prop · G103135 · 1977-12-31 00:00:00 — I andra finns industrier som börjaruppträda som svåra konkurrenter till svenska företag och ställer oss införbetydande omställningsproblem. är båda dessa grupper av länderattraktiva marknader för svenska Industriprodukter och svenskt tekniskt kunnande. Detär främst de fattigaste ländema som är i behov av ökat bistånd och andradirekta stödåtgärder. får världens fattigaste nationer emellertidklart mindre bistånd per invånare än rikare . Och stora delar avförslagen till en ny ekonomisk världsordning skulle främst gynna andra länderän de fattigaste. Flertaletu-länder har nått en ekonomisk tillväxt som är mycketsnabb vid varje rimlig jämförelse. Produktionsökningen per invånare i relativatermer har varit snabbare än . Även i jämförelse medexpansionstakten i Eiuropa under industrialiseringen framstår den ekonomiskatillväxten i flertalet som imponerande. Det måste dock håUas i minnetatt denna expansion sker från en mycket låg nivå. Dennautveckling har emellertid Inte lett till en allmän stegring av inkomster ochförmögenhet. I flera förefaUer stora grapper av fattiga människortvärtom ha fått sin situation försämrad 1 absoluta termer. Statistiknär det gäller inkomst- och förmögenhetsfördelning i är osäker. Klartär emellertid att klyftorna meUan rika och fattiga människor är större iflertalet än i rika länder. I flertalet präglasInkomstfördelningen av att ett mycket litet skikt disponerar över en mycketstor del av resurserna, medan resten av befolkningen lever på en låg standard.I några har framväxten av en medelklass ändrat denna situation. hävdas att denalltmer ojämlika fördelningen av inkomster och kapital i många skuUevara en ofrånkomlig följd av ekonomisk tillväxt. Detta kan ifrågasättas. Mångautvecklingsansträngningar sker inom den moderna sektom där kapitalintensivteknik ger få nya arbetstillfällen. Många subventionerarkapitalinvesteringar med begränsad sysselsättningseffekt. Betydande import avbiståndsfinansierade livsmedel har ofta pressat prisema på böndemas produkter.Utvecklingen inom jordbrakssektom har i åtskiUiga gynnat de större jord-ägama.Skuldsättning och rättslöshet har gjort många småbönder och arrendatorerjordlösa. Denna utveclding, som inträffat också i länder med svag ekonomisktiUväxt, har fördjupat en redan tidigare skev fördelning av förmögenhet,främst jord och kapital. 1977/78:135 72 Nyekonomisk världsordning och basbehov Fleraav grunddragen i det nu rådande internationella ekonomiska systemet de reglersom gäller för staters ekonomiska samarbete är resultat av beslut av enmindre gmpp länder under och efter . Sedan desshar viktiga förändringar skett och ett mer allsidigt inflytande över systemethåller sakta på att växa fram. Den tidigare angivna globala resursfördelningenavgör i stor utsträckning hur tredje världens relationer tUl de rika ländemagestaltar sig. U-ländemahade många goda skäl när de vid FN:s sjätte extra generalförsamling våren 1974förde fram förslag om en ny intemationell ekonomisk ordning. Kraven var iflertalet fall mycket allmänt hållna. Några av viktigaste krav var och är följande: makt över inhemska naturresurser bättre och stabilare priser på råvaror ökat Inflytande över internationella beslut bättre tillgång till i-ländemas kapitalmarknad fast samband mellan priser på importeradeindustrivaror och exporterade råvaror stöd tUl industrialisering. Detfinns ännu ingen möjlighet att klart ange vUken slags ekonomisk världsordningu-ländema vill åstadkomma. Tills vidare får man nöja sig med att konstatera attu-länderna kräver en jämnare fördelning av världens resurser och ett störreinflytande över beslut om hur det internationella regelsystemet skallutformas. På en rad olika punkter har förslag successivtkonkretiserats under de förhandlingar som pågått och denna process fortsätter. Flertaletav kraven gäller generella förbättringar för alla , t. ex. i fråga omhandel med Industrivaror, överföring av teknologi, export av råvaror ochkommersiell upplåning av kapital. De länder som i första hand kommer att dranytta härav är de som har industrivaror att sälja, möjlighet att utnyttja ochbetala för teknologi, överskott på råvaror och en kreditvärdighet som tillåterkommersiell upplåning. Förslagentill ny ekonomisk världsordning tar sikte på relationer mellan stater. Internaförhållanden i de enskilda ländema berörs egentligen inte alls. U-landsgruppenhar också hävdat att internationella konferenser och organisationer i huvudsakbör avstå från rekommendationer som berör staters inre förhåUanden. Såvälu-länder som i-länder stödde emellertid vid den s. k. (Konferensens slutdokument återfinns i prop. 1976/77: 60). Grundtanken i dennastrategi är att radikalt förbättra levnadsförhållandena för de fattigafolkgrupperna i . 1977/78:135 73 tingspolitikenskaU därför i första hand inriktas på att tillgodose dessa gruppersgrundläggande behov av mat, kläder, rent vatten, bostäder, UtbUdning ochhälsovård. Vidare framhålls behovet av produktiv sysselsättning samt vissapoUtiska rättigheter. Basbehovsstrategin förutsätter sålunda att "folketgenom fritt valda organisationer deltar i de beslut som berör dem". Ävende mest eftersatta grupperna, landsbygdens befolkning och kvinnorna, bör deltaaktivt 1 den politiska processen. Dessaåtgärder kan endast vidtas av nationella regeringar. Det är alltså Inte utanskäl som basbehovsstrategin kallas för ett förslag till en ny nationeU ekonomiskordning i . har u-ländema intagit en avvaktande, i vissafall avvisande hållning 1 debatten om basbehovsstrategin. Detta har fleraorsaker. De ser bl. a. ett visst konkurrensförhållande mellan strategin ochförslagen om en ny internationell ekonomisk ordning. Flera hävdaderedan vid världssysselsättningskonferen-sen att en ny ekonomisk världsordningmåste genomföras först. I-ländernas allt starkare stöd för strategin sessannoUkt också som ett hot från deras sida att genom biståndsgivningen blandasig i u-ländemas egen utvecklingsplanering. De förslag till en nyekonomisk världsordning som diskuteras inom FN och andra Instanser syftar tlUatt förbättra de deltagande utbyte av det internationellasamarbetet. Förbättringar för de fattiga människoma kan dock uppnås snabbare omde internationeUa reformerna sker hand i hand med interna åtgärder som vidtasav regeringar och myndigheter i u-ländema. Detta är utgångspunkten för Sverigessyn på förslagen till en ny ekonomisk världsordning och basbehovsstrategin. Jagvill upprepa vad jag framhöll i förra årets budgetproposition: "FörSverige är det självklart att vi måste erkänna den grandläggande bristen påbalans i förhållandet mellan fattiga och rika länder, som vi inte fårförlora orättvisorna mellan rika och fattiga människor ur sikte. Vi måstefortsätta att ge starkt stöd åt tankarna bakom en ny ekonomisk världsordning,som vi håller fast vid kravet att förbättringar skall komma defattiga människorna tiUgodo." Ettav målen för det syenska utvecklingssamarbetet är att detta skall bidra tiU ettdemokratiskt samhällssldck i . De brister som finns i detta avseendekan alltså i och för sig inte utgöra hinder för att inleda eller fullföljasådant samarbete. Förbättringar 1 sociala, ekonomiska ochkultureUa viUkor är nödvändiga för skapandet av samhällssldck som fuUt utmöjUggör ett folkligt deltagande i utvecklingssamarbetet och den politiskabeslutsprocessen. 1977/78:135 74 Dettakonstaterande Innebär enligt min mening inte att grundläggande mänskligarättigheter kan betraktas som inindre angelägna för människor som lever underde knappa materiella vUlkor som präglar u-ländema. Respekten för dessa värdenmåste därför vägas in i valet av samarbetsländer för svenskt bistånd. Förändringar1 detta avseende i mottagarländerna kan också komma att framtvinga reaktionerfrån vår sida. Allvarliga brott mot mänskUga rättigheter kan motivera att ettpågående samarbete omprövas. Inför sådana stäUningstaganden måste dock kravetpå långsiktighet i utvecklingssamarbetet tUlmätas stor vild. internationella finansorganen har överväganden om mänskliga rättighetertills nyUgen håUits tiUbaka. Organens stadgor har åberopats som stöd för ensådan Unje. Många känner oro för att dessa institutioners verksamhet försvårasom mänskUga rättigheter ges en plats bland kriterierna för långivningen. Detär natiu"Ugt att tonvikten i våra insatser på att främja respekten förmänskUga rättigheter Ugger på arbetet inom FN. är säkerligen effektenav reaktioner i samband med finansiering av utvecklingsprojekt betydande. Omett tUlräckligt antal givarländer medverkar kan ett lån helt stoppas. Redanhotet om nejröstning kan få resultat. Här finns otvivelaktigt ett instrumentsom kan leda tUl förbättringar av den art man strävar efter. U-ländema som grupp ogillar aktioner av detta slag,eftersom man häri ser försök tUl otUlbörlig inblandning i enskUda länders politik;protektionism och poUtisk antagonism kan också döljas bakom humanitäraargument. Jag anser det rimligt attde internationeUa biståndsorganen ibland utnyttjas för markeringar för attfrämja de mänskliga rättigheterna. finner jag det vara av vikt attdenna reaktionsform används med återhållsamhet. Risken för missbruk är stor,gränsdragningsproblemen är svåra och de internationeUa organens effektivitetkan påverkas. TUlsammans med likasinnade stater, särskilt de nordiska, börSverige söka följa en linje som ger oss möjUghet att markera vår ståndpunktåtminstone i de svåraste fallen av åsidosättande av mänskliga rättigheter. Detframstår som självklart att industrUändernas relationer tiU u-ländernainte är enbart en fråga om bistånd. Insikten är också allmän att ett nytt skedeav mera ömsesidigt beroende mellan u-ländema och i-länderna har inträtt. Det ärmot denna bakgrund som begreppet u-landspolltik börjat ta form såsom ensamlande beteckning för den hållning vi på skilda områden intar tillu-världen. Man kan i första hand vid Prop.1977/78:135 75 sidanav biståndet urskilja sådana poUtiska beslut som direkt riktar sig tiUu-länderna. Detta gäller delar av vår handelspolitik, sjöfartspolitik, valutapolitikoch övrig utrikesekonomisk poUtik. Dit hör också de kulturella förbindelsernamed dessa länder. Även inrikespolitiska åtgärder kan få konsekvenser föru-länderna. Detta gäUer exempelvis delar av vår jord-brukspoUtik,regionalpolitik, industripolitik och arbetsmarknadspolitik. Vare sig vi önskar deteller inte kommer det att finnas en svensk u-landspolitik 1 den bemärkelsen attu-ländema kommer att påverkas av vårt fÖrhåUnlngssätt på alla dessa skildaområden. Med utgångspunkt 1 vår önskan om en snabb ekonomisk och socialutvecklmg i u-världen ter det sig emellertid självklairt att u-landspolitUteninte får vara passiv eUer omedveten, utan måste bestå i att utformningen avpolitiken på skilda områden medvetet söker beakta legitimaintressen och väga samman dem med våra egna, mera näraliggande Intressen. Om viunderlåter det finns t. o. m. risk att strävandena på biståndsområdet kanundermineras eller neutraUseras. Uppenbart är att konflikter kan uppkommamellan vårt intresse att främja utvecklingsansträngningar och våra andraintressen. Biståndspolitiska utrednmgen ger flera exempel på detta. a. behovet av attbevara en rimlig försörjningsberedskap måste beaktas på flera områden. Inomtextllsektorn har detta lett tUl handelspolitiska skyddsåtgärder mot enskildau-länder trots vår allmänt positiva inställning till ökad u-landsexport. Åandra sidan kan hävdas att väl utvecklade arbetsmarknadspolitik ochsocialförsäkringssystem med dess kapacitet att underlätta struldurförändringari den svenska industrin gjort det möjligt för oss att allmänt sett föra en föru-Iänderna positiv politik på det handelspolitiska området. Vår utformning avdet allmänna preferenssystemet för u-landsprodukter är ett exempel på detta. BPU har utförligtbeskrivit krav på i-ländernas u-Iands-politlk. En huvudmålsättningför länderna i tredje världen är att få en större andel av jordens resurser ochökat inflytande på beslut som rör de ekonomiska relationerna mellan i- ochu-värld. U-landsgrappen har drivit kraven bl. a. i deklarationer rörande en nyekonomisk världsordning. Trots det massiva gemensamma tryck som u-landsgruppenlyckats mobilisera står det klart att olika och i åtskilliga fall direktmotstridiga intressen döljer sig bakom den enade u-landsfronten. De någotrikare ger företräde åt krav som för de fattigare länderna harväsentiigt mindre betydelse. Ett exempel från handelspolitikens område äri-ländernas tullar och andra handelshinder avseende bearbetade varor. Dessahar hög prioritet för de rikare som har en någorlunda utveckladindustrisektor. För de fattigaste däremot utgör i-ländernas tullarinte det största hindret för att de skall kunna öka sin export. För dessaländer är det i stället bristen på exportprodukter och kunskap om en effektivmarknadsföring som utgör den avgörande svårigheten. 1977/78:135 76 Motdenna bakgrund vUl jag instämma i SIDA:s uttalande att "u-landspolitikenmåste baseras på en värdering av motiven för samarbete av flera olika slag meden rad skiftande grupperingar av länder. Då de mer än 100 är såinbördes olika, kommer också u-landspolitiken att skifta karaktär och innehåUfrån land tiU land, från tid tUl annan under den politiska och ekonomiskautvecklingens gång." Sedanmitten av har en lång rad förhandlingar ägt rum som beröru-landskraven på en ny ekonomisk världsordning. Dessa förhandlingar har förtsinom ramen för bl.a. FN, , , , IMF och den i juni 1977avslutade om internationellt ekonomiskt samarbete (CIEC).Flertalet av de frågor som aktualiseras i dessa sammanhang har bredu-landspolitlsk anknytning. Ofta berörs frågor som bereds inom skildadepartement i . Som exempel kan nämnas frågor rörande internationeUtenergisamarbete, pris- och intäktsstabUisering på råvamområdet, havsbottnensutnyttjande, u-ländemas skuldproblem och resursöverföringar. Det finns dessutomi detta förhandlingsarbete en tendens att i ökad utsträckning koppla sammanfrågoma för helhetsbedömningar och helhetsförhandUngar. Denna tendens som ärsärskUt markant på u-landssidan återspeglas bl. a. i tiUskapandet av FN:s nyas. Denna skall kunna sammanträda mellanförsamlingssessionerna fram tlU en extra session av generalförsamlingen år1980. Konunitténs främsta uppgift är att följa det förhandlingsarbete som pågåri skilda fora och vidta åtgärder för att stimulera och underlätta förhandlingardär så anses behövligt. Motbakgrund av den tidigare berörda utvecklingen mot mera mångskiftandeekonomiska relationer tUl u-ländema, det intemationella förhandlingsläget ochden principiellt positiva hållning som intagit till kraven på en nyekonomisk världsordning är det angeläget att vi försöker anlägga ett brettu-landspolitiskt synsätt. Så sker , men det finns skäl att sökaytterUgare underlätta en avvägning av de olika intressen som gör sig gällandevid en utformning av den svenska politiken i förhållande tUl u-ländema.U-landspolitikens sakliga innehåll måste växa fram successivt och komma tillsynes i propositioner och i ställningstaganden. Föratt underlätta en mer systematisk överblick och granskning av områden däru-landspolitiska ställningstaganden blir erforderliga har regeringen i dagbeslutat att en samrådsgrupp med representanter för berörda departement skalltillsättas. Gruppens uppgift bUr att översiktligt granska ämnesområden, inomvilka u-landspolltlska hänsyn kan behöva tas. Samrådsgrappen skaU uppmärksammade potentieUa effektema för , då principiellt väsentliga ellerpolitiskt betydelsefuUa riktlinjer och ställningstaganden aktuaUseras påområden som Prop.1977/78:135 77 Grappen bör också överväga hur Intresset avu-landsutveckling och andra intressen kan vägas samman. Gruppen ersätter intedet löpande samråd mellan berörda departement som sker inom ramen förregelbundet återkommande kontakter på olika områden som berör . Denpåverkar Inte heller på något sätt ärendefördelningen mellan departementen. Förbindelserna medu-länderna ställer särskUda anspråk på svenska statens medverkan. Biståndet tiUprogranUändema är det främsta exemplet härpå. Särskild medverkan från statenssida krävs också i större eller mindre omfattning när det gäUer handel,kreditgivning, tekniskt och industriellt samarbete samt forskning ochkulturutbyte. Genom s. k. u-garantier har EKN möjUghet att bevUja särskilda garantierför export till . Härigenom möjllggöres att krediter utnyttjas förutvecklingsfrämjande export, vilka annars sannoUkt skulle använts för exporttill mer utvecklade länder. Med några har träffats samarbetsavtal ochinrättats gemensamma kommissioner för att underlätta ett kom-mersieUt, teknisktoch industrieUt samarbete. Även utan en sådan insti-tutioneU ram företas aktivainsatser på regeringsnivå för att underlätta ett kommersiellt och industrielltutbyte. För att underlätta ett utbUdningssamarbetehuvudsakligen med de länder som tecknat samarbetsavtal med har ensärskUd beredning för internationellt utbildningssamarbete inrättats. Riksdagengodkände regeringens förslag att inrätta ett halvstatUgtutbildningsbolag för export till främst av utbUdningstjänster (prop.1976/77: 83, NU 1976/77: 47, rskr 1976/77: 332). Bolaget väntas komma igångunder och då överta utbUdningsberedningens funktioner i vad avserförsäljningen av utbildningstjänster. Vissa biståndsmedel har använts för attmed några länder stödja utvecklingen av derma typ av utbildningssamarbete. Såbör kunna ske även . Är 1975 inrättadesimportkontoret för u-landsprodukter (IMPOD) för att stödja u-ländemasansträngningar att komma in på den svenska marknaden (prop. 1974: 57, UU 1974:7, rskr 1974: 206). Verksamheten, som huvudsakligen finansieras medbiståndsmedel, är inriktad på förmedling av kommersiella kontakter och allmänmarknadsinformation. IMPOD har vidare en viktig funktion att fylla somkontaktpunkt för FN:s internationella handelscenter (ITC). När genominrättandet äv SAREC (for Research Cooperation with DevelopingCountries) ökade sitt stöd till u-landsforskning skapades förbättrademöjligheter att bistå ansträngningar att förstärka sina egnaresurser inom forsknings- och utvecklingsområdet. Många lägget"ökad vikt vid detta för att bättre kunna bedöma sitt behov av utländskteknologi Och för att själva utveckla tekniska lösningar som är direktanpassade tUl de egna förhål- 1977/78:135 78 landena.Verksamheten möjliggör också ett ökat samarbete mellan forskningsinstitutioneri och och visst stöd åt forskning i om problem som ärav direkt betydelse för utvecklingsansträngningarna i tredje världen. Sverigeskulturutbyte med u-ländema har hittiUs varit av ringa omfattning. SvenskaInstitutet har emeUertid haft viss försöksverksamhet i några afrikanska länderoch SIDA har inom sin informationsverksamhet gjort det möjligt för företrädareför u-ländema att i olUta evenemang presentera sin nationeUa kultur i Sverige.Däratöver har visst stöd tlU kulturverksamhet även lämnats i andra former bl.a. genom insatser som genomförts av frivilliga organisationer och folkrörelser.Liksom hittUls bör biståndsmedel kunna utnyttjas för att stödja ett kultumtbytemed u-ländema. JagvUl speciellt betona den betydelse kulturkontakter både i form avpersonutbyte och samarbete meUan olika kulturinstitutioner kan ha inom ramenför ett bredare samarbete med . BUdningsorga-nisationer ochfolkrörelser bör här specieUt kunna engageras. Som BPU betonat kankultursamarbete ske på en mer jämbördig nivå än på många andra områden.Önskvärdheten av ett ökat kultumtbyte med påtalas i direktiven tillden pågående utredningen om det svenska kultur- och informationsutbytet medutiandet. Jag räknar med att utredningen skaU lägga fram förslag om ett ökatkulturutbyte även med länderna i tredje världen. Tilldessa exempel på åtgärder som företas för att stärka våra förbindelser medu-ländema kan nu läggas förslaget i denna proposition om en särskild fondavsedd att stödja industrialisering genom att underlätta ettsamarbete mellan svenska företag och företag i . Utformningenav vår u-landspolitik är en långsiktig uppgift som rör även vårt eget samhällesframtid. Forskning, utredningsverksamhet och en aktiv debatt är nödvändigaelement för att ge underlag för de poUtiska beslut som kommer att behövafattas. Forskning i u-landspolitiska spörsmål bör uppmuntras. Likaså är detviktigt med breda kontaktytor mellan regeringskansU, forskare, organisationeroch folkrörelser i frågor som rör den svenska u-landspolitiken. Detkan i detta sammanhang nämnas att styrelsen för sekretariatet förframtidsstudier beslöt om ett forskningsprojekt, som anknytertill överväganden om u-landspolitiken. Projektet i en ny ekonomiskvärldsordning som igångsattes kommer att engagera ettflertal forskare och u-landsspecia-lister inom olika myndigheter. Jag räknarmed att detta arbete och liknande initiativ skaU kunna ge viktiga impulser förden svenska u-landspolitiken. 1977/78:135 79 3 Motiv för biståndspolitiken Solidaritetmed de fattiga människorna i den tredje världen är ett tUlräckligt motiv förett omfattande svenskt biståndsprogram. Denna uppfattning fastslogs avriksdagen och har bekräftats av biståndspolitiska utredningen.Den är fortfarande gUtig. Vårt bistånd bör därför formas tUl ett stöd för defattiga ländemas egna strävanden att nå ökad självständighet och förbättradelevnadsviUkor för de fattiga mäimiskorna. Kravet på solidaritet med de fattigaländema är också ett naturligt utflöde av strävandena mot jämstäUdhet mellangrupper och individer inom vårt land. Denna poUtik ges därmed en intemationelldimension. Detfinns också andra motiv för vår biståndspolitik. Jag har redogjort för detökande ömsesidiga beroende som präglar förbindelserna mellan i- och u-länder.Vi har ett gemensamt intresse att forma regler för mellanstatiigt samarbete somger fördelar för alla deltagande stater. Endast om detta lyckas kan vi imdvikaden konfrontation och protektionism som utgör ett hotande alternativ: För vårdel kan den internationella utvecklingen komma att stäUa krav på omfattandestrukturanpassning. På kort sikt medför detia svårbemästrade omställningsproblemsom måste lösas solidariskt. På är en sådan omställning en förutsättningför vårt deltagande i det internationella ekonomiska samarbetet. Bistånd är ett medel attmedverka tUl långsiktig ekonomisk utveckling i mottagarländema och ett stödför deras strävanden att lägga grunden för en expansion som fortsätter av egenkraft. För del är det ur flera synpunkter positivt att de mångaländema i tredje världen blir politiskt och ekonomiskt starkare. ärflera av dessa länder snabbt expanderande marknader för svenska exportvaror.Att denna trend kan fortsätta och förstärkas är av betydande handelspolitisktintresse för . Även från svenska utrikespolitiska utgångspunkter kanvidgade möjligheter till ett självständigt handlande för vara avvikt. Det är klart att enlångsiktig utveckling mot en fredligare värld inte kan åstadkommas utan enjämnare fördelning av världens resurser mellan och inom statema. Som ettsärskilt motiv för bistånd kan därför anföras att en utveckling som minskarklyftorna mellan i- och minskar spänningen i världen och bidrar tiUökad säkerhet. Andra faktorer kan emellertid medföra betydande spänningar. DeterritorieUa gränser som kolonialmakterna ofta godtyckligt drog upp, rymmermånga olösta konflikter som berör länder vilka nu växer sig både ekonomisktoch militärt starkare. SIDA:sstyrelse gör det väsentliga konstaterandet att jordens resurser inte ärtillräckliga "för att ge alla folk en konsumtionsstandard Uknande Prop.1977/78:135 80 ländemas, och den ekologiska balansen är allvarligt hotad redan av vårtsätt att tillfredsställa våra nuvarande anspråk. De icke fömyelsebaratiUgångama måste förvaltas under, gemensamt ansvar." Styrelsen betonarvidare att "måtta i resursutnyttjandet och utjämning av konsumtionen ärinte bara en fråga om solidaritet mot människoma i dagens värld det är enförutsättning för våra barns välfärd i morgondagens." Jag vill instämma idetta. Det finns Inte några motsättningar mellan de oUka motiv som kan anförasför vårt bistånd. I förening bildar de en stark grandval för ett omfattandebiståndsprogram.