prop · G103100 · 1977-12-31 00:00:00 — Sammanställsuppgiftema över bytesbalans och kapitalbalans med valutareservens förändringkan en betydande restpost konstateras ca . Detta är inteunikt för utan återfinns även i andra länders statistik sedan 1974.Till en del består restposten sannolikt av oregistrerad tjänsteexport. För attvinna ökad klarhet i derma fråga har jag för avsikt att, på rekommendation avbetalningsbalans-delegationen, föreslå regeringen att ge statistiskacentralbyrån i uppdrag att redan för undersöka tjänsteexportensomfattning. Inflationen harunder 1977 legat på en hög nivå. I huvudsak måste detta ses som en fördröjdeffekt av kostnadsutvecklingen under de båda föregående åren. En så snabbökning av arbetskostnaden per producerad enhet som , vilket ärvad som registrerades inom industrin 1975 och 1976, kan inte undgå att fåeffekter på prisnivån. Kursjusteringen blev en ofrånkomlig konsekvens av detidigare kostnadsstegringarna. De prisstegringar som kursjusteringen utlösteskall därför ses som ett genomslag av dessa kostnadshöjningar. 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 11 dröjande effekt in på 1978 får manockså räkna med. De ekonomiskpolitiska åtgärder som vidtogs bidrogtill att dämpa kostnadsutvecklingen i näringslivet. Denna blev väsentligtlångsammare än . Inte minst bringades lönegUdningen ner. Förindustrins del halverades den . Genom en lägre kostnadsutvecklinghar förutsättningar skapats för att inflationen skall kunna nedbringas. Konsumentprisindexberäknas ha stigit under loppet av 1977 vilket motsvarar mättmellan årsgenomsnitten. En viss del avprisstegringarna kan hänföras till importprisstegringarna. Dendirekta effekten kan uppskattas till 2,6 av de . Till en del ärdetta en effekt av kurs justeringarna, till en del en effekt av snabbaprisstegringar på vissa råvaror såsom kaffe. För att begränsaförsämringen i bytesbalansen och dämpa inflationstakten var det nödvändigt atthålla tillbaka efterfrågan inom landet, främst den privata konsumtionen. Denhöga konsumtionstillväxten som ännu uppgicktill i årstakt kunde inte få fortgå. med kursjustermgen i april1977 fömt-skickades därför att mervärdeskatten skulle höjas från till20,räknat på varans pris exkl. mervärdeskatt från den 1 jimi 1977. Detmotsvarade en återhållande effekt på den privata konsumtionen på räknatpå helårsgenomsnittet . Valutakursjusteringarna motsvarar enytterligare köpkraftsindragning om . Tillsammans gav de vidtagnaåtgärderna en åtstramande effekt på mera än2 %. Trots attåtgärderna således representerar en avsevärd köpkraftsindragning harhushållens realt disponibla inkomster enligt bedömning iden prehminära nationalbudgeten ökat med 1977. Reallönerna efter skatthar visserligen minskat något. har dock inkomstöverföringarna tillhushållen ökat kraftigt. Pen-sionsutbetalningarna har stigit snabbt. Vidaresteg bostadsbidragen tiU följd av ändrade bidragsregler. Ersättningarna isamband med arbetsmarknadsutbildning m. m. steg också snabbt somarbetslöshetsersättningen räknades upp. Äterbetaltiingen av överskjutandeskatt blev också kraftig. Att konsumtionen ändå sjunkit beror på att inkomsternainte tagits i bruk fullt ut. Sparandets andel av inkomsterna har ökat. Kompletterandeåtgärder har vidtagits för att stödja särsldlt utsatta grupper i samhället.Pensionärerna är genom indexregleringen av pensionerna skyddade motprisstegringar. För att kompensera barnfamiljerna tidigarelades en till den 1januari 1978 planerad höjning av barnbidragen om . per barn och år tillden . har vidare beslutats om ytterligare förbättringarav barn-och bostadsbidragen fr. o. m. . I samband med valuta- 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 12 kursändringarna infördes temporäraprisstopp. Efter utgången av råder en intensifieradprisövervakning. Den offentligakonsumtionen har fortsatt att öka i snabb takt. Ökningen föll dock enbart påkommunerna vars expansion av konsumtionen uppgick till realt. Tillvissa delar beror denna ökning på den av regeringen prioriterade utbyggnaden avbarnomsorg och långtidssjukvård. För attbegränsa den nedgång i industriinvesteringarna som det allmännakonjunkturläget förorsakat har åtgärder satts in. Investeringsfonderna harvarit frisläppta hela 1977 och det extra investeringsbidraget och avdraget harvarit i kraft. Trots detta har ambitionsnivån i företagens planer successivtsänkts . Investeringsnivån inom industrin torde enligt novembermånads investeringsenkät ligga års nivå. Detta visar på hursvårt det är att stimulera även långsiktigt lönsamma investeringar i ett lägedå orderingången är svag, kapacitetsutnyttjandet lågt som vinster ochsoliditet pressats ner. Denna nedgång har fortsatt . Påbörjandet avnya lägenheter låg därmed under vad som kan bedömas vara en långsiktigefterfrågenivå. Igångsättningen beräknas enligt preliminära siffror uppgå tilldrygt 50 000 lägenheter. En omständighet som hållit tillbaka bostadsbyggandetär den snabba prisutvecklingen inom byggnadssektorn. För att hållabostadsbyggandet uppe har regeringen därför höjt lånetaket så attbyggkostnadsökningen kompenserats. Under den förradelen av 1977 rådde inom många områden vad som närmast kan karakteriseras somöverhettning på byggnadsmarknaden bl. a. beroende på den kommunalainvesteringsutvecklingen. För att bereda utrymme för bostadsbyggande,industribyggande och angeläget kommunalt byggande, såsom barnstugebyggande,infördes en 15-pro-centig avgift på oprioriterat byggande. Dispenser har dockhela tiden givits där det varit motiverat av sysselsättningsskäl. Norrbottenslän har från början generellt undantagits. Inför risken av en avmattning på byggarbetsmarknadenunder /78 avskaffades investeringsavgiften från den 20 oktobergenom riksdagsbeslut . Det var i stortsett endast kommunerna som svarade för ett expansivt investeringsinslag 1977.Volymökningen beräknas ha varit ca 7 1/varav barnstugebyggandet torde hasvarat för i det närmaste hela ökningen. Under senaredelen av 1976 kunde man konstatera att den tidigare förda lagerpolitiken intekunde fortsätta i avvaktan på den förväntade internationella konjunkturuppgångensom alltmer fördröjdes. För att begränsa en alltför snabb neddragning av deöverlager soin företagen 1977/78:100 Bilaga 1 Finansplanen 13 byggt upp under tidigare årbeslutade regeringen om visst fortsatt stöd . Industrin gick in i1977 med betydande överlager vilka bidrog till att industriproduktionenminskade . I vissabranscher har lageranpassningen dock gått snabbare än man tidigare räknat med.Inom skogsindustrin har det varit möjligt att minska överlagren av färdigaprodukter speciellt genom hård neddragning avproduktionen och försäljning till mycket pressade priser. Iverkstadsindustrin har lageruppbyggnaden av färdiga produkter dämpats samtidigtsom lagren av varor i arbete minskat. Det är dock betydande problem förknippademed den alltför stora lagerhållningen i en bransch som verkstadsindustrin, därde osålda produkterna snabbt kan bli föråldrade. Inom järnmalmsgruvor, järn-och stålindustrin och varv har lagerutvecklingen blivit en besvikelse. Det harinte varit möjligt att åstadkomma den lageranpassning som tidigare bedömdessom sannolik. I jämförelsemed representerar dock utvecklingen en omsvängningsom är betydande. Genom förändringen från, totalt sett, ökande lager 1976 tillsvagt minskande lager 1977 har en återhållande verkan på produktionen uppståttsom kan beräknas till av BNP, dvs. nästan lika mycket som hela denberäknade nedgången i BNP. Överlagren harmedfört en betydande finansiell press på företagen. Den svaga efterfrågan ochden höga kostnadsnivån har lett till att driftsöverskotten minskatmed åtminstone . Som andel av industrins förädlingsvärde lågdriftsöverskotten på , vilket bör jämföras med i genomsnitt närmare 25 %under perioden 1971 1975. Det är uppenbart att det i en sådan situation ärmycket svårt att öka företagens investeringsbenägenhet. En huvudlinjei politiken har varit att så långt möjligt bibehålla den konkurrensutsattasektorns kapacitet av arbetskraft samt maskiner och utrustning för att denskall kunna sättas in när efterfrågan från utlandet förbättras. Detta haråstadkommits genom att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna inom företagenutvidgats och förstärkts, som olika näringspolitiska insatser gjortsför att förhindra eller fördröja utslagning av utsatta delar av näringslivet. Redan ifinansplanen förutskickades näringspolitiska åtgärder,inriktade på främst stålindustrin och varven. Insatser har också gjorts underåret inom i första hand varven, sjöfartsnäringen, teko-industrin, den manuellaglasindustrin samt stålindustrin. Arbetsmarknadspolitikenhar successivt byggts ut. Bidragen till utbildning i företagen ocharbetsmarknadsutbildningen har förstärkts. Vidare har bl. a. särskildasatsningar gjorts för att förebygga ungdoms- 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 14 arbetslöshet, bl. a. utbyggnad avpraktikplatser och beredskapsarbeten, och för att förbättra byggsysselsättningen. Den negativautvecklingen för den totala produktionen har inte kommit till uttryck isysselsättningen. Den har ökat med ca 10 000 personer. Industrisysselsättningenminskade med drygt 30 000 personer, men den minskningen uppvägdes aven ännu större ökning av antalet anställda inom den offentliga sektorn.Arbetslösheten har i genomsnitt legat på med en viss uppgång . Regeringen harunder sitt första år haft att ta itu med flera akuta problem. De inslag iutvecklingen som jag nämnde inledningsvis har i många fall krävt snabbaåtgärder. Vår ekonomi har fått möta bördan av en svag internationellkonjimktur, ett försämrat konkurrensläge, en ofrånkomlig strukturell omvandlingoch en tidigare eftersatt utveckling och förnyelse av näringslivet. De åtgärderregeringen vidtagit innebär att grunden lagts till en långsiktig rekonstraktionoch förstärkning av vår ekonomi. Jag skall senare återkomma till dessa frågor. -2,4 -3,6 -2,6 -2,0 -3,4 -6,2 -15,2 Statliga myndigheter och affärsverk -1,8 -9,0 -9,0 (-0,4) (-2,2) -1,3 -2,6 -2,6 -2,6 Lagerinvesteringarnas förändring i procent avföregående års bruttonationalprodukt. 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 15 Milj.kr., löpande priser Förändring på grund av kursrörelser 1 3 Den ekonomiska politiken1978 3.1Målen för och inriktningen av den ekonomiska politiken De centrala målenför den ekonomiska politiken är full sysselsättning, rimlig prisstabilitet,ekonomisk tUlväxt, rättvis inkomstfördelning och regional balans. En nödvändigförutsättning för att kunna nå dessa mål är att uppnå jämvikt i bytesbalansen.För att successivt minska underskotten i bytesbalansen och upprätthålla denfulla sysselsättningen måste tillväxten i ekonomin öka och inflationstaktenväsendigt nedbringas. Utan en högre ekonomisk tillväxttakt än vad som hittillsuppnåtts blir svårighetema stora att både trygga välfärdenför de äldre och ge mäimiskoma i produktionen en sådan del av produktionsresultatetatt en rimlig standardökning kan uppnås. Huvudproblemet förden ekonomiska politiken är att föra tillbaka den svenska ekonomin till fulltkapacitetsutnyttjande som inflationstakten dämpas.Produktionspotentialen i industrin måste frigöras. Exporten måste öka ochhemmamarknadsandelar återvinnas. De genomfördakursförändringarna och andra indu-stristödjande åtgärder har redan underlättatoch kommer att fortsatt främja en sådan utveckling. Svensk industriskonkurrenskraft måste ytterligare förbättras. Några genvägar att uppnå dettamål finns inte. Det kan ske endast genom höjning av produktiviteten, utvecklingav nya produkter och processer som kan bära den i internationell jämförelsehöga svenska kostnadsnivån och genom en kostnadsutveckling som är anpassad tillden intemationella konkurrenssituationen. Möjligheternaatt uppnå en exportledd tillväxt försvåras aUvarligt av att återhämtningen iden internationella konjunkturen blivit svagare än väntat. Alltjämt kvarstår enbetydande balansbrist i världsekonomin. De starka ländernas stora överskott isina bytesbalanser kvarstår. Underskottsländemas skuldbörda ökar, vilkettvingar fram åtgärder ägnade att dra ner den totala aktiviteten iindustriländerna. Det låga kapacitetsutnyttjandet i dessa länder har skärptkonkurrenstrycket. 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 16 snabba och ofta ensidigaindustrialiseringen i vissa utvecklingsländer har lett till hårdnandekonkurrens på vissa produktområden. Internationell överkapacitet pressarpriserna på för viktiga marknader. De protektionistiska tendenserna harvuxit sig starkare och även om de vidtagna åtgärderna varit relativtfå har svensk export inte undgått att påverkas negativt. I det nya lägetställs större krav än någonsin på en snabb anpassning av produktionsresursernatill nya marknader och nya produktområden. Avgörande för vår ekonomis styrkablir vår förmåga till omställning och beredvillighet att acceptera förändringari invanda mönster. Osäkerheten omden intemationella konjunktumtvecklingen är stor. Jag har 1 det föregåenderedovisat en mindre pessimistisk syn för än vad som framkommer i vissakonjunkturbedömningar både i och utomlands; skulle utvecklingen 1978likväl få ett ogynnsammare förlopp än som här antagits, kommer naturligtvisproblemen i svensk ekonomi att skärpas. I det rådande läget är kraven särskiltstora på att den ekonomiska politiken är flexibel och snabbt kan anpassas tillförändrade fömtsättningar. Sverigesbytesbalansunderskott har ökat 1977 trots att det allmänna efterfrågetrycket isvensk ekonomi snarare varit lägre än i omvärlden, och trots att denprivata konsumtionen, industriinvesteringarna och lagerinvesteringarnasjunkit, allt efterfrågekomponenter med högt importinnehåll. Exporten har ocksåutvecklats svagt. förutses exporten stiga klart mer än importen. Genomatt exportpriserna väntas stiga långsammare än jmportpriserna, vilket ärhuvudsyftet med devalveringen, kan man inte räkna med någon förbättring avbytesbalansen . En snabbareförskjutning av efterfrågan från privat konsumtion med högt importinnehåll tillden importsnåla offentliga konsumtionen har ibland anförts som en väg attminska underskottet i bytesbalansen. Om den ekonomiska politiken gavs en sådanlångsiktig inriktning, skulle det innebära mindre krav på industrikapacitetensutbyggnad. En central uppgiftför den ekonomiska politiken måste emellertid vara att bygga utindustrikapaciteten. Det är nödvändigt för att uppnå jämvikt i bytesbalansen.En stor del av bytesbalansunderskottet utgörs av underskottet på tjänste- ochtransfereringsbalansen. Detta underskott växer snabbt och måste på siktbalanseras av ett motsvarande överskott på handelsbalansen. En utbyggnad avindustrin krävs också om man vill uppnå en rimlig tillväxt i den privatakonsumtionen. Den privata konsumtionen riktas nämligen i betydande utsträckningantingen mot varor och tjänster som importeras och därför måste betalas genomexport, eller mot inhemskt tillverkade industrivaror. En alltför snabb utbyggnad avoffentlig sektor skulle kräva stora skat- 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 17 tehöjningar för att begränsa privatkonsumtion och skapa det nödvändiga resursutrymmet för den offentliga sektornstillväxt. Snabba skatteökningar har generellt sett en tendens att driva uppkostnadsläget genom att utlösa kompensationskrav. Lönekostnadsökningarnatenderar i sin tur att pressa fram snabbare prisstegringar eller om företageninte kan kompensera sig via priserna att påskynda utslagningen avproduktionsenheter. Dessutom försvåras en stabilisering av löner och priser ommänniskorna i produktionen inte får möjligheter att förbättrasin privata standard. Den ekonomiskapolitiken har mot denna bakgnmd inriktats på att i störstamöjliga utsträckning hålla kvar arbetskraften i den konkurrensutsatta sektorn.Den utomordentligt svaga utvecklingen av industriproduktionen hardock lett till att industrisysselsättningen minskat med drygt 30 000 personer.Den beräknas nu ligga på samma nivå som 1973. Den offentliga sektorn harsamtidigt ökat sysselsättningen med ca 50 000 personer. En liknande utvecklingkan väntas även . Desysselsättningssvårigheter som man måste räkna med kan inte lösas enbart genom den offentligasektorns expansion. Stödet till sysselsättningen måste i stället gesgenom fortsatta arbetsmarknadspolitiska åtgärder som underlättar för företagenatt hålla kvar arbetskraften och på ökadsysselsättning inom byggnads- och anläggningsverksamhet. Därigenom kanman lättare undvika flaskhalsproblem när industrins efterfrågan på arbetskraftåter ökar. Resursutnyttjandet inom industrinär lågt. Det föreligger dock stora skillnader i kapacitetsutnyttjandet mellanföretag, branscher och regioner. Det ställer sig svårt att närmare definieraoch mäta graden av outnyttjad kapacitet. Delar av industrin har, som följd avstrukturella förskjutningar i den internationella efterfrågan och ändradekonkurrensmönster, varaktigt förlorat sina fömtsättningar att överleva ävenvid en rimlig förbättring i svensk industris konkurrenskraft och vid en internationellkonjunkturuppgång. Kapitalutrustningen i dessa branscher har blivit ekonomisktföråldrad. Arbetskraften som hålls kvar genom olika statliga stödåtgärder iexisterande företag kan inte heller utan tidseftersläpning överföras tillannan produktion. En stark produktionsuppgång i svensk industri kommer därförsannolikt att vara ojänmt fördelad mellan företag, branscher och orter.Tendenser till minskad rörlighet på arbetsmarlcnaden i förening med starkaförskjutningar i relativ konkurrenskraft mellan branscher och företag iSverige betyder att en ökad arbetskraftsefterfrågan i industrin kommer att varamycket ojämnt fördelad mellan olika företag. Det finns därför skäl att räknamed att innan fullt kapacitetsutnyttjande nåtts, kommer den möjligaproduktionsökningen inom vissa sektorer att hämmas av brist på arbetskraft.Samtidigt kommer arbetslöshet att kvarstå i vissa områden. 2 1977/78. duktionspotentialen tenderar därföribland att överskattas. Det är en viktig uppgift för arbetsmarknads- ochindustripolitiken att finna nya vägar för att öka produktionsfaktorernasrörlighet, för att trygga sysselsättningen, minska risken för en höglöneglidning och för att fullt ut tillvarata produktionsmöjligheterna i deföretag som kan expandera. Inte minst är det angeläget att genom en starkareexpansionskraft i näringslivet skapa bättre fömtsättningar att etablera nyaverksamheter inom de områden där sysselsättaingsläget är svagt och skaparegional balans. En viktig roll spelar härvid insatserna för att underlättaarbetskraftens yrkesmässiga rörlighet. Industripolitikenutgör en väsentlig och integrerad del i den aUmänna ekonomiska politiken.Starkt förenklat har industripolitiska åtgärder varit av tre olika slag. Den första typenhar riktats mot branscher som långsiktigt saknar förutsättningar att överleva isin nuvarande omfattning och utgör den utgiftsmässigt tyngsta delen. Storainsatser har här gjorts för att möjliggöra en ordnad avveckling elleromstmkturering utan kraftiga ökningar i arbetslösheten som följd. Tillväsentlig del måste dessa insatser, t. ex. inom stora delar av varvsnäringenses som arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den reguljäraarbetsmarknadspolitikens möjlighet att klara stora plötsliga förändringar isysselsättningen på en ort är begränsad, varför industripolitiska insatser avdetta slag blivit nödvändiga . Parallellt med dessainsatser har mer framtidsinriktade satsningar gjorts inom t. ex. stålindustrinvilkas syfte är att successivt trappa ned antalet sysselsatta och koncentreraoch rationalisera verksamheten för att skapa företag som kan hävda sigutan finansiellt stöd från staten. Anpassningsprocessen bör dock inte bli såutdragen att kostnaderna för samhället blir alltför bettmgande och dennödvändiga överföringen av arbetskraft till annan produktion fördröjs. Den andra typen avindustripolitiska åtgärder har avsett företag som råkat i en akutkrissituation, men där företaget förutsätts ha långsiktigt goda förutsättningarvid en bättre intemationell konjunktur och ett anpassat svenskt kostnadsläge.Genom insatser i sådana lägen kan man förhindra att en värdefullindustripotential går definitivt förlorad. Den tredje typen avinsatser har varit offensiva och gällt företag och projekt där förutsättningenför lönsam expansiv produktion in bedöms goda, men därkostnaderna är så stora att projekten inte kan kommatill stånd utan långsiktigt finansieringskapital under uppbyggnadsskedet. När man bedömerde industripolitiska satsningamas fördelning på defensiva och offensivainvesteringar måste man ta i beaktande de utomordentligt stora svårighetemaatt centralt bedöma vilka företag, projekt och branscher som har långsiktigtgyimsamma förutsättningar. 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 19 genom att skapa tillräckhgagenerella incitament för enskilda och företag kan man räkna med attutvecklingsarbetet förs fram på bred front. Det offensiva stödet till industrinmåste till övervägande del arbeta med generella åtgärder. Devalveringen,sänkning av allmänna arbetsgivaravgiften, frisläpp av investeringsfonderna,extra investeringsavdrag etc. är alla åtgärder som framför allt kan utnyttjasav den livsdugliga delen av industrin för expansiva satsningar. Värdet av dessainsatser för industrin motsvarar betydande belopp. Stödet till forskning ochutveckling, omläggningar i kapitalbeskattningen för de mindre företagen ochre-gionaliseringen av näringspolitiken är industripolitiska åtgärder som harsamma generella offensiva karaktär. Som jag redantidigare understrukit är det ytterst angeläget att den svenska industrinsproduktionspotential byggs ut. En sådan ökning behöver dock inte nödvändigtvista sig uttryck i enbart materiella investeringar utan kan också ske i form avökade marknadsinvesteringar, FoU-insatser eller omstrukturering av existerandeproduktionsapparat. Industriinvesteringarna minskar kraftigt under såväl 1977som 1978, beroende bl. a. på det låga kapacitetsutnyttjandet och det pressadevinstläget. Det är utomordentligt viktigt att vända den negativa utvecklingen. Regeringen har genomett flertal åtgärder sökt begränsa nedgången 1978. Investeringsfonderna hargenerellt släppts fria. Investeringsfonderna får nu också användas för utländskamarknadsinvesteringar. Som alternativ till användandet av investeringsfondemafår företagen utnyttja det 25-procentiga extra investeringsavdraget. Deindustripolitiska insatsema kommer i många fall att göra det möjligt attfullfölja investeringsprogram eller att starta nya projekt. Utan dessainsatser skulle investeringsutvecklingen sannolikt bli ännu svagare. Engrundläggande fömtsättning för ökade industriinvesteringar är dock väsentligtförbättrade resultat i företagen. Stabilisering av pris- ochkostnadsutveckling Det lågakapacitetsutnyttjandet och den försvagade finansiella situationen inomindustrin är ägnat att leda till företagsnedläggelser, friställning avarbetskraft samt stora underskott i bytesbalansen. I ett längre perspektiv ger delåga investeringama upphov till en låg tiUväxt i vår produktionspotential ochen försvagning av våra möjUgheter att på lång sikt förbättra vår internationeUakonkurrenskraft. Det var motdenna bakgmnd nödvändigt att imder 1977 vidta kraftfulla åtgärder för attstärka industrins internationeUa konkurrenskraft. Detta åstadkoms genomnedskrivningen av kronans värde med effektivt sammanlagt som vidtogs under1977. Härigenom skapades ett utrymme för förbättrad konkurrenskraft somföretagen kan använda dels tiU en sänkning av priserna i utländsk valuta, delstUl en konsolidering genom resultatförbättringar. 1977/78:100 Bilagal Finansplanen 20 För att dennapolitik skall bli framgångsrik är det nödvändigt att det utrymme som skapas avnedskrivningen av kronan ej tas i anspråk för löneökningar under 1978.Kostnadseffekten av förra årets avtal, av införandet av den femtesemesterveckan samt av en antagen löneglidning på skulle enligtkonjunkturinstitutets kalkyler redan i utgångsläget motsvara enlönekostnadsökning av räknat mellan årsgenomsnitten.Vid en kalkylerad ökning av industrins produktivitet skulle redan meddessa förutsättningar kostnaden per producerad enhet komma attstiga .