prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Sådana ärenden ger i större utsträckning upphov till intedebiterbar tidsspillan än ärenden med längre handläggningstid, vilket orsakarinkomstbortfall. Slutligen leder skyldigheten atl åta sig rällshjälpsärendentill att de allmänna advokatbyråerna blir tvungna all ägna avsevärd tid åtverksamhet med kurativa inslag. finns också en ej obetydlig överkapacitet vid byråerna som sammanhängermed att vissa byråers organisation inte är helt anpassad tillmarknadssituationen. Anledningarna härtiU är främst att söka i omställningenav de f d. rättshjälpsanstalterna till affärsmässigt drivna advokatbyråer ochden snabba utbyggnaden av organisationen till riksläckning. Föralt lösa likviditetsproblem för uppdragsverksamheten och för au tillgodosebehov av rörelsekapital förfogar för de allmännaadvokatbyråernas räkning över en röriig kredit i riksgäldskonlorel. Den röriigakrediten uppgick när de allmänna advokatbyråerna inrättades den 1 juli 1973till 5 milj. kr men har fortlöpande höjts och uppgår f n. till 13,2 milj. kr. Föratt lösa finansieringsfrågan för de allmänna advokatbyråerna har regeringengenom olika beslut förordnal att uppdragsanslagel skulle belastas med detbokföringsmässiga underskottet budgetåren 1973/74-1975/76. Domstolsverketoch tidigare domstolsväsendets organisationsnämnd har fortlöpande följtverksamheten vid de allmänna advokatbyråerna samt vidtagit olika åtgärder föratt rationalisera arbetet vid byråerna och förbättra rörelseresultatet. Detlaarbete har intensifierats under det senasie året. har utarbetatett omfattande program för det fortsatta rationaliseringsarbetet vid deallmänna advokatbyråerna. Föregen del vill jag anföra följande. Vidrältshjälpsreformens tillkomst förutsattes atl lagstiftningen på området skulleses över, när tillräcklig erfarenhet hade vunnits av dess tillämpning. För tvåår sedan tillsattes för sådant ändamål rättshjälpsutredningen (Ju 1975:07).Utredningen skall främst söka effektivisera de olika formernaav räushjälp,bl.a. Utredningens uppdrag gäller sålunda i första hand en översynav de olika rättshjälpsformerna. Men också vissa organisatoriska aspekter pårättshjälpen skall beaktas av utredningen. Det gäller väsentligen fördelningenav myndighetsfunktionerna. Däremot berör uppdraget inte direkt de allmännaadvokatbyråernas organisation och uppgifter. Resultatet av utredningens arbetekan emellertid som jag strax skall återkomma lill fä viss betydelse vidbedömningen av de allmänna advokatbyråernas lönsamhet. Utredningen väntasslutföra sitt arbete . Detförhållandet att vissa delar av rätlshjälpssyslemet tillbaka ärföremål för översyn i särskild ordning börenligt min mening inte hindra attolika frågor som rör de allmänna advokatbyråerna nu las upp till granskning.Lönsamheten vid byråerna har varit och kan åtminstone för de närmasteåren befaras förbli otillfredsställande. räknar inte med att byråernaskall kunna uppnå full kostnadstäckning förrän budgetåret DelIIJu:14 Skr 1977/78:103 62 1981/82.Mot denna bakgrund ter del sig angeläget att fömtsäiiningarna för verksamhetenvid de allmänna advokatbyråerna liksom formerna för och inriktningen av dennaverksamhet blir föremål för en allmän utvärdering och översyn. Det böranförtros åt en särskild kommitté med pariamentarisk förankring att fullgöradessa uppgifter. Närrättshjälpsreformen infördes ansågs väsentligen tre skäl tala för atl, vidsidan av privatpraktiserande advokater och andra jurister, juridiskt biträdeskulle stå till förfogande genom offentligt verksamma jurister. Samhället hadeett ansvar för atl ett tillräckligt antal kvalificerade jurister stod lillförfogande i rällshjälpsärenden i samband med den förutsedda kraftiga ökningenav samhällets rättshjälp. Valmöjlighet borde föreligga för den som behövdebiträdeshjälp atl vända sig lill enskilt verksam eller offentligt anställdjurist, i samhällelig regi behövdes också som en kontrollöver samhällets väsenlligl ökade utgifter för rättshjälpen. Dessaskäl för en verksamhet med offentligt anställda jurister har fortfarandebärkraft. Likaså bör även behovet av juridiskt biträde genomoffentligt verksamma jurister tillgodoses genom allmänna advokatbyråer somdrivs av staten. De allmänna advokatbyråerna bör också i fortsättningen på likavillkor konkurrera med enskilda advokatbyråer, så långt förutsättningar försådan konkurrens föreligger. Vadjag nu sagt bör kunna tas som utgångspunkt för utredningens arbete. 1 fråga omutredningsarbetets inriktning vill jag i övrigt anföra följande. Enhuvuduppgift för utredningen blir att göra en allmän utvärdering avverksamheten hiuills vid de allmänna advokatbyråerna och av de förutsättningarsom gäller för verksamheten. Ett viktigt inslag blir därvid att göra en analysav de uppkomna föriusterna och lägga fram förslag till åigärder för attförbättra byråernas lönsamhet. Analysen och åtgärdsförslagen bör följas av enprognos om del framtida ekonomiska utfallet av verksamheten. Om utredningenskulle komma fram till att de allmänna advokatbyråerna med nuvarandeorganisation inte kan antas nå lönsamhet även om förulsältning-arna förverksamheten ändras i övrigt bör utredningen lämna förslag till en lämpligframtida organisation. Därvid börövervägas bl.a. frågorna om antalet byråer ochderas storlek samt i vilken utsträckning filial- och mottagningsverksamhet börbedrivas. Förslaget bör utgöra en rimlig avvägning mellan intresset avlönsamhet och andra faktorer som bör inverka på omfattningen av verksamheten. Vid den analys som jag nuhar förordat bör utredningen försöka kartlägga de skillnader som kan finnas närdet gäller förutsättningarna att driva advokatverksamhel i enskild ochoffentlig regi. 1 det följande skall jag peka på några omständigheter somsärskilt bör uppmärksammas. De allmännaadvokatbyråerna är statliga myndigheter och arbetar till stor del inom den ramsom gäller för sådana myndigheter. Detta medför andra förutsättningar förverksamheten jämfört med privat ad vokal verksamhet, bl.a. på detadministrativa området. 1 åtskilligadvokatverksamhet finns vid sidan av rent juridiska aspekter även sociala ochkurativa inslag. Skulle utredningens analys visa atl sådana inslag i meraväsentlig mån har medverkat lill de hiuills uppkomna föriusterna vid deallmänna advokatbyråerna bör utredningen särskilt pröva allmänhetens behov avsådan service och om denna bör lämnas genom de allmänna advokatbyråerna ellerpå annat sätt. Enannan särskild fråga som bör belysas i detla sammanhang är konsekvenserna avde allmänna advokatbyråernas skyldighet atl i första hand 63 Kommittéer: Del II Ju:14 lämnarättshjälp enligt rättshjälpslagen (1972:429, omtryckt 1976:626). Deutredningsuppgifter som jag har redogjort för nu har samband med den översyn avrättshjälpssystemel i stort som ankommer på rättshjälpsutredningen. Jag tänkeri första hand på den effektivisering av rätlshjälpsformen rådgivning som kanväntas bli ett resultat av den utredningens arbete. Som bl.a. har framhållits idirektiven för rättshjälpsutredningen har det nuvarande rådgivningsinstilulelofta varit föriuslbringande för den som har meddelat rådgivning, eftersområdgivningstiderna har tenderat att sträckas ul längre än som har varitfömtsatt med hänsyn till den förhållandevis låga avgiften för rådgivning. Dettahar i första hand drabbat de allmänna advokatbyråerna, som svarar för Hertaletrådgivningar enligt rättshjälpslagen. Med tanke på vad jag har sagl nu bördennya utredningen beakta resultatet av rättshjälpsulredningens arbete på sådanapunkter där det finns samband mellan rättshjälpssystemets utformning och deallmänna advokatbyråernas verksamhet. Enligtnuvarande ordning är kostnadsnivån vid de allmänna advokatbyråerna avgrundläggande betydelse för laxesättningen inom rättshjälpssystemel. Det tersig därför naturiigt alt utredningen också utvärderar de principer som hittillshar legat till grund för taxor och andra normer för ersättningar vid olikaformer av rättshjälp till biträden, offentliga försvarare eller andra. Enutgångspunkt för uiredningens överväganden bör vara att ersättningarna i detenskilda fallet bestäms efter samma grunder oavsett om ersättningen skall utgålill den som är enskilt verksam eller offentligt anställd jurist. Självfalletbör utredningens analys av faktorer som kan innebära skillnader i fömtsättningamaför privat och offentlig advokatverksamhet spela en viktig roll förövervägandena i taxesättningsfrågorna. Utredningen bör belysa vilka konsekvensersom de nuvarande taxesätiningsprinciperna och deras tillämpning har haft församhällets kostnader för rättshjälpen samt lägga fram de ändringsförslag denkan anse påkallade. Ändringsförslagen bör också kunna avse frågoromfördelningen av rätlshjälpskostnaderna mellan samhället och den enskilde, i denmån dessa inte omfattas av rättshjälpsutredningens uppdrag. Utredningensöverväganden bör slutligen omfatta frågan om finansieringen av de allmännaadvokatbyråernas verksamhet samt det budgetsystem och den anslagskonstruklionsom bör tillämpas förden allmänna rättshjälpen och de allmänna advokatbyråerna.Alternativa lösningar bör ställas upp och belysas. Eventuella ändringsförslagmåste även i denna del tillgodose de anspråk som kravet på lika konkurrensmellan enskilda och allmänna advokatbyråer medför. Utredningenbör ulföra sitt uppdrag i nära samarbete med . Jag utgår från attverket å sin sida fullföljer sitt pågående rationaliseringsar-bete inom ramenförde nuvarande förutsättningarna för verksamheten vid de allmännaadvokatbyråerna och under hänsynstagande till vad som framkommer underutredningens arbete. Jag avser aU föreslå att det uppdras åtdomstolsverket att i sin anslagsframställning för / 79 eller ianslutning till denna särskilt redovisa sitt arbete och sina förslag för alt påkort sikt och inom ramen för nuvarande förutsättningar för verksamhetenförbättra lönsamheten vid de allmänna advokatbyråerna. Utredningensarbelebörbedrivasskyndsaml.Om det visar sig lämpligt bör utredningen kunna redovisa sitt arbete i form avdelbetänkanden. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarchefen för DelIIJu:15 Skr 1977/78:103 64 atttillkalla en kommitté med högst fyra ledamöter med uppdrag att se över systemetmed allmänna advokatbyråer m.m., attutse en av ledamöterna att vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 15.Översyn av bestämmelserna om tomträttsavgäld m.m. Tomträttaren till liden obestämd nyttjanderätt till fastighet. Liksom andra typer avnyttjanderätter, l.ex. arrende och hyra, är den reglerad i jordabalken.Tomträtlshavaren är skyldig aii: betala viss åriig avgift (tomträttsavgäld)till den som har upplåtit tomträtten, vanligtvis en kommun. Avgälden utgörbetalning för rätlen atl använda marken. Tomträtten liknar emellertid meraäganderätten än andra nylljanderäitsformer. Tomträtlshavaren kan fritt överiåtatomträtten och tomträtten kan användas som kreditunderiag genom all den kaninlecknas. Enliglen inventering använde sig omkring 50 kommuner av tomträtt i någonomfattning, därav 30 kommuner för såväl bostads- som industriändamål. Detsammanlagda antalet tomträtter som har upplåtits äromkring 41.000. Äldre tomträttsupplåtelser är alltså inte medräknade. Är 1972inflöt sammanlagt 195 milj. kr i avgälder till kommunerna, varav 159 milj. krtill , och . Tomträtlsinstituletinfördes genom 4 kap. lagen (1907:36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom(nyttjanderättslagen). Syftet var alt möjliggöra markupplåtelser som, ulan atläganderätten fiyttades över, skulle ge markinnehavaren en vida mer omfattandedispositionsrätt än vanlig nyttjanderätt. Enligtbestämmelsernas ursprungliga utformning skulle markupplåtelse avse ,minst 26 och högst . 1 övrigt stod det parterna fritt att komma överensom villkoren för upplåtelsen. Frågan om avgäld för lomträttsupplåtelsen varinte lagreglerad. Del normala var atl i upplåtelsen avtalad avgäld skulle utgåoförändrad under hela upplåtelseperioden. Reformen innebar genomgripande förändringar. 4 kap.nyttjanderättslagen fick helt ny lydelse. Tomt-rättshavarens rättsligaställning stärktes avsevärt och därmed även tomträttens kreditvärde.Tomträtten utformades som en upplåtelse av nyttjanderätt på obegränsad tid.Avgälden skulle utgå med oförändrat belopp under vissa 65 Kommittéer: Del II Ju:15 lidsperioder.Om inte överenskommelse träffades om , utgjorde varje period 20 år.Avsåg upplåtelsen väsentligen annat ändamål än bostadsbebyggelse fick kortareperiod förekomma, dock . Möjlighet skapades också att förnäsiföljande period påkalla omprövning av avgäldens belopp (avgäldsreglering). Enligtövergångsbestämmelserna till lagändringar gäller äldre lag fortfarandei fråga om tomträtt som har upplåtits före . Möjlighetinfördes för markägare och lomlrättshavare all efler överenskommelse låtaäldre upplåtelse följa de nya bestämmelserna. Antalet löpande tomträtter varden för ca 26.000. Av dessa har ca 14.000upplåtils . Övergång lill regler har dock skett ibetydande utsträckning. Efler1953 års tomträttsreform har 4 kap. nyttjanderättslagen ändrats endast år 1967.Ändringen innebar alt minimitiden för avgäldsperiodema i fråga om tomträtt somhar upplåtits för bostadsändamål förkortades från 20 till . En enhetligminimitid infördes därmed i fråga om alla slag avtomträttsupplåtelser. Syftet var aU skapa bättre förutsättningar för detallmänna att tillgodogöra sig värdestegringen på tomträttsmarken. Enligtövergångsbestämmelserna till lagändring skall äldre lag fortfarandetillämpas i fråga om tomträtt som har upplåtits före . Påsamma sätt som vid reform öppnades en möjlighet att låta även äldreupplåtelser omfattas av lagändringen. Vidjordabalkens tiUkomst togs bestämmelserna i 4 kap. nyttjanderättslagenutan nämnvärd ändring i sak in som 13 kap. i balken. Beträffandetomträttsavgälden innebär bestämmelserna i 13 kap. 11 § jordabalken attöverenskommelse om ändring av avgälden för den kommande tidsperioden inte fårträffas senare än före utgången av den löpande perioden. Väckerfastighetsägaren eller tomträtlshavaren under näst av den löpandeperioden talan om omprövning av avgälden skall domstolen på gmndval av markensvärde vid tiden för omprövningen bestämma avgälden för den kommande perioden.Vid bedömande av markvärdet skall hänsyn tas till ändamålet med upplåtelsen ochde närmare föreskrifter som skall tillämpas i fråga om fastighetens användningoch bebyggelse. Har avgälden för den kommande perioden inte bestämis i enlighethärmed, skall den utgå med samma belopp som förut. Enligt 13 kap. 24 §jordabalken skall talan om omprövning av avgäld väckas vid fastighetsdomstol.1 målet gäller vanliga regler om rättegångskostnad. Entillämpning av bestämmelser om reglering av avgäld har på grund avbestämmelsernas utformning inle blivit aktuell i någon större utsträckningförrän i samband med bestämmande av den nya avgäld upplåtelser förbostadsändamål som skall gälla . Ny avgäld för upplåtelserenligt tomträttslagstiflning kommer att bli aktuell fr.o.m. år 1978.Antalet regleringar torde i fortsättningen komma att ligga på en hög nivå. Tillämpningenav bestämmelserna om reglering av tomträttsavgäld har medfört vissa problem.Både från kommunall håll och från organisationer som företräderlomträttshavarna har gjorts framställningar om lagändring. Sammanfattningsvisgår kritiken ut på att det är så svårt alt tolka vad nuvarande bestämmelseregentligen innebär i fråga om storleken av ny avgäld atl önskvärdaöverenskommelser hindras. Resultatet blir omfattande processer. Både kommuneroch lomlrättshavare behöver klara riktlinjer för avgäldssättningen. 5 1977/78. DelIIJu:15 Skr 1977/78:103 66 Detkan också nämnas atl bl.a. och kommuner har låtit utförasärskilda tomträtlsutredningar till ledning för kommunens ställningstagandefrämst vid avgäldsreglering. Utöverbestämmelserna i 13 kap. 11 § jordabalken finns ingen lagbestämmelse tillledning vid reglering av tomträttsavgäld. 1 förarbetena har endast uttalats atlavgälden bör motsvara skälig ränta på det uppskattade markvärdet och att manvid bestämmande av vad som är skälig ränta bör kunna hämta ledning från degrunder efler vilka lomträltsupplålaren vid tiden för omprövningen beräknaravgälden för nya tomträllsupplåtelser(SOU 1952:28 s. 83). Avgäldsregleringenär alltså teroende av två faktorer, markvärdet och en viss räntesats,avgäldsräntan. Det har inte närmare angetts hur man bestämmer vare sigmarkvärdet eller avgäldsräntan vid den individuella prövning som skall ledafram till avgäldsbestämningen. 1 avsaknad av en direkt metod föravgäldsbestäntning har parterna ansett sig ha stöd för vitt skildauppfattningar om markvärdets storlek och om skälig ränta. Bristande enhetligheti tillämpningen har blivit följden. 1 mål om reglering av tomträttsavgäld blirparterna ofta nödsakade att förebringa omfattande utredning till stöd för sinståndpunkt. 1 varje regleringsmål måste, liksom i ettexpropriationsmål,iitredning förebringas om markvärdet. Härtill kommer allutredning som kan behövas för alt bestämma skälig ränta. Processkostnadernablir höga och handläggningstiderna i domstolarna långa. Högstadomstolen (HD) har meddelat tre domar (NJA 1975 s. 385) omtomträttsavgäld för fastigheter med kommersiellt ändamål i Stockholmsinnerstad. HD har i huvudsak avfattat domskälen likalydande för de tre målen.Om markvärdet rådde i huvudsak enighet mellan parterna. HD fastställde räntan ide båda första målen till 4,25 och i det tredje till . HD:sdomar bygger på att avgäldsräntan skall fastställas dels efter en jämförelsemed aktiemarknaden, dels med tillämpning i huvudsak av en av professorn utarbetad kalkylmodell. Welinders metod innebär att man medutgångspunkt i en vald avkastningsränla (kalkylränla) och i anlaganden ommarkens värdestegring räknar fram förhållandet mellan markens saluvärde ochtomträntan, dvs. markens aktuella avkastning. För alt kunna tillämpakalkylmodellen måste vissa antaganden göras rörande dels kravet på totalförräntning, sorn i modellen representeras av kalkylränlan, dels storleken avförväntad framlida värdestegring. 1 sistnämnda hänseende har man att bestämmasåväl den räntesals efler vilken värdestegringen bör beräknas och denlidsperiod under vilken den beräknas fortgå som i vad mån man bör räkna medkontinuitet eller diskontinuilet i värdestegringen. Idecember 1976 har HD meddelat en dom (nr DT 27) om tomträtlsavgäld för entomträu i kommun, som upplåtits för egnahemsbebyggelse. HD:s dom bygger ihuvudsak på principerna i NJA 1975 s. 385. Även markvärdet var dock i dettafall tvistigt. HD bestämde detta med utgångspunkt i taxeringsvärdet. HD:sställningstaganden i fråga om främst avgäldsräntan utgör resultatet avinvecklade överväganden och beräkningsgmnder. Den av HD valda metoden kanknappast vänlas hjälpa parterna alt i rimlig mån förutse vilken avgäld somskall utgå för kommande period. Den innehåller vidare så många osäkra faktoreraU parterna kan befaras inta vitt skilda ståndpunkter i fiera avseenden.Metoden ger därmed parterna ett otillräckligt stöd för överenskommelser om nyavgäld. 67 Kommittéer: Del II Ju:15 Riksdagenhar behandlat en del tomträtlsliga frågor med anledning av en motionom viss översyn av tomträttsinstilutel (LU 1976/ 77:9). I motionen(1975/76:1102) hemställdes att skulle hos regeringen begära enöversyn enligt vad som i motionen anfördes beträffande villkoren för omprövningav tomträttsavgäld, avgäldsperiodemas längd och uppsägning vid upplåtelse medtomträtt. 1sitt betänkande med anledning av motionen förklarade lagutskottet att mandelade uppfattningen att tidpunkten nu var inne aU se över bestämmelserna omtomträtt. Utskottet strök under angelägenheten av alt eventuella ändringar itomträttsreglerna inte fär en sådan utformning, atl förtroende för tomträttenoch därigenom dess användbarhet minskar. En utredning borde i första hand lasikte på alt undanröja de olägenheter som har samband med avgäldsregleringen.Även andra moment i den nuvarande ordningen borde emeUertid göras till föremålför en översyn. Utskottetuttalade vidare att det hade inhämtat att regeringen hade för avsikt att inomkort tillsälta en offentlig utredning för att behandla de berörda frågoma.Genom atl en utredning kom till stånd ansåg utskottet aU syftet med motionen iallt väsentligt var tillgodosett. Utskottet fömtsatle atl dess synpunkterskulle komma att beaktas vid utformningen av utredningsdirektiven samt attstor vikt skulle läggas vid aU arbetet sker skyndsamt. Omtomträllsinslitutel skall kunna fungera tillfredsställande i fortsättningen ärdet nödvändigt att avtalsparterna ges stöd i enkla och lättillämpadebestämmelser om hur tomträttsavgälden skall bestämmas. Detta kan de inte ansesha . Det finns därför anledning att närmare undersöka hur reglerna om bestämmandeav tomträttsavgäld bör utformas. Jag förordar att en kommitté nu tillkallas fördet ändamålet. Kommitténbör inledningsvis belysa hur syftet med och tillämpningen avtomträttsinstitulet har påverkals av olika åigärder som har vidtagits sedan institutetinfördes. Jag tänker bl.a. på de ökade markpolitiska medel som ställts tillkommunernas förfogande. 1 fråga om bostadsbyggandet har ett omfattande syslemför bostadsfinansiering åstadkommits som inte fanns när tomträttsinstituletinfördes. Också reglerna för beskattning av inkomst av faslighet och förrealisationsvinstbeskattning vid fastighelsöveriåtelse har förändrats avsevärt. infördes låg tyngdpunkten på del bostadssocialasyftet. Framför allt gällde det då att ge den enskilde möjlighet att disponeramark för bostadsbebyggelse till en lägre kostnad än vid förvärv av mark medäganderätt. A andra sidan var tomträttshavarens rättigheter vidupplålelseperiodens slut begränsade i fråga om t.ex. inlösen av byggnader uppfördapå tomträilsmarken. Vidreformerna gavs det markpolitiska syftet enframträdande plats. Markvärdestegringen på lomträttsmarken borde i störstamöjliga utsträckning tillfalla kommunerna. stärktes emellertidtomträttshavarens ställning gentemot upplålaren i väsentliga avseenden.Tomträtlshavaren fick i princip samma trygghet och möjlighet att utnyttjafastigheten som vid äganderätt. Detär uppenbart att de nämnda huvudsyftena står i viss motsatsställning tillvarandra. Det är svårt att i varje fall i bostadsförsörjningssammanhang heltförena kraven atl tomträtlsinstitutet skall vara fördelaktigt för bådetomträtlshavaren och tomlrättsupplåtaren. Det gäller särskilt med tanke på attdel i dagens läge knappast föreligger några skillnader i ekonomiska betingelserför den enskilde att bygga sin bostad på tomträttsmark eller på Del II Ju:15 Skr 1977/78:103 68 Kommitténbör belysa de angivna syftena för tomträttsinstilutel ochanalysera deras inbördes förenlighet. Mot bakgrund av en sådan analys ochanalysen av de förändringar i de allmänna förutsättningarna för markpolitikensom har inträffat bör kommittén föreslå den avvägning mellan och formulering avlomträlisinstilutets syften som är bäst förenlig med den övergripandemålsättningen att mark för bostadsändamål skall kunna upplåtas både medäganderätt och med tomträtt. Jaggår nu över till alt närmare diskutera principerna för avgäldsreglering. Ett av syftena med självatomträttsinstilutel är som nämnts att värdestegring på marken skall tillkommatomlrättsupplåtaren. Den skall förbehållas denne genom reglering avtomträttsavgälden. Tomträtlshavaren skall däremot ha samma rätt som enfastighetsägare att tillgodogöra sig den värdestegring som hänför sig till debyggnader han uppför på lomträttsmarken. Om avgälden är låg i förhållande lillaktuellt markvärde medför det vid en försäljning att tomträtlshavarentillgodogör sig eu övervärde på tomträtten som i själva verket hänför sig tillmarkvärdet.