prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — Liknande synpunkter anförs avhovrätten för . ifrågasätter dock förslaget om attförhandlingsordning i princip skaU gälla också för lägenhet, vars hyresgästinte har tecknat förhandlingsklausul. Eftersom förhandlingsöverenskommelse fårverkan för hyresavtalet först sedan hyresgästen har tecknat sådan klausul,innebär förslaget att hyresvärden kan tvingas tiU förhandlmg om hyresfrågorvUkas eventueUa lösning sedermera inte kan tUlämpas i praktiken. De skäl somhar anförts för en sådan ordning, nämligen att hyresvärden annars skuUe kunnaurholka värdet av rätten tiU förhand- 1977/78:175 69 lingsordninggenom att underlåta att teckna förhandUngsklausuI, finner samfundet inteövertygande. Samfundet påpekar att hyresgäst, som önskar fåförhandlingsklausul införd i hyreskontraktet, kan säga upp avtalet förviUkorsändring och på så sätt få frågan om införande av klausulen prövad avhyresnämnden. Beträffande förhandlingsklausulens utfor m n i n gpåpekar flera remissinstanser att förslaget leder till att åtskiUiga typer avklausuler, som f. n. tiUämpas på bostadsmarknaden, skulle bli ogiltiga ochföljaktligen behöva ändras. Enligt bostadsdomstolen saknas det dock anledningatt frånkänna äldre förhandUngsklausuler, som inte överensstämmer med den avutredningen föreslagna legaldefinitionen, giltighet. Domstolen förordar därföratt lagtexten jämkas på denna punkt. Hovrätten för finner det olämpligtatt uppstäUa krav som medför att många av de nu gäUande förhandUngsklausulemablir oanvändbara. Bostadsföretagen skuUe i så fall påtvingas stora kostnaderför att ändra de gällande kontrakten. Många hyresgäster skulle få svårt attförstå varför de skuUe behöva imderteckna nya hyreskontrakt eUer göra tUläggtill de gamla. Hovrätten föreslår att det i övergångsbestämmelserna föreskrivsatt med förhandlingsklausul, som avses med den nya lagen, UkstäUs i hyresavtal,som har ingåtts före ikraftträdandet, intaget förbehåU som överensstämmer med19 a § andra stycket hyreslagen i dess nuvarande lydelse. förordar att den föreslagna legaldefinitionen ändras så att dentäcker flertalet av de klausuler som används f. n. Om detta inte är möjligt,bör det enligt förbundet införas en övergångsbestämmelse om att äldreklausuler, som har utformats i överensstämmelse med 19 a § andra styckethyreslagen, skall godtas även i fortsättningen och att därvid med ordet hyra iäldre klausuler skall likställas enligt nämnda lagmm tUlåtna tiUägg förbränsle-, va- och el-kostnader. Också samthyresnämnderna i , och anser att utredningens förslagbör jämkas, så att de nu använda klausulerna inte behöver skrivas om. Förslaget atl enskild hyresgäst utan uppsägning avhyresavtalet skaU kunna begära hyresnämndens prövning av förhandlingsöverenskommelsehar med två undantag tiUstyrkts eUer lämnats utan erinran vid remissbehandlingen.En sådan prövningsrätt utgör enligt bostadsdomstolen en nödvändig följd av attförhandUngsordning skall gälla för samtUga bostadslägenheter i huset, oavsettom hyresgästerna är medlemmar i den avtalsslutande organisationen eUer inte.Också hyresnämnden i anser prövningsrätten nödvändig avrättssäkerhetsskäl. Svenska betonar att rätten att få förhandlingsöverenskommelseprövad mnebär en klar förbättring av den enskilde hyresgästens ställning.Liknande synpunkter anförs av hyresnämn- 1977/78:175 70 deni och , som båda anser att rätten tUl prövning börgenomföras även om det koUektiva förhandlingssystemet i övrigt intelagregleras. , som också välkomnar förslaget, pekarpå att många hyresgäster inte vågar säga upp hyresavtalet för viUkorsprövning,eftersom de är rädda för att skriva fel och därigenom förlora hyresrätten. TiU de remissinstanser som är kritiska tUl denföreslagna prövningsrätten hör /SR, som anser att förslaget närmast tarsikte på faU då en minoritet av hyresgästema inte är nöjd med denförhandUngsöverenskommelse som har accepterats av majoriteten. Förslaget kanockså få betydelse i det undantagsfaUet att en majoritet av hyresgästema ärmissnöjd med den träffade förhandlingsöverenskommelsen. Båda dessa typfall äremellertid i princip av sådan art att de bör lösas inom den avtalsslutandeorganisationen. Hyresgäster som är missnöjda med utfaUet av en förhandling kannär som helst vända sig till hyresgästorganisationen och begära påkallande avnya förhandlingar för att få förhandlings-överenskommelsen ändrad. EnskUdhyresgäst har också möjUghet att säga upp hyresavtalet för vUlkorsprövning.Denna möjUghet är fullt tUlräcklig från rättssäkerhetssynpunkt. Liknandesynpunkter framförs av HSB. Förslaget om en tidsbegränsning av prövningsrättenhar allmänt godtagits vid remissbehandingen. Flera remissinstanser anser dockatt den föreslagna tidsgränsen är aUtför vag. Bostadsdomstolen framhåller attden valda utgångspunkten för klagotiden, nämligen den dag när det nyahyresviUkoret började tUlämpas mot hyresgästen, kanske inle våUar någratUlämpningssvårigheter vid hyreshöjningar. En förhand-lingsöverenkommelse kanemellertid reglera också andra boendeförhållanden, såsom ordningsföreskrifter,trappstädning och användandet av tvättstuga. I sådana fall synes det nödvändigtatt ha en mer fixerad utgångspunkt för klagotiden. Att kräva regelrättdelgivning av förhandlingsöverenskommelsen med de berörda hyresgästerna tordevara uteslutet av praktiska och ekonomiska skäl. Ett slags förenklatdelgivningsför-farande som kan tjäna som utgångspunkt för klagotiden bördäremot övervägas. Hyresvärden skidle t. ex. kurma åläggas att låta anslåsjälva förhandUngsöverenskommelsen eUer ett av partema godkänt meddelandedärom på lämplig plats i fastigheten, förslagsvis i fastighetens förstuga.Några väsentUga rättssäkerhetskrav synes inte bU åsidosatta om klanderfristenräknas för anslag. Ett sådant delgivningsinsti-tut skulle säkertsnart komma att bU allmänt känt och vedertaget. En normalt uppmärksam hyresgästkan knappast imdgå att få del av imder-rättelsen, om han bor i huset, och tmderalla omständigheter har hyresgästen möjUghet att i efterhand säga upp avtaletför vUlkorsprövning. Hovrätten för samt hyresnämnderna iGöteborg och pekar också på att det kan råda tvekan om från vUken dagkla- Prop.1977/78:175 71 gotidenskaU räknas, särskilt vid retroaktiva hyreshöjningar och när det nya villkoretavser något annat än hyrans storlek. Frågan om underrättelse om förhandlingsöverenskommelsediskuteras också av remissinstanserna från mera allmänna utgångspunkter.Hovrätten för anser frågan vara så viktig och generell att denbör regleras i själva förhandlingsordningen, varvid man bör eftersträva ettenkelt system, t. ex. anslag i trappuppgångarna. i Stockholmunderstryker att det från rättssäkerhetssynpunkt är angeläget att samtUgahyresgäster fortlöpande hålls underrättade om förekommande förhandlingar och omförhandlingsresultatet. Också hyresnämnden i anser det viktigt attsamtliga hyresgäster genast underrättas om innehållet i träffade förhandlingsöverenskommelserpå ett fullt betryggande sätt. Lämpliga rutiner för detta bör fastställasförhandlingsvägen. i förordar en kompletterandelagbestämmelse om att avtal om förhandlingsordning aUtid skall ange hurunderrättelse till hyresgäst skall lämnas. finner detmotiverat att ålägga någon av de parter som träffarförhandlingsöverenskommelse skyldighet att meddela den enskilde hyresgästeninnehållet i överenskommelsen och vad han har att iaktta, om han inte är bereddatt acceptera denna. Vid bedömning av på vilken part det bör ankomma attombesörja ett sådant meddelande ligger hyresvärden närmast till hands,eftersom det är mot hyresvärden en tvist om viUkorsändring skall anhängiggörasi hyresnämnden. 5.8Förfarandet när förhandlingar bar strandats Förslaget att de förhandlande parterna inte börtUlåtas att efter strandning av förhandlingarna föra en tvist öm hyresvUlkorenvidare till hyresnämnden har föranlett delade meningar bland remissinslanserna.Förslaget tillstyrks av bostadsdomstolen, som anser att det skuUe verkahämmande på parternas vUja att nå en förhandUngsuppgörelse, om en sådan utvägur en besvärlig förhandlingssituation skulle stå öppen. ,som också tiUstyrker förslaget, betonar vikten av att rätten tillvUlkorsprövning efter strandade förhand-Ungar utformas på ett sådant sätt attdet inte minskar viljan att nå en förhandlingslösning. Om man skulle vidgamöjlighetema tiU hyresnämndsprövning, skuUe detta i alltför hög grad avlyftaförhandUngspar-tema ansvaret för att förhandlingarna leder tUI resultat. Därmedskulle också syftet med den föreslagna lagstiftningen förfelas. Flera remissinstanser förordar att de förhandlandeparterna får möjlighet att vid en strandning hänskjuta tvisten till medUnginför hyresnämnden. Hovrätten för framhåUer att hyresnämndemamed stor framgång har medlat mellan parter som förhandlat på grand- 1977/78:175 72 valav friviUigt ingångna förhandlingsordningar. Medlingsförfarandet har i dessafall kunnat utnyttjas genom att den hänskjutna tvistefrågan, även om denfaktiskt har gäUt en hel fastighet, formeUt har begränsats till att avseenstaka hyresgäster, vUkas talan har förts av en ombudsman hoshyresgästföreningen som befullmäktigat ombud. Enligt hovrättens mening harutredningen underskattat hyresnämndernas effektivitet som medlingsinstans.Medlingsarbetet har ofta bedrivits framgångsrikt och har starkt bidragit tUldet stora förtroende som hyresnämndema har tillvunnit sig hos hyresmarknadensorganisationer. Nämndernas erfarenhet av medlingsverksamhet bör därför tas tiUvara genom att de förhandlande parterna ges rätt att gemensamt hos hyresnämndbegära medling i tvist där förhandlingsposilionerna är låsta. De avpartsorganisationerna inrättade centrala förhandUngsorganen skuUe ändå fylla enbetydelsfull uppgift, särskilt när det gäller frågor av mera principiellbetydelse. Hyresnämnderna förefaller däremot bättre skickade att genommedlingsförfarande lösa lokala tvister utan principieU betydelse. Beträffandetvister som rör fastigheter på långt avstånd från , där de centralapartssammansatta organen har sitt säte, förefaller det också mera praktisktatt i stället kunna anlita hyresnämnden. Vanligen brakar nämnden sammanträda påden ort, där fastigheten är belägen. För partema innebär detta en fördel ocksåi förevarande sammanhang. Vidare kan den lokalkännedom, som finns företräddinom nämnden, i många fall utgöra en värdefull tiUgång. Också förordar att medling mellanförhandlingsordningens parter bör kunna äga ram inför hyresnämnden. Detkunnande och den lokalkännedom, som nämnderna besitter, gör dem väl skickadealt handha denna uppgift. Ett frivUligt medlingsförfarande torde enligthyresnämnden i inte få någon avhållande effekt påpartsorganisationemas vUja att bedriva seriösa förhandlingar. Omförhandlingarna skuUe stranda inom ett större avtalsområde, kan detifrågasättas om utredningens förslag kommer att fungera tUlfredsställande ipraktiken. Hyresnämndema kan med nuvarande organisation knappast klarauppgiften att inom rimlig tid faststäUa hyran för exempelvis helalägenhetsbeståndet på en större ort. I en sådan situation skulle det vara tUlfördel, om förhandlingsordningens parter hade möjUghet att, om de så önskade,hänskjuta tvisten till . Under alla förhållanden bÖrhyresnämnden få befogenhet att kalla partsorganisationema till särskildförhandling i tvister, som de enskUda hyrespartema har hänskjutit tillprövning efter det att förhandlingarna har strandats. Det är inte uteslutet attnämnden skulle kunna bilägga åtskilliga tvister vid en sådan förhandling. i pekar på att en sådanuppsägning av hyreskontrakten för viUkorsprövning, som med utredningensförslag skuUe 1977/78:175 73 följapå en strandning, skulle kunna få mycket stor spridning. Detta gäller isynnerhet om strandningen skulle beröra de allmännyttiga bostadsföretagen i destörre städerna. Hyresgästernas reaktion på ett sådant uppsägningsförfarandeskulle troligen bli mycket negativ. En uppsägning upplevs i allmänhet som enovänlig handling och många hyresgäster skuUe få svårt att förstå attuppsägningen i realiteten avser enbart hyresviUkoren. Alla möjligheter att nåen förhandingsuppgörelse bör därför prövas, innan en så långt gående åtgärdsätts in. Detta talar för att hyresnämnden bör få befogenhet att medla iintressetvister, som förhandlingsparterna är ense om att hänskjuta tiUmedling. Nämnden skuUe därvid fungera som medlingsinstans i de partsinrättadeförhandlingsorganens ställe och lägga fram ett förslag till förUkning av tvisten. Ett par remissinstanser vill gå ett steg längre ochge hyresnämnden befogenhet att faststäUa ett rambelopp för hyreshöjningar, omförhandlingar rörande hyressättningen skulle stranda. EnUgt innebär utredningensförslag att hyresvärdens reella förhandlingsunderläge i hyressättningsfrågorkoinmer att bestå. Vid hyresförhandlingar har hyresvärdenibland varit tvungen att acceptera en oförmånUg förhandUngsuppgörelse införrisken att annars gå miste om hyreshöjning under en hel avtalsperiod. Motbakgrund av dessa erfarenheter förordar att hyressättningstvist ibegränsad omfattning får prövas av hyresnämnden när möjligheterna till enförhandlingslösning är uttömda. Förfarandet bör utformas så att förhandlandepart efter fullgjord förhandUngsskyldighet och sedan tvisten har behandlats ipartemas centrala kommitté får möjUghet att utan uppsägning omedelbarthänskjuta tvisten till hyresnämnden. Huvudregeln skaU därvid vara att en eventuellhyreshöjning skall utgå från den tidpunkt som avsågs när partema inledde sinaförhandlingar. Undantag skall endast få göras om det kan visas alt förseningari förhandlingsarbetet har vållats av hyresvärden. uppgift skall idenna prövningsomgång vara begränsad till att söka lösa tvisten i desshuvuddrag. Detta innebär att nämnden endast skall pröva skäligheten av detbegärda resp. erbjudna totala höjningsbeloppet. Sedan nämnden har fastställtett tolalt höjningsbelopp skall de lokala förhandlingsparterna återapptaförhandlingen i syfte att träffa en uppgörelse om hur beloppet skaU fördelasmeUan olika bostadsområden och lägenheter. Vid prövningen av den hänskjutnaförhandlingstvisten skall nämnden alltså inte fastställa de nya hyroma för deensldlda lagenhetema. Detta skaU Uksom i första hand ske genomförhandlingar meUan förhandlingsordningens parter. Om inte heller dessaförhandUngar skulle leda tiU en förhandUngsöverenskommelse, bör emeUertidhyresvärden kunna begära hyresnämndens beslut om att förhandUngsskyldigheten ärfuUgjord. Hyresvärden skall därefter ha rätt att själv fördela det faststäUdahöjningsbeloppet. Enskild hyresgäst, som är missnöjd med sin hyra, skaU påsamma sätt som enUgt nu- 1977/78:175 74 varandeordning kunna vända sig tiU få hyran prövad enligtbruksvärdereglema. I ett sådant faU kan nämnden alltså tidigare ha prövatförhandlingstvist om hyreshöjningens totala storlek för det bostadsbestånd somlägenheten tUlhör. I det förra ärendet har nämnden dock inte gjort någonbruksvärdesprövning av de enskUda lägenheternas hyror. Frånrättssäkerhetssynpunkt finns det därför inget hinder mot att låta hyresnämndeni den begränsade omfattning, som här har angetts, pröva tvist om hyreshöjningsom inte har kunnat lösas förhandlingsvägen. Det ligger dock i sakens naturatt ett sådant prövningsförfarande bara kan tillämpas på den allmännyttigasektorn, där hyrorna bestäms enligt principen om självkostnadstäckning. Enutvidgning till hela bostadshyresmarknaden skulle strida motbruksvärdereglerna, eftersom dessa bygger på "att de allmännyttigabostadsföretagens hyror i allmänhet skaU anses ge uttryck för bmksvärdet ochdärigenom styra hyresutvecklingen inom övriga sektorer. Det bör vidareuppställas stränga krav på den förhandlingspart som önskar få en hyressättningstvistavgjord i sina huvuddrag av hyresnämnden. Ett liknande prövningsförfarande förordas avkommunförbundet. Enligt förbundets uppfattning bör hyresnämnden på begäran avförhandlingspart kunna pröva hyressättningstvist, när förhandUngsskyldighetenhar fullgjorts utan alt överenskommelse har kunnat träffas. En sådanprövningsmöjlighet är nödvändig för att åstadkomma ett jämbördigtförhandlingsläge i hyressättningsfrågor. prövning skall i dennasituation avse en generell hyresjustering för hela det berörda lägenhetsbeståndetmed utgångspunkt i ett tänkt normalskikt. Såväl hyresgäst som hyresvärd skallha kvar möjUgheten att efter uppsägning av hyreskontraktet erhålla enindividuell skälighetsprövning av hyran för viss lägenhet. Kritik mot utredningens förslag framförs också avSveriges fastighetsägareförbund, som anser att förhandlande part istrandningssituationerna skall ha rätt att utan uppsägningsförfarandehänskjuta tvistefrågan tUl direkt avgörande av hyresnämnden. Fördelen med ensådan ordning är bl. a. att frågan om tidpunkten för en eventuell hyreshöjninginte behöver sättas i fråga. Den relevanta tidpunkten blir alltid den dag frånvilken hyreshöjning ursprangUgen har yrkats, om inte parterna senare harkommit överens om ändring. Enligt förslaget bör de enskilda hyrespartema fårätt att under löpande hyresperiod hos hyresnämnden begära prövning av hyresvUlkor,som inte har kunnat regleras genom slutande av förhandUngsöverenskommelse.Införandet av en sådan möjlighet till villkorsprövning efter strandadeförhandlingar tiUstyrks av bl. a. bostadsdomstolen, hyresnämnden i Stockholmoch , som samtUga delar utredningens uppfattning atten rättslig prövning av hyresvillkor liksom bör vara inskränkt tillatt gälla de enskilda hyresavtalen. 1977/78:175 75 Advokatsamfundetfinner den föreslagna lösningen väl avvägd. Också hovrätten för är positiv tUlförslaget. Hovrätten erinrar om att enligt dess mening hyresnämnden dessutombör fungera som medlingsinstans i intressetvister. Om hyresnämnden åläggs ensådan medlingsuppgift, bör detta dock inte frånta de enskilda hyrespartemaräiten att få hyresvUlkoren prövade av nämnden i enUghet med utredningensförslag. Några kollisionsproblem behöver inle uppstå. Ett ärende omvillkorsprövning, som anhängiggörs medan medlingsförsök pågår, bör lämpligenförklaras vilande i avbidan på resultatet av medlingen. Liknande synpunkteranförs av hyresnämnden i . Ettpar remissinstanser avstyrker förslaget om en tiU strandningssituationernasärskilt anpassad vUlkorsprövning. pekar på att prövningen föratsätts skeefter samma grunder som tUlämpas vid vanlig förlängnings- eller viUkorstvist.Detta innebär bl. a. att hyrans storlek kommer att faststäUas på grundval aven bruksvärdesbedönming. Att använda bruksvärdereglerna för att fastställahyrorna i t. ex. ett allmännyttigt bostadsföretags hela lägenhetsbeståndskulle emellertid innebära en ny form av statiig hyresreglering och strida motgrundtanken bakom bruksvärdesystemet. De lägenheter som förvallas avallmännyttiga företag föratsätts enligt hyreslagen ha självkoslnadsbestämdahyror. Dessa lägenheter anses därför enligt hyreslagen böra tUldelas enprisledande ställning och användas som jämförelseobjekt vid enbraksvärdespröv-ning. Utredningens förslag kan emeUertid få till följd atthyrorna i hela det allmännyttiga lägenhetsbeståndet på en ort kan komma att blibestämda av hyresnämnden med tillämpning av braksvärdemetoden på varjelagenhet i sänder. Därmed skulle en av grandstenama i de nuvarandehyressättningsnormema ha raserats. Liknande synpunkter anförs av Svenskariksbyggen. Fleraremissinsanser anser att det av utredningen föreslagna kravet på uppsägning äronödigt. Hovrätten för framhåller att det ofta framstår sommycket obehagligt för hyresgästen att bli uppsagd. För många hyresgäster ärdet också svårt att skUja mellan uppsägning för vUlkorsändring och uppsägningför avflyttning. För hyresvärden medför en massuppsägning ofta betydandekostnader. Rör det sig om ett stort bostadsföretag måste betydandearbetsresurser tas i anspråk för delgivningsförfarandet. Av dessa skäl bör manundvika att kräva uppsägning som förutsättning för att hyresnämnden skallkunna ta upp ärende om villkorsprövning. Det bör räcka med att hyresvärdeneller hyresgästen efter det att förhandlingarna har strandat ger in ansökantill hyresnämnden om prövning av vilka vUlkor som skall gäUa från det månadsskiftesom inträffar närmast efter dagen för ingivandet. Liknandesynpunkter framförs av , hyresnämnden i ,kommunförbundet och . EnUgtförslaget skaU hyresnämnden vid viUkorsprövningen kunna Prop.1977/78:175 76 förordnaom retroaktiv hyra endast om det i visst fall av särskild anledning finnesskäUgt. Förslaget har fått ett blandat mottagande vid remissbehandlingen. Kritisk tiU förslaget är Näringslivetsbyggnadsdelegation, som anser att den av hyresnämnden beslutade hyreshöjningeni princip bör utgå från den tidpunkt som avsågs vid förhandlingarna. I och försig är det önskvärt att undvika retroaktiva hyresbetalningar. En föratsättningför att detta skall kunna ske är att hyresförhandlingarna kan slutföras inomrimlig tid. I tidsperioder med snabba kostnadsstegringar tenderar dock förhandlingarnaatt bU långdragna. Om förhandlingarna drar ut , missgynnar detta denpart som svarar för de löpande kostnaderna, dvs. Om hyresvärdenviU gardera sig mot de ekonomiska konseltvenserna av en försening avförhandlingarna, måste han relativt snart stranda förhandlingama för att fåuppsägningstiden alt börja löpa. Utredningens förslag skuUe därför kunna bidratUl alt göra förhandlingsatmosfären konfUktladdad och framkaUa tidigastrandningar. Förslaget bör ändras så att tidpunkten för en justering avutgående hyror i normalfaUet beräknas i enUghet med vad som har varit åsyftatvid de förhandUngar som har föregått hyresnämndsprövningen. Skäl tiU undantagfrån denna regel kan föreligga om t. ex. hyresvärden kan lastas för passivitettmder förhandlingsarbetet. Också kommunförbundet pekar på att inflationenmedför att tiden arbetar till fördel för den förhandUngspart som vUl håUakostnaden för hyran . Av större betydelse är dock det hyresbortfall somuppstår genom att hyreshöjningen fördröjs . Enda möjlighetenatt råda bot på detta missförhållande är att hyresnämnden vid vUlkorsprövningenfastställer de nya hyroma att utgå från den tidpunkt som avsågs vidförhandlingarna. framhåller att det inte är acceptabelt att ettregelsystem, som skall ha tiU uppgift att balansera partsintressena påhyresmarknaden, har sådana brister att den ena parten lätt kan försättas iomöjliga förhandlingsunderlägen med risk för svåra ekonomiska skadeverkningar.Liknande synpunkter anförs av hyresnämnden i , landstingsförbundet . Ett par remissinstanser är av motsatt uppfattningoch anser att den föreslagna möjUgheten för hyresnämnden att förordna omretroaktiva hyror bör slopas. pekar på att en sådanbestämmelse skulle skapa osäkerhet om från vilken dag en hyresändring kommeratt gälla och bidra tUl att försvåra jämförelseprövningar enligtbruksvärdereglerna. Liknande synpunkter anförs av hovrätten för . EnUgt utredningen kan förhandlingarna inte ansesavslutade förtän också det centrala förhandUngsorganet bar behandlat tvisten,om endera parten har begärt att tvisten skaU hänskjutas dit. 1977/78:175 77 borganser att det bör framgå av lagtexten att en förhandUng i vissa faU inte kananses avslutad förrän det centrala förhandUngsorganet har behandlat tvisten. föratsätter att förhandlingen inte kan anses avslutad förtän delokala förhandlingsparterna har haft tUlfäUe att ta ställning tUl en eventuellrekommendation från det centrala förhand-Imgsorganet om tvistens lösning.Förbundet ifrågasätter också om inte en yttersta tidsgräns bör sättas för deenskilda hyrespartemas uppsägnings- och prövningsrätt istrandningssituationema. Sluttiden skulle kunna bestämmas på motsvarande sättsom har skett i fråga om avflytt-ningsmeddelande, nämligen efterhyrestidens utgång. förordar en bestämmelse omen yttersta tidsgräns för förhandlingama, förslagsvis efter dentidpunkt tiU vilken ändring i hyran har yrkats. Genom att lagen anger ensluttid för förhandlingama undviks förseningar och förhalningar iförhand-Imgsarbetet tiU förfång för antingen hyresgästema, som riskerar kännbararetroaktiva hyreshöjningar, eUer hyresvärden, som riskerar stora hyresbortfaU.