prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — AOstinnehåller vidare bestämmelser om offentliga tillställningar (9 och 11-22 §§).Inte heller dessa bestälmmelser gäller bara i fråga om allmän plats. Enligt 11§ fär sålunda regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, länsstyrelsenunder krigsfara eller andra ulomordenfiiga förhållanden förordna att offenfiigtillställning inte får hållas inom visst län eller del därav och enligl 12 §andra stycket fordras alltid polismyndighetens tiUstånd för att offenfiigdanstillställning, pornografisk föreställning, cirkusföreslällning, tivoli- ochmarknadsnöjen, motortävling m.m. skall fä anordnas. Oavsett tillställningensart krävs tillstånd om den skall äga mm på allmän plats (12 § första stycket).113 § anges aU anmälan skall göras till polismyndigheten, om någon inom stadsplanelagleller byggnadsplanelagt område vill anordna offentlig tillställning för vilkendel inte behövs tillstånd. Enligt 16 § första stycket svarar anordnaren för attgod ordning råder vid fillställningen. Han är sky Idig aU rätta sig efler de föreslcriflermed avseende på ordning och säkerhet som polismyndigheten meddelar. Anordnarenkan enligt 17 § åläggas alt bekosta sådan ordningshållning som äger rum inomlokal eller plats där offentlig tillställning hålls saml vid ingångarna ochsärskilda parkeringsplatser. kan under vissa förutsättningarinställa eller upplösa offenfiig tillställning och förbjuda förnyande avoffentlig tillställning (19 och 20 §§). Lokalordningsstadga antas av kommunfullmäktige (23 §). Beslutet skall underställaslänsstyrelsens prövning. Reglementen eller taxor för åkare, spårvägsförelag,stadsbud m.fl. kan utfärdas av efter hörande avkommunfullmäktige, om inle annat är föreskrivet (25 §). 391 Kommittéer: Kommundepartementet Del II Kn:2 melserfinns i 28 och 29 §§. För brott mot bestämmelserna om offentligatillställningar kan dömas till böter eller fängelse . 1samband med ändringar i AOst infördes fängelse i straffskalan för atlmotverka den brottslighet som i vissa fall förekommer i anslutning till s.k. sexklubbaroch poseringsateljéer(prop. 1973:115, JuU 1973:26, rskr 1973:258, SFS1973:561). I 30 § finns reglerom förverkande. Enligt 31 § kan polismyndighetenförelägga vite, om någon har underiätit att utföra arbete eller vidta annanåtgärd som åligger honom enligt AOst eller lokal ordningsstadga.Polismyndigheten kan också låta utföra arbetet eller vidta åtgärden på denförsumliges bekostnad. Somjag har framhållit förat innehåller AOst endast grandläggandeordningsföreskrifter, medan mera detaljerade bestämmelser beträffande denallmänna ordningen meddelas i lokal ordningsstadga. Till ledning för kommunernahar inom Svenska kommunförbundei utarbetats ett normalförslag till lokalordningsstadga. Normalförslaget innehåller bestämmelser om bl.a. renhållning, ordningpå allmän plats, allmänfariiga åtgärder, affischering, reklam, mattpiskning,störande buller, bad, camping, hundar, adressnummerskyllar och namn- och adresskyltarpå cyklar. De flesta bestämmelserna avser allmän plats, husvägg e.d. som vettermot sådan plats, öppet område som portgång e.d. som gränsar till allmän platseller åtgärder som vidtas så nära allmän plats att olägenhet för trafikant kanuppkomma. Föreskrifterna om störande buller, bad och camping haremellertid intenågon direkt anknytning till begreppet allmän plats. De lokala ordningsstadgomatorde i regel vara utformade i huvudsaklig överensstämmelse med normalförslaget. Enliglden nya regeringsformen (RF) ankommer den centrala delen av normgivningen påriksdagen. föreskrifter meddelas i form av lag. Enligt 8 kap. 2 § RFskall sålunda föreskrifter om enskildas personliga ställning och om deraspersonliga och ekonomiska förhållanden inbördes meddelas genom lag. om förhållandet mellan enskilda och det allmänna som gälleråligganden för enskilda eller i övrigl avser ingrepp i enskildas personligaeller ekonomiska förhållanden meddelas också genom lag (3 §). Detsamma gäller ifråga om bl.a. grunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformersamt i fråga om kommunernas befogenheter i övrigt och deras åligganden (5 §). 18 kap. 7 § föreskrivs emellertid att regeringen utan hinder av 3 eller 5 § kan eflerbemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter om annat än skatt, omföreskrifterna avser l.ex. skydd för liv, personlig säkerhet, hälsa, irafikeller ordningen på allmän plats. Sådant bemyndigande medför dock inte rätt allmeddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. Samtidigtsom bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i visst ämne kanriksdagen enligt 8 kap. 11 § medge all regeringen överlåter åtförvaltningsmyndighet eller kommun alt meddela bestämmelser i ämnet (subdelegation). Bestämmelseni 11 § ger bl.a. slöd för den s.k. kommunala förordnings-maklen. Genom vissaförfattningar som regeringen har beslutat ges kommunfullmäktige rätt allbesluta föreskrifter som är bindande för allmänheten. Dessa föreskrifter är iregel straffsanktionerade i den författning som innehåller bemyndigandet. Exempelpå sådana föreskrifter utgör lokala ordningsstadgor, hamnordningar,brandordningar och hälsovårdsordningar. Fullmäktiges beslut måste dockfastställas av för aU bli giltigt. De föreskrifter som del här ärfråga om avser ämnen som det i första hand Del II Kn:2Skr 1977/78:103 392 ankommerpå att bes;lula om. Detta innebär alt de regeringsför-fallningar sominnehåller bemyndiganden för kommunerna att meddela sådana föreskrifter måstegrunda sig på delegafion enligl 8 kap. 7 § RF. Den normgivningskompetens somkan delegeras vidare lill förvaltningsmyndighet eller kommun är formellt inlebegränsad till närmare bestämmelser i ämnet ulan avser bestämmelser över huvudtaget i detta. Vid RF;s tillkomst förutsattes emellertid alt subdelegation iallmänhet skulle omfatta endast en del av den normgivningskompetens somregeringen hade fått genom bemyndigandet och atl strafilDestämmelser inteskulle bli föremål för subdelegation (prop. 1973:90 s. 320). AOstinnehåller i huvudsak bestämmelser som är "betungande" för enskildaoch som således enligt 8 kap. 3 § RF skall meddelas genom lag. Bemyndigande enligl8 kap. 7 § RF kan meddelas i fråga om de bestämmelser i som gäller"ordningen på allmän plats". Sådana bestämmelser finns i 2-4 §§(nyttjande av allmän plats, renhållning och skydd för trafikanter).Bestämmelserna i 5 och 6 §§ om schaktning, grävning, sprängning, fyrverkeri,skjutning m.m. gäller inte enbart i fråga om allmän plats. Bemyndigande enligt8 kap. 7 § RF torde emellertid ändå kunna meddelas eftersom bestämmelserna flr ansiesgälla skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa. Bestämmelsersom inskränker rätten alt anordna offentliga tillställningar på plats som inteär allmän syne:? inte utgöra delegeringsbart ämne. Lagform torde därför krävasbeträffande 11-13 och 16-21 §§ AOst, i den mån bestämmelsema inte gäller skyddför liv, personlig säkerhet eller hälsa. Även bestämmelsema om straff i 29 § ibötereller fängelse) och om förverkande i 30 § kräver lagform enligl nya RF (jfr prop.1973:90 s. 314). Flertaletövriga bestämmelser i torde kunna meddelas av regeringen som verkslälligheisföreskriftereller med stöd av regeringens befogenhet all besluta föreskrifter som inteenligt grundlag skall meddelas av (8 kap. 13 § RF). Ilokala ordningsstadgor kan, som framgår av vad jag har anfört i det föregående,finnas bestämmelser som inle fär meddelas på annat sätt än genom lag eller somlär meddelas i annan ordning endast med stöd av bemyndigande enligt 8 kap. 7och 11 §§ RF. Dessa bestämmelser, liksom de bestämmelser i för vilka påmotsvarande sätt krävs lagform, gäller fortfarande enliglövergångsbestämmelserna lill RF. 1 prop.1975:8 om följdlagstiftning med anledning av den nya regeringsformensbestämmelser om normgivning anförde föredraganden bl.a. alt del knappast ärgodtagbart all i längden låta bestämmelser som kräver lagform stå kvar iförfattning på lägre nivå än lag och atl det inle sällan kan visa sig lämpligtatt göra behövliga anpasisningar i samband med alt det regelkomplex i vilketden berörda författningen ingår ses över av andra skäl (prop. s. 41). Bl.a.genom framställningar av och olika organisationer har fråga väckts omsakliga ändringar i flera av bestämmelserna i . Enligt min mening bör ensärskild utredare tillkallas för alt se över AOst i syfte atl anpassa stadgantill om normgivningsmakten. I utredarens uppdrag bör ocksåingå alt överväga vissa sakliga ändringar i AOst. Jag återkommer i det följandelill de materiella frågor som bör tas upp i utredningsarbetet. 1 fråga omanpassningen till RF innebär uppdraget självfallet atl det skall överväg:äsvilka bestämmelser som bör beslutas av genom lag och i vilkenutsträckning regeringen - med eller ulan 393 Kommittéer: Kommundepartementet Del II Kn:2 befogenhettill subdelegation - bör bemyndigas alt meddela föreskrifter. Särskilduppmärksamhet bör ägnas åt det förhållandel att de lokala ordningsstadgomaibland torde innehålla bestämmelser som enligl RF inte fär meddelas i annanordning än genom lag. Utredaren bör överväga om bestämmelser av det slag dethär kan vara fråga om behövs och i vilken form de i så fall bör meddelas. I prop.1976/77:1 Minskad statlig detaljreglering av kommunerna m.m. (s. 102) anförföredraganden atl formema för beslut om lokal ordningsstadga liksom denåtminstone delvis föråldrade bestämmelsen i 25 § AOst om underställning avvissa reglementen eller taxor bör prövas. Utredaren bör behandla också dessafrågor. Jagövergår nu till de frågor om sakliga ändringar i AOst som bör tas upp iutredningsarbetet. Definitioneni 1 § av begreppet allmän plats har nära samband med de lagtekniska frågor somjag förat har berört. Utredaren bör överväga om definitionen är lämpligtutformad och därvid ägna särskild uppmärksamhet åt s.k. innetorg och liknandeanläggningar. Medanledning av motionen 1975:1102 har begärt en öveisyn av bestämmelsernaom tillståndslvång för galumusicerande (CU 1975:11, rskr 1975:98). I motionenföreslogs alt AOst ändrades så att tillstånd generellt inte skulle krävas för galumusicerande.Utskottet uttalade att inskränkningar i rätten aU utöva gatumusik bör görasendast i den mån de motiveras av särskilda ordningsskäl m.m. men attregelområdet är komplicerat och anknyter även till andra regelsystem. Vid sinaöverväganden på denna punkt bör utredaren beakta de ändringar som hargjorts i LAS och AOst (prop. 1976/77:39, KU 1976/77:16, rskr 1976/77:56) medanledning av att grundlagsskyddet för mötesfriheten har utvidgats till atl avseockså sammankomster för framförande av konstnärliga verk (prop. 1975/76:209,KU 1975/ 76:56, rskr 1975/76:414, KU 1976/77:1, rskr 1976/77:2). har begärt alt 12 § AOst ändras så att tillstånd avpolismyndigheten inte längre skall behövas för tävling eller uppvisning medmotorfordon på plats som inte är allmän. Enligt federationen har motorsportengenom det generella tillståndskravet satts i särställning i förhållande tillövriga idrotter. Medanledning av ett anlal motioner vid riksdag har efterhemställan från kulturalskottet anhållit att regeringen måtte överväga en sådanändring i gällande bestämmelser alt avgift för polisbevakning inte skall fäkrävas i fråga om ideellt inriktade offentliga tillställningar (KrU 1974:21, rskr1974:322). har i en skrivelse lill regeringen framhållit all det ärangeläget alt kommunerna åläggs skyldighet att se lill atl det vid friluftsbadoch andra badanläggningar finns effektiva anordningar för atl hindra drunkningsolyckor.Sällskapet påpekar atl föreskrifter i detla hänseende inte finns i AOst ellerannan allmän författning. Länsstyrelseni har i skrivelse till regeringen anhållit atl frågan omsäkerheten i bl.a. liftanordningar och skidbackar måtte utredas. Därvid böransvarsfördelningen mellan enskild person, innehavare av liftanordning, kommunoch landstingskommun klarläggas. I belänkandet (Ds I1975:2) Pyrolekniska varor, risker och regler tar pyroteknikutredningen upp bl.a.frågan om tillämpningen av bestämmelserna i 6 § AOst alt fyrverkeri inte färäga rum inom stadsplanelagl område ulan tillstånd av polismyndigheten.Utredningen anför att osäkerhet råder om vad som avses med fyrverkeri och altbegreppet "stadsplanelagl område" Del n Kn:3 Skr 1977/78:103 394 vållartillämpningsproblem samt föreslår vissa ändringar i 6 § AOst. Skildauppfattningar redovisas av de remissinstanser som har yttrat sig överändringsförslagen. Efter samråd med chefen för induslrideparlementet förordarjag atl utredaren också överväger behovet av ändring av AOsi:s bestämmelser omfyrverkeri. Utredarenbör vidare överväga åtgärder för att undanröja eller minska de olycksrisker ochölägenheter som uppställning av containers, byggnadsställningar, cyklar m.m.på gångbanor kan medföra särskilt för synskadade. Utredarenbör också kunna ta upp frågor som har samband med de frågor som jag nämnt i delföregående. Jaghar inte funnit del nödvändigt att närmare ange efter vilka riktlinjer somutredningsarbetet bör bedrivas. Jag vill emellerfid framhålla att flera av defrågor som ingår i uppdraget är av sådan karaktär alt kontakter med myndigheteroch organisationer måste bli ell väsentligt inslag i arbetet. Utredaren börvidare, särskilt i lörfattningslekniska frågor, samråda med hälsovårdsstadgeutredningen(S 1974:08). Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för kommundepartementet atttillkalla en särskild utredare med uppdrag atl göra en översyn av allmännaordningsstadgan, altbesluta om sakkunniga, e:(perter, sekreterare och annat biträde åt utredningen. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver atlersättning till ulredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommiuékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, altkostnaderna skall belasta fjortonde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 3.Översyn av kommunalbesvärsprocessen m.m. Departementschefen,statsrådet , anför. Denuvarande reglerna om kommunalbesvär går i huvudsak årskommunalförordningar. Någon allmän och samlad översyn av kommunalbesvärsinslitutelhar aldrig gjorts. Till kommunalbesvär är iförsta hand atl hänföra besvär som anförs med stöd av 76 och 78 §§ kommunallagen(1953:753, omtryckt 1969:765), 80 och 82 §§ kommunallagen (1957:50) förStockholm (omtryckt 1969:766) och 78 § landstingslagen (1954:319, omtryckt1972:101). Även talan som förs enligt 20 § lagen (1957:281) om kommunalförbund,23 och 43 §§ lagen (1919:293) om ändring i och ecklesiasfik indelning(omtryckt 1969:770) samt 21 § lagen (1965:596) om kommunala sammanläggningsdelegeradebetraktas som kommunalbesvär, trots atl dessa bestämmelser innehåller vissaavvikelser från de allmänna kommunalbesvärsreglerna. Besvär som anförs med stödav 395 Kommittéer: Kommundepartementet Del II Kn:3 89,91och 92 §§ lagen (1961:436) om församlingsstyrelse (omtryckt 1976:500) och 21 §lagen (1972:229) om kyrkliga sammanläggningsdelegerade hänförs också tillkommunalbesvären. Efler förvaltningsrättsreform gäller, utöverkommunallagarnas besvärsregler, i tillämpliga delar förvaltningslagen(1971:290) för handläggningen av kommunalbesvärsmål i och förvaltningsprocesslagen(1971:291) för handläggningen av sådana mål i regeringsrätten. Dekommunala beslutande församlingarnas beslut överklagas genom kommunalbesvär. Dekommunala nämndernas beslut kan överklagas genom kommunalbesvär, om inte annatär särskilt föreskrivet. 1 fråga om de s.k. specialreglerade nämndernas beslutfinns vanligen särskilda besvärsbestämmelser i de lagar och andraförfattningar som reglerar nämndernas verksamhet. I dessa fall blir reglernaom förvaltningsbesvär tillämpliga. saknas emellertid sådanabesvärsbestämmelser eller också täcker de inte alla typer av beslut som den specialregleradenämnden kan fatta. 1 sådana fall överklagas besluten genom kommunalbesvärenligt reglerna i kommunallagarna. 1 kommunalbesvärsmålär i regel första instans. Besvär över beslut i kommunalbesvärsmålkan anföras hos regeringsrätten. Landstings och landslingskommunala nämndersbeslut överklagas direkt hos regeringsrätten. Allaprotokollförda beslut av de beslutande församlingarna kan överklagas.Möjligheten att överklaga nämndernas beslut är begränsad genom ett uttryckligtförbud mot besvär över beslut av rent förberedande eller rent verkställande art.Rätt alt anföra kommunalbesvär har varje kommunmedlem, oavsett om han ellerhon särskilt berörs av beslutet eller ej. Besvärstiden är och räknasfrån den dag då justeringen av protokollet över beslutet kungjordes på denkommunala anslagstavlan. De kommunala besluten kan angripas endast på desärskilda besvärsgrander som anges i kommunallagarna. Besvärsprövningen kannågot förenklat sägas innebäraatl det är lagligheten och inle lämpligheten hosbeslutet som prövas. Besvärsmyndigheternas prövning avser endast sådanafelaktigheter hos beslutet som klaganden åberopar inom besvärstiden. Ombesvären bifalls, kan besvärsmyndigheten i princip inte göra mer än upphävadet felaktiga beslutet. kan således inte ändra beslutetsinnehåll så alt detla blir riktigt. Dessa karakteristiska drag hoskommunalbesvären skiljer dessa från förvallningsbesvären. De har sin bakgrand itanken atl kommunmedlemmarna bör kunna påkalla statlig kontroll av dekommunala organens beslut men all denna kontroll av hänsyn till den kommunalasjälvstyrelsen bör hållas inom bestämda gränser. har nyligenantagit förslag till ny kommunallag (prop. 1975/ 76:187, KU 1976/77:25, rskr1976/77:148, SFS 1977:179). Lagen, som ersätter bl. kommunallag,kommunallagen för och landstingslagen, träder i kraft den 1 juli1977. Bestämmelserna om kommunalbesvär i den nya kommunallagen stämmer mednågra undantag överens med vad som har gällt och innebär ingaändringar i de huvudprinciper som jag här har redovisat. Föredragandedepartementschefen pekar emellertid på vissa brister i nuvarande besvärsordningoch besvärsförfarande saml i de nuvarande kommunallagarnas regler omkommunalbesvär och besvärsnämnder. Han framhåller att kommunalbesvärsprocessenbör ses över på ett mera genomgripande sätt än som har varit möjligt inom ramenför kommunallagsreformen (prop. 1975/76:187 s. 317, 551). Del II Kn:3Skr 1977/78:103 396 skottetanser också alt det är angeläget att en sådan översyn kommer till stånd (KU1976/77:25 s. 41,86). Jaganser atl en allsidig översyn av kommunalbesvärsprocessen nu bör göras ochförordar alt en kommiué tillsätts för detla ändamål. Kommitténs uppdrag böromfatta alla former av kommunalbcsvär och den särskilda typ av besvär somanförs hos eller landstingskommunal besvärsnämnd. Kommunalbesvärentjänar framför allt som medel för kommunmedlemmarna atl utlösa statligkontroll av kommunala besluts laglighet. Funktionen att i likhet med förvallningsbesvärenmöjliggöra för enskild person att fä rättelse för egen del kommer numera iandra hand. Kommunalbesvären lämpar sig mindre väl som rättsmedel i fråga ombeslut som rör enskild persons förhållanden. 1 sådana fall är från den enskildessynpunkt förvaltningsbesvär att föredra. Dessa besvär kan medföra en merafullständig omprövning av det överklagade beslutet än vad som är möjligt i ett kommunalbesvärsmål.Det är därför inte utan betydelse vilken typ av besvär som väljs i samband med lagsliflningsom rör exempelvis enskildas rättigheter och skyldigheter. Vid detta val måsteen avvägning göras mellan olika intressen - behovet av statskontroll, detkommunala självslyrelsein-tresset och de enskilda medborgarnas intresse aveffektiva rättsmedel. Valet bör också göras så att tvekan inte uppkommer huravidaförvaltningslagen (1972:290) är tillämplig eller ej vid handläggningen av ettvisst ärende hos en myndighet. Kommittén bör överväga frågan omlämplig besvärs-typ för olika slag av kommunala beslut och söka ange vilkaprinciper som bör gälla för valet mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär.Det bör inte i första hand vara kommitléns upf)gifl att utarbeta förslag lilländringar i de besvärsbestämmelser som f n. finns i de särskilda lagar ochförordningar som reglerar olika kommunala verksamhetsområden. En närmareuppdelning mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär på de olika sakområdenabör göras i samband med alt lagstiftningen på resp. område ses över. Ipraxis vållar gränsdragningen mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesväribland avsevärda problem Besvärsmyndighelema har haft svårt alt avgöra om vissabeslut skall överklagas med kommunalbesvär eller med förvaltningsbesvär. Deenskilda medborgarna har i allmänhet ingen kännedom om skillnaden mellan debåda besvärstyperna. Kommittén bör undersöka vilka vägar som står lill buds föratl komma lill rätta med problem av detta slag. Enav kommitléns huvuduppgifter blir att behandla besvärsordningen. Kommunalbesvärsmålenär nu den största grappen av mål som prövas av regeringsrätten ulan altregeringsrätten har meddelat prövningstillstånd. föivaltningsräUsreformgäller med några fä undantag alt regeringsrätten prövar förvaltningsbesvärendast om prövningstillstånd har meddelats. Förvallningsdomstolskommilténföreslog i sitt betänkande (SOU 1966:70) Förvaltningsrällskipning attkommunalbesvär inte skulle anföras hos ulan i stället hos kammartältenoch därifrån fullföljas till regeringsrätten där prövningstillstånd skullekrävas. Förslaget kritiserades emellertid vid remissbehandlingen ochföredragande departementschefen ansåg det lämpligast atl behålla den gamlabesvärsgången (prop. har antalet kommunalbesvärsmålhos regeringsrätten ökat kraftigt. 1968-1971 var antalet kommunalbesvärsmålsom kom in till regeringsrätten lägst ca 190 och högst ca 250 . Enligttillgänglig statistik inkom 410 mål och 530 mål år 397 Kommittéer: Kommundepartementet Del II Kn:3 1976.Denna utveckling härlett till att balansen av kommunalbesvärsmål hosregeringsrätten har ökal från 298 till 562 . Detta medför olägenheter av olika slag för såväl enskildasom kommuner och landstingskommuner. Prövningen av kommunalbesvärsmål bör intefä en sådan omfattning att regeringsrättens ställning som prejudikatsinstanspåverkas. Mot denna bakgrund synes det vara ofrånkomligt att kommitténöverväger frågan om begränsning av rätten all fullfölja kommunalbesvär lillregeringsrätten. En eventuell fullföljdsbegränsning behöver inte nödvändigtvisvara av det slag som följer av nuvarande bestämmelser om prövningstillstånd.Tvärtom kräver kommunalbesvärens särart sannolikt särskilda regler omtillståndsprövning i sådana mål. Fullföljdsbegränsningkan inte införas i kommunalbesvärsmålen utan all frågan om lämplig mellaninslansövervägs. 1 landstingskommunala besvärsmål saknas f n. mellaninslans. Det ärtveksamt om denna ordning bör behållas ens om rätten atl överklagalandstingskommunala beslut hos regeringsrätten inle begränsas. Inslansordningenbör om möjligt vara densamma i alla typer av kommunalbesvärsmål. Del finnsalltså skäl som talar för att mellaninslans införs även för delandstingskommunala målen. lämplighet som mellaninslans kan medhänsyn till roll i samspelet mellan stat och kommunifrågasättas framför allt när del gäller de landstingskommunala målen.Kommittén bör pröva hela frågan om mellaninslans i kommunalbesvärsmål. Föratomlänsstyrelsen torde kammarrätten och länsrätten vara de alternativ som liggernärmast lill hands. KommiUén bör naturiiglvis även pröva möjligheten all skjutain kammarrätten som en ny instans mellan eller länsrätten ochregeringsrätten. Målet bör vara alt åstadkomma en besvärsordning som möjliggören snabb, sakkunnig och öppen handläggning av målen och som ger utrymme för dentyp av prövning som kommunalbesvärens särart kräver. Enannan huvuduppgift för kommittén blir atl se över besvärsförfarandet. För kommunalbesvärsprocessenfinns tre olika regelsystem, nämligen kommunallagarnas, förvaltningslagens och förvaltningsprocesslagens.Hos gäller kommunallagarnas besvärsregler och förvaltningslagen.1 regeringsrätten gäller kommunallagamas besvärsregler och förvaltningsprocesslagen.Dessutom kan regeringsrätten bli tvungen att bedöma tillämpningav förvaltningslagen i kommunalbesvärsmål.