prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — De bör omfatta samtliga utvecklingsfaser som ett nybildat företaggenomgår, dvs. förberedelsefas, startfas och inkörningsfas. 1 förberedelsefasen finns flera åigärder som kanaktualiseras och utvecklas, bl. - information ochutbildning i "att starta eget" eller på annat sätt exploatera enaffärsidé, - rådgivning ochbistånd i planeringsuppgifter, t. ex. marknadsanalyser,kapitalbehovsberäkningar, investeringskalkyler, lokalutformning. - kontaktförmedlingsverksamhetmellan å ena sidan potentiella nyföretagare och å andra sidan övrigaintressenter som innovatörer. idégivare, kompanjoner, lokala/regionala ochcentrala myndigheter och organisationer, finansiärer, tänkbara kunder ochleverantörer. SärskUda åtgärder föreslås även för att förbättraunderleverantörsföretagens situation. En särskild funktion förunderleverantörsfrågor bör finnas vid varje förening. Utredningen framhåUeratt flertalet underleverantörer är småföretag. De ingår således iföretagareföreningarnas nuvarande målgmpp. De flesta föreningar sysslar därförredan nu med någon form av underleveransförmedling. Verksamheten är dock ännu relativtringa och heterogen tiU sin inriktning och uppläggning. Särskilda resurser förändamålet saknas. Målsättningen är oklar. Behovet av förbättrade kontaktermeUan köpare och säljare av underleveranser har stunulerat tiU uppkomsten av enrad förmedUngsorgan med i huvudsak regionalt eUer branschmässigt avgränsade verksamhetsområden. TUl denna kategori hör bl. Prop.1977/78:40 77 Smedbörsen i EskUstuna, och AC-Mekan iSkellefteå. ger dessutom ut ett rikstäckandeverkstadstekniskt bearbetningsregister och svarar även för en intern-nordiskleverantörsbörs. och handelskamrarna förmedlar förfrågningar frånutländska kunder. Utredningenanser att föreningarna bör ha en viktig uppgift när det gäller att i samarbetemed nämnda organ, centrala och regionala/lokala myndigheter,intresseorganisationer m. fl. bidra till en utbyggnad och differentiering avnäringslivet. Möjligheten att i större utsträckning än få till ståndinomregionala underleveranssystem framstår därvid som intressant. Utnyttjandeav spridningseffekter från basindustrier, offentlig upphandling,leverantörsbörser och förmedlingsorgan av olika slag är exempel på vägar, längsvilka detta mål bör kunna nås. En allmän höjning av underleverantörernaskompetens, t. ex. genom information, rådgivning och utbildning, bör också sökaåstadkommas genom medverkan av föreningarna. För att samhällets stöd inom underleveransområdet skallbli effektivt måste det enligt utredningen omfatta en hel serie åtgärderinordnade i ett gemensamt program. Decentrala serviceinstanserna från industriverkets sida med inriktning på att bl.a. effektivisera föreningarnas organisation och verksamhet hör utökas ochintensifieras. Detta är enligt utredningen en viktig förutsätining för attföreningarna i sin tur skall kunna främja utvecklingen bland målgruppsföretagen. Beträffande företagareföreningarnas utbildningsserviceframhåller utredningen att denna bör betraktas som en integrerad del av företagsserviceverksamheten.De utbildningsbehov som kommer fram bl. a. genom utbildningskonsulenternasverksamhet bör kanaliseras till olika utbildningsgivare. Föreningarna bör intesjälva bedriva kursverksamhet. Vidareföreslår utredningen att funktionerna vid SlFU:s filialkontor i , och bör föras över till företagareföreningen på resp.ort. Dessa föreningar får härmed en särskild utbildningsenhet med de tidigarefilialkontorens uppgifter. Utredningen framhåller bl. a. de näraliggandeuppgifterna för föreningarnas utbUdningsservice resp. filialkontoren.Utredningen erinrar härvid om sin principiella utgångspunkt att regionalanäringspolitiska insatser- till vilka utbildningen räknas - så långt möjligtbör kanaliseras genom ett organ, nämligen företagareföreningarna. Vidareframhålls att kraven på samordning och integration av rådgivnings-ochutbildningsverksamhet torde komma att öka. Detta talar enligt utredningen förett starkt organisatoriskt samband mellan filialkontorens uppgifter ochföretagareföreningarnas. UtbUdningsenheterna inom berörda föreningar föreslåsfå en egen budget. Vidare bör motsvarande funktion på utbildningsområdet byggasupp vid ytteriigare två föreningar, dels i Stock- Prop.1977/78:40 78 holm eller med somupptagningsområde, dels i eller med nedre somupptagsningsområde. Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker ellerlämnar utan erinran utredningens förslag om företagsservicens inriktning motfrämst produktförnyelse, marknadsföring och export samt underleverantörs- ochnyetableringsfrågor. hälsar med tillfredsställelseutredningens förslag om att företagareföreningarnas rådgivningsverksamhet bl.a. inom exportområdet bör intensifieras och understryker att detta innefattarangelägna arbetsuppgifter. Några instanser, däribland ochnågra länsstyrelser anser dock att utredningen har överbetonat värdet avunderieveran-törsinriktade insatser. Omfattande ansträngningar att marknadsföralänets egna underlverantörer torde enligt knappast tillföralandets industri ökad effektivitet annat än mycket margineUt. Å andra sidan understryker många instanser betydelsen avintensifierande insatser i syfte att förbättra underleverantörsföretagenssituation. LO framhåller att dessa företag ofta bedriver verksamhet undermycket osäkra förhållanden och att de ofta är beroende av enstaka produkter ochkunder. CivUingenjörsförhiind sympatiserar medutredningens strävan att stödja produktutveckling och marknadsföring. Dockborde utredningen bättre ha preciserat hur detta skall gå till. Det är inteminst viktigt att beakta att även tjänster är produkter och således i behov avproduktutveckling och marknadsföring. För stöd till marknadsföring börföretagareföreningarna ha ett allmänt marknads- och branschkunnande samt ettkunnande om marknadsföringsteknik. Härutöver bör register över marknadskonsulterfinnas. Kärnan i begreppet produktutveckling torde vara leknisk utveckling avprodukten som sådan till den form i vilken den skall produceras för marknaden.Självfallet lämpar sig inte denna typ av verksamhet förföretagareföreningarna, ens om dessa drev en omfattande egen konsultrörelse.Det stöd föreningarna kan ge är att speciellt ha produktutveckling och dessproblem i åtanke vid t. ex. kreditstöd och översiktliga företagsanalyser. ,och ytterligare några instanser är tveksamma tUlutbytet av den uppsökande verksamheten. Eftersom denna är mycket resurskrävandeär det enligt SHIO/lndustriförbundel/SAF/Familjeföretagens föreningnaturligare att låta företagen gå till föreningarna än tvärtom. De allra flesta remissinstanserna som har synpunkter idenna fråga tillstyrker eller lämnar utan erinran utredningens förslag i frågaom konsultverksamhet inkl. debiteringsprinciper för sådan verksamhet vidföien- 1977/78:40 79 anför att föreningarna inte börlåsa sina resurser i ett fåtal företag. Genomförandet av de djupgåendeanalyserna bör därför överlåtas till utomstående konsulent.SHIOIIitdustriförhiindeilSAFIFa-miljeföretagens förening att föreningarna bör kunna bedriva konsultverksamhet,men att de bör vara återhållsamma i detta hänseende då lämpliga utomståendekonsulter finns att tillgå. Föreningarnas konsultverksamhet bör självfalletdebiteras med marknadsmässiga avgifter, så att en snedvridenkonkurrenssituation inte uppstår. Målsättningen bör vara att upprätthålla godakontakter med och stimulera utvecklingen av lokala konsultföretag. Detta fårdock inte hindra att föreningens tjänstemän följer upp vissa ärenden samt attde har möjlighet att själva undantagsvis ta itu med mer omfattandekonsultverksamhet, anför organisationerna. Utredningens allmänna inställning tillutbildningsfrågornas betydelse för småföretagens utveckling delas genomgåendeav remissinstanserna. SÖ anför att utredningens överväganden och förslagbeträffande utbildningsservice inom företagareföreningarna var ändamålsenliga.IFL säger sig dela utredningens principiella syn på föreningarnas roll iutbildningssammanhang. En liknande uppfattning förs fram av . Beträffande förslaget att funktionerna vid SlFU:sfilialkontor bör föras över till företagareföreningarna råder delade meningarbland remissinstanserna. Flera instanser, bl. a. RRV, statskonlorei,deceniraliseringsutredningen, Handdskammarförhiindet och någraföretagareföreningar tillstyrker förslaget. anföratt: "det är från de redovisade utgångspunkterna fullt naturiigt allSlFU:s utbildningsverksamhet decentraliseras till företagareföreningarna.Ansvaret för utbildningens genomförande bör efter hand kunna spridas till flerföreningar. Den av företagareföreningsutredningen föreslagna utökningen tillsex orter bedömer decentraliseringsutredningen som ett steg i en sådan utveckling". Samtidigtställer sig ett stort antal instanser avvisande till förslaget. och fierialeiföretagareföreningar, vilka anser att nuvarande organisation bör behållas.Kritiken från och företagareföreningarna gårbl. a. ut på att utredningens förslag skulle innebära att utbildningsenhetentvingas tjäna två hvudmän nämligen företagareföreningarna i fråga omorganisation och administration och SIFU i fråga om arbetsinnehåll. Omförslaget genomförs innebär det vidare enligt Företagareföreningarnas förbundatt kostnaderna för marknadsföring av kurserna åvilar föreningarna medanresultatet av denna arbetsinsats tUlfaller SIFU. Den avvisande inställningenfrån övriga instanser motiveras främst av att nuvarande ordning fungerar väl. Kritisk mot förslaget är även industriverket, som för sindel dock före- Prop.1977/78:40 80 slår att filialkontoren förs till verketsindustriavdelning. Ytterligare några instanser stöder den tanken. Kommentarerna lill ulredningens ståndpunkt attföreningarna inte bör bedriva egen kursverksamhet är mycket få. Industriverketstöder principiellt den tanken men framhåller att föreningarna börha möjlighet att anordna företagsintern utbildningsverksamhet. 4.2.4 Kreditstöd i fortsättningen Utredningen framhåller att bilden av småföretagenskapitalförsörjningssituation är mycket splittrad. Otvivelaktigt harsmåföretagen som regel lägre soliditet och därmed ett större kreditberoende änstörre företag. Rent allmänt torde behovet av att stimulera den mindreföretagsamheten ställa ökade krav på kapitaltillgång och kreditvolym. Behovet av utvidgning av samhällets kreditstöd bör iförsta hand kunna tillgodoses genom olika förändringar inom ramen förbefintliga stödformer/institut. Det är vidare väsentligt att varje företag fåren totalt sett sund finansiering. Utredningen föreslår mot den bakgrunden attreglerna för vilka åtgärder som kan berättiga till direktlån och garantilån börges en mer generell utformning. Särskilda skäl bör inle längre krävas för attkredilslöd skall kunna utgå till exempelvis anskaffning avomsättningstillgångar eller marknadsföring och produktutveckling. Kreditstödbör kunna utgå även för köp av aktier. För att tillgodose företagens behov av projektbundetvillkorligt kreditstöd för såväl produktutveckling som marknadsinvesteringarbör prövas möjligheten att ge statens utvecklingsfond resurser för en utvidgadverksamhet. Fonden bör därvid kunna stödja även rena marknadsinvesteringar.Företagareföreningarnas samarbete med utvecklingsfonden bör ytterligarefördjupas. har företagareföreningarna vissa möjligheter att lämnadirektlån för produktutveckling och marknadsföring. Det finns emellertid enligtutredningen ett behov av att kunna lämna lån med villkorligåterbetalningsskyldighet för sådana projekt. Detta behov kan lämpligasttillgodoses genom att utvecklingsfonden ges vidgade utlåningsmöjligheter. Kreditstöd till nyetablerade företag bör kunna ges medsärskild högt risktagande och med längre amorteringsanstånd än vad som f. n. ärmöjligt. För att ytterligare underlätta utveckling av nya produkteroch nya företag bör föreningarna få möjlighet att med särskilda medel gevillkorliga lån till preliminära konsultundersökningar avseende främstproduktutveckling. Utredningen nämner att det i olika sammanhang under desenaste åren, bl. a. i riksdagsmotioner, har väckts förslag om speciellkreditgivning via företagareföreningarna i syfte att på projektbasis stödjaproduktut- Prop.1977/78:40 81 veckling i småföretagen. Förslagsställarna har betonatvikten av att insatserna ligger så nära företagen som möjligt. Utredningen föreslår all föreningarnas möjlighet är lämnalån till produktutveckling och marknadsföring byggs ut så att föreningarna kanbevilja lån med villkorlig återbetalning i vissa situationer, främst vidpreliminära och förberedande undersökningar av affärs- eller produklidéer. Detkan gälla en smärre teknisk ulredning. en marknadsanalys ellerenpatent-barhetsgranskning. Nuvarande stödmöjligheter med såväl direktiån frånföreningarna som alternativt industrigarantilån från statens industriverk börbehållas. Enligt utredningen har direktlånesystemet den avgörande förtjänstenatt företagareföreningarna snabbt och på egen hand kan besluta om och betalaut lån. I tider med kreditrestriktioner har dessutom föreningarna i många fallvisat sig ha större möjligheter än de ordinarie kieditinstituten alt ge riskkreditertill måttliga kostnader för företagen. Å andra sidan anser utredningen attgarantilån är att föredra i många fall. Låntagaren kan genom att utnyttjagarantilån i regel samla sina krediter hos en och samma långivare/bank.Garantisystemet ställer också små anspråk på direkt statlig finansiering. Dåfråga är om direktlån till företag inom stödbranscher eller andra branscher somfordrar riksöversikt bör samråd ske med industriverket och/eller annat berörtcentralt organ. Löptidernaför direktlån och garantilån genom föreningarna bör kunna fastställas på ettflexiblare sätt än som sker, alltifrån kortfristiga krediter till 20-årigalån. med hänsyn till främst investeringsobjektens ekonomiska livslängd ochskattemässiga avskrivningstid. bör kunna fåamorteringsanstånd under högst . övriga förelag under högst . Detorgan som beslutar om stöd bör sålunda få större frihet att anpassaamorteringsvillkoren lill omständigheterna i det enskilda fallet. Utredningenbetonar dock att den utökade maximala lånetiden bör utnyttjas sparsamt och attmånga lån bör kunna amorteras på avsevärt än . En snabbåterbetalning av lån ger föreningarna ökade resurser till ny utlåning. De kandärmed stödja fler företag. Kraven på personliga borgensåtaganden av företagsägarenoch denne närstående personer i samband med upplåning bör mildras väsentligt.Som riktlinje bör dock liksom gälla att låntagaren skall lämnasäkerheter i företagets reella egendom och därvid garanteras en viss ekonomiskrörelsefrihet. Utredningen betonar viklen av att inte för strängasäkerhetskrav tillämpas, vUket skulle motverka syftet med stödet. Frågan omborgenskrav får avgöras från fall till fall av den instans som beslutar omstödet. Utiåningsräntan för direktiån och garantilån bör enhetiigtbestämmas till över gällande diskonto,vilket motsvarar den nivå som i allmänhet tillämpas . Utredningen påpekaratt det i och för sig vore skäligt att tillämpa en något högre och därmed mermarknadsmässig räntesats för dessa typer av krediter, men är med tanke 6 1977178. Prop.1977/78:40 82 på småföretagens behov av gynnsamma betingelser för sinutveckling inte beredd att föreslå någon höjning av ränteläget. Utredningenföroidar all samma räntenivå liksom tillämpas för både garantilån ochdirektlån, eftersom valet av stödform annars kunde komma att styras av räntenivåernai stället för som av lånebeloppens storlek. Enligt utredningsförslagetskulle bankerna som betala in av uteslående lånebelopptill staten i förlusttäckningsavgift. En ökad decentralisering av lånebeslut till länsplanet börfå formen av höjd lånegräns för direktlånen i stället för delegering av vissagarantilåneärenden. Gränsen för föreningarnas direkta utlåning till enskildaföretag bör sålunda höjas från f. n. Frågan om lånegräns bör enligt utredningen ses motbakgrund av bl. a. föreningarnas samarbete med Investeringsbanken. Uiredningen förutsätter vidare att garantilånen ifortsättningen far någon form av gynnsam särbehandling i samband med kreditrestriktionerså alt småföretagens kreditförsörjning inte försvåras i alltför hög grad isådana situationer. Utredningen vill dock inte förorda en mer långtgående särbehandlingav garantilånen med hänvisning bl. a. till att många småföretags kreditproblemkan lösas med hjälp av direktlån från föreningarna, i vis.sa fall i kombinationmed lån från Investeringsbanken. I anslutning till behandlingen avkreditstödsfrågorna tar utredningen upp frågan om ett företag bör varaberättigat till sådant stöd även om personalens anställningsförhållanden inteär reglerade med facklig organisation. Utredningen, som hänvisar till bedömningar avindustriverket och till riksdagsbehandling av frågan, anser attföretagareförening skulle gå utanför ramen för gällande ordning om föreningenskulle låta sin kreditbedömning påverkas av miljö- eller avtalsförhållanden,såvida inte dessa är av betydelse för företagets kreditvärdighet. Föreningarnas skyldighet att avsätta viss del avlånemedlen till förlust-täckningsfonder bör upphöra. Föreningarna bör ifortsättningen få sina låneförluster täckta genom årliga statligaförlusttäckningsbidrag. I fråga om bidrag till energibesparande åtgärder tillnäringslivet bör föreningarnas beredande uppgifter kunna vidgas.Beslutanderätten i ärenden avseende mindre bidragsbelopp kan lämpligenöverföras från industriverket till föreningarna. De uppgifter i fråga om beredning och uppföljning av s. k.hotellgaran-tilån, som f n. åvilar , bör överföraspå föreningarna. Utredningens förslag om förbättringar på kreditområdetbemöts i stort positivt av remissinstanserna. Sålunda finner exempelvisfiUlmäklige i de synpunkter och förslag, som uiredningen i denna delhar 1977/78:40 83 redovisat i huvudsak väl ägnade att läggas till grund förden fortsatta verksamheten. Svenska komnninförbiindei anser det värdefullt omföreningarna i enlighet med förslagen ges ökade möjligheter att utvidga kreditstödetoch att därvid i viss utsträckning höja risknivån, inte minst med hänsyn tillstödets syfte att utgöra ett komplement till det ordinarie kreditväsendet. Ulredningens uppfattning av samhällets kreditstöd börförmedlas inom ramen för befintliga stödformer och all reglerna för kredilslödberältigadeåigärder bör ges en mer generell utformning mottas positivt av nära nogsamtliga remissinstanser som har yttrat sig i denna del. LO ställer sig dockkritiskt till förslagel om lån för köp av aktier. Några instanser, bl. a.exportrådet, STU och statens uiveckUngsjönd uppehåller sig särskilt vid fråganom stöd till marknadsinvesteringar. anser det vara: "i höggrad önskvärt med en fond för direktlån till mindre och medelsiora företag,villkorliga lån avsedda för marknadsinvesteringar i utlandet". STU anseratt lånebehovet bör kunna tillgodoses genom införandel av någon typ avvillkorliga projektbundna lån. Utvecklingsfonden anser för sin del att sådanalån i fortsättningen bör kunna administreras av fonden. Utredningens förslag som speciellt syftar till attstimulera nyetableringar röner särskilt intresse hos flera remissinstanser, bl.a. SHIOIIndustriförbundetI SAF jFainiljejöreiagens förening, iVästerhoitens län samt Göteborgs- och lundslingskoinmun. SHIO/lndustriförbundet/SAF/Familjeföretagens föreningföreslår att särskilda "etableringslån" på . bör införas.Lånen föreslås kunna vara amorteringsfria upp till och löpa med långaålerbetalningstider. och anser att lån i samband mednyetableringar bör kunna utgå på i princip samma villkor som gäller förlokaliseringslån. Utredningens förslag om lån med villkorligåterbelalningsskyldighel för preliminära undersökningar på bl. a.produktutvecklingsområdel stöds genomgående av de remissinstanser som haryttrat sig över förslaget. a. industriverket och statens utvecklingsfondförordar dock att stödet bör lämnas som bidrag i stället för som lån. Skälethärtill anges vara det tidskrävande uppföljningsarbetet. Förslagetom att nuvarande ordning med såväl direktlån från företagareföreningarna somlånegarantier från industriverket bör behållas vinner stöd hos nära nogsamtliga inslanser. RRV anser dock att endast lånegarantiformen bör behållasframöver. Några avgörande argument för att direktlån skall kunna lämnas vidsidan av garantilån har RRV inte funnit. RRV pekar bl. a. på garanlilånensfördelar i fråga om administration. Om direktlån likväl behålls bör någon formav samordnad låneadministralion eftersträvas. Vidare förordar någraremissinstanser, däribland samt ett antalföretagareföreningar och länsstyrelser, att vissa beslut om garantilåndelegeras till regionalt organ. Några instanser, bl. a. industriverket, ftillmaktIge iriksbanken och Prop.1977/78:40 84 , har synpunkter påutredningens tankegångar att garantilån regelmässigt bör kunna undantas frånbestämmelserna om utlåningstak för bankerna i samband med kreditrestriktioner.Industriverket ställer sig positivt till en sådan ordning. Fullmäktige iriksbanken och sparbanksföreningen avvisar bestämt tanken. Sålunda anförfullmäktige i bl. a. att: "likviditets- och kassakvotssystemenär generella styrmedel och bör utnyttjas utan begränsande undantag. Något undantaghar heller aldrig gjorts, ehuru krav därpå framställts i olika sammanhang.Gjordes undantag skulle ytterst svårhanterliga gränsdragningsproblem uppkomma.Det kan nämligen knappast hävdas att industrigarantilånen är så angelägna, attde ensamma skulle få utgöra undantag. torde nämligen saknas för denallmänna bedömningen, att de lån, i vilkas förberedelser en företagareföreningengagerat sig, är mer betydesefulla för svensk ekonomi än många andra lån.Gjordes vidare undantag för stora områden av krediter, skulle instrumentenseffektivitet försvagas". Förslag om mer flexibla löptider för direktlån ochgaranlilån hälsas med tillfredsställelse av det stora flertaletremissinstanser. Några instanser bl. Svenska bankföreningenjPK-banken ochSveriges föreningsbankers förbund understryker dock utredningens uppfattningatt längre lånetider än lio år bör förekomma endast i undantagsfall.Föreningsbankernas förbund anser dessutom att det är lämpligt att behålla dennuvarande maximigränsen för garantilånen. Utredningens förslag att kraven på företagsägare och dennenärstående personer att åtaga sig borgensansvar bör mildras väsentligt vinnerstöd hos en bred remissopinion. framhåller att om alllförstränga säkerhetskrav tillämpas så motverkas syftet med stödet. En liknandeuppfattning företräds av föreningsbankers förbund, som anför attborgen gör bäst nytta om den tillämpas i rimlig proportion till förmåga.Västernorrlands företagareförening framhåller i sammanhanget behovet avcentrala regler eller anvisningar för hur begränsningen av borgenskraven fårutformas. Föreningen påpekar risken för att olika praxis i de skilda länen kanuppfattas som en orättvisa bland företagen. LO år tveksam till förslaget.Enligt LO skulle man kunna tänka sig ett villkorat borgensansvar, dvs.personlig borgen skulle gälla om företagaren inte uppfyller vissa specificeradevillkor. Även och några företagareföreningaranser att ett system med villkorat borgensansvar bör övervägas. Utredningens förslag att räntenivån för direktlån ochgarantilån bör knytas till diskontot och bestämmas till överdenna nivå möts av olika uppfattningar hos det fåtal remissinstanser som haryttrat sig i denna del. Positiva till förslaget är bl. a. !SA Fl Familjeföretagens förening. !PK-banken, Sverigesföreningsbankers för- 1977/78:40 85 hund, industriverket och ytterligare några instanser, bl.a. och anser att räntan förgarantilånen bör sättas högre än enligt utredningens förslag /förordar sålunda över diskontot ochmotiverar detta med att garantilånen är betydligt mer arbetskrävande förbankerna än industriutlåning i allmänhet. /anser vidareatt det vore olämpligt att fastställa räntenivån i låneföifattningen, eftersomman i en förordning inte bör reglera förhållanden mellan kreditinstituten ochderas kunder. En liknande uppfattning framförs av bl.