prop · G103159 · 1977-12-31 00:00:00 — Syftet med denna påföljd är nämligen närmast att försökaåteranpassa den dömde i samhället efter brott av annan karaktär än vapenvägran.Ett sådant behov kan enligl utredningens mening inte föreligga för totalvägrangrundad på en principiell inställning. fortsalla överväganden gör utredningen först en indelning i olikavägrarkategorier enligt följande. Jehovas vittnen, 2. värnpliktig som harbeviljats tillstånd atl fullgöra vapenfri tjänst, 3. värnpliktig som har söktmen inte beviljats tillstånd att fullgöra vapenfri tjänst, 4. värnpliktig sominte vill söka vapenfri tjänst. är kategori 1 lättast alt skilja ut. Den utgörs av värnpliktigaanslutna till den starkt särpräglade religiösa sekten vittnen. har Jehovas vittnen sedan sekten uppstod utgjort en källa till problem i vapenfrisammanhang. Prop.1977/78:159 57 Utredningenframhåller aU från rättvisesynpunkt kan den väg som beträddes i 1966 årslagstiftning anses vara tvivelaktig. Utredningen finner emellertid - i likhetmed utredning -all del inle finns möjlighet atl fl medlemmarna avsekten vittnen all acceptera någon som helsl tjänst, hur den än utformas,om den avses träda i stället för värnpliktstjänstgöring. Utredningenbetonar alt efiersom ett av uiredningens mål har varit all så långt del kananses möjligt begränsa antalet lolalvägrare har utredningen -som inle funnitnågon annan lösning på frågan om Jehovas vittnen - slutligen stannat för allföreslå all den nuvarande ordningen alltjämt behålls. Svårighet har inteförelegat atl utreda anslutning lill sekten. Det bör enligt utredningen som f.n. från fall till fall beslutas huruvida medlem av sekten vittnen skallkallas in lill tjänstgöring. Utredningenpekar på all del kan ifrågasättas om inle vissa andra religiösa grupper kanställa krav på atl behandlas på liknande sätt. Enligl utredningens mening synesdel f. n. inte finnas andra religiösa grupper i vårt land som kan jämställasmed Jehovas vittnen. Dennuvarande ordningen, som Innebär atl prövningen av dessa frågor ankommer påregeringen, bör enligl utredningen behållas. Utredningenkonstaterar då det gäller kategori 2, dvs. de värnpliktiga som har beviljatstillstånd atl fullgöra vapenfri tjänst men som vägrar atl utföra anvisadtjänst, atl antalet fall av sådan vägran har varierat dåvapenfrilagen har varit i kraft. redovisas siffror från 6till 29 fall medan antalet varierar från 27 till 84, År1976 redovisas 50 fall av sådan vägran. Det avgörande motivet för vägran för enslor del av denna grupp synes enligt utredningen vara all man inle har ansettsig kunna godta de tjänslgöringsalternaliv som f. n. finns. Detbästa sättet att reducera denna grupp av vägrare är enligt utredningens meningatt skapa fler ijänslgöringsallernativ och vara mer flexibel vid tilldelningenav Ijänstgöringsallemaliv, varigenom enskilda önskemål kan tillgodoses i störreutsträckning. För atl möjliggöra delta bör enligl utredningen den vapenfrieföre Inkallelsen få ell förhandsmeddelande om sin uttagning. Önskemål om annanplacering bör så långt möjligt kunna tillgodoses före inryckningen. Försök tillomplacering bör också ske innan den vapenfrie ställs inför den situationen atldel endasl återstår för honom atl vägra utföra tjänsten. Med hänsyn lill vadutredningen föreslagit om utökade möjligheter till olikaijänslgöringsallernativ har utredningen ansett sig kunna utgå från all dennagrupp av vägrare kan reduceras kraftigt. Dådel gäller kategori 3, dvs. de värnpliktiga som har sökt men inle beviljatstillstånd all fullgöra vapenfri tjänst och då har vägrat vid inställelse tillvärnpliktstjänstgöring, finns enligt uiredningens mening anledning uppmärksammaall flertalet av dem som har fltt avslag på sin ansökan om vapenfri tjänstsåvitt statistiken ulvisar inle återkommer som vägrare. Medeltalsberäkningarnaför visar atl av antalet sökande som Prop.1977/78:159 58 intehar fltt bifall till sina vapenfriansökningar har sedermera vidinkallelse vägrat medan inte har återkommit som vägransfall.Utredningen framhåller atl sistnämnda procenttal får ses mot bakgrund av allför denna kategori - liksom för övriga värnpliktiga - i viss utsträckningförekommer anstånd, uppskov, frikallelse etc. När det gäller det absolutaantalet vägrare inom denna kategori är tendensen stigande, och även dennagrupps procentuella andel av samtliga fall av vägran stiger. uppgickantalet vägrande med bakomliggande avslagen vapenfriansökan till 401. Kategori4 ulgör enligt utredningen den övervägande delen av vägrarna.Medeltalsberäkningarna visar all av vägrarna vid försvarsmaktenhar vägrat ulan att först söka vapenfri tjänst. uppgick antalet lill568. Tendensen är emellertid sjunkande från lillca . Atlde som har anmälts för vägran inle har ingetl ansökan om vapenfri tjänst kanenligt utredningen ha berott på bristande information om den vapenfria tjänsteneller på att vederbörande inte har ansett sig ha anledning atl begära tillståndlill vapenfri tjänst, då han kanske haft den uppfattningen all han inle skullefå detla eller all han över huvud taget inle har ansett sig kunna accepteranågot av de ijänstgöringsallemaliv som f n. finns för vapenfri tjänst. Utredningenkonstateraratl bland såväl vapenfria som värnpliktiga vägrare förekommerförsta-, andra- och iredjegångsvägrare. , då antalet fall avanmälda förstagångsvägrare var högst (697), har antalet förstagångs-vägrareavtagit och var 1976, medan antalet andra- och iredjegångsvägraresamtidigt har ökal. Andragängsvägran har ökat från 67 fall lill 370fall . Delta torde enligt utredningens mening förklaras av att delförhållandevis slora antalet förstagångsvägrare efler 1970 successivtåterkommer som andra- resp. iredjegångsvägrare därefter i takt medinkallelseryimen. Föralt kunna bedöma hur nuvarande ordning, som har tillämpats ,fungerar, har utredningen utnyttjat den statistik rörande de värnpliktigalotalvägrarna som förs i försvarsdepartementet. Av denna statistik framgårbl. a. följande. av dem som vägrar första gången återkommer somandragångsvägrare. av andragångs-vägrarna vägrar också en tredje gång.Detla innebär alt av andragångsvägrarna inte har återkommit somIredjegångsvägrare. av förslagångsvägrarna återkommer alltså somiredjegångsvägrare. Delta innebär alt av dem som vägrade första gångeninte har återkommit som Iredjegångsvägrare. Vidare kan utläsas av statistikenatl av vägrarna har inkallats från vägranstilirällel. Ulanalt dra några bestämda slutsatser av nämnda statistiska underiag villutredningen peka på all fängelsestraffet kan ha haft den effekten atl en störredel av förslagångsvägrarna efler avtjänat fängelsestraff inte har återkommitsom vägrare. Prop.1977/78:159 59 Ifråga om val av påföljd har i direktiven för utredningen sagts, att det inlekan komma i fråga all helt slopa påföljden för tolalvägran eller alt endasltillämpa lindriga påföljder som t. ex. bötesstraff Enligl direktiven kunde delifrågasättas om fängelsestraff utgjorde en lämplig påföljd. Utredningenkonstaterar all f n. finns, om bötesstraff eller fängelse inle skall tillämpas,endast möjlighet all ådöma en lolalvägrare villkoriig dom eller skyddslillsyn.Mot alt använda dessa påföljder talar enligl utredningens mening atl meringripande påföljd får anses påkallad med hänsyn lill allmän laglydnad. Inompåföljdssystemeis ram återfinns också påföljderna ungdomsfängelse, internering,överlämnande lill särskild vård och disciplinstraff för krigsmän. Del tordeenligl utredningen inte komma i fråga atl använda dessa påföljder vidtotalvägran. Utredningen framhåller nu gällande ordningen, som innebär att efter lagföring och avtjänande avstraff värnpliktiga som har vägrat en eller två gånger ånyo inkallas, harutsatts för kritik framför allt från två utgångspunkter. Dels har framhållitsall gärningen inte bör betraktas som ell lydnadsbrott, innebärande atl vägranavser viss order, ulan som en vägran alt delta i det organiserade värnpliktsförsvaret,alltså en sorls tjänstepliktsvägran, vilket borde medföra all lagföring ocheventuell påföljd endasl verk-ställes en gång. Dels har, från främstkriminalpoliliska utgångspunkter, framhållits all upprepade fängelsestraffinnebär enallvariig nedbrytningsprocess för den individ vars gärning harallvarliga åslklsmässiga (religiösa eller etiska) bevekelsegmnder. Uiredningensförslag till ny formulering av 1 i; vapenfrilagen och de därmed ändradeförutsättningarna för att erhålla vapenfri tjänst, förenklatprövningsförfarande och utökade möjligheter lill olika slag av tjänstgöringmåste enligl utredningens mening fl till följd atl antalet vägransfall kommeralt reduceras. Utredningen räknar nämligen med att den förändring avlagstiftningen som har föreslagits kommer atl medföra en minskning av deansökningar som avslås av vapenfrinämnden. Det kan också antas, all manreducerar den kategori av vägrare som f n. vägrar utan all sökavapenfri tjänst. Om möjligheterna att få vapenfri tjänst ökar, kommer enliglutredningens mening sannolikt en del av denna kategori att ansöka om vapenfritjänst. En del av dessa värnpliktiga kommer sannolikt också all fl tillståndtill vapenfri tjänst. Utredningenutgår emellertid från att det ändock kommer att finnas de som vägrar attfullgöra värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. När del gäller alt sökafinna en lämplig sankiionsform för dessa har utredningen strävat efter att - ienlighet med utredningsdirektiven - begränsa fängelsestraffets användning.Utredningen lägger därför fram ett förslag lill en särskild samhällstjänst istället för fängelse. Principernaför denna samhällstjänst bör enligt utredningen i huvudsak vara följande.Samhällstjänsten bör hållas skild från den vapenfria tjänsten men administrerasav samma organ som sköter denna. 1977/78:159 60 ulanrepetilionsutbildning under tid som överstiger den totala tiden för vapenfritjänst med en månad. Tjänsten bör vara meningsfull. Den bör kunna ske på liknandesätt som beredskapsarbeten för specialanvisade. Dearbetsobjekt som kan bli aktuella är exempelvis väg- och anläggningsarbeten,skogsvård, landskapsvård, naturvård, kulturminnesvård, fornminnesvård ochvallen- och avloppsarbeten. Som regel har arbetsplatserna för despecialanvisade egna förläggningar samt arbelsledande personal ochförläggningsföreståndare. Utredningen framhåller atl det f n. finns planer påatt avveckla flertalet beredskapsarbeten av det angivna slaget . Utredningen föreslår atl de fasta anläggningar ochresurser i övrigt som kommer alt frigöras efler hand förs över och utnyttjasför samhällstjänst. Del bör emellertid också vara möjligt att anordnatjänstgöring inom liknande områden och under samma former som utredningentidigare har föreslagit för de vapenfria vars tjänstgöring inle leder lillkrigsplacering. Återgång lill värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst börvara möjlig. Efter fullgjord tjänst inkallas vederbörande inte längre. Någonform av krigsplacering bör enligt utredningen inle ske. Utredningenframhåller atl för de få fall där någon inle vill fullgöra denna tjänst ochinle låter sig tillrätlaföras genom disciplinära åigärder bör fängelsestraffådömas. Någon påföljd som är kännbar måste enligl utredningens mening ytterstfinnas. Annars kan envar vägra alt fullgöra någon uppgift och därmed undandrasig värnplikt och vapenfri tjänst. Utredningen betonar atl delta inte kangodtas i ett land som bygger sitt försvar på allmän värnplikt, då grunden fördenna i så fall skulle raseras. Del skall inte vara möjligt all någon av t. ex.rena bekvämlighetsskäl undandrar sig alternativa uppgifter. Förslagetbeträffande samhällstjänst innebär enligt utredningens mening alt ingen ådömsfängelse på grund av vapenvägran. Enligluiredningens mening bör lagföring av den som vägrar fullgöra samhällstiänsl skeendasl en gång och påföljden bör bestämmas till fängelse. Vid slraffmälningenbör hänsyn tas till återstående tjänstgöringslid. Efter avtjänat straff bör denvärnpliktige eller den vapenfrie inle längre inkallas och någon krigsplaceringbör inte heller ske. Villkoriig frigivning bör kunna ske -förutom den normalafrigivningen - när som helsl under förutsättning atl dendömde återgår lill någon form av tjänstgöring. 1enlighet med nu angivna principer föreslår utredningen en ordning som utformaspå följande sätt. Förordnandeom samhällstjänst bör meddelas av domstol. Utredningen anför alt man harövervägt ell förenklat förfarande, innebärande all vederbörande i administrativordning förs över till den särskilda samhällstjänsten. Rättsliga grunder ochrättssäkerhetsskäl för den enskilde gör emellertid enligt utredningen ettdomstolsförfarande nödvändigt. Talan bör inför domstolen föras av åklagare.Utredningen anser all samhällstjänsten inte är någon straffrätlslig påföljd ochanteckning 1 kriminalregistrel bör därför inte ske. Prop.1977/78:159 61 Envägran aktualiseras regelmässigt först vid inställelsen vid vederbörandeförband. Om den värnpliktige inle inställer sig lill grundutbildning, hämtashan i de flesta fall till förbandet. Om hämtning inle kan ske, hemförlovas denvärnpliktige, dvs. I allmänhet åtalas den värnpliktigeoch döms lill straff för rymning. Utredningen anser atl hämtning bör kunna skei större utsträckning än f n. Skulle hämtning ändock inle kunna ske, bör denvärnpliktige hemföriovas och anmälan göras till åklagare. Utredningenföreslår alt om åtal sker och den värnpliktige vid domstolsförhandlingenlämnar sådana uppgifter all del klart framgår all hans rymning gmndar sig påhans avsikt all vägra fullgöra tjänsten, skall domstolen förordna all denvärnpliktige skall överföras lill den särskilda samhällstjänsten. Vad nu sagtsbör enligt utredningen äga tillämpning också på den som Inte Infinner sig tillvapenfri tjänstgöring. Utredningenframhåller all den som inställer sig vid förbandet eller redan är 1 tjänst ochförklarar all han inte ämnar fullgöra militärtjänsten bör först informeras omden vapenfria tjänsten, om han inte har sökt sådan tjänst, och beredastilirälle atl söka sådan tjänst. Han bör också informeras om konsekvenserna avsin vägran. Ansöker han om vapenfri tjänst, bör han som i nuvarande syslemhemföriovas. Förklarar den värnpliktige all han inle avser alt ansöka omvapenfri tjänst, bör han åläggas alt fullgöra tjänsten. Vägrar han fullgöratjänsten bör han hemföriovas och anmälan bör göras till åklagare. Vidhåller denvärnpliktige sin inställning vid domstolsförhandlingen, bör domstolen förordnaall han skall överföras till den särskilda samhällstjänsten. värnpliktige tidigare sökt vapenfri tjänst och fått avslag saml vidhållerhan alltjämt sin inställning alt vägra fullgöra tjänsten vid förbandet, börenligl utredningen anmälan ske till åklagare. Även i detta fall börhemföriovnlng ske. Förklararden som harerhållll llllslånd lill vapenfri tjänst vid sin inställelse tilltjänstgöring att han ämnar vägra all fullgöra den vapenfria tjänsten, bör förstförsök till omplacering ske. Vägrar den vapenfrie all godta något av detjänstgöringsalternativ som kan erbjuda, bör anmälanske till åklagare. Den vapenfrie bör hemföriovas i avvaktan pådomstolsprövning. Utredningenföreslår inle någon ändring av bestämmelserna i 21 kap. om brottav krigsmän eller slranbestämmelserna i vapenfrilagen. Befinnes vid utredningom vägran, rymning eller dylikt all de bakomliggande förhållandena inle är allhänföra lill tolalvägran, föreslås all lagföring och straff skall ske enliglgällande ordning. 1 första hand bör det ankomma på åklagaren atl pröva detta. Finnerdomstolen all någon skall överföras till samhällstjänsten, skall enligtutredningen straff inle ådömas för del lydnadsbroll, tjänstefel m. m. somvederbörandes beteende kan innefatta. Rätten bör kunna besluta alt förordnandeom samhällstjänst skall gä i verkställighet utan hinder av atl Prop.1977/78:159 62 domeninte har vunnit laga kraft. Densärskilda samhällstjänsten bör enligl utredningen vara skild från den vapenfriatjänsten men administreras av . Styrelsen bör ocksåbestämma vilket slag av tjänstgöring som skall fullgöras av den som haröverförts till samhällstjänst. Tjänstgöringen bör påbörjas så snart detta kanske med hänsyn till möjligheter att placeravederbörande till lämplig tjänstgöring. Samhällstjänsten föreslås få en längdav , dvs. en månad än den vapenfria tjänsten. Har vederbörandefullgjort viss tids värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst, bör liden församhällstjänsten nedsättas i motsvarande mån. Del bör enligt utredningenankomma på domstolen atl i förordnandet om samhällstjänst ange antalet dagarsom samhällstjänsten skall fullgöras. Utredningen föreslår altdet skall finnas möjlighet för den som fullgör samhällstjänst all återgå tillvärnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst, om han har fåtttillstånd alt fullgöra sådan tjänst. Förklarar någon alt han vill återgå tillsådan tjänst, bör samhällstjänsten villkoriigi avbrytas senast trettio dagarefler del atl förklaring har avgelts. Förordnandet om samhällstjänst bördärvid förfalla om vederbörande påbörjar annan tjänstgöring . Om såinte sker, bör samhällstjänsten ålempplas. Om särskilda skäl föreligger, böremellertid möjlighet finnas alt inle återuppta samhällstjänsten. Utredningen föreslår attden som återgår till värnpliktstjänstgöring bör fl tillgodoräkna sig en visstid av samhällstjänsten som fullgjord värnpliktstjänstgöring. Delsamma börgälla den som återgår till vapenfri tjänst. Med hänsyn till de speciella kravsom ställs på värnpliktsutbildningen måste enligt uiredningens mening en vissbegränsning göras vid tillgodoräkning av tjänstgöringstid. Utredningen föreslåratt bör få avräknas om den värnpliktige återgår tilltjänstgöring i form av grundutbildning. Om del för den värnpliktige återstårrepetilionsutbildning, bör få avräknas. Samma begränsningbehöver inte göras om vederbörande återgår till vapenfri tjänst. Utredningenanser emellertid att för att utbildningen skall bli meningsfylld behövs en visslids tjänstgöring. Utredningen föreslår därför all vid återgång lill vapenfritjänst denna tjänstgöring inte bör vara kortare än . Den somhar fullgjort samhällstjänsten bör inte ulan eget medgivande inkallas lillvärnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Inte heller bör någon form avkrigsplacering ske. Utredningenanser all den som vägrar atl fullgöra samhällstjänsten bör dömas lill fängelse.Åtalsanmälan bör lämpligen ske genom . Fråga omådömande av fängelse bördock inte väckas förrän försök har gjorts att kommatill rätta med den vägrande genom omplacering där sådan är möjlig eller genomdisciplinära åigärder. Den vägrande bör inte hemföriovas i avvaktan pådomstolsprövningen. Lagföring börenligt utredningen ske endasl en gång. Detföreslås ett straffmaximum av . Fängelsestraffet bör bestämmas medbeaktande av den tid som återstår att Prop.1977/78:159 63 Om någon vägrar ulan att ha fullgjort någon tjänstgöring,synes enligt utredningen normall ett straff om 6-8 månaders fängelse varalämpligt, vilket med hänsyn lill villkoriig frigivning torde innebära i slortsell lika lång fängelsepåföljd som man enligt nuvarande principer totalt brukarådöma en lolalvägrare, dvs. Om endast kort lid återstår alltjänstgöra, exempelvis vid en vägran som har skett först vid den sistarepetitionsövningen och vederbörande även vägrar all fullgöra ålagdsamhällstjänst, bör straffet kunna bestämmas lill böter. Enligl uiredningens meningbör i princip i fråga om verkställigheten av fängelsestraffet gälla vad someljest är föreskrivet om fängelsestraff. Utredningen anser emellertid attmöjlighet bör finnas för den dömde alt kunna återgå till någon form avtjänstgöring innan straffet helt har avtjänats. Del föreslås därför altvillkorlig frigivning skall kunna ske, fömtom i enlighet med vad som eljestgäller, om den dömde förklarar atl han önskar fullgöra värnpiiklsljänstgöringeller samhällstjänst eller, om han har erhållit tillstånd därtill, vapenfritjänst. Påbörjas nämnda tjänstgöring , bör resten av fängelsestraffetförfalla. 1 annal fall bör den villkoriigi medgivna friheten förklarasförverkad. Om det emellertid föreligger särskilda skäl, bör möjlighet finnasall underiåla alt förverka den villkoriigi medgivna friheten. Om fängelsestraffverkställs för annal brott, bör delta straff avtjänas innan densärskilda villkorliga frigivningen bör komma i fråga. Sådan villkoriigfrigivning kan således inte ske förrän del andra straffet lill fullo harverkställts eller tiden för normal villkoriig frigivning från detla harinträtt. Beslul i här nämnda frågor bör enligl utredningen meddelas av kriminalvårdsstyrelsen.Återgår någon som har avtjänat viss tids straff lill tjänstgöring, bör lidenför tjänstgöringen nedsättas i motsvarande mån. Utredningenframhåller alt med hänsyn lill vad som har anförts om fängelsestraff för vägranatl fullgöra samhällstjänst bestämmelser i 1 kap. 6 5 omgemensam påföljd för flera brott inte bör tillämpas i fall då straff skallbestämmas för vägran. Utredningen föreslår alt om fängelsestraff skall ådömasför vägransbroitet straffet ådömes särskilt vid sidan av påföljd för annalbrott. För annan brottslighet bör, om lagföring sker samlidigt, påföljden ocksåkunna bestämmas lill fängelse. Utredningen konstaterar alt delta visseriigeninnebär atl vederbörande kan komma att avtjäna två särskilda fängelsestraff Delbör emellertid inte möta några svårigheter vid tillämpningen. Omnågon har återgått till någon form av tjänstgöring antingen frånsamhällstjänsten eller fängelsestraffet och ånyo vägrar att fullgöra sintjänstgöring, bör enligt utredningen fängelsestraff ådömas vederbörande. Någonny möjlighet alt erhålla samhällstjänst bör inte finnas, med hänsyn lill riskenför missbruk av del föreslagna systemet. Om brottet emellertid är att betraktasom ringa, bör påföljden kunna stanna vid ett bötesstraff Dåstraff som någon har ådömts för vägran att ulföra samhällstjänsten till fulloverkställts, bör enligt utredningen förordnandet om samhällstjänst 1977/78:159 64 förfalla.Då någon till fullo har undergått fängelsestraff som nämnts, bör han inte utaneget medgivande få inkallas till tjänstgöring. Inte heller bör någon form avkrigsplacering ske. Utredningenfinner all vad som har föreslagits i fråga om samhällstjänst bör kunnatillämpas vid vägran som sker i samband med såväl gmndutbildning somrepelitionsutbildning. Tiden för samhällstjänsten bör nämligen, som tidigarenämnts, kunna nedsättas i förhållande lill vad som har fullgjorts avvärnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Utredningentar inledningsvis upp frågan om prövningsförfarande m. m. under beredskap ochkrig. Utredningen utgår ifrån atl möjligheten all ansöka om och erhållatillstånd till vapenfri tjänst skall finnas kvar även under beredskaps- ochkrigsförhållanden. Utredningenkonstaterar atl erfarenheterna från beredskapstiden visar delsatt antalet vapenfrisökande minskade, dels alt ett slorl anlal vapenfriabegärde all få återgå till vapentjänst. Del torde enligl utredningen inte varasjälvklart atl man kan ulgå från att samma förhållande skulle uppkomma vid enkrissituation nu som under beredskapsåren. Hänsyn lill en förändrad reaktionbör därför las med i beräkningen vid planläggning för beredskaps- ochkrigsförhållanden. F.n. finns inle någon krigsorganisation för vapenfrinämnden. Någon planläggningför vapenfrinämndens verksamhet under beredskap och krig har inle heller skett.Utredningen anser atl den myndighet som handhar verksamheten i fred, dvs. vapenfrinämnden,också under beredskap och krig bör vara den myndighet som handläggervapenfrifrågor. Detla är enligl uiredningens mening en grundläggande principinom lolalförsvarsverksam-helen. Besvärsmöjligheterna bör också kvarstå. Medutgångspunkt från den fredstida organisationen börenligt utredningen vapen frinämnden krigsorga-niseras under beredskap och krig. Utredningenharockså närmare skisserat ett förfaringssätt vid ansökan om vapenfri tjänst m.m. under beredskaps- och krigsförhållanden. Utredningenhar vidare tagit upp vissa organisationsfrågor. Inledningsvis framhållerutredningen alt i vart fall bör resurser förslärkasför atl styrelsen på ett tillfredsställande sätt skall kunna genomföra vadutredningen har föreslagit i det föregående.