prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — 147 §första stycket 46, 1012 eller andra stycket och 148 b § andra stycket eller 159 § inte är tillämpliga. bibehålls alltså vid sin rätt att meddela föreskrift dels utom tättbebyggt område om begränsning till lägre färdhastighet än som följer av 65 § eller 66 § eller beslut som meddelats med stöd av 65 § och dels om höjning . av den eljest gällande maximihastigheten inom tättbebyggt om råde. Vidare behåller utan annan begränsning än som föl jer av 159 § rätten att meddela lokal trafikföreskrift som behövs på grund av tjällossning eller liknande förhållande eller för sådan tävling som lämnat tillstånd till enligt 105 §. Ienlighet med den teknik som utredningen valt att tillämpa vid beskrivningen avde olika beslutsorganens kompetens behandlar denna paragraf kommunenskompetens. Liksom de nuvarande bestämmelserna först behandlar länsstyrelsenskompetens och därefter anger (148 § andra stycket) att andra lokalatrafikföreskrifter meddelas av trafiknämnden, har i utredningens förslag förstangivits i vilka fall polismyndigheten (148 §) och (148 a §)äger meddela sådan föreskrift, varefter i denna paragraf anges att lokaltrafikföreskrift i andra fall meddelas av kommunen. Denna konstmktion med s. a.s. negativ beskrivning har den fördelen att nytillkommande uppgifter, om inteannat föreskrivs, automatiskt kommer att falla inom kommunens beslutskompetens.Kompetensen för kommunen att meddela lokal trafikföreskrift 1977/78:81 153 reglerasi den förut behandlade lagen. I denna paragraf behandlas endast gränserna förkommunens kompetens. som kommunen enligt första stycket i denna paragraf äger meddelahar något exemplifierats i den allmänna motiveringen. Utan några anspråk påfullständighet kan här ytterligare anges följande. Reglerom förbud mot viss trafik Härmedavses regler som helt förbjuder trafik med motorfordon t. ex. på s. k. gågatormen också t. ex. regler som innebär förbud mot viss lastbilstrafik i entätorts centrala delar. Reglerom stannande och parkering Tilldenna grupp av regler hör bestämmelser om parkeringszoner och andra generellaparkeringsbestämmelser. Hit hör också regler om förbud att stanna fordon ochom längsta tillåtna tid för stannande. Somexempel på andra föreskrifter som kommunen får meddela kan nämnas sådana somgäller förande av viss last (gifter), regler om högsta tillåtna höjd pålastfordon vid passage genom vägport e. 1. samt regler om rätt för bussar ilinjetrafik eller taxibilar att använda särskilda körfält. Beträffandesamtliga föreskrifter gäller naturligtvis att de måste vara begränsade tillkommunens eget område. De skall dessutom vara så generella att de inte fallerinom polismyndighetens kompetens så som den begränsats i 148 §. I fråga omhastigbetsbestämmelser gäller, som redan framgått, alldeles speciellabegränsningar i den kommunala kompetensen. BakgrundentUl konstruktionen av denna paragraf har redovisats under 6.1.2. Genom attbeslutanderätten lagts på kommunen kan lagstiftningen sägas i viss mån ha fåttkaraktären av en ramlagstiftning. Kommunens fullmäktige som beslutande organkan alltså behålla beslutsbefogenheten eller genom delegation förlägga dentill något redan befintligt organ kommunstyrelse, byggnadsnämnd eller annannämnd. Den valda konstruktionen ger också möjlighet för kommunerna atttillskapa en särskild nämnd, som då blir fakultativ. Iandra stycket föreslås kommunen få befogenhet att meddela sådan föreskrift omhastighet som avses i 147 § första stycket 6. En fömtsättning är attföreskriften gäller ett avgränsat område med lokala vägar utangenomfartstrafik. I fråga om den närmare motiveringen till förslaget i dennadel hänvisas till avsnittet 6.1.4. Utredningenär som redan framhållits medveten om att det kan vara svårt att avgöra omett område uppfyller villkoren enligt detta stycke. Helt klart är att de vägarsom avses inte får vara av den beskaffenheten att de ger kommunen rätt tillsådana statsbidrag som utgår för genomfartsvägar. Även om vägama inte är avsådan beskaffenhet kan de emellertid ha genomfartstrafik, t. ex. mellan olikastadsdelar (eller motsvarande) eller mellan en tätorts centrala delar ochytterområden. I sådana faU är den nu aktuella bestämmelsen inte tillämplig. främst syftat på är bostadsområden, varmed avses även sådana 1977/78:81 I54 förfritidsbebyggelse, samt industriområden, allt under fömtsättning att det fiimsen enda tillfartsväg eller i varje fall ett mycket begränsat antal tillfartermen ett nät av lokala vägar. En närmare precisering bör ges i form avanvisningar från TSV. Utredningen har också räknat med att sådana anvisningarskall begränsa antalet alternativa hastighetsgränser, t. ex. så att /tim.anvisas som enda alternativ . Idenna paragraf upptas liksom f. n. bestämmelser om liggare och kungörande.Regler om underrättelseskyldighet har förts till en ny paragraf, nämligen 152 a§. Enhgtgällande ordning inför myndighet, som meddelat lokal trafikföreskrift ellerföreskrift enligt 41 § väglagen (1971: 948), föreskriften i en liggare. för alltid sin egen liggare. Denna skyldighet omfattar vidaresamtliga nu nämnda föreskrifter. Iparagrafens första stycke föreslår utredningen två principiella nyheter. Fördet första skall polismyndigheten föra en hggare gemensamt för samtliga i 147 §femte stycket angivna myndigheter. Även föreskrifter enligt 41 § väglagen skallinföras i denna liggare. För det andra uppställs inte något oeftergivligt kravpå att alla beslut om lokala trafikföreskrifter skall föras in i liggare.Enligt utredningens mening bör skyldigheten att föra in beslut av det nuaktuella slaget i hggare kunna begränsas. Behovet av en redovisning i liggarenär nämligen högst varierande. enligt 41 § väglagen skaU emellertid som f. n. alltid införas i liggare. Utredningens allmänna överväganden idenna del har redovisats under 6.1.6. Förslagetatt polismyndigheten skall föra en gemensam liggare innebär ökat arbete fördenna myndighet. Graden av den ökade arbetsbelastningen beror bl. a. påutformningen av liggaren. Enligt utredningens mening bör polismyndighetenhuvudsakligen fungera som en sorts uppsam-lingscentral för de beslut om lokalatrafikföreskrifter som meddelas av kommun, länsstyrelse, TSV eller vägverketoch berör distriktet. För att uppgiften inte skall bli alltför betungande börbesluten utformas på ett sådant sätt, att de utan omgång kan införas i enliggare. Närmare bestämmelser om utformningen av liggaren och därmedsammanhängande rutiner bör meddelas av . En bestämmelse däromupptas i 152 § andra stycket där det också föreskrivs att rikspolisstyrelsenskall meddela bestämmelserna i fråga efter samråd med företrädare för demyndigheter som får meddela lokala trafikföreskrifter. Iavsnittet 6.1.6 har utredningen berört frågan i vilka fall införing i liggareinte synes behövlig. En gmpp fall av sådant slag utgörs av helt tillfälliga,till viss person eller visst fordon knutna beslut om lokala trafikföreskrifter.Det kan exempelvis vara fråga om en flyttbuss, som behöver antingen föras påen gata, där sådana fordon är förbjudna, eller parkera där detta inte ärtillåtet. I vissa fall kan t. o. m. flera län vara l)erörda. Ett exempel utgören transport från till av en transformator på ett fordon, varsdimensioner inte är förenliga med gällande trafikbestämmelser. Det synesdärvid opraktiskt att den centrala beslutsmyndigheten skall distribuerabeslutet till varje berört polisdistrikt för införing i liggare. Liknandefrågor uppkommer även vid s. k. riksdispenser för vissa handikappade. I de nuexemplifierade fallen synes det lämphgare att föreskriva skyldighet attmedföra bevis om tillståndet (föreskriften). Det är emellertid svårt attfömtse alla fall som 1977/78:81 155 I paragrafens andra stycke föreslås därför attrikspolisstyrelsen skaU meddela närmare bestämmelser också i fråga om vilkalokala trafikföreskrifter som skall införas i liggare. I detta sammanhang kanerinras om att utredningen under 6.1.3 föreslagit, att TSV företar en översynav samtliga frågor med anknytning till dispenser för handikappade. Paragrafenstredje stycke ersätter nuvarande 152 § andra stycket. Rätt för regeringen attmeddela bestämmelser om kommuns skyldighet att bl. a. kungöra vissa beslutupptas i 3 § andra stycket lagen med bemyndigande att meddela lokalatrafikföreskrifter m. m. Förslaget innebär att kungörandet begränsas att avseföreskrifter som varken skall utmärkas genom vägmärke detta överensstämmermed gällande rätt eller införas i liggare. I den senare delen kommer alltsårikspolisstyrelsens bestämmelser om vilka föreskrifter som skall införas iliggare att bli avgörande för kungörandet. I förhållande till gällande rättinnebär förslaget även den ändringen att införandet i länskungörelsema heltslopas i sådana fall som här avses. Idenna nya paragraf upptas bestämmelser om underrättelseskyldighet. Sådanabestämmelser finns f. n. i 152 §. Iförsta punkten föreskrivs att polismyndighet genast skall underrättas om beslutsom gäller lokal trafikföreskrift. Givetvis avses här endast sådan av annanmyndighet beslutad lokal trafikföreskrift som berör polisdistriktet i fråga.Den föreslagna skyldigheten är en följd av förslaget i 152 § om attpolismyndighet skall föra en för samtliga de myndigheter som äger meddelalokala trafikföreskrifter gemensam liggare. Underrättelseskyldigheten omfattaremellertid även lokala trafikföreskrifter, som inte behöver föras in i hggare.Detta motiveras av att polismyndigheten för sin verksamhet behöver ha tillgångtill samtliga lokala trafikföreskrifter som berör distriktet. Kommunsunderrättelseskyldighet regleras i 3 § andra stycket lagen med bemyndigande attmeddela lokala trafikföreskrifter m. m. Iparagrafens andra punkt anges att den som meddelar lokal trafikföreskrift, somskall utmärkas genom vägmärke, är skyldig att underrätta väghållaren ombeslutet. Utredningenanser inte behövligt att i VTK uppta bestämmelser om ytterligareunderrättelseskyldighet. Förslaget innebär en begränsning avunderrättelseskyldigheten i förhållande till gällande rätt. Med stöd av 162 §kan emellertid meddelas föreskrifter om den ytterligare underrättelseskyldighetsom kan anses behövlig. Medstöd av denna paragraf meddelade förbud och föreskrifter är inte att anse somlokala trafikföreskrifter enligt gällande ordning. Utredningen har inte funnitskäl att frångå denna systematik men ändå haft anledning överväga om paragrafenpåverkas av utredningens förslag. Denförsta fråga som uppkommer är om polismyndigheten över huvud behöver ges någonkompetens enligt 154 §. kan ju nämligen om utredningensförslag genomförs med stöd av 148 § meddela föreskrifter i de hänseenden somanges i 154 §. En närmare granskning visar emellertid att det kvarstår ettbehov som delvis täcks 1977/78:81 156 av154 § i den nu gällande lydelsen och delvis kan täckas genom en vidgning avtillämpningsområdet för 154 §. Ettväsentligt inslag i 154 § är möjligheten att begränsa hastigheten. Föreskriftav detta slag kan meddelas av polismyndighet även enligt 148 § men endastsåvitt avser tättbebyggt område. Behovet av att kunna tillfälligt begränsahastigheten i samband med trafikolyckor utanför tättbebyggda områden utgör ettmotiv att behålla den nuvarande regeln i 154 §. Demöjligheter att reglera trafiken som 154 § f. n. ger innefattar endastbegränsning av hastigheten och förbud att stanna fordon. Om det är fråga ommycket tillfälliga föreskrifter och föreskriften i 154 § torde ursprungligenha tillkommit framför allt med tanke på sådana är dessa möjligheter kansketillräckliga. Andra trafikreglerande åtgärder som kan bli nödvändiga även vidmycket kortvariga arrangemang är emellertid exempelvis enkelriktningar,omkömingsförbud, begränsningar i fråga om fordonstyp eller fordons vikt ellerbredd. Om en återgång till normala förhållanden inte sker mycket snabbt kan detdessutom uppkomma behov av att förbjuda parkering. Enligtvad utredningen erfarit är en mycket stor del av de kortfristiga lokalatrafikföreskrifterna påkallade av väghållningsarbeten och liknande. Dettatorde i många fall, särskilt i storstäderna, ha lett till en ut-tänjning avtillämpningsområdet för 154 §. Väghållaren anser sig t. ex. kunna med stöd av154 § begränsa hastigheten på en gata i samband medasfalteringsarbeten. I andra fall har gett väghållaren tillståndatt begränsa hastigheten på en viss väg under pågående vägarbete, varvidväghållaren lämnats frihet att från dag till dag (eller annan tid) självnärmare bestämma vilken del av vägen som skall omfattas av begränsningen. Utredningenanser att de rådande förhållandena i fråga om tillämpningen av 154 § inte ärtillfredsställande. En utgångspunkt vid utformningen av 154 § bör i principvara att den skall avse behov som inte bara är tillfälliga utan dessutomofömtsedda. Om en väg skall byggas om fattas beslutet därom regelmässigt efternoggranna förberedelser. I dessa bör då även ingå att tillse att nödvändigalokala trafikföreskrifter meddelas. Till ofömtsedda behov hör däremot arbetensom föranleds av naturhändelser av olika slag och läckage i ledningar e. d.Också smärre löpande underhållsarbeten eller arbeten på vägen föranledda av t.ex. ledningsarbeten vid sidan av vägen bör kunna hänföras under 154 §. Somredan framhållits finns det anledning att låta 154 § inkludera möjlighet atttillgripa flertalet trafikreglerande åtgärder. Ju mer ingripande åtgärd det ärfråga om desto större anledning finns det emellertid att starkt begränsagiltighetstiden. Utredningenhar i första stycket tagit upp en regel som gäller enbart polismyndigheten. Medhänsyn till att tillämpningsområdet i likhet med vad som gäller begränsas till behov föranledda av trafikövervakning eUer trafikolycka kan medsäkerhet förutsägas att det blir fråga om åtgärder med mycket kort varaktighet.Polismyndigheten har därför givits möjlighet att vidta trafikreglerandeåtgärder av alla slag. Iandra stycket har upptagits bestämmelser som reglerar väghållarens kompetens idet aktuella hänseendet. Kompetensområdet har därvid utformats på samma sättsom för polismyndigheten enligt första stycket men i fråga om mer ingripandeåtgärder har utsagts att föreskriften ej får avse . Dettainnebär att väghållaren kan begränsa 1977/78:81 157 hastigheteneller meddela förbud att stanna fordon även om det gäller en något längre tidmen bestämmelser om t. ex. förbud mot viss fordonstrafik får ej meddelas förmer än . Utredningen räknar med att denna vidgning avväghållarens kompetens skall medföra en väsentlig lättnad för poUsmyndighetemaoch i någon mån även för länsstyrelserna. Medhänsyn till att föreskrifter med stöd av 154 § är av intresse vid övervakningenav trafiken bör polismyndigheten underrättas om sådana föreskrifter sombeslutas av väghållaren. En regel härom har intagits i andra stycket. Dennaparagraf innehåller vissa undantag från reglerna i 148, 148 a och 148 b §§.Undantagen gäller dels vissa ganska speciella fall, dels fall där lokalatrafikföreskrifter berör mer än en kommun, polisdistrikt eller län. Samtligafall behandlas också f. n. i 159 § men torde som redan framgått inte varaatt anses som lokala trafikföreskrifter. Angåendede olika under a) till e) behandlade undantagen kan anföras följande. a) Enligt105 § VTK prövar frågor om tillstånd till täv ling med fordon på väg. På grund härav bör liksom f. n. i sådana sammanhang pröva också frågor om undantag från 65 § VTK eller beslut som meddelats med stöd av 65 §. Den myndighet som ger tillstånd till tävlingen bör också pröva frågan vilka särskilda före skrifter om hastighet som eventuellt bör meddelas. Den beslutanderätt som eljest tillkommer andra myndigheter bör alltså få vika när det gäl ler tävling på väg. Förslaget innebär ingen ändring i vad som gäller. I159 § andra stycket finns f. n. en regel som ger trafiksäkerhetsverketmöjlighet att "för visst ändamål" medge undantag från 65 § ellerbeslut som meddelats med stöd av 65 §. Innebörden av denna regel är att verketkan höja eller sänka bashastigheten . eller göra undantag från en avverket självt meddelad föreskrift om höjd bashastighet. Enligt utredningensförslag kan föreskrift om sänkning av bashastigheten alltid meddelas avlänsstyrelse. F. n. torde en sådan föreskrift inte kunna avse tillfälligtändamål. Dessutom kan polismyndigheten enligt förslaget sänka bashastigheten ivissa faU. Motbakgrund av det delvis nya läge som inträtt genom utredningens förslag i övrigtfinner utredningen tveksamt om någon regel motsvarande den som finns i 159§ andra stycket behövs. Det enda faU som inte täcks är att den gällandebashastigheten behöver höjas för visst ändamål. En permanent höjning kanalltid beslutas av TSV med stöd av 65 § VTK. Behovet av en regel om höjning förvisst ändamål torde vara mycket litet men det kan inte helt uteslutas.Utredningen har därför stannat för att i princip behålla den nuvarande regeln.Eftersom en sänkning av bashastigheten även om det gäller visst ändamål kanbeslutas av länsstyrelse eller polismyndighet bör TSV:s kompetens i denna delavse enbart fall där det är fråga om en höjning. Här bortses från fall därföreskriften berör mer än ett polisdistrikt eUer län. b) Defall som här anges gäller fordons belysning framåt, annat blin kande ljus än körriktningsvisare, bilbälte och skyddshjälm för den som färdas med motorcykel. Utredningens förslag innebär endast en redak tionell ändring. ce)Samtliga dessa fall gäller de kompUkationer som uppstår när 1977/78:81 158 enlokal trafikföreskrift berör mer än det geografiska område där beslutsorganethar kompetens. Fall av detta slag behandlas f. n. i 159 §. Underc) behandlas det fallet att en föreskrift som polismyndigheten äger meddelaberör mer än ett polisdistrikt inom ett län. Som exempel kan nämnas tiUståndatt framföra en bred transport mellan två orter i skilda polisdistrikt.Tillstånd av detta slag bör ges av en och samma myndighet, inte successivt avpolismyndigheterna i flera distrikt. Om ett ärende av detta slag väcks bospolismyndighet skall ärendet enligt förslaget överlänmas till länsstyrelsen.Skulle ärendet beröra mer än ett län skall ärendet enligt vad som föreslåsunder e) överlämnas till eller TSV. FaUav det slag som avses under c) torde vara ganska vanliga. Detta kan inte sägasom de fall som behandlas under d). Såsom framhållits under 4.1.6 torde detemellertid i undantagsfall behövas en möjlighet för att ta överärenden, i vilka kommun i och för sig äger meddela lokal trafikföreskrift.Kommunen bör liksom polismyndigheten i fall som avses under c) varaskyldig att hänskjuta sådana ärenden som här avses tiU . e)En lokal trafikföreskrift kan som redan antytts beröra mer än ett län. De ipraktiken vanligaste faUen torde vara de som berörts under c) ovan. I någotundantagsfall kan det tänkas förekomma sådana fall även i fråga om föreskriftersom kommunen äger besluta. Också fall av det slag som avses under a) ovan kangivetvis beröra mer än ett län. För samtliga fall bör gälla attbeslutanderätten tillkommer en central myndighet. VUken central myndighet sombör besluta beror på föreskriftens innehåll. Gäller föreskriften axeltryck,boggitryck eller bmttovikt med avvikelse från 106 § VTK bör det liksom f. n. ankomma på statens vägverk att besluta. I övriga fall dominerartrafiksäkerhetssynpunkterna och beslutanderätten bör därför enligtutredningens mening tiU-komma TSV. skall hänskjuta sådant ärendesom här avses till den centrala myndigheten för avgörande. Bortsett från enviss omfördelning av ärendena mellan och torde förslaget i saköverensstämma med gällande rätt. Entyp av ärenden som faller under e) är de s. k. riksdispenserna förhandikappade. Som fömt framhållits bereder dessa ärenden vissa problem ochutredningen har därför förordat en särskild utredning i ämnet. Utredningensförslag innebär att trafiknämnden avskaffas. Denna paragraf kan därförupphävas. Frågor av motsvarande beskaffenhet som de vilka nu behandlas i dennaparagraf uppkommer när det gäUer poUs-myndighetens handläggning av ärenden omlokala trafikföreskrifter. De bestämmelser som behövs i detta ämne böremellertid inte tas in i VTK. Deändringar som föreslås i denna paragraf är av endast redaktionen art. Idenna paragraf föreslås endast en följdändring till utredningens förslag i 159§ e i fråga om fördelningen av beslutskompetensen mellan TSV och . Prop.1977/78:81 159 Innehålleti denna paragraf, som behandlar besvärsfrågor, har anpassats tUl utredningensförslag att med avskaffande av trafiknämnden tilldela polismyndigheten ochkommunen beslutsbefogenheter enligt VTK. Sålunda anges i första stycket atttalan mot polismyndighetens beslut i ärende om lokal trafikföreskrift förs hoslänsstyrelsen genom besvär. I fråga om talan mot kommunens beslut i sådantärende gäller besvärsreglerna i kommunallagarna och 4 § i lagen medbemyndigande att meddela lokala trafikföreskrifter m. m. Paragrafensandra stycke motsvarar i sak andra och tredje styckena i den nu gällandelydelsen av paragrafen. Idenna paragraf föreskrivs f. n. att TSV och statens vägverk får föra talan mottrafiknämnds eller länsstyrelses beslut i fråga om lokal trafikföreskrift eUerundantag från sådan föreskrift. De föreslagna ändringarna är föranledda av atttrafiknämnden föreslås avskaffad och att den föreslagna definitionen avbegreppet lokal trafikföreskrift omfattar vad som betecknas som undantag.EnUgt förslaget blir det möjligt för de båda verken att föra talan mot beslutav polismyndigheten i det angivna hänseendet. Rätten att anföra besvär överkommunens beslut i motsvarande fall regleras i 4 § lagen med bemyndigande attmeddela lokala trafikföreskrifter m. m. Liksom f. n. skall besvärsrätten ejvara inskränkt tin . Iavsnittet 6.2 har utredningen redovisat sin bedömning att de nya reglerna ombeslutskompetens m. m. kan efter i princip samma mönster som gäller i frågaom VTK infogas i det avsnitt av TTK som f. n. behandlar lokalatrafikföreskrifter. I första hand berörs 5759 §§ och 67 § tredje stycket TTK.Det sistnämnda stycket föreskriver att fråga om undantag från lokaltrafikföreskrift prövas av den myndighet som meddelat föreskriften. Dessutomberörs 65, 82 och 83 §§. Förstaoch andra styckena i paragrafen innehåller f. n. en definition av begreppetlokal trafikföreskrift och en uppräkning av vad sådana föreskrifter får avse.Eftersom utredningen i 1 § 2. lagen med bemyndigande att meddela lokalatrafikföreskrifter m. m. upptagit den del av definitionen som f. n. finns i 57§ första stycket första punkten har i förslaget paragrafen kunnat begränsas imotsvarande mån. I ett nytt tredje styckehar i överensstämmelse med 147 § VTK klart utsagts att även föreskriftersom gäUer eller avser visst tillfälligt ändamål är alt ansesom lokala trafikföreskrifter. Därmed kommer även föreskrifter av det slag somf. n. avses i 67 § tredje stycket TTK benämnda undantag från lokalatrafikföreskrifter och populärt även dispenser att uttryckligen omfattas avdetta begrepp. Den principieUa bakgmnden till och fördelama med denna definitionredovisas i specialmotiveringarna till 1 § i den nämnda lagen och 147 §VTK. Fjärdestycket upptar en bestämmelse som f. n. återfinns i första stycket. 1977/78:81 16o Idenna paragraf anges i vilka fall polismyndigheten äger meddela lokalatrafikföreskrifter. TTKi gällande lydelse tillägger inte poUsmyndigheten någon formell beslutanderätt.Enligt 8 § trafiknämndslagen har trafiknämnden emellertid rätt att uppdra åtordföranden polismästaren att på nämndens vägnar fatta beslut i visstärende eller vissa gmpper av ärenden. Iparagrafens första stycke föreslås polismyndigheten få befogenhet att genereUtmeddela förbud och föreskrifter i fall där utredningen funnit ordnmgs- ochtrafiksäkerhetssynpunkterna vara dominerande. Till denna kategori hörtrafikregler som avser förbud mot trafik med fordon med last av vissbeskaffenhet, förbud mot provkörning med fordon eller sådan övningsköming somavses i 108 § körkortskungörelsen och undantag från 51 § (57 § första stycket1.