prop · G103158 · 1977-12-31 00:00:00 — Isistnämnda hänseende har i skrivelsen förklarat sig på några punkterha en från anvisningarna avvikande mening. Sedan RPS yttrat sig i ärendet harJK meddelat beslut i anledning av skrivelse.Samma dag har JK i skrivelse till chefen för framförtuppfattningen all vapenlagsslift-ningen behöver ses över. Sillställningstagande bygger JK delvis på iakttagelserna i nämnda ärende,delvis på uppgifter från RPS. Av JK:s beslut framgår atl denne i följande två avseendenifrågasätter ändringar i VL. 1977/78:158 12 4.1 Behovskravet i fräga om jaktvapen, somtillfallit sökanden genom famil- jerättsligt fång Enligt 48 § VL meddelar Kungl. Majl:s (numera regeringen)närmare föreskrifter om villkor för tillstånd enligt lagen. Med stöd härav hari 6 S 2 VK intagits en bestämmelse om behovskravet beträffandet salongsgevär.Bestämmelsen innebär atl den som söker tillstånd lill innnehav av sådant vapenmåste kunna styrka ett kvalificerat behov av vapnet, t.ex. för yrkesmässigjakt. Den fråga som då uppkommer är hur denna bestämmelse förhåller sig lill 9§VL. Enligl denna paragraf får nämligen tillstånd till innehav av jaktvapen -inkl. salongsgevär - meddelas enskild person, som fått sådant genom familjerättsligtfång, även om han "ej har behov av atl kunna använda det förskjutning". Enligt JK:s mening kan sistnämnda bestämmelser, tolkade efterordalagen, rimligen inte uppfattas på annat sätt än all de särskilda kravenenligt 6 § 2 VK inte gäller, om salongsgevär förvärvats genom familjerättsligtfång. JK anser emellertid alt den tolkning som bäst stämmer medlagstiftningens syfte är den som hävdas av RPS i styrelsens anvisningar till VL.Denna innebär att de återgivna orden i 9 § VL inle avser andra fall änsådana då sökanden över huvud laget inte ämnar begagna vapnet för skjutningutan endast t.ex. såsom prydnadsföremål. Vill han använda vapnet för skjutning,måste behovskravet i 6 § 2 VK däremot vara uppfyllt. Det kan anser JK inte varalagens mening att göra skillnad i fråga om rätten alt använda jaktvapen förskjutning alltefter arten av det fång varigenom vapnet förvärvats. Med den nuangivna tolkningen torde enligt JK:s mening 9 § VL och 6 § 2 VK varasinsemellan förenliga. JK anser sålunda all RPS:s anvisningar inte strider motlagstiftningen eller dess syften på förevarande punkt. Lydelsen av 9 § VL äremellertid enligt JK:s uppfattning så otillfredsställande atl en ändring börkomma lill stånd. 4.2 Omhändertagande och inlösen av ammunition somInte är tillståndsplik- tig I 4 § VL uppräknas vissa slag av ammunition, beträffandevilka lagen uttryckligen inle gäller. Motsvarande gällde i sak enligt 1949 årsvapenförordning. Fast praxis alltsedan 1949 års vapenförordning synes varaalt omhändertagande och inlösen av vapen regelmässigt omfattar även tillståndsfriammunition. Denna pra.xis tycks tillämpas också av regeringen som högstabesvärsinstans. RPS:s anvisningar är utformade i enlighet med nämnda praxis. JK finner för sin del alt ifrågavarande praxis klartstrider mot 4§ VL (liksom mot 2 § andra stycket vapenförordning).Anses nämnda praxis lämplig, bör därför enligt JK:s mening lagändring ske. 1977/78:158 13 Den t trädde vapenlagen (1973: 1176; VL) i kraft.VL ger de grundläggande reglerna för vapenhanteringen här i landet. finns i vapenkungörelsen (1974: 123; VK) och i de allmänna anvisningarrörande tillämpningen av VL som () har utfärdat. vapenlagstifning byggde på äldre bestämmelser meninnebar i viktiga avseenden en utökad och skärpt kontroll av vapen och ammunition.Här skall endast nämnas all avancerade luft- och fjädervapen lades under licenslvång,och alt reglerna om förvaring av vapen och ammunition liksom bestämmelserna omutlåning av vapen skärptes. VL innebar också att prövningen av frågor omtillstånd atl bedriva handel med skjutvapen och att införa sådana vapen lillSverige överflyttades från länsstyrelse lill polismyndighet. Den nya ordningen har tillämpats i drygl . Medtanke på del stora antalet vapenärenden som handläggs synes vapenlagstiflningenfungera i stort sett bra. Detta kan sägas inle minsl mot bakgrund av att denaktuella lagstiftningen på åtskilliga punkter är resultatet av en svåravvägning mellan i och för sig motstridiga intressen, nämligen å ena sidan atthindra att vapen kommer i händerna på olämpliga personer och å andra sidan att inlei onödan försvåra innehav och användning av vapen för legitima ändamål. Det ärdärför också naturligt att vapenlagstiftningen ständigt är föremål för enkritisk granskning från båda dessa utgångspunkter. som VL har varit i krafl har från olika hållefler hand framställts önskemål om ändringar och tillägg i den nyalagstiftningen. Flertalet av de föreslagna ändringama har närmast karaktär av förtydligandenav nuvarande regler. Vad som emellertid särskilt påkallar en mera omedelbaruppmärksamhet är en av Allmänna Bevaknings Aktiebolaget (ABAB) ingiven ansökanom dispens från vissa föreskrifter i gällande författningar. Enligt min meningframstår del från olika synpunkter som angeläget att man lar ställning lillden av ABAB aktualiserade frågan. 1 samband därmed bör även de förslag lilllagändringar som JK satt ifråga behandlas. Övriga förslag om ändringar i vapenförfatlningarnabör som jag inledningsvis har anfört prövas ytterligare inom justitiedepartementetoch sedan bli föremål för en mera omfattande remissbehandling. ABAB har hos regeringen hemställt om undanlag frånföreskrifterna i VK om att vapnets fabrikat, modell och tillverkningsnummerskall anges i såväl ansökan om tillstånd att inneha vapen som bevis om sådanttillstånd. Företagels verkställande direktör har licens för ett antal vapensom lånas ut lill förelagels väktare i samband med bevakningsuppdrag somförutsätter all vederbörande är beväpnad. Vid vaktavlösning överlämnar denavgående bevakningsmannen vanligen sill vapen till den väktare som 1977/78:158 14 Vederbörande väktare har varför sig polismyndighets tillstånd alt bära den aktuella typen av vapen. Det äremellertid enligt ABAB önskvärt att man inte genom kravet på uppgifi omtillverkningsnummer e.d. knyter väktarnas personliga vapenlicenser till ettvisst vapen. ABAB önskar nämligen ha en flexibel organisation där fördelningenav bevakningsuppdrag mellan företagets väktare inte behöver styras av vem sområkar ha licens för del vapen som används i visst bevakningsuppdrag. Omväktarna på grund av licensens utformning måste utrustas med"personliga" vapen, omöjliggörs del redovisade systemet med ettvapen för varje bevakningsuppdrag och ABAB tvingas anskaffa ytterligare ettantal vapen. ABAB föreslår därför en ordning som innebär att varje väktareefter polismyndighetens prövning i det enskilda fallet utrustas med dels enpersonlig vapenlicens som berättigar honom atl bära ell icke närmareidentifierat vapen av viss typ, dels en plasllnfaltad kopia av :svapenlicens av vilken framgår tillverkningsnummer m. m. för bolagets samtligavapen inkl. det vapen väktaren bär när han fullgör sin bevakningsuppgift. Debåda licenserna i kombination ger då möjlighet alt kontrollera väktarens rättatt bära del aktuella vapnet. RPS, som har anmodats avge yttrande över ABAB:sframställning, har i skrivelse till tillstyrkt förslaget.Bevakningsförela-gets föreslagna åtgärd att framställa en plaslbehandlad kopiaav innehavs-tillståndet för företagets samtliga vapen att lämnas till varjeväktare som för bevakningsuppdrag fått personligt innehavslillstånd uppfyllerenligt RPS:s uppfattning de fordringar på en tillfredsställandevapenidentifiering vid vapenkontroller som lagstiftaren åsyftat. Polisstyrelseni anför liknande synpunkter i skrivelse tiU RPS. För egen del vill jag anföra följande. Enligl 8 § VK skallansökan om tillstånd atl inneha visst bestämt vapen innehålla uppgifi om bl. a.vapnets fabrikat, modell och tillverkningsnummer. Samma uppgifter skall ävenanges i bevis om tillstånd atl inneha vapen (13 § VK). Slutligen föreskrivs i16 § VK att den som förvärvar vapen med stöd av innehållstillslånd som inleavser visst bestämt vapen skall senast en månad efler förvärvet företetillståndsbeviset hos polismyndigheten och lämna uppgift om vapnets fabrikatoch tillverkningsnummer. Uppgifterna skall av polismyndigheten antecknas påbeviset. Bakgrunden lill ifrågavarande föreskrifter är vissa uttalanden avdåvarande departementschefen i propositionen lill VL (prop. 1973: 166 s. 122).Denne framhöll atl del är angeläget alt alla möjligheter atl förbättravapenkontrollen tillvaratas samt all polisens arbele på detla område görs meraeffektivt. Departementschefen förordade därför en ordning som innebär altvapenlicenserna och även registren över beviljade tillstånd tillförsuppgifter om det aktuella skjutvapnets fabrikat och tillverkningsnummer för altunderiätta övervakningen av jakt- och vapenförfattningarnas efterlevnad. Denföreslagna ordningen förutsätts också medföra betydande fördelar i samband medspaning och utredning 1977/78:158 15 av vissa allmänna brottmål. Över huvud taget bygger VL påprincipen att varje tillståndsbevis är knutet till ett visst vapen och att detsom regel är den enskilde licensinnehavaren som svarar för bl.a. förvaringen avvapnet. VL:s föreskrifter om lån är vidare så utformade att de knappast kantillämpas på den situationen som ABAB beskriver. En tillfredsställandereglering i enlighet med förelagels framställning förutsätter därför att VLändras. För en sådan lösning talar också det förhållandet att ifrågavarandeproblem inte torde beröra enbart ABAB utan varje auktoriserat bevakningsföretagsom utför uppdrag där en beväpning av väktarna i vissa fall kan vara ettoeftergivligt villkor. Som RPS har framhållit i sitt remissyttrande är delbetydelsefullt att bevakningsförelags och i sådana företag anställda väktaresvapeninnehav är underkastade del allmännas tillsyn. Det förhåller sigemellertid utan tvekan på det sättet att en tillämpning av nuvarande krav påatt bevis om personligt tillstånd lill innehav av vapen skall vara knutet tillett bestämt vapen innebär stora praktiska svårigheter för bevakningsförelagen.En från allmän synpunkt allvarligare följd av denna ordning är att företagensbehov av vapen kan komma alt öka. En sådan utveckling bör så långt som möjligtundvikas. Den avvägning mellan å ena sidan intresset av att vid kontroll avvapeninnehav kunna fastställa vapnets rätta identitet med ledningav tillståndsbevisels uppgifter om fabrikat och tillverkningsnummer och åandra sidan intresset av en begränsning av bevakningsföretagens vapeninnehavoch kravet på en tillfredsställande förvaring av dessa vapen som ligger tillgrund för gällande bestämmelser på området bör därför prövas om. Vid en sådanprövning anserjag att en lösning som liggeri linje med de förslag som harpresenterats av ABAB och tillstyrkts av RPS och polisstyrelsen i väl skulle kunna tillgodose de olika intressen som här gör siggällande. Jag föreslår därför atl om tillstånd och utlåningkompletteras. Förslaget innebär att ett auktoriserat bevakningsförelag, som kanstyrka att det på grund av sina uppdrags art och karaktär har ett oundgängligtbehov av visst eller vissa vapen för sin verksamhet, får möjlighet att i egetnamn erhålla tillstånd (huvudlicens) att inneha vapen för utlåning lill sinaväktare i samband med de bevakningsuppdrag som oundgängligen kräver beväpning.Som ytterligare fömtsättning för sådan utlåning bör gälla att den enskildaväktaren av polismyndigheten har fatt särskilt personligt tillstånd all lånasådant vapen (lånelicens). För såväl huvudlicens som lånelicens skall VL:sallmänna bestämmelser om tillståndsprövningen gälla. skallsåledes när den utfärdar lånelicens för den enskilda väktaren ställa sammakrav som i övrigl gäller för llllslånd atl inneha vapen av den typ som del ärfråga om. Vidare förutsätts atl myndigheten i samband med tillståndsprövningennoga beaktar behovet av särskilda föreskrifter om bl.a. hur vapnet eller vapnenskall förvaras. På så sätl bör en effektiv kontroll av de vapen som det här ärfråga om kunna upprätthållas. 1977/78:158 16 Jag övergår härefter till alt behandla en skrivelse från justitiekanslern() om vissa vapenfrågor. JK har tagit upp bl. a. frågan om behovskravel närdet gäller jaktvapen, som tillfallit sökanden genom ett familjerättsligt fång. Enligt 6 S 2 VK måste den som söker tillstånd till innehavav salongsgevär visa att han har ett kvalificerat behov av vapnet, t. ex. föryrkesmässig jakt. Jämlikt 9SVL får tillstånd till innehav av jaktvapen -innefattande även salongsgevär - meddelas enskild person, som fått sådant vapengenom familjerättsligt fång, även om han "ej har behov av alt kunnaanvända det för skjutning". JK finner alt, om dessa bestämmelser tolkasefter ordalagen, de inte kan uppfattas på annat sätt än all de särskilda kravenenligt 6 § 2 VK ej gäller, när salongsgevär förvärvats genom familjerättsligtfång. JK anser emellertid att en sådan tolkning strider motlagstiftningens syfte. 1 stället måste bestämmelserna tolkas så atl de nyssciterade orden i 9 § VL inte avser andra fall än då sökanden över huvud laget inlehar för avsikt att använda vapnet för skjutning ulan endast t. ex. såsomprydnadsföremål. Önskar han använda vapnet för skjutning, måste däremot detsärskilda behovskravel i 6 § 2 VK vara uppfyllt. Det kan inle vara förenligtmed lagstiftningens mening att göra skillnad i fråga om rätlen alt användajaktvapen för skjutning alltefter arten av del fång varigenom vapnet förvärvats.Enligl JK:s uppfattning är emellertid lydelsen av 9 § VL så otillfredsställandeatt en ändring bör ske. Jag kan instämma i vad JK har anfört. Den tolkning somsålunda förordas har också legat till grund för de anvisningar som RPS harutfärdat i ämnet. För att göra helt klart hur 9§ VL förhåller sig lill 6§ I VKbör emellertid en redaktionell jämkning företas i lagen. I JK:s skrivelse diskuteras också frågan omomhändertagande och inlösen av ammunition som inte är tillståndspliktig. I 4 §VL uppräknas vissa slag av ammunition, beträffande vilka lagen uttryckligeninte gäller. Motsvarande gällde i sak enligt vapenförordning. Av RPS:syttrande till JK framgår, atl fast praxis alltsedan nämnda förordning är atlomhändertagande och inlösen av vapen regelmässigt omfattar även tillståndsfriammunition. Denna praxis har enligt JK också tillämpats av regeringen somhögsta besvärsinslans. RPS:s anvisningar är utformade 1 enlighet med nämndapraxis. JK anserför sin del ifrågavarande praxis strida mot 4 §VL. Anses nämndapraxis lämplig, bör därför enligt JK:s mening en lagändring ske. Jag kan vitsorda vad JK har anfört i fråga omtillämpningen av 32 och 33 §§ VL. I 32 § VL föreskrivs alt polismyndighet, omrisk för missbmk föreligger, kan besluta all vapen och därtill hörandeammunition skall omhändertas. Uttrycket "därtill hörande amunilion"återkommer i både 33 § VL som reglerar de fall i vilka vapen och ammunitionskall inlösas av staten och i 40 § om förverkande. Denna praxis har gällt redaninnan VL Prop.1977/78:158 17 trädde i kraft och någon ändring i denna torde inte haåsyftats med den nya vapenlagstiftningen. Den nu beskrivna tillämpningen av 32och 33 S§ VL har förestavats av bl.a. säkerhetsskäl. Det måste sålunda bedömassom olämpligt alt en person som ansetts inle längre böra betros med vapen genominnehav av överbliven ammunition frestas till vapenbruk eller annan riskfylldanvändning av denna. Som RPS har framhållit i sin skrivelse till JK finns detsjälvfallet möjlighet för den mot vilken omhänderlagande-ellerinlösenförfarande riktas att genom nytt inköp skaffa sig tillgång tillammunition som inle är tillståndspliktig. I praktiken torde detta emellertidvara sällsynt. För vissa personer l.ex. psykiskt sjuka kan man dessutomförvänta sig att det kan uppslå betydande faktiska svårigheter all genomföraett sådant nytt förvärv av ammuniton, speciellt om det gäller explosiva varor.Några skäl att ändra tillämpningen av VL i nu angivna hänseenden föreliggerenligt min mening inte. Jag kan i detta sammanhang vidare peka på attammunition till luft- och fjädervapen som används i strid mot 6§ andra slycketallmänna ordningsstadgan (1956:617) enligt 30 § stadgan kan förverkas trots altammunitionen inle är tillståndspliktig enligt VL. Det kan dock i anledning avvad JK har påpekat sättas i fråga om den tillämpning av VL som här har skettstämmer överens med lagtexten. Jag förordar därför alt en klargörandeföreskrift i ämnet las in i 4 § VL. Vidare föreslås vissa redaktionellaändringar 1 lagtexten. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställerjagalt regeringen föreslår att antaga inom upprättat förslagtill lag om ändring i vapenlagen (1973: 1176). Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att antaga det förslag somföredraganden har lagt fram.