppstå, när hyror i privatägda hus skaU prövas avhyresnänmd. saknar hyresnämnderna uppgifter om de hyror som har faststäUtsgenom för-handingsöverenskommelser. Om parterna inför hyresnämnden biträds avombudsmän från partsorganisationema, kan det i aUmänhet presente- 1977/78:175 68 rasen tUlfredsställande utredning i ärendet. Part som själv för sin talan införnämnden saknar däremot som regel möjlighet att presentera det underlag sombehövs för bedömningen. Detta medför att hans möjligheter tiU framgång inämnden ofta är begränsade. Också tar uppfrågan om de privata fastighetsägarnas tillgång tUl uppgifter om deaUmännyttiga företagens hyror. Förbundet förordar att det i lagen tas in enföreskrift om att jämförelsematerial rörande hyresnivån för Ukvärdigalägenheter, som part åberopar vid förhandling, skaU tillhandahållas motparteninte endast i form av en sammanstäUning av genomsnittshyror utan i dess helhet,så att verklig jämförelseprövning kan ske. En sådan föreskrift är nödvändigockså med hänsyn till att förhandlingsöverenskommelse kan komma att prövas avhyresnämnd. Det är olyckligt om nämndens prövning skulle komma att grandas påannat faktaunderlag än det som har tillhandahållits fastighetsägaren vidförhandlingen. 5.7Förhandlingsöverenskommelsen och det enskilda hyresavtalet m. m. Vad utredningen har anfört om sanktioner vid brottmot förhandlingsöverenskommelse har inte mött några invändningar vidremissbehandUngen. Utredningens förslag att behålla det rådandesystemet med förhandlingsklausuler har inte heUer mött några invändningar vidremissbehandlingen. Enligt bostadsdomstolen skulle det redan av principiellaskäl te sig stötande om en förhandlingsöverenskommelse direkt på grund av lagskuUe bli civUrättsUgt bindande t. o. m. för de hyresgäster som inte ärmedlemmar i den avtalsslutande hyresgästorganisationen. Vidare är förhåUandenapå hyresmarknaden, bl. a. när det gäUer organisationsanslutningen, alltförolika dem på arbetsmarknaden för att det skall vara möjligt att tUlämpa sammaprincip som gäUer inom den kollektiva arbetsrätten, nämligen attkollektivavtal, som slutits av arbetstagarorganisation, binder även medlem iorganisation. Av väsentlig betydelse är också att bostadsmarknadens partersedan länge har anpassat sig efter ett system med förhandUngsklausuler och att önskemålom någon annan ordning inte har förts fram.