prop · G10314 · 1977-12-31 00:00:00 — utvidgningav verksamhetsområdet som har skett har gått långsamt eller haft litenomfattning. En viktig del av den pedagogiska diskussion som förs i betänkandethandlar om hur man i utbildningen skall bereda plats för vad OMUS kallarmusikens mångfald. Musikutbildningenmåste enligt OMUS få en ökad kreativ inriktning som bl. a. tar sig uttryck i ensträvan att stimulera de studerandes eget skapande. Utbildningen bör sträva moten större öppenhet gentemot olika musikaliska uttrycksmedel och erfarenheteroch ge utrymme för en kritisk analys och diskussion i musikaUska värderings-och kvalitetsfrågor. Vidare menar OMUS att förståelsen för musikens sociala ochkommunikativa möjligheter bör utvecklas i utbildningen. OMUS' förslag till mål ochriktlinjer har mötts av en omfattande och ganska splittrad remissopinion.Diskussionen återspeglar oUka intressegruppers skilda åsikter ommusikutbildningen. Många remissinstanser, både sådana som lägger allmännasynpunkter på frågan, t. ex. (), ,landsorganisationen i (LO), () ochsådana som företräder olika musikaliska intressen t. ex. iGöteborg, , regionmusiken och , ärpositiva tUl förslagen och stryker under OMUS' krav på förnyelse ochförändring. Ändra är emellertid mer negativa. Det gäller framför alltremissinstanser med speciellt intresse för orkestermusikerutbildnlngen, blanddem i , Operan och samtMusikaliska och i . De anser att OMUS'förslag till mål och riktlinjer präglas av för lite hänsyn till konstnärligasynpunkter. Den primära uppgiften för den högre musikutbildningen, nämligenatt befordra det yrkeskunnande som består i instrumentala och vokalafärdigheter på hög nivå, anges enligt deras mening inte tillräckligt klart i deprincipiella riktlinjerna. Även vissa fackorganisationer inom musikområdet, t.ex. FST och , är kritiska av liknande skäl medanandra, däribland , är genomgående positiva. Enligtmin mening är det självklart och jag utgår från att detta också har varit OMUS'avsikt att det främsta målet för musikutbildningen skall vara att ge detyrkeskunnande som är en nödvändig grund för alla de verksamhetsformer elleryrkesroller som utbildningen är avsedd för. Jagdelar OMUS' principiella uppfattning att ansvarsområdet för musikutbildningenbör vidgas. Detta betyder att musikutövare inom alla genrer bör få möjlighettill högskoleutbildning. del av remissorganens synpunkter på de principiella riktlinjerna och deraspraktiska konsekvenser för musikutbildningen handlar, som jag ser det, om olikakvalitetsfrågor. OMUS för här ett kortfattat resonemang som går ut på att man iutbildningen måste undvika ett fixerat kvalitetsbegrepp som innebär att vissamusikformer betraktas som mer kvalitets- 1977/78:14 108 bärandeän andra eller att vissa studiemål, t. ex. solistrollen, ses som mereftersträvansvärda. Detär enligt min mening väsentiigt att skilja meUan begreppen musikalisk kvalitetoch kvalitet i utbildningen. För olika musikahska uttrycksformer eller genrergäller särskilda kvalitetskriterier i fråga om innehåll och utförande. Det ärdäremot inte meningsfullt att söka rangordna olika musikaliska genrer efter engemensam värdeskala. Kvaliteteni musikutbildning på högskolenivå kan inte enbart mätas efter de instrumentalaoch vokala prestationer som de studerande kan uppnå, individuellt ellerkollektivt. Färdigheterna måste ställas i relation till yrkesrollen. De olikayrkesrollerna på musikområdet ställer krav på utbildningen som inte ärjämförbara och de bör därför inte stäUas mot varandra. Detta kan åskådliggörasmed följande exempel. Musiker inom vilken musikalisk tradition de än verkar måste självfallet haen sådan teknisk skicklighet och en sådan uttrycksförmåga att de kan uppfyllahögt ställda kvalitetskrav. Både solister och ensemblemusiker måste emellertidinom eller genom utbildningen också få andra erfarenheter som är relevanta förden kommande yrkesutövningen. Förverksamhet som specialiserad pedagog inom instrumentalundervisning ställssjälvfallet också stora krav på spelteknik och uttrycksförmåga inom olikagenrer. Höga krav måste dock för denna grupp ställas på pedagogiskskicklighet. Förmusiklärare är de pedagogiska kraven ännu starkare. Musikläraren måste kunnalägga upp sin undervisning med utgångspunkt i elevemas situation. Kvaliteten i läramtbildningenbestår bl. a. i att den ger musiklärarna en så bred musikalisk allmänbildningmed både pedagogiska och ämnesmässiga kunskaper och färdigheter och en så storsocial erfarenhet som möjligt. Detfinns således inget entydigt mått på den högre musikutbildningens kvalitet. Istor utsträcknmg är kvaliteten liktydig med hur väl utbildningen förmår attförbereda de studerande för deras kommande yrkesroller. OMUShar anvisat olika vägar för att göra det möjligt att i utbUdningen uppnåkvalitet i dessa olika avseenden. Jag ansluter mig till OMUS' uppfattning attdet inom utbUdningen måste föras en öppen och kritisk diskussion kringfrågorna om musikens kvalitet. Jag anser också liksom OMUS att UtbUdningen börha en nära anknytning till musiklivet och yrkeslivet. Ätt praktik skall ingå iall musikutbildning och att man måste sträva efter att få praktiken att fungerapå det sätt OMUS avser är också enligt min mening en viktig princip- ochkvalitetsfråga. Jag återkommer senare till frågan om praktik i utbildningen ochkommer i det följande även att på en rad punkter ta upp olikakvalitetsaspekter. Prop.1977/78:14 109 OMUSföreslår en studieorganisation för musikutbildningen som i stort sett följerden generella modell som gäller inom högskolan enligt den av regeringen den5 utfärdade högskoleförordningen (1977: 263). Allmännautbildningslinjer i högskolan inrättas på grundval av riksdagsbeslut. Därvidanges linjens omfattoing oeh allmänna inriktning. Den centralahögskolemyndigheten för utbildningen ifråga fastställer en utbildningsplan,som anger bl. a. syftet med utbildningen och dess huvudsakliga innehåll samteventuella särskilda behörighetskrav för tillträde till denna. Vid varjeläroanstalt som anordnar en linje skall fastställas en lokal plan som anger dekurser och andra utbildningsmoment som anordnas och de övriga föreskrifter sombehövs. För varje kurs som ingår i utbildningslinjen skall vidare lokaltfastställas en kursplan som anger bl. a. kursens benämning och poängtal, desssyfte och huvudsakliga innehåll samt de särskilda förkunskapskraven för tiUträdetill kursen. Vid sidan av de allmänna utbildningslinjerna finns lokala ochindividuella utbildningslinjer, påbyggnadslinjer samt enstaka kurser. Ettav syftena med att reformera musikutbildningen är att inordna utbildningen ihögskolans studieorganisation. Med hänsyn tUl dess uppbyggnad finns det inteanledning att här redovisa oeh ta ställning till alla de detalj förslag somprincipbetänkandet eller remissyttrandena innehåller beträffande bl. a. utbUdningensinnehåll och metodik. Jag kommer därför att begränsa mig tiU de principiellafrågor som jag anser det nödvändigt att tar ställning till för attarbetet skall kunna föras vidare. De förslag i övrigt som finns i betänkandetoch remissyttrandena är ett värdefullt material som bör komma till användningdå högskolemyndigheterna planerar utbOdningen. OMUShar gjort en analys av olika yrkesroller i musiklivet och använt denna som gmndför sitt studieorganisatoriska förslag. Det innebär en indelning av utbUdningenpå i första hand tre allmänna utbildningslinjer: musiklärarlinjen,musikerlinjen och kyrkomusikerUnjen. För egen del ansluter jag mig till ensådan indelning. Jag återkommer senare till förslaget om en ny variant avkulturkommunikationslinjen på musikområdet. Dendiskussion som OMUS för om yrkesrollernas olika krav på utbildning och deraskonsekvenser i fråga om utbildningslinjernas konstruktion bör också kunnagodtas som en principiell riktlinje för det fortsatta arbetet.Utbildningslinjerna bör således byggas upp så att de kan utnyttjas så långtdet är möjligt och lämpligt i enlighet med de studerandes förutsättnmgar ochintressen och avspegla det faktum att gränserna mellan olika yrkesroller ipraktiken är flytande. Linjerna bör på det sätt OMUS föreslår byggas upp med enför alla gemensam basutbUdning, följd av fördjupningsutbUdning och tUlvalskurser.I fråga om basutbildningens omfattning och innehåll har kommitténs förslaggodtagits av de allra flesta remissinstanser. 1977/78:14 110 Innanjag går in på de enskilda utbildningslinjerna skall jag ta upp några frågor avmer generell natur. OMUSföreslår att det inom musikutbildningen skall kunna erbjudas utbildning inomalla väsentliga musikgenrer eller för att använda OMUS' beteckning repertoarområdensom finns företrädda i vårt musikliv. Detta betyder att blivande musiklärare isin breda musikaliska utbildning skall ha denna möjlighet och att det ocksåskall ingå i ansvarsområdet för utbildningsenheterna att utbilda musiker inomolika repertoarområden. Därmed får också den framtida musikutbildningen del i ansvaretför nyskapandet och den konstnärUga förnyelsen även inom de musikformer som hittUlsinte tUlräckligt har uppmärksammats på utbildningssidan. Jag biträder OMUS'förslag i dessa frågor. Enannan viktig generell fråga gäller möjligheterna till praktik i utbUdningen. 1sina principiella delar är det förslag OMUS för fram inget nytt. Praktik iutbildningen förekommer redan, främst i musiklärarutbildningen, men även om äni liten omfattning inom den nuvarande musikerutbildningen. Ett exempel pådetta är den praktikverksamhet för orkestermusiker, främst på stråkinstrument,som anordnas på initiativ av Svenska artisters och musikersintresseorganisation () med bidrag av statsmedel. Ändra exempel är praktiki form av projekt som anordnas av . Den praktiksom erbjuds är emellertid inte systematiskt organiserad och inte hellertillgänglig för alla. 1 princip biträder jag OMUS' förslag om ett system medvarvad praktik och teori men anser att detta både av pedagogiska och ekonomiskaskäl samt med hänsyn tUl de uppfattningar som kommit tUl uttryck iremissopinionen måste prövas och utvecklas fortlöpande i takt med deerfarenheter som görs. Praktikformerna och praktikorganisationen inom denhögre musikutbildningen får med andra ord utformas närmare i det fortsattaplaneringsarbetet. Av allt att döma kräver därvid frågan om var ansvaret förpraktiken inom musiklärarlinjen skall ligga särskild omtanke. Jag anser detangeläget att detta arbete bedrivs skyndsamt. Inommusiklärarlinjen har OMUS fört samman utbildning för alla lärarfunktioner. ingår således utbildning av lärare i musik för grundskola ochgymnasieskola samt för utbildning av ledare ellerlärare för musikverksamhet i form av studiecirklar, annan fri gruppverksamhet m.m. Utbildningen skall enUgt förslaget fungera så att den ger kompetens föruppgifter inom flera av dessa verksamhetsformer. Kommittén, som räknar med attdet skall bli möjligt att inom ramen för en och samma lärartjänstha uppgifter inom olika verksamhetsformer, föreslår beteckningenkombinationslärare för dessa lärare. Inom musiklärarlinjen skall även utbildaslärare som kombinerar undervisning i musik med annat ämne, s. k. tvåämneslärare.OMUS föreslår att denna utbildning, som har bedrivits som en försöksverksamhet sedanår 1971, skall ingå som en reguljär variant av musiklärarlinjen. 1977/78:14 111 Kommitténräknar vidare med att instrumental- och ensemblelärare samt sång- ochrytmiklärare skaU utbildas vid denna linje. Denna typ av lärare ersätter demusikpedagoger, musikinstmktörer och rytmikpedagoger som UtbUdas på olikaskolor. Remissopinionen ärvälvilligt inställd till den föreslagna musiklärarlinjen. I fleraremissyttranden t. ex. från SÖ, universitets- och högskoleämbetet (UHÄ),och () framhåUsatt den föreslagna utbildningen bör kunna förbättra det svåra läge sommusikundervisningen i skolan, framför allt på högstadium, längehar befunnit sig i. Det finns också ett starkt intresse för OMUS' tanke på ensamordning av olika musikaktiviteter inom och utanför skolan. En sådansamordning skuUe inte bara gynna barn och ungdom i skolåldern utan också betydamycket för de vuxna och för musiklivet i allmänhet. Även företrädare för folkbUd-ningensintressen är positiva till denna tanke. De anser dock att högskoleutbildningeni första hand kan svara för behovet av utbUdning för skola och kommunalmusikskola. Så bör t. ex. studieförbundens möjlighet att kompletterahögskoleutbildningen med egen utbildning av cirkelledare finnas kvar. Jaganser att det är angeläget att förslaget genomförs i enlighet med OMUS'intentioner. Ett av villkoren är att det finns möjlighet att ändra dennuvarande tjänsteorganisationen på musiklärarområdet. OMUS har i sitt förslagutgått från att nuvarande system kan ändras men har inte närmare angett hur.Centralorganisationen /SR oeh anser dock att denya tjänsteorganisatoriska principema borde vara klarlagda innan beslut fattasi utbildningsfrågan. Föregen del är jag övertygad om att förändringen mot breddade tjänst-göringsmöjUgheterkan innebära fördelar också för musiklärarna. En av anledningarna tUl den svåramusiklärarbristen i det allmänna skolväsendet är att många utexaminerade musiklärarehar sökt sig bort från skolan till uppgifter inom musikskola eUer iannan frivilUg verksamhet. Det bör alltså hos lärarna finnas ett intresse föratt bredda sina tjänst-göringsmöj ligheter. Enligtmin uppfattning är det därför angeläget att söka förändra tjänsteorganisationenpå musiklärarområdet så att utnyttjandet av lärarkrafter kan samordnas bättre.För skolans del bör en förändring i denna riktning kunna bli av stor betydelse. Medanledning av riksdagsbeslutet om skolans inre arbete (prop. 1975/76:39, UbU 1975/76: 30, rskr 1975/76: 329) pågår f. n. överiäggningar mellanSvenska kommunförbundet oeh företrädare för i frågorsom bl. a. rör möjlighetema att kombinera tjänstgöring i skola och kommunalmusikskola. Enligt vad jag har inhämtat är intresset för en lösning av dessafrågor stort på den kommunala sidan. Statsrådet avser att återkomma tillregeringen i deima fråga när 1977/78:14 112 överläggningarna med kommunförbundet och berördapersonalorganisationer har lett tUl resuhat. Då finns också bättre möjligheteratt bedöma förutsättningarna för att vidga det gemensamma utnyttjandet av lärarkraftertill fler områden än enbart skolan och den kommunala . 1 övrigt vill jag här endast ta upp ytterligare ett parfrågor. I likhetmed OMUS anser jag det angeläget att rytmiklärarutbUdning kan anordnas inommusiklärarlinjen. Hur detta skall ske får prövas i den fortsatta planeringen avutbUdningen på linjen. De konsekvenser som förslaget medför för den nupågående rytmiklärarutbUdningen kommer jag i det följande att beröra iavsnittet om organisatoriska frågor. OMUSföreslår att det inom lärarlinjen skall finnas en alternativ fördjupningsutbildningsom skall vara inriktad enbart på musikundervisning i gymnasieskolan ochfrivillig musikverksamhet på motsvarande nivå. Detta förslag har kritiserats iremissvaren eftersom utbildningen anses ge en alltför smal behörighet. Jaganser för min del att ett sådant studiealternativ inte behövs. Enfördjupningsutbildning med inriktning på de arbetsfält som omfattargrundskolan och motsvarande frivillig musikverksamhet är däremot motiverad medhänsyn till omfattningen. Jagbiträder OMUS' förslag om tvåämnesutbildning. Den nuvarande försöksverksamhetenmed utbUdning av lärare i musik och annat ämne bör således i samband medreformen inordnas i musiklärarlinjen. Flera remissinstanser anser att tvåämnesutbildningensallmänna struktur, samordningen med annan lärarutbildning och mellanmusikämnet och det andra ämnet i utbildningen är frågor som OMUS inte harpenetrerat tillräckligt. De problem som återstår bör enligt min mening kunnaklarläggas i det fortsatta planeringsarbetet. Jag vill i detta sammanhang anmäla att det inomutbildningsdepartementet pågår arbete med fastare reglering av tjänster somlärare i musik och annat ämne. Ingen avremissinstanserna har invänt mot förslaget om musiklärarlinjens omfattning,dvs. 160 poäng eller . Förslaget överensstämmer i stort med riktlinjernai riksdagsbeslut. Jag förordar att förslaget godtas. Som jagredan har nämnt är inställningen bland remissinstanserna till den föreslagnamusikerlinjen avvaktande eller mer kritisk än när det gäller lärarlinjen.Detta kan i och för sig vara förståeligt. OMUS har här inte gett så fastagemensamma ramar i sina förslag, eftersom musikemtbUdningen mer änmusiklärarutbildning bör präglas av fri konstnärlig utveckling. När det gällermusiklärarutbildningen, har OMUS redan i principbetänkandet kunnat ta upp ochi detalj klarlägga ett antal frågor som för musikemtbUdningens del har skjutitstill en senare fas i planeringsarbetet. OMUS föreslår att den framtida utbildningen påmusikerlinjen skall ge de studerande möjlighet att förena yrkesroller sominstrumentalist eller Prop.1977/78:14 113 sångare,arrangör, komponist och ensembleledare. Inslag av skapande verksamhet är därförcentrala moment i den föreslagna utbildningen. 1 likhet med mångaremissinstanser anser jag att principen rymmer flera problem som böranalyseras. Jag är beredd att tillstyrka denna princip. Dock får den inte ledatill att utbildningen för de traditionella musikerrollerna, orkestermusiker,dirigent och tonsättare, eftersatts. Hithörande problem bör ytterligareuppmärksammas i det fortsatta planeringsarbetet. Den sakkunskap som finns inom oehi anslutning tiU utbildningen, hos lärare och studerande och hos företrädareför yrkeslivet måste få påverka utformningen av utbUdningen. Motsvarandearbetssätt gäUer i princip för all UtbUdning i den reformerade högskolan. Jag fömtsätterdärför att exempelvis kraven på individuell specialisering kommer att kunnatillgodoses inom ramen för den nya högskolans studieordning. Ävenfrågan om utbildningen av korister bör enligt min mening prövas grundligare änvad OMUS gör i principbetänkandet. Jagkan i övrigt biträda förslaget om musikerlinjens allmänna struktur. Dettainnebär att jag godtar en viss gemensam basutbUdning med den inriktning som OMUSanger. Likaledes biträder jag förslaget att det inom linjen skall finnasmöjlighet till pedagogisk utbildning av olika slag. OMUS'förslag om att musikerlinjen skall omfatta 160 poäng eller har fått ettblandat mottagande av remissinstanserna. Många av dem som företrädersymfoniorkestrarnas och orkesterutbildningens intressen anser att den nuvarandemusikaliska färdighetsnivån hos de utbildade riskerar att sänkas om intestudietiden förlängs eller delar av basutbildningen och praktiken läggs utanförden angivna ramen. Föregen del vill jag framhålla följande. Det är angeläget att utrymmet förindividuella och kollektiva praktiskt-musikaliska studier inte minskar.Samtidigt anser jag att det av pedagogiska skäl, liksom av kvalitetsskäl,ligger ett värde i den breddning av utbildningen som OMUS föreslår. Den delenav förslaget har också fått starkt stöd av remissopinionen. Motdenna bakgmnd förordar jag att omfattningen av den grundläggande musikemtbUdningenbestäms till 160 poäng. Jag vill erinra om att UHÄ enligthögskoleförordningen har möjlighet att inom ramen för tillgängUga resurser faststäUaalternativ inom utbildnuigslinje som kan vara såväl kortare som längre än detangivna poängtalet. Den angivna omfattningen av musikerlinjen bör därförbetraktas som en genomsnittstid. Jag fömtsätter således att behovet avdifferentierad studietid inom musikerlinjen kan tiUgodoses. OMUS utgår i sitt förslagfrån att det inom musikerlinjen skall finnas utrymme för en rad andra utbildnmgsformerän gmndläggande musikerutbildning av mer traditionellt slag. a. räknar OMUSmed att en stor del av utbildningen av musiker i andra genrer än de redanetablerade, i varje fall under ett övergångsskede, kommer att ha karaktär avkompletterande utbildning och att denna nya utbildning i allmänhet inte kommer 8 1977/78.1 saml. Prop.1977/78:14 114 attvara lika omfattande som den traditionella musikerutbildningen. OMUS haråterkommit till dessa frågor i betänkandet om dimensionering oeh lokaUseringoch föreslår där särskilda kurser, som OMUS kallar Unje-anknutna, för de nyautbildningsformerna, både inom musiker- och mu-siklärarlinjema. Jag tiUstyrkeratt sådana särskilda kurser får ingå i utbildningssystemet på det sätt OMUSföreslår. Kyrkomusikerlinjen,som inrättades i en av de första etappema i arbetet med att reformeramusikutbildningen, bör enligt OMUS kunna fungera i oförändrat skick. Medanledning av de synpunkter som har framförts i vissa remissyttranden anser jagdock att det i det fortsatta planeringsarbetet bör undersökas omkyrkomusikerlinjen på olika punkter behöver förändras oeh anpassas tUlsystemet för övriga utbildningslinjer på musikområdet. Ilikhet med OMUS och en rad remissinstanser anser jag att de nya möjligheter somhögskolan kan erbjuda att kombinera musikutbildning med annan utbildning böruppmärksammas i det fortsatta arbetet med att utveckla högskoleutbildningen.Det konkreta förslag som OMUS för fram gäller en särskild variant påmusikområdet av kulturkommunikationslinjen. Förslaget, som diskuterasutförligt i remissyttrandena från företrädare för både högskolan oehfolkbildningen, är emellertid enUgt min mening ännu inte färdigt för ettställningstagande. Det bör bearbetas ytterligare inom ramen för den fortsattaplaneringen av musikutbildningen på såväl central som lokal nivå inomhögskoleorganisationen. Därvid bör beaktas att folkhögskolan har godamöjligheter att anordna en utbUdning av det slag som OMUS förordar skall finnasinom högskolans kulturkommunikationslinje. Samtidigtsom jag delar OMUS' uppfattning att den gmndläggande pianostämmamtbildningenbör förläggas till gymnasieskolan anser jag i likhet med ett flertalremissinstanser att OMUS sannolikt underskattat behovet av utbildning för olikamusiktekniska yrken. Även frågan om sådan utbildning skall anordnas inomhögskolan bör prövas ytterUgare, i första hand i anslutning tiU den fortsattaplaneringen av musikutbildningen såväl på gymnasial som eftergymnasial nivå. Jagförordar således att den av vid 1976/inrättademusiklärarlinjen och kyrkomusikerUnjen reformeras i enUghet med de riktlinjerjag har angivit. Vidare förordar jag att den nuvarande musiklinjenersätts av musikerUnjen med en omfattning av 160 poäng. OMUShar vidare föreslagit att tUl musiker- och musiklärarlinjema skall kunna knytaspåbyggnadsutbildning. Deltagama i sådan utbildning förutsätts i allmänhet hagenomgått grundutbildning inom någon av dessa linjer. I en fri konstnärlig utbUdingär det enligt kommittén nödvändigt att yrkesverksamhet, t. ex. som komponisteller jazzmusiker, vid ansökan till påbyggnadsutbildning får väga lika tungtsom en formell gmndutbildning. Jag biträder OMUS' förslag. 1977/78:14 115 OMUSansluter sig i betänkandet till det pedagogiska synsätt som under senare åralltmer kommit att prägla en rad utredningar inom utbildningsområdet. Somexempel kan nämnas bamstugeutredningens (S 1969: 31) betänkande (1975: 67)Utbildning i samspel och folkhögskoleutredningens (U 1972: 08) betänkande(1976: 16) Folkhögskolan. Förslag på gmnd av betänkandena har varit föremål förriksdagsbehandling vid 1976/. Vidare kan nämnas läramtbildningsutredning(U 1974: 04) (LUT 74) som i olika skrifter har redovisat sin syn på lärarrollenoch lärarutbildningens utformning. Depedagogiska och metodiska frågorna är enligt min mening av lika stor vikt fördet fortsatta reformarbetet inom musikutbildningen som de studieorganisatoriskaprincipema. Jag skall här ta upp några sådana frågor som jag anser vara specieUtbetydelsefulla. Jagdelar uppfattningen att musikutbildningens innehåll och pedagogik bör få vad OMUSkallar en kreativ inriktning. OMUS visar på flera stäUen i betänkandet att detfinns starka skäl för att musikutbUdningen på ett annat sätt än börvara med om att utveckla det musikaUska skapandet i vid mening. Enligt minmening är det viktigt att utvecklingen går i denna riktning. För detta krävsbl. a. att stödet tiU det musikpedagogiska utvecklingsarbetet särskiltuppmärksammas.