prop · G103186 · 1977-12-31 00:00:00 — Man torde dock enUgt promemorian kunna förutseatt kringföringshandeln av denna typ skulle komma att minska. Om utveckUngenskulle bU en annan kunde det vara skäl att närmare undersöka om ävenförsäljningen från fordon borde regleras. 1975: 52 anfördeföredraganden (s. 40) att flera remissinstanser hade pekat på möjUgheten avatt en tillfällighetsförsäljare med någon obetydlig källarlokal som fast driftstäUeägnade sig åt omfattande till-ståndsfri, tillfällig handel. Denna synpunktborde beaktas. För att understryka att undantaget verkUgen skuUe gällakompletterande handel borde bestämmelsen utformas så att den handel som undantogsskulle utgöra ett underordnat led i den verksamhet som bedrevs, på det fastadriftstället. Föredraganden anförde vidare (s. 41) att det borde vara tillåtetför den som framställde varor på ett fast driftstäUe att sälja de framställdavarorna även genom kringförings- eller utomhushandel. Sådan försäljning varsåledes att anse som ett i förhållande tiU produktionen underordnat led. Detskulle emellertid då vara fråga om produktion i verklig mening. Däremot var detinte tillräckligt att säljaren lät varorna undergå någon obetydUg hanteringeller bearbetning på ett fast driftställe. 3.3.7 Sedvanligauktionsförsäljning av visst lösöre (1 § andra stycket 5.) EnUgt 1 § andra stycket 5. anses sedvanUg auktionsförsäljning av lös öre som tillhör dödsbo eller enskild person inte som tillfällig handel. Författningstextensaknar motsvarighet förordning. 1975: 52förordnade föredraganden (s. 37) att denna försäljningsform borde undantasfrån regleringen. Det anfördes att egendomen i ett dödsbo till stor del bestodav begagnade fötemål som hade karaktär av personUgt lösöre. Det var vanligtatt sådan egendom avyttrades genom en tillfälligt anordnad försäljning i formav auktion och det fanns ett påtagligt behov av att detta skulle kunna skeockså i fortsättningen. Samma behov kunde föreligga i fråga om lösöre även iandra fall, t. ex. när någon flyttade tUl en mindre bostad eller upphörde attdriva ett lantbruk. Kännetecknande för alla dessa fall var att det var fråga ombegagnat gods som tiaditionellt såldes genom auktion. Praktiska skäl taladeför att det borde finnas möjlighet för ägaren att anlita en företagare somyrkesmässigt skötte försäljningen för ägarens räkning. Det borde dockframhållas att regeln endast avsåg försäljning av lösöre som ägdes av dödsboeller enskild person och alltså inte försäljning av lösöre som hade förvärvatsfrån dödsbo eller enskild. 3.3.8 Handelmed livsmedel m. m. (3 §) Enligt3 § första stycket får tiUfällig handel drivas endast efter särskilt tiUstånd.Enligt 3 § andra stycket får dock svensk medborgare och 1977/78:186 44 utlänningsom har permanent uppehåUstillstånd utan tillstånd driva tiUfällig handel med Uvsmedel,blommor och alster av inhemsk hemslöjd. Vidare får, föratom svensk medborgare,utlänning som har permanent uppehållstiUstånd utan tUlstånd driva tillfälUghandel med tryckt skrift. I förhåUande tiU förordning har dennaparagraf ändrats på det sättet att den generella rätten att driva tillfällighandel i lokal, över vilken säljaren förfogade, har slopats. Vidare har genomlagen (1975: 1363) om ändring i lagen (1975: 985) om tillfällig handel, viUcenlag trädde i kraft den 1 juU 1976, begreppet "bosättningstillstånd"ersatts av "permanent uppehållstillstånd". Tillfällighandel i allmänhet med livsmedel, blommor, alster av inhemsk hemslöjd ochtryckt skrift Enligtnäringsfrihetsförordningen var Uvsförnödenheter, jordbruksalster av andra slagän frö, träd och buskar samt ladugårdsprodukter och alster av inhemsk husslöjd imdantagnafrån regleringen. 1958års näringsrättssakkunnige anförde (s. 188) att svenska rättssubjekt redan avtryckfrihetsförordningens bestämmelser ägde fritt bedriva tillfälUghetsförsäljningav tryckt skrift. Det syntes dock lämpligt att uttryckligen ange denna rätt iden nya lagstiftningen. De synpunkter som motiverade ett tillståndstvångbeträffande tillfäUighetsförsälj-ning i allmänhet ansågs i huvudsak ägatillämpning även om försäljningen avsåg exempelvis Uvsmedel och blommor.Behovet av fri försäljningsrätt beträffande vissa varuslag minskade ocksåväsentligt med hänsyn till att bl. a. torghandel och sådan kringförings- och utomhushandel,som utgjorde led i fast etablerad rörelse, hade förts utanför regleringen. Medviss tvekan ansågs dock att tillräckUga skäl inte förelåg att frångå den avålder gäUande ordningen att tillfällighetsförsäljning av vissa varor skullevara helt fri. Därför föreslogs att svenska medborgare skulle fritt få drivatillfällig handel med livsmedel, blommor och alster av inhemsk hemslöjd. Den näringsrättssakkunnigeanförde vidare (s. 201 ff), att till livsmedel borde hänföras varje tillförtäring av människor avsedd vara som tillförde kroppen näringsämne och intevar att hänföra till läkemedel. Uttrycket hemslöjd skulle ha samma innebördsom det i näringsfrihetsförordningen använda ordet husslöjd. 1968: 98 anförde departementschefen (s. 208) att vissa skäl som hadeanförts mot att livsmedel, blommor och alster av inhemsk hemslöjd skulle undantasfrån regleringen utan tvekan var beaktans-värda. Sådan handel hade emellertidav ålder varit fri och denna frihet borde inte begränsas utan mycket starkaskäl. Med hänsyn härtill och till att ett tillståndstvång skulle tiäffa åtskilUgahelt harmlösa fall fann departementschefen inte tillräcklig anledning att taannan ståndpunkt än den sakkunnige. I fråga om den närmare innebörden av bestämmel- Prop.1977/78:186 45 sernainstämde departementschefen (s. 217 ff) i vad den sakkimnige hade anfört. I1973 års departementspromemoria föreslogs att friheten att driva tillfälUghandel med livsmedel, blommor och inhemsk hemslöjd skulle slopas. Dettamotiverades (s. 47 ff) med att de allmänna övervägandena rörande tillfällighandel gällde dessa produkter i lika hög grad som andra. 1975: 52 anförde föredraganden (s. 39) att ett införande avtillståndsplikt beträffande i promemorian berörda varor skulle kunna leda tillsåväl många svåra gränsdragningsproblem som en omfattande administrativapparat. Den framförda kritiken hade uppenbarligen inte avsett försäljningarnaav lantbruksprodukter m. m. Härtill kom att handeln med livsmedel tack varebl. a. livsmedelslagstiftningen var underkastad noggrann kontroU i bl. Några missförhållanden beträffande tillfällighetshandelmed Uvsmedel torde knappast föreligga. På grund härav och då några tillräckligtstarka skäl från konsumentsynpunkt inte hade framkommit för ingrepp i denhittillsvarande, hävdvunna friheten för handel med Uvsmedel, blommor ochinhemsk hemslöjd föreslogs ingen ändring i gällande förhållanden. Medanledning av prop. 1975: 52 väcktes bl. a. mot. 1975: 1986, i vilken föreslogstillståndstvång för tillfäUig handel med blommor. Motionären hävdade bl. a.att i denna handel oftast salufördes imdermåUga produkter och uttrycktefarhågor för en ökning av kringföringshandel med blommor. Näringsutskottetuttalade (NU 1975/76: 3) att det delade den i propositionen framfördauppfattningen att det inte faims tillräckligt starka skäl att göra ingrepp iden hävdvunna friheten för handel med blommor och avstyrkte därför motionen. Riksdagenanslöt sig till utskottets uppfattning. Tillfällighandel bedriven av utländskt rättssubjekt Enligtnäringsfrihetsförordningen gällde i princip förbud för utlänningar att bedrivagårdfarihandel och anordna realisation. Förbudet gällde dock inte gårdfarihandelsom drevs på bosättningsorten eller på marknad. Särskilda regler fanns omhantverksrörelse eller annan hantering, som drevs under kringresande ellerkringvandrande. 1958års näringsrättssakkunnige anförde bl. (s. 196 ff) att även om deförhållanden som föranlett de gällande bestämmelserna låg förhållandevis långttillbaka i tiden, torde det dock vara befogat att vid utarbetandet av nyaregler inte utan vidare överge den gällande rättens ståndpunkt att för nuifrågavarande arter av näringsutövning borde finnas särskilda restriktioner.Som skäl mot särskilda restriktioner skulle kunna åberopas de internationellaintegrationssträvandena. Den större etable-ringsfrihet, som utgjorde ett avmålen för dessa strävanden, kunde Prop.1977/78:186 46 emellertidinte rimligen anses inbegripa att gränserna skulle öppnas även för ambulerande småförsäljareav alla slag. Vissa uppmjukningar ansågs dock motiverade. I fråga omförsäljning vid torghandel, mässor och liknande tillfällen ansåg den sakkunnigeatt det torde vara befogat att ställa de utländska näringsidkarna i samma lägesom deras svenska konkurrenter. Utländska rättssubjekt borde vidare ha sammamöjlighet som svenska företag att med ett här i riket inrättat stadigvarandedriftställe som bas driva krinföringsförsäljning och utomhushandel. Vidare anfördeden sakkunnige att det torde inte vara motiverat att beträffande utländskarättssubjekt ha en motsvarighet tiU den för svenskar föreslagna friaförsäljningsrätten beträffande livsmedel och vissa andra varor. Departementschefeninstämde (prop. 1968: 98 s. 210) i vad den sakkunnige hade anfört. Med hänsynsärskilt till reglema i den europeiska bosättningskonventionen föreslogs dockatt med svenska medborgare skulle jämställas utlänningar med bosättningstillstånd. Tillföljd av vissa ändringar i utlänningslagen (1954:193) har den rätt som tidigaretillkommit innehavare av bosättningstUlstånd kommit att gälla innehavare avpermanent uppehållstillståndi. 3.3.9Tillståndsprövningen (4 §) Iallmänhet får tillfällig handel bedrivas endast efter särskilt tillstånd. Vissaundantag från denna regel har upptagits i 3 § andra stycket Qtr avsnitt 3.3.8). Enligt4 § får tillstånd att driva tillfällig handel lämnas i fråga om varor somtillhör konkursbo eller, i fråga om andra varor, om särskilda skäl föreUgger. Isistnämnda fall skall främst beaktas om den avsedda handeln är av väsentUgbetydelse från konsumentsynpunkt. Författningstextensaknar motsvarighet förordning. 1975: 52 anfördeföredraganden (s. 36 ff) att utgångspunkten vid tillståndsprövningen var atttillstånd skulle ges mycket restriktivt. I regel skulle konsumentintressenatillmätas avgörande vikt. Endast i undantagsfall torde det kunna föreUggasådana särskilda skäl att tillstånd kom i fråga. För att en försäljning skullekunna sägas ha väsentiig betydelse från konsumentsynpunkt måste sålunda krävasatt den täckte ett behov hos konsumenterna, vilket inte annars kundetillgodoses på orten. I fråga om varor somtillhörde konkursbo underströk föredraganden att regeln gällde endast varor somverkUgen tillhörde konkursbo. Granskningen av att varorna hade denna karaktärtorde kunna ske på ett tUlfredsställande sätt genom att sökanden ingav bouppteckning,varaförteckning och liknande handlingar. Eftersom syftet med bestämmelserna 1975/76: 18, InU 24, rskr 121 Prop.1977/78:186 47 varatt underlätta en snabb avveckling av konkursbon, borde i allmänhet krävas attboets egendom såldes i stort sett i samlat skick vid något eller några fåtillfällen. Undantag kunde dock behöva göras från denna princip, t. ex. i frågaom mera omfattande konkursbon. I sådana fall borde dock begäras att sökanden redovisadeen plan över boets avveckling, så att tillståndsmyndigheten fick en klar bildav den aktuella försäljningens roll i sammanhanget. Föredragandenanförde ytterUgare att vid prövningen borde vidare hänsyn tas till sökandenspersonliga förhåUanden. Bedömningen borde ske enligt gällande grunder. Enligt4 § förordning om tillfällig handel gällde bl. a. att tillstånd attdriva tillfäUig handel skulle ges om det inte förelåg skäl till antagande attsökanden med hänsyn tiU sina personliga förhållanden inte var lämplig att drivaverksamheten eller att denna kunde störa allmän ordning. I fråga om motiventill derma bestämmelse anförde departementschefen (prop. 1968:98 s. 218) att tiU-ståndsprövningeni vad angick sökandens person inte borde vara mera ingående än som behövdes föratt tillgodose önskemålet, att tillfällig handel inte utövades av personer, somfrån poUsära och sociala syn punkter var olämpUga för sådan verksamhet. Vidprövningen borde tillgängliga polisregister tjäna till ledning. Denomständigheten att sökanden hade begått brott kunde vara ett skäl för avslagom brottet var av allvarligare beskaffenhet eller hade samband med tiUfällighandel och broltsUgheten låg nära i tiden. Även upprepade småförseelser ellerett allmänt asocialt levnadssätt kunde tänkas motivera avslag. Medanledning av prop. 1975: 52 väcktes bl. a. mot. Imotionen berördes den skärpta regleringens konsekvenser för gård-farihandeln.Motionärerna fäste uppmärksamheten på att det på sina håll förekom en tämligenregelbunden kringföringshandel bland fasta kunder, ofta i glesbygd, vilkahärigenom fick en service som de uppskattade. Vidriksdagsbehandlingen uttalade näringsutskottet (NU 1975/76: 3> att det tillstyrkteatt lagbestämmelsen om förutsättningar för tillstånd utformades på det sätt somhade föreslagits i propositionen. Utskottet anslöt sig också till de allmänna riktUnjernaför tillståndsprövningen som föredraganden hade angett. 1975: 1899 uttalade utskottet att det ena yrkandet i motionen närmast togsikte på gårdfarihandlarnas egen situation. Personer med mångårig verksamhetinom detta slag av tillfällig handel borde i största möjliga utsträckning fåsina ansökningar om tillstånd' bifallna, så att det kunde fortsätta med sinverksamhet, allt enligt motionärernas uppfattning. Utskottet fann synpunkten beaktansvärdoch. förutsatte att det vid tillståndsprövningen skuUe tas berättigad hänsyntill verksamma, seriöst arbetande gårdfarihandlares. önskemålatt inte behöva lämna sitt yrke. Motionärernas andra yrkande; Prop.1911/18:186 48 gickut på att länsstyrelse vid sin tillståndsprövning rörande gårdfarihandelskulle beakta glesbygdsbefolkningens behov av tiUfällig handel som ettkomplement till den krympande fasta handeln. I detta hänseende fann utskottetsmajoritet inte motiverat med något särskilt uttalande utöver de allmänna riktUnjersom tidigare hade behandlats. godtog vad utskottet hade anfört. 3.3.10Skyldigheten att lämna information (9 §) Enligt9 § första stycket skaU den som driver tillfällig handel, för vilken fordrastillstånd enUgt denna lag, genom anslag i eller vid försäljningsställe samt ireklam och på kvitton och emballage tydUgt ange sitt namn fast adress ochtelefonnummer. TiUståndsbeviset skall i huvudskrift eller styrkt avskriftmedföras vid handelns utövande och visas upp vid anfordran. EnUgt9 § andra stycket skall den som driver tillfälUg handel, för vilken ej fordras tiUståndenligt denna lag, vara försedd med bevis om sitt namn och hemvist. Bevisetskall visas upp vid anfordran. Författningstextenvad gäller skyldighet att medföra och uppvisa tiU-ståndsbevis samt bevis omnamn och hemvist överensstämmer frånsett viss redaktionell ändring med1968 års förordning. 1958års näringsrättssakkunnige anmärkte (s. 191 ff) att förslag tidigare hadeframförts om en skyldighet att förse motorfordon som användes vid kringföringshandelmed en från utsidan fullt synlig skylt eller Uknande anordning med uppgift om rörelseidkarensnamn och hemvist. Någon föreskrift av den innebörden borde dock enUgt den näringsrättssakkunnigeinte upptagas. Det borde nämUgen i och för sig inte vara uteslutet, att en kringföringsförsäljareskulle kunna begagna en vanlig personbil utan särskUt kännetecken förtransporten av sina varor under försäljningsverksamheten. Den näringsrättssakkunnigeföreslog (s. 204) bestämmelser om skyldighet att medföra tillståndsbevis samt,om tillstånd inte erfordras, skyldighet att medföra bevis om namn och hemvist.Genom dessa bestämmelser kunde den som köpte varor av en tillfällighetsförsäljareom han så önskade kunna förvissa sig om försäljarens identitet, vilket kundevara av värde om köparen senare för framställande av reklamation eller av annananlediung ville komma i förbindelse med säljaren. Departementschefenfann (prop. 1968: 98 s. 222) ej skäl att ta upp andra föreskrifter än som hadeföreslagits. Han erinrade om att 9 § andra stycket inte gällde deförsäljningsformer som enligt 1 § andra stycket föU helt utanför förordningens tlUämpningsområde. 1975: 52 förordade föredraganden (s. 38) att gällande reglerkompletterades med föreskrifter om skyldighet för den som drev tillfälUghandel för vilken tillstånd krävdes att ge information om namn, adress ochtelefonnummer i syfte att underlätta för konsumenterna att Prop.1977/78:186 49 nåtillfälUga försäljare för reklamation eller Uknande. Det borde också blilättare för konsumentombudsmannen (KO) att vid fall av otillbörligmarknadsföring komma i kontakt med företaget. Vidare anfördes (s. 42) att detgivetvis måste fordras att de adress- och telefonuppgifter som lämnades var så utförUgaoch bestående, att konsumenten med ledning därav under skäUg tid efter köpetlätt kunde nå säljaren för reklamation och Uknande. På grund härav var det oftastinte tillräckUgt att lämna ett postboxnummer utan att gatuadress eUermotsvarande angavs. Med utti-ycket emballage avsågs främst ytteromslag såsompåsar, kartonger, omslagspapper och liknande. FrånsamtUga länsstyrelser har inhämtats uppgifter beträffande ansökningar vilkaavser tillstånd att driva tiUfällig handel för tid efter som slutUgthar avgjorts . följande redovisningen har endast medtagits de ansökningar som har prövatsi sak. I redovisningen ingår även de ansökningar som efter besvär har visatsåter till länsstyrelserna av regeringen. Beträffande dessa ansökningar harredovisning skett med ledning av det slutUga avgörandet. Ibilaga 1 redovisas ansökningarnas fördelning på respektive län och huvudsakligtvaruslag. Som framgår av bilagan har 739 ansökningar förekommit. Sökanden har i437 fall varit en juridisk person och i 302 fall en fysisk person. I bilaga2 redovisas ansökningarnas fördelning på respektive län samt huruvida ansökanhar bifalUts (helt eller delvis) eller ej. Ibilaga 3 redovisas ansökningarnas fördelning på respektive varuslag samthuruvida ansökan har bifallits (helt eller delvis) eller ej. Frånde 12 länsstyrelser som har prövat flest ansökningar har inhämtats vissanärmare uppgifter beträffande de ansökningar som har bifalUts. Enligt uppgifthar tillstånd i det helt övervägande antalet sådana fall avsett tiUfälUg handelintill utgången av för att därigenom bereda sökanden tillfälle attavyttra inneliggande lager. I flera fall har tillstånd lämnats när en sökande,som bedrev fast handel, inom samma ort ämnade försälja varor av samma slag somden fasta handeln avsåg. Sökanden hade därvid vanUgtvis uppgivit, att han intekunde använda det fasta försäljningsstället på grund av rivning, tillfälligutförsäljning 'Länsstyrelserna i , och , , , ,, , , , 'Västemorr-lands. 4 1977/78.1 saml. Prop.1977/78:186 50 Tillstånd har i viss utsträckning lämnats för försäljning av bl. a. skor,textilier och pälsvaror inom glesbygdsområden samt för försäljning avorientaliska mattor, begagnade barnkläder och "kvalificerad"originalkonst. Vidare ges exempel på att tillstånd har lämnats äldre gårdfarihandlaresamt för försäljning av kläder i större storlekar på ålderdomshem. I Gävleborgslän har tillstånd i flera, fall lämnats för försäljning av begagnade varor påauktioner. Ofta har det därvid varit fråga om endagsförsäljningar och sammasökande. I har tillstånd lämnats för försäljning avballonger. Enligt5 § prövas fråga om tillstånd för svensk medborgare och utlänning som ärbosatt här i riket och som har permanent uppehållstillstånd eller ärmedborgare i , , eller av i det ländär försäljningen skall äga rum. Fråga om tillstånd för annan utlänning prövasav den myndighet som har att pröva fråga om tillstånd för utlänning att här iriket idka näring i aUmänhet, dvs. i regel kommerskollegium. Enligt 6 § tredjestycket skall i sistnämnda fall med eget yttrande sändaansökningshandlingarna tiU tillståndsmyndigheten. Kommerskollegiumhar, med stöd av 5 §, avgjort följande ärenden rörande tillfällig handel. Iärendet NÄR 367/1977 avsåg sökanden medborgare i att drivatillfällig handel inom med hemslöjdsprodukter tillverkade iFinland. Enligt uppfattning borde i förevarande sammanhang den hemslöjd som tillverkades på kunna jämställas med inhemskhemslöjd oavsett om den tillverkades i eller . tillät sökanden att här i riket tillsvidare driva handel med hemslöjdsprodukter. Vidare lämnade kollegiet sökanden tiUståndatt i driva tiUfällig handel med nämndaprodukter. Iärendet NÄR 476/1977 avsåg sökanden medborgare i ItaUen att drivatillfällig handel med ballonger och andra leksaker samt med bijouterier ochföremål av gips m. m. inom . anförde attverksamhetens art samt den tid under vilken verksamheten tidigare hadebedrivits syntes utgöra sådana särskilda skäl för meddelande av tillstånd vilkaangavs i 4 §. tillätsökanden att tills vidare och så länge han var bosatt här i riket driva handelmed nämnda produkter. Vidare lämnade kollegiet sökanden tillstånd att inom Stockholmslän driva tillfällig handel med produkterna. Prop.1977/78:186 51 Besvärsärendensom har gällt tillstånd att driva tiUfällig handel har avgjorts av regeringensedan den 17 juni 1976. I det följande redovisas vissa av dessa ärendenfördelade under olika rubriker. Översiktav de ärenden som har avgjorts den 17 juni 1976den 1bilaga 4 redovisas ärendenas fördelning på respektive län och huvud-sakUgtvaruslag. Somframgår av bilaga 4 har under nämnda period förekommit 120 ärenden. Sökandenhar i 74 ärenden () varit en juridisk person och i 46 ärenden () variten fysisk person. Antalet olika sökande uppgår till 50 (23 juridiska och 27fysiska personer). Ibilaga 5 redovisas ärendenas fördelning på respektive varuslag samt huruvidabesvären har bifalUts (helt eller delvis) eUer ej. Här kan nämnas att kommun itre fall har anfört besvär över länsstyrelses beslut att meddela tillstånd. Isamtliga dessa fall har regeringen lämnat besvären utan bifall. Dessa ärendenhar i det följande redovisats bland de ärenden där besvären har bifalUts. Dehuvudsakliga omständigheter som har förelegat i de 59 ärenden där sökanden harerhållit tillstånd att driva tillfälUg handel kan redovisas enUgt följande. Sökanden skulle beredastillfälle att avyttra inneliggande lager Sökanden skulle beredas tillfäUe 8 1till en successiv avveckling (tillfällighandel bedriven , ett 10-tal anställda) Sökandendrev tillfällig handel 1 1 med pälsvaror på orter där sådana varorinte fanns att tillgå Sökandendrev tillfällig handel . 1 1 med konfektion vid sidan av en Sökanden drev tillfällig handel 2 2med originalkonst och grafik Sökanden drev tillfällig handel 1 1med gardintyger (speciella förhållanden rörandesökanden) ' I redovisningen har endast medtagits de ärenden som har avgjorts isak. Prop.1977/78:186 52 Sökandendrev tUlfällig handel 5 1 med klänningar (ringa omfattning samt egentUlverkning och försäljning) Sökandendrev tUlfäUig handel 2 1 med väskor (egen tillverkning, försäljningenvar samordnad med ett annat företags försäljning) Ibilaga 6 tabell 1 redovisas antalet ärenden samt de skäl som synes huvudsakligenha föranlett att tillstånd meddelats. Under rubriken "konsumentpolitiskaskäl" innefattas ärendena under punkterna 35. Under rabriken "Övrigaskäl" innefattas ärendena under punkterna 1, 2 samt 68. I bilaga 6 tabell2 redovisas antalet sökande och angivna skäl. Det skaU här framhållasatt ärendena under punkten 1 i huvudsak gäller tiUstånd att driva tillfälUghandel . De tiUstånd som har lämnats har sålunda varit avövergångsnatur. I bilaga 6 tabell 3 och 4 lämnas samma redovisning som i bilaga6 tabell 1 och 2 med det undantaget att ärendena under punkten 1 haruteslutits. Närmaregenomgång av de ärenden där tillstånd har lämnats att bedriva tillfällig handel Idet följande lämnas en redogörelse för samtliga ärenden där tillstånd harmeddelats att driva tillfällig handel. Ärenden som är av likartad beskaffenhetomnämns dock endast en gång. Ärendena under dentidigare omnämnda punkten 1 avsåg tillfälUg handel med varierande varuslag. Ibesluten i huvudsak meddelade anfördes att handeln inte varav väsentUg betydelse från konsumentsynpunkt.