prop · G10375 · 1977-12-31 00:00:00 — förutsätter dock att de skall tillämpas endast om såabsolut är av nöden och då endast mycket restriktivt. KK villinte motsätta sig att lagen ger möjlighet att i undantagsfall ta ut en särskildförbrukningsdämpande avgift i inledningen av ett krisskede. Även om det kanvara tveksamt om en sådan avgift ger avsedd effekt, om den inte sätts myckethögt, kan ändå en sådan avgift i vissa fall behöva tUlämpas, menar kollegiet. Konsumentverketpåpekar till en början att den föreslagna förbrukningsdämpande avgiften ifråga om vissa förnödenheter medför en orättvis belastning på sådana hushållsom är tvungna att göra relativt betydande inköp av förnödenheter underavgiftsperioden. Medbeaktande av att en förbrukningsdämpande avgift ändå kan bli ett snabbt ochganska effektivt medel att reducera förbrukning och hamstring under denövergångsperiod som även vid god förhandsplanering är ofrånkomlig innanransoneringsätgärder hinner sältas in, vill inte motsätta sigutredningens förslag. Verket hyser emellertid betänkligheter mot en sådanransonering via priserna och förutsätter att man i den fortsatta planeringenarbetar vidare på att finna en metod som eliminerar mera betydandeextrakostnader för det enskilda hushållet för sådana inköp av förnödenheter somär oundvikliga . Även OEF är principiellt tveksam i fråga om införande aven förbrukningsdämpande avgift. Under förutsättning att den inom energiområdetendast skall komma tUl användning i fråga om bensin vill ÖEF dock inte motsättasig att avgiften införs som regleringsinstrument. ochCDL, som i och för sig inte har någon erinran mot förslaget, berör samma frågasom ÖEF. De båda remissinstanserna hänvisar till energiberedskapsutredningensbelänkande. Vari framhålls att en förbrukningsdämpande avgift inte får nägoneffekt för ledningsbunden energi. Länsslyrelsen i ställer sig däremotytterst tveksam till förslaget att utnyttja priset som förbmkningsregulator.Det kan inte anses jämlikhetsfrämjande och går tvärt emot den för ransoneringgrundläggande principen, nämUgen att hög ekonomisk standard inte får vara enförutsättning för att i en bristsituation erhålla nödvändig varu-andel.Länsstyrelsen anser därför' att förslaget om förbrukningsdämpande avgift skallutgå. Tveksam mot förslaget är också civilbefälhavaren i som pekar på att det är oklart hur långt man kan höja priset föratt hindra hamstring. Prop.1977/78: 75 126 SPKhör till de myndigheter som inte kan tillstyrka utredningens förslag i nuifrågavarande del. SPK understryker särskilt att priset som förbrukningsregulatorbör tillämpas inom mycket snäva gränser. Förutom de negativafördelningseffekter som kan uppkomma kan en sådan avgift ha allvarligtinflationsdrivande verkningar. SPK vill därför förorda att alla andramöjligheter att snabbt hindra en hamstring tas tillvara.Energiberedskapsutredningen har i sitt betänkande visat att det på energiområdetfinns flera alternativ till en förbrukningsdämpande avgift. Så bör varaförhållandet också på andra försörjningsområden anser SPK. Iyttrande från remissinstanser som saknar myndighetsanknytning ställer man sigoftast tveksam till ransonering med avgift. Men undantag finns. LRF och MRFanför således att förslaget om förbrukningsdämpande avgift inte ger anledningtill erinringar. Inte heller handelskammare har någon invändningmot förslaget under förutsättning att avgiften fonderas och sedan återförstill den inbetalande gruppen som kollektiv. berör konsekvenser av en förbrukningsdämpande avgift förkollektivtrafiken. Föreningen pekar på att ett stort antal bilresenärer kanförväntas ställa bilen hemma och i stället åka kollektivt. Vid en kraftigöverströmning till de kollektiva färdmedlen stäUs i så fall trafikföretageninför särskUda svårigheter vad gäller möjligheterna att erbjuda erforderligtantal vagnar. I förslaget om en förbrukningsdämpande avgift ingår också attdenna avgift skall fonderas. Föreningen anser att medel ur denna fondförslagsvis kan användas till att finansiera de kostnader, som uppstår för trafikföretagenom dessa som energiberedskapsutredningen har föreslagit åläggs attsenare-lägga skrotning av vagnar för att kunna hålla en särskild vagnreserv iberedskap. är däremot negativ till avgiften och ifrägasätteravgiftens effektivitet som hamstringshämmande medel. Avgiften skulle också hårtdrabba även nödvändig och önskvärd konsumtion. Härtill kommer, menarförbundet, de administrativa problem som kan uppstå, när avgiften införs ochfonderas. Beträffandeförslaget om förbrukningsdämpande avgift hänvisar KF till sitt yttrande överenergiberedskapsutredningens betänkande, vari KF uttalar att priset skallanvändas endast inom mycket snäva gränser som regulator av förbrukningen. Enreglering av förbrukningen med hjälp av höjda priser drabbar hushåll med lägreinkomster i högre grad än andra och utgör därför ett orättvistregleringssystem. Mot den bakgrunden kan KF inte biträda förslaget tillutvidgning av tillämpningsområdet för förbrukningsdämpande avgift. KF vill istället förorda en mycket restriktiv tillämpning av avgiften och i så fallbegränsad till drivmedel. 1977/78: 75 127 En av de mest kritiska remissinstanserna är som anser att förbrukningsdämpande avgift är ett från socialasynpunkter oacceptabelt och från ransoneringsteknisk synpunkt klartotillfredsställande instrument. Det finns därför, säger förbundet, mycketstarka skäl för att ransoneringslagstiftningen även i fortsättningen skallförhindra utnyttjandet av sådana avgifter. ÄvenSvenska petrohiem institutet (SPI) avstyrker bestämt förslaget. SPI anser atten förbrukningsdämpande avgift är från rättvisesynpunkt synnerligen stötande,eftersom den drabbar både nödvändig och ej nödvändig förbrukning avmotordrivmedel. SPI vill som exempel peka på den belastning som skulle drabbadem som bl. a. i glesbygden är beroende av bil för resor till och frånarbetet. () diskuterar avgiftsuppbörden ochskriver: Ur administrativ synpunkt finns inget hinder mot att ta utdämpningsavgift på bensin eller brännolja enligt de regler som gäUer förenergiskatten på samma slags bränsle. Om det som utredningen föreslår, finnsett färdigt beredskapspaket med RSV:s tillämpningsföreskrifter och redovisningsrutinerkan avgiften tas ut med någon dags varsel. Det finns emellertid vissa nackdelarmed att anknyta en hög, kortvarig avgift till skatteuppbörden. Skattskyldighetinträder normalt när den registrerade skattskyldige leverantören levererarbensinen från depån till bensinstationen. Det innebär att bensinstationsägarenkan ta ut avgift av sina kunder när avgiften införs ulan att själv behövabetala avgift till sin leverantör för det som finns i lager.Bensinstationsägaren kan således göra en betydande lagervinst. När avgiftenupphör kan bensinstationsägaren göra stora förluster om stora avgiftsbelagdakvantiteter finns i lager. För alt undvika den effekten vid en dämpningsavgift kanavgiften föreskrivas gälla också vad som finns i lager åtminstone hos återförsäljare när avgiften införs. I så fall måste tid sättas av till inventering av ochrapportering om lagrens storlek. En sådan ordning kräver också storapersonalinsatser för kontroll av lagerredovisning och fördebitering av avgiften på återförsäljarna, som är mångdubbelt flera än deregistrerade skattskyldiga. Om lagret beskattas när avgiften införs torderestitution böra medges för avgift som betalats för bränsle som finns i lagernär avgiften upphör. Alternativt kan avgiften läggas i detaljhandelsledet såatt avgiftsskyldigheten inträder först när bränslet säljs till konsument.Detta alternativ innebär en tyngre och än mer personalkrävande administrationän det med lagerbeskattning. En föruisättning för att avgiften skall kunna tas ut medkort varsel är, som utredningen framhållit, att RSV:s tillämpningsföreskrifteroch redovisningsrutiner är fastställda redan när beslut fattas om avgiften.Detta kräver att de grundläggande reglerna för avgiftsuttaget bestäms i god tidinnan avgifien blir aktuell. SPI anlägger också synpunkter på avgiftsuppbörden och dessanknytning till bestämmelserna i lagen om allmän energiskatt. Detta betyder,säger , att avgift på bensinstationers lager vid ikraftträdandet endast 1977/78: 75 128 kan uttagas, om särskilda beslämmelser ges om lageravgift.Under senare år har vid skattehöjningar energi- och bensinskatt å inneliggandelager ej förekommit med hänsyn bl. a. till svårigheterna att kontrollera enlagerdeklaration. En höjning med några ören per liten har även haft begränsadbetydde, särskilt som förbrukarna i regel genom ökade uttag dagarna förehöjningen kraftigt minskat detaljisternas lager. Förhållandena blir annorlundavid en förbrukningsdämpande avgift, som självfallet blir av en helt annanstorleksordning och som ej skall gälla mer än en månad. 1.5 Överförbmkningsavgift m. ni. Remissinstanser har i allmänhet inget att erinra mot denav utredningen föreslagna överförbrukningsavgiften som sådan. Utredningensutformning av reglerna, i synnerhet möjligheten till övervältring, har dockväckt kraftiga reaktioner från vissa instanser. liovrätl och kammarrälten i har olikameningar i fråga om övervältring. har inte någon invändning motutredningens förslag att tillåta den som vid kollektivleverans är primärtbetalningsskyldig för den ifrågavarande förnödenheten att övervältra överförbrukningsavgiftenpå de slutliga förbrukarna. Hovrätten diskuterar i stället den allmännautformningen av. Hovrätten delar utredningens uppfattning attavgiften i fråga är att hänföra till sädana avgifter om vilka kandelegera till regeringen rätten att meddela föreskrifter. Som framgår av denallmänna motiveringen till lagförslaget framstår det som ändamålsenligt ochrättvist att låta den myndighet, som har att fatta beslut omöverförbrukningsavgifl, endast konstatera att överförbrukning av viss storlekskett. Eftersom flera myndigheter har ålagts denna uppgift, var och en inomsitt speciella område, kan en mera individuell prövning huruvida avgift skallutgå i det enskilda fallet leda till bristande enhetlighet vid bedömningenhärvidlag, menar hovrätten. Det bör dock uppmärksammas att uiredningen medutgångspunkt från innehållet i 35 § i lagförslaget i 17 och 23 §§ i förslagtill "Förordning om reglering av energiförbrukningen" behandlatöverförbrukning av eldningsolja och ledningsbunden energi olika. Något bärandeskäl att enligt 17 § vid överförbrukning av eldningsolja företa en individuellprövning huruvida avgift skall utgå eller ej kan hovrätten ej finna. Den i 35 §angivna möjligheten till individuell prövning i berört hänseende bör därförutgå. Ett sådant undantag från skyldighet att erlägga avgift som har intagitsi 35 § 3 st i lagförslaget är dock motiverat, anger hovrätten. Kammarrätten i har i och för sig inget att erinramot att överförbmkningsavgift uttas och att den har karaktär av en straffavgiftoch således ej av en ren förbrtikningsavgift. 1977/78: 75 129 Beträffandeavgiftsuttag vid kollektivleveranser anför kammarrätten att utredningenuppenbarligen haft att brottas med mycket stora och svårlösta problem.Kammarrätten anför: Fråganom uttag av överförbrukningsavgifl, dvs. straffavgift, synes emellertid såvittkammarrätten kan bedöma ha blivit ett i det närmaste olösligt problem främst ioch med att man, som utredningen förutsätter skola ske, viU vidkollektivleverans av energi övervältra avgiften på förbrukarna. Den föravgiften ansvarige, abonnenten, skall visserligen vara skyldig att till statenerlägga straffavgiften men tanken är att han enligt regeringen fastställdagrunder skall kunna få avgiften fördelad på förbrukarna. Det förutsätts attfördelningen av straffavgiften på de oUka förbrukarna skall i viss månschablonmässigt, t. ex. efter samma principer som fördelning sker av"normala" kostnader för uppvärmning och elförbrukning men utanhänsynstagande till om den enskilde förbrukaren haft någon överförbrukningrespektive storleken av överförbrukningen. Kammarrättenavstyrker utredningens förslag att den som straffavgift konstrueradeöverförbrukningsavgiften, när fråga är om gemensam leverans av förnödenhetertill flera slutliga förbrukare (kollektivleverans), Sikall erläggas avabonnenten och att den får fördelas på de slutliga förbrukarna. Det ärvisserligen abonnenten som gentemot staten skall vara ansvarig förstraffavgiften och som skall erlägga den men genom konstruktionen attabonnenten må "äga söka sitt åter" av samtliga förbrukare, blirsanktionen i realiteten riktad mot dessa. Abonnenten blir ålagd straffavgiftäven om han ej ens försummat sig i något avseende och förbrukarna skall, ävenom de ej haft någon överförbrukning, till abonnenten erlägga en mer ellermindre schablonmässigt beräknad del av den abonnenten ålagda straffavgiften.Kammarrätten kan ej finna annat än att utredningen föreslagit införandet av enför svensk rätt främmande form av kollektivbestraffning. Enligtkammarrättens mening är det således nödvändigt att ompröva frågan om uttag avöverförbrukningsavgifl vid kollektivleverans för att se om det går att finna enlösning som kan vara förenlig med rättssäkerheten. Det är enligt kammarrättensuppfattning mera betänkligt ur rättssäkerhetssynpunkt att en person, som ejgjort sig skyldig tUI överförbrukning, åläggs att betala straffavgift än attden som gjort sig skyldig till överförbrukning undgår straffavgift. Den i 35 §andra stycket förslaget till ransoneringslag intagna bestämmelsen avstyrks avkammarrätten. ÄvenÖEF ansluter sig till kritikerna och anför: ÖEFanser att överförbrukningsavgift är ett kanske nödvändigt regleringsinstrumentbeträffande ledningsbunden energi. En förutsättning för den praktiskatillämpningen är dock att frågan om uppbörd och indrivning av avgiften får entiUfredsställande lösning. I den mån överförbrukning av en enskildslutförbrukare inte kan påvisas genom mätaravläsning e. d. kan"straffet", vilken fördelningsgrund regeringen än kan tänkas kommaatt föreskriva, drabba slutförbrukare som inte gjort sig skyldiga tillöverförbrukning. ÖEF ifrågasätter om detta kan vara i överensstämmelse medallmänna rättsprinciper. I de fall en fastighetsägare kan påverkaförbrukningen av energi eUmineras hans intresse att hålla förbrukningen nere omöverförbrukningsavgiften övervältras på 9 1977/78.1 saml. 1977/78: 75 130 hyresgästernaefter schablonmässiga gmnder. ÖEF vidhåller sin i yttrande överdåvarande bränslenämndens framställning om lagstiftning om överuttagningsavgiftvid ransonering av värme från fjärrvärmeverk redovisade uppfattning attabonnenten/fastighetsägaren inte bör ha rätt att slå utöverförbrukningsavgiften på hyresgästerna i fastigheten. Byggnadsstyrelsenanser också att regler för överförbrukningsavgiftens fördelning bör utformasså, att incitament skapas för båda parter att vidta de åtgärder som är möjligaatt genomföra för att begränsa energiförbrukningen. Detta bör kunna ske inomramar som regeringen i det aktuella krisläget bestämmer. Styrelsen drar denslutsatsen beträffande elenergi för andra ändamål än uppvärmning attfastighetsägarens möjligheter att påverka förbrukningen torde med undantag förgemen-samhetsutrymmen vara så små att en eventuell överförbrukningsavgift måstedrabba de slutliga förbrukarna. ÄvenSIND diskuterar övervältringen och anför avslutningsvis: Ettytterligare motiv för den föreslagna övervältringen av överförbrukningsavgiftpå hyresgäster utöver att man först genom övervältringen har någon möjlighetatt uppnå eftersträvad effekt, nämligen att undvika överförbrukning ärrättssäkerhetsintresset. Ett system där hyresvärden, som normalt inte alls kanpåverka sina hyresgästers överförbrukning, skulle drabbas av hela denekonorniska konsekvensen av hyresgästernas eventuella överförbrukning, framstårknappast som rimligt. Den föreslagna lösningen, där hyresvärden drabbasekonomiskt i första hand, är enligt verkets uppfattning inte heller helttiUfredsställande men ändå godtagbar med hänsyn tiU att någon bättre lösningav problematiken kring kollektivleveranser sannolikt inte står att finna. Konsumentverketanför att en del hushåll kan komma att få stora problem att klara sig på dentilldelade kvoten, vilket kan leda tiU överförbrukning utan att det behövervara fråga om en försumlighet som motiverar bestraffning. Antaletöverförbrukningsfall i hushållen beror i hög grad på ransoneringssystemetsutformning och behandlingen av ansökningar om extra tilldelning.Konsumentverket menar att ransoneringsmyndigheterna bör visa en förstående ochhjälpsam attityd mot hushåUen i en för dem ovan och besvärlig situation. Ettbeslut om befrielse från straffavgift bör kunna fattas utan något kompliceratadministrativt förfarande. Verket framhåller vidare att utredningens förslaginnebär att regeln om fördelning av överförbrukningsavgift endast skall gällaledningsbunden energi. I flerfamiljshus med egen värmepanna skall hyrevärdendäremot icke kunna ta ut en eventuellt ålagd överförbmkningsavgift avhyresgästerna. Vid kollektiva leveranser från fjärrvärmeverk kan till en delvärmeverket men framför allt hyresvärden reglera den totala förbrukningen avvärmeenergi för uppvärmning av lägenheterna och det varma tappvattnet.Hyresgästerna kan medverka endast genom att var för sig spara på idet egna hushållet och eventuellt ytterligare reducera värmen på elementen. Prop.1977/78: 75 131 somhar föreslagits av RLU, skaU beiala överförbrukningsavgiften enUgt sammaschablon som tillämpas vid den kontraktsenliga fördelningen av värmekostnaden,får de sparsamma hushållen betala en del av den straffavgift som har orsakatsgenom dels hyresvärdens försummelse, dels hushåll som har slösat på varmvatten.En sådan kollektiv bestraffning är orättvis oeh kan inte heller få någoneffektiv preventiv verkan eftersom hyresvärden helt kan övervältrastraffavgiften och det slösaktiga hushållet kan räkna med att behöva betalaendast en del av extrakostnaden för sitt slöseri. Med hänsyn härtill anserkonsumentverket att hyresvärden skall betala överförbrukningsavgiften vidkollektiva leveranser från fjärrvärmeverk och icke ha i lagen inskriven rättatt övervältra avgiften på hyresgästerna. Vid kollektiva leveranser av elenergitill hushåll kan det däremot vara riktigt i många fall att fördela överförbrukningsavgiftenpå de slutliga förbrukarna, men ifrågasätter om det ärnödvändigt att bestämmelser om en sådan fördelning intages i lagen. Bostadsstyrelsendäremot har med hänsyn till syftet med bestämmelserna om överförbrukningsavgiftingen erinran mot utredningens förslag om överförbrukningsavgift eller tillprincip för fördelning på slutliga förbrukare av avgiften vid kollektivleverans av energi. iÖstergötlands län påpekar att avgiftsuttag under vissa omständigheter kandrabba även i princip lojala konsumenter olyckligt. Först vid en invändningsfriberäkning av normalförbrukningen kan överförbrukningsavgifter uttas utan attlojala konsumenter kommer i kläm. I den föreslagna lagtexten har dettatillgodosetts genom att regeringen ges möjUghet att befria från ålagdöverförbrukningsavgift om särskilda skäl föreligger. finner dettai och för sig tillfredsställande men anser att den föreslagna värmetaxeringenav fastigheter, som bör ske , ger bättre underlag för fördelningav värmeenergiresurserna och möjUggör fastställandet av överförbrukning på ettsäkrare sätt. Härigenom erhåUs bättre underlag för straffavgift. i Stockholmslän är tveksam mot avgiften som sådan och anser att priset inte bör användassom ransoneringsregulator. Ett sådant system kommer endast att verka somavskräckande faktor för de grupper som inte har råd att räkna inöverförbrukningsavgiften som "driftkostnader". Detta är förkastligtfrån rättvisesynpunkt, anför . Utredningens förslag kräverdessutom en omfattande kontrollapparat. Överförbrukningsavgiften kan få avseddeffekt endast om den uttas i nära anslutning till överförbrukningstillfället. Attdetta inte är genomförbart med nuvarande avläsnings- och debiteringssystemvill erinra om. i däremot menar, atten kraftigt tilltagen överförbrukningsavgift vara både bättre och effektivareän straffsanktioner i form av böter och Prop.1977/78: 75 132 fängelse.Självklart skaU överförbrukningsavgiften inte vara avdragsgill vidbeskattning, anför . Om utredningens förslag att beslut omavstängning skall fattas av centrala myndigheter, säger attsådana beslut mycket väl lämpar sig för regionalt avgörande. Det rör sig härom ärenden som dock kräver förtrogenhet med de lokala förhållandena. Härförtalar även att handlägger ärendena innan fråga uppkommer omeventuell avstängning så länge det endast rör sig om överförbrukningsavgift oehatt har kännedom om vad som tidigare förekommit i ärendena. RSVerinrar om att avgiften enligt utredningsförslaget skall beslutas av myndighet,som bestämmer avgiftsbeloppet. Detta skall alltid utgå med visst belopp per överförbrukadenhet. RSV påpekar att myndigheten som skall besluta om överförbrukningsavgifttorde i de flesta fall få Uta på leverantörernas uppgifter. Det kan därförifrågasättas om det inte kunde uppdras åt leverantörerna att ta ut avgiften förmyndighetens räkning med förbrukningsavgiften. Den som inte är nöjdmed avgiftsuttaget kan ges möjlighet att begära beslut i frågan hosmyndigheten. På det sättet skulle, anser RSV, myndigheten troligen behövautreda bara en mindre del av fallen. Risken för "övergrepp" motenergiförbrukarna torde inte bli större än med den ordning utredningen harföreslagit. Det kan anmärkas att leverantörerna av elektrisk kraft är"redovisningsskyldiga" för allmän energiskatt på kraften. Det innebär,säger , att de i regel tar ut skatt från förbrukarna och levererar in dentill statsverket och förmedlar på så sätt förbrukarnas betalning av skatt. och diskuterar överförbrukningsavgiften och anför: har angivit, medför påförande av överförbrukningsavgift vidkollektivleveranser problem med avseende på möjligheterna till övervältring påslutiiga förbrukare. RLU:s ställningstagande, att sådana möjUgheter måsteförfattningsrättsligt öppnas, delas av kraftindustrin. I detta sammanhang ärdet enligt kraftindustrins mening angeläget uppmärksamma att de slutligaförbrukarna i en kollektivleverans, vilka var och en kan beräknas ha mindreårsförbmkning än 5 000 kWh vid nuvarande konsumtionsnivå, måste i principundantagas från kvotransonering för att därmed jämställas med desmåförbrukare, vilka såsom direktabonnenter hos elleverantör och med högst denangivna förbrukningen avses undantagas från kvotransonering. Detär nödvändigt att RLU:s principförslag betr. fördelningsgrund för överförbmkningsavgiftvid koUektivleveranser bearbetas vidare inom ramen för det fortsattaplanläggningsarbete som ÖEF och de centrala myndigheterna föreslås få i uppdragatt genomföra. Kraftindustrin vill påpeka att man därvid bör observera detbidrag till bedömning av lämplig fördelningsbas som kan erhållas frånförsöksverksamheten med värmetaxering. RLUföreslår att avstängning frän leverans av ledningsbunden energi skall kunnatillgripas som ett komplement till överförbrukningsavgift Prop.1977/78: 75 133 ochsom påföljd vid överträdelse av regleringsbestämmelser men däremot inte sompåföljd vid utebliven betalning av påförd överförbrukningsavgift. Detsistnämnda har gällt i tidigare elransoneringslagar men tillgripits endast iett litet antal fall. Kraftindustrin delar RLU:s uppfattning och tillstyrkerdess förslag härutinnan. finner det möjligt att tillstyrka utredningens förslag, attden betalningsansvarige (fastighetsägaren) vid kollektivleverans ges rätt att"enligt gmnder som regeringen bestämmer" fördela eventuellöverförbrukningsavgift på de slutliga förbrukarna (hyresgästerna). De grunderför fördelningen, som utredningen har tänkt sig innebär attöverförbrukningsavgiften fördelas på samma sätt som uppvärmningskostnaderna.Detta förslag, som RLU i specialmotiveringen karakteriserar som ettdiskussionsunderlag, torde i brist på bättre och rättvisare alternativ fåaccepteras så långt överförbrukningsavgiften avser energi (även elenergi) föruppvärmning, men är enligt föreningens mening i alla andra fall"systematiskt orättvist och därför olämpligt".