prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — Vid utformningen av förslaget på denna punkt måste mandärför ta hänsyn till att en hyresgästorganisation har ett legitimt behov avatt i kollektiva förhandlingar om hyresvUlkor kunna hävda sina medlemmarsintressen och söka tillförsäkra dem förmåner i bl. a. ekonomiskt avseende. Vad först gäller hyressättningen vUl jag erinra omatt hyreslagens regler bygger på principen att jämförliga lägenheter skall halika höga hyror. Detta innebär bl. a. att hyrans storlek i princip inte börpåverkas av vilken hyresgäst som för tUlfället hyr lägenheten. För atttillgodose de oorganiserade hyresgästernas intressen bör man till en börjansöka skapa regler som gör tUlämpningen av denna hyressättningsnorm tvingande. När hyran på en och samma gång skall bestämmas förett större antal lägenheter, kan man räkna med att hyrorna i princip måstegöras beroende av lägenhetemas beskaffenhet. Det inbördes förhållandet mellanhyror för olika lägenhetsstorlekar brukar fastställas med ledning av standardiseradenormer och andra fasta förhandlingsrutiner. Inom ramen för den hyresstmktur som parterna kommeröverens om med tiUämpning av sådana enhetUga beräluiingsmetoder ankommer det påden förhandlande hyresgästorganisationen att bevaka enskilda hyresgästersindividuella intressen så att särskilda avvikelser som kan föreligga mellan iövrigt likvärdiga lägenheter ger utslag i hyran. Om t. ex.utrustningsstandarden är olika i lägenheter som i övrigt är Uka, kan dettamotivera en skillnad mellan hyrorna. Som exempel på andra särskUda avvikelsersom bör kunna påverka det inbördes förhåUandet mellan hyrorna kan jag peka påoUka lägesförhållanden inom huset, såsom att vissa lägenheter är belägnaovanför eller bredvid en lokal med störande buller eller att vissa lägenheterär utsatta för en besvärande insyn. Vilketutslag faktorer av detta slag kan komma att ge vid hyressätt- 1977/78:175 104 ningenberor i hög grad på hyresgästorganisationens förhandUngsinsat-ser i detkonkreta faUet. Vilka insatser som görs beror i sin tur till stor del på detinterna föreningsarbetet, bl. a. kontakterna med de enskUda medlemmama. En fördel med medlemskapet i enhyresgästorganisation är just att hyresgästen normalt torde ha goda möjligheteratt få sina synpunkter beträffande lägenheten beaktade i förhandlingsarbetet.I fråga om hyresgäster som står utanför organisationen har organisationen rentfaktiskt inte möjUghet att på samma sätt engagera sig i hyresgästernas individuellaönskemål. Någon anledning att i detta avseende ändra förutsättningarna förförhandlingsarbetet föreligger enligt min mening inte. Som ett led i sin bevakning av enskildahyresgästers individuella intressen kan en hyresgästorganisation alltså hävdaatt det föreUgger objektiva skUhiader meUan vissa lägenheter, även om de i deflesta avseenden är lika, och att hyroma därför bör differentieras. En sådandifferentiering kan vara fuUt motiverad från bmksvärdesynpunkt också när detrör sig om lägenheter av samma storlek inom samma hus. I enhetlighetensintresse är det emellertid viktigt alt differentieringen genomförs konsekvent.Det kan t. ex. tänkas att de förhandlande parterna har klart för sig att enviss omständighet, t. ex. lägre standard eUer bullerstörningar, föreliggerbeträffande fler lägenheter inom gruppen än som har åberopats frånorganisationens sida men att parterna ändå inte beaktar detta vidhyressättningen. Om en förhandUngsöverenskommelse utformas på detta sätt,innefattar den ett medvetet avsteg från en korrekt tillämpning avbruksvärdereglerna. Jag är övertygad om att sådana medvetna avsteg frånhyreslagens hyressättningsnormer inte är vanliga. a. torde gälla atthyresvärden normalt har intresse av att ha en enhetlig behandling avlägenhetsbeståndet och hyresgästema. Såvitt gäUer den kommunala sektom kan jaghänvisa till att kommunförbundet i ett cirkulär till kommunerna haravrått dessa från att träffa överenskommelser som innebär medlemsrabatter i eneller annan form. I cirkuläret erinrar förbundet om att en sådanöverenskommelse kan vara olaglig på så sätt att den strider mot den kommimalas. k. likställighetsprincipen och därför kan komma att upphävas efterkommimalbesvär. Liknande rekommendationer har också gjorts från sidabeträffande den aUmännyttiga sektom (se CU 1975/76: 26 s. 23 och 27). I de oorganiserade hyresgästemas intresse bör detfinnas en garanti för att den rådande avtalsfriheten rörande hyressättningeninte medför att bruksvärdereglema sätts ur spel i den situation som jag nysshar beskrivit. Jag föreslår därför att det i hyresförhandlingslagen föreskrivsatt vid förhandlingsöverenskommelse om hyra skall lika stora lägenheter inomsamma hus åsättas lika höga hyror. För att avvikelse skall få göras från dennahuvudregel bör det fordras att det med hänsyn tUl 1977/78:175 105 vadsom är känt om lägenhetemas närmare beskaffenhet och övriga omständigheter kanjmses föreligga en skUlnad mellan dem med avseende på bmksvärdet. Om föreskriften utformas på detta sätt, får bädehyresgästorganisation och hyresvärd ett ansvar för att de oorganiseradehyresgästema behandlas kortekt vid hyressättningen. Att även hyresvärden skallha ett sådant ansvar finner jag befogat med hänsyn till att nuvarande praxismed förhandlingsrätt oberoende av medlemskap gäller också i hyresvärdamasintresse. Den föreslagna föreskriften torde medföra atthyresvärdar behöver hålla sig bättre underrättade om lägenhetemas skick än vadf. n. ibland kan vara fallet. En sådan utveckUng synes innebära klara fördelar. Om en hyresgäst anser att den hyra som haröverenskommits för hans lägenhet utan gUtig orsak överstiger hyran för en eUerflera lägenheter av samma storiek inom huset, bör han ha möjlighet att få hyrannedsatt av hyresnämnden. Om nämnden finner att det inte föreUgger sådanskiUnad i bruksvärdehänseende meUan lagenhetema att den högre hyran ärmotiverad, bör nämnden kunna sätta ned hyran för prövningslägenheten så att denöverensstämmer med hyran för den eller de lägenheter som jämförelsen avser. Iett sådant fall bör alltså hyresgästen kunna tvinga fram en hyressänkning,oavsett om en regelrätt bmksvärdeprövning kanske skuUe ge vid handen att hyranför hans lägenhet inte är påtagUgt högre än den hyresnivå man i så fall hadeatt utgå från. I hyresförhandlingslagen bör införas en regel som gör en sådansänkning möjUg. Jag kommer senare att behandla utredningens förslag om enskUdhyresgästs rätt i övrigt att få förhandlingsöverenskommelse prövad avhyresnämnden (avsnitt 7.9). Som jag tidigare nämnde har frågan om deoorganiserade hyresgästemas rättigheter vid förhandlingarna ett nära sambandmed frågan i vad män de bör bidra tiU att skapa behövUga resurser förförhandlings-verksamheten. Från har det sedan längehävdats att det inte är rimligt att ett förhandlingsarbete, som kommer samtligahyresgäster tiU godo och som också innebär arbets- och kostnadsbesparingar förfastighetsägaren, skall finansieras enbart genom medlemsavgifter. Härvid brukarockså påpekas att på den aUmännyttiga bostadssektorn fördelasfastighetsägarsidans förhandlingskostnader i praktiken likformigt meUan samtUgahyresgäster. Uppfattningen att också hyresgästorganisationensförhandlingskostnader bör fördelas mellan samtUga hyresgäster har fått stöd avkommunförbundet och . På den aUmännyttiga sektorn tiUämpas i vissutsträckning ett förfarande som innebär att hyresgästorganisationen eidigtförhandlingsöverenskommelsen tillförsäkras viss ersättning för sin medverkan iförhandlingsverksamheten. Ersättningen utges av bostadsföretaget, som direkteUer indirekt kompenserar sig för denna 1977/78:175 106 Samtliga hyresgäster kommer härigenom att i form avhyresmedel lämna bidrag till organisationen för dess förhandlingsarbete. Detfinns också på den privata bostadssektorn exempel på överenskommelser, därersättningsfrågan har lösts på detta sätt. har i det tidigare nämnda beslutetförklarat att det enligt dess mening inte föreUgger något hinder mot attfastighetsägaren genom bidrag eUer eljest tar på sig ett visst ekonomisktansvar för hyresgästorganisationens medverkan i förhandlingsarbetet.Förhandlingsöverenskommelser som innebär att en viss del av hyran tiUförshyresgästföreningen har, såvitt jag känner till, endast i ett faU prövats avhyresnämnd. I det fallet utgick enligt överenskommelsen ersättning till hyresgästföreningenmed visst belopp per kvadratmeter bostadsyta och år i hyresvärdens fastigheter.Ersättningen avsåg föreningens medverkan i boendedemokratifrågor samt dessinformations- och förhandlingsverksamhet. konstaterade först attdet belopp som avsåg ersättning tUl föreningen utgjorde en del av hyran. Viden prövning av hyrans storlek enUgt braksvärdereglema fann nämnden sedan attden överenskomna hyran inte kunde anses oskälig. Avgörandet är f. n. föremålför prövning av bostadsdomstolen. Man kan därför ännu inte med säkerhet sägavad som är gällande rätts ståndpunkt när det gäller denna typ avfinansieringsförfaranden. Den kritik som har framförts mot att också deoorganiserade hyresgästerna ibland får bidra tiU att finansiera förhandlingsverksamhetentorde delvis hänga samman med att man på sina håll befarar att de oorganiseradehyresgästemas intressen inte alltid tas väl tUl vara i för-handUngsarbetet. Omman emellertid såsom jag har föreslagit inför en regel som är ägnad attmedföra att alla hyresgäster behandlas principiellt lika i situationer därlägenheter typiskt sett bör ha Uka höga hyror, torde denna grund för kritiken iallt väsentligt faUa bort. EnUgt min mening får det med en sådan ordningsnarare anses rimligt att också hyresgäster, som av oUka skäl föredrar att ståutanför den organisation som har erhålUt förhandlingsrätten, ändå tar på sigett visst ekonomiskt ansvar för att skapa de resurser som behövs för attför-handUngsarbetet skaU kunna bedrivas effektivt. Även om frågan om de oorganiserade hyresgästernasersättningsskyldighet för förhandlingskostnaderna nu skuUe lämnas oreglerad,kan man räkna med att det också i fortsättningen kommer att finnasfeistig-hetsägare som är vUIiga att medverka till att behövliga ekonomiska resurserställs tiU den förhandlande hyresgästorganisationens förfogande. I sådana falltorde det också gå att finna metoder för att lösa ersättningsfrågan.Lagligheten av den metod som väljs i det enskilda fallet kan emeUertid frånolika utgångspunkter komma att sättas i fråga av de berörda hyresgästerna. Föratt undvika tvister om lagligheten av förfaranden, som direkt el- 1977/78:175 I07 lerindirekt innebär att viss del av hyran utgör ersättning tiU hyresgästorganisationenför dess förhandlingsarbete, bör emellertid enligt min mening ersättningsfråganregleras i hyresförhandlingslagen. Som jag redan har sagt anser jag det också imånga fall vara rimligt att de oorganiserade hyresgästerna i skälig omfattningbidrar tUl finansieringen av hyresgästorganisationens förhandlingskostnader.Att gå så långt som att förplikta hyresvärd att tiUföra denhyresgästorganisation som är hans motpart vid förhandUngama viss andel avhyresintäkterna kan emellertid redan av principiella skäl inte komma i fråga.Huruvida ersättning skall utgå till hyresgästorganisation måste Uksom hittillsfå bero av överenskommelse mellan förhandlingsordningens parter. På grund av det anförda förordar jag att det ihyresförhandlingslagen förs in bestämmelser som gör det möjUgt förförhandlingsordningens parter att, om de är ense, besluta att i hyran församtUga lägenheter skall ingå visst belopp som utgör ersättning tillhyresgästorganisationen för dess förhandlingsarbete. Enligt min mening är detangeläget att det klart redovisas hur stort detta belopp är. Även om det utgören del av hyran bör det aUtså alltid anges särskilt. Lagen bör därför innehåUaen regel om att det av förhandlingsöverenskommelsen skaU framgå hur stor del avöverenskommen hyra som utgör ersättning för förhandlingsarbete. Ersättning för förhandlingsarbete bör inte fåöverstiga vad som är skäligt med hänsyn tUl hyran i övrigt,förhandlingskostnadernas storlek och övriga omständigheter. En regel härom in i lagen. Vidare bör lagen innehålla en bestämmelse om rätt till prövninghos hyresnämnden av ersättningens skälighet. Det förhållandet att ersättningenför förhandlingsarbete kan utgöra en del av hyran medför visserligen attskäligheten av ersättningen kan prövas enUgt de vanliga bruksvärdereglerna. Ensädan prövning blir emeUertid av begränsat värde, eftersom den kommer att avseden totala hyran. Nedsättning kan alltså ske bara om den totala hyran äroskälig. Jag anser därför att möjUghet bör införas att särskilt prövaskäUgheten av det belopp som avser ersättning för förhandUngsarbete. Som jag har berört kan det tänkas att deförhandlande parterna kommer överens om att hyresgästorganisationen skaU haersättning även för annat än förhandlingsarbete. I praktiken har det ocksåförekommit att ersättning har utgått för organisationens medverkan iboendedemokratifrågor och för dess informationsverksamhet. Sådan ersättningkommer inte att kunna prövas enligt den förordade prövningsregeln, som juendast avser skäUgheten av ersättning för förhandlingsarbete. Om emeUertidförhandUngama helt eller delvis avser oorganiserade hyresgäster, kan en ordningdär hyresvärden lämnar över en del av hyresmedlen i ersättning för annat änförhandlingsarbete komma att strida mot grunderna för förhandlingssystemet.Detta kan ju innebära att hyresgäster som inte är medlemmar i den avtals- 1977/78:175 108 slutandeorganisationen tvingas att indirekt betala för förmåner som kommer endastmedlemmama till godo. Skulle ett sådant förfarande tillämpas, kan det utgöra enanledning för de oorganiserade hyresgästema att få förhandlingsklausulenslopad. Vidare kan förhandlingsordningen komma att upphävas för huset i fråga(se avsnitt 7.5). En förutsättaing för att kollektiva förhandlingarskall komma till stånd bör, som jag har nämnt, vara att det i detenskUda faUet finns en pä giltigt sätt tiUkommen förhandlingsordning. Normalttorde partema själva komma överens om att börja förhandla kollektivt.Överenskommelsen får ömsesidigt förpliktande verkan i och med att partematecknar ett avtal om förhandUngsordning som överensstämmer med lagensföreskrifter. Undantagsvis kan det inträffa att sådant avtal intekan uppnås på friviUig väg. Om part har vägrats rätt tiU kollektivaförhandlingar bör han, som har nämnts, ha möjlighet att hänskjutafrågan om förhandUngsordning tUI hyresnämnden. Det bör då ankomma på nämndenatt pröva om det med hänsyn tUl förhåUandena i det enskilda fallet föreUggerförutsättningar för att tUlerkänna parten förhandlingsrätt. Anses sådanaförutsättningar föreUgga, bör nämnden ha befogenhet att med för partematvingande verkan besluta om införande av förhandUngsordning. En sådantvångsvis genomdriven förhandlingsordning bör i enlighet med vad jag tidigarehar anfört medföra samma rättsverkningar för partema som enförhandlingsordning som har tUlkommit genom frivUligt avtal. Frågan om vUka rättssubjekt som bör tiUerkännasförhandlingsrätt enligt den föreslagna lagen synes inte vålla några problem närdet gäller fastighetsägarsidan. Jag biträder utredningens förslag att förhandlingsrättskall tillkomma inte bara enskUd hyresvärd utan också fastig-hetsägarförening ivUken värden är medlem. De bör aUtså var för sig äga behörighet att ingå avtalom förhandlingsordning. En remissinstans har visserUgen ifrågasatt om det finnsbehov av att fastighetsägarför-ening ges behörighet att ingå sådant avtal utanfuUmakt från medlemmen (se avsnitt 5.2). Jag vUl med anledning därav erinra omatt hyreslagens bestämmelser om förhandlingsklausul utgår från att förhandlingspartpå fastighetsägeursidan kan vara den fastighetsägarförening som hyresvärden ärmedlem i. Några praktiska olägenheter av dessa bestämmelser har inte påvisats.Bostadsmarknadskommittén har dock rekommenderat att avtal omförhandlingsordning undertecknas såväl av fastighetsägaren som av denfastighetsägarförening som företräder värden vid förhandling enUgtförhandUngsordningen. Detta förfarande kommer med all säkerhet att bli aUmänttiUämpat på den enskUda sektorn. 1977/78:175 109 Med hänsyn till det sagda delar jag utredningensuppfattning att det inte finns någon anledning att föreslå ändring i nugällande regler om fastighetsägarförenings behörighet. Fastighetsägarföreningbör alltså också i fortsättningen utan särskilt bemyndigande kunna träffabindande avtal om förhandUngsordning förutsatt att denna avser hus som innehasav medlem i föreningen. Jag vUl dock betona att vad som har sagts endastgäUer behörigheten att ingå frivilligt avtal. Som jag kommer att närmareutveckla i specialmotiveringen (avsnitt 9.1) bör fastighetsägarföreningdäremot inte kunna uppträda som part i tvist om införande avförhandlingsordning. I sådan tvist bör i enlighet med utredningens förslagpartsbehörigheten endast tillkomma den enskilde hyresvärden. En annan sak äratt fastighetsägarförening självfaUet kan uppträda som ombud för hyresvärden. Jag tar nu upp frågan om vad som bör gäUa för atten sammanslutning av hyresgäster skall tUlerkännas förhandlingsrätt. Enligt awecklingslagen har förhandlingsrättförbehållits hyresgästorganisation som är ansluten tiU riksorganisation avhyresgäster. Det har därvid förutsatts att ingen annan riksorganisation änHyresgästernas riksförbund kommer att finnas. Motsvarande förbehåll gälldetidigare vid förhandlingar om bashyra enUgt hyresregleringslagen. Enligt hyreslagens bestämmelser omförhandlingsklausul vilka indirekt anger gränsema för rätten att f. n. ingåavtal om förhandlingsordning gäller däremot inte något krav på anknytningtiU central organisation. Av förarbetena framgår att hyreslagen inte läggernågot hinder i vägen för att låta överenskommelse om hyra, som träffas av hyresgästorganisationsom står utanför riksorganisationen, bli bindande för de enskilda hyrespartema(se prop. 1973: 23 s. 160). Det framhålls dock att vissa krav måste stäUas påen sammanslutning för att den skall kunna betraktas som enhyresgästorganisation. Den måste sålunda fylla åtminstone de krav som brakaruppställas för att en sammanslutaing över huvud taget skaU kunna betraktas somen ideell förening. Däremot bör det enligt förarbetena inte krävas attorganisationens enda och huvudsakliga ändamål är att ta tiU vara medlemmarnasintressen i hyresfrågor. Som exempel anges att en studentförening bör kunnaträffa överenskommelse om hyran för studentbostäder. Något krav på att hyresgästorganisationen skall haviss representativitet finns inte uppställt i lagtexten, och frågan berörs ejheller i motiven. Inte heller i övrigt lämnas någon närmare ledning angåendede kvalifikationer som en hyresgästorganisation bör ha för att godkännas. Detbetonas dock att lagens reglering inte innebär att den enskilde hyresgästenskall vara förpliktad att godta en förhandlingsklausul oavsett vilket innehåUden har. Det påpekas därvid att hyresnämnden i förlängnings- eUer villkorstvistkan pröva om det är skäligt att hyresgästen skall vara bunden av en klausul somhänvisar tiU förhandlingsordning med organisation som står utanförriksorganisationen. 1977/78:175 HO Utredningen föreslår att hyresgästorganisation somuppfyller de minimikrav som gäller enligt hyreslagen bör kunna teckna avtalom förhandlingsordning med giltig verkan i avtalsrättsligt hänseende. Vid remissbehandlingen har utredningens förslag idenna del i allmänhet godtagits ulan erinringar. Flera remissinstanserunderstryker att ett legalt förhandlingssystem inte får ges en sådan utformningatt förhandlingsrätten förbehålls de i organiseradehyresgästföreningama. Dessa remissinstanser noterar därför med tUlfredsställelseatt något förslag inte förs fram om att dessa föreningar skall fåförhandlingmonopol på lUoiande sätt som är fallet enligt avvecklingslagen.Också Hyresgästemas riksförbund godtar förslaget om att avtal som träffas av enutanför förbundet stående hyresgästorganisation i och för sig bör tUlerkännasrättslig gUtighet. För egen del ansluter jag mig till utredningensallmänna utgångspunkt att den föreslagna lagstiftningen bör vara neutral tiUhyresgästernas val av intresseorganisation. Att en organisation som vUlföreträda hyresgästsidan saknar anknytning till någon av de nuvarande hyresgästorganisationernabör inte diskvalificera den som förhandlingsberättigad organisation . Jag biträder aUtså förslaget att inga formella kravbör ställas upp utöver dem som får anses ligga i begreppethyresgästorganisation. Det innebär att det skall vara fråga om en rättskapabelideell förening med uppgift att ta tUl vara medlemmarnas intressen i hyresfrågor.Den närmare prövningen av fömtsättalngama för förhandUngsrätt blir, som jagstrax återkommer tiU, en fråga för hyresnämnden, om partema inte kan enas omatt teckna förhandlingsordning genom frivUUg överenskommelse. Förslaget innebär att det i första hand blirhyresvärden som får bedöma om en organisation av hyresgäster kan anses ha dekvaUfikalioner som bör krävas för att den skall få företräda de berördahyresgästerna i kollektiva förhandlingar. Självfallet kan dock intehyresvärdens bedömning få bli utslagsgivande i denna fråga. Hyresgästerna harett berättigat intresse av att företrädas av en kompetent organisation som kanföra deras talan vid förhandlingama.För att förhandlingsverksamheten skallleda till att hyresgästema får ett verkligt inflytande på boendeförhållandena,fordras dessutom att den förhandlande organisationen är representativ för deboende och åtnjuter deras förtroende. Jag vill i det sammanhanget erinra om att systemetmed förhandlingsklausuler innebär att den enskUde hyresgästen har möjlighetatt förhindra att en med värdens samtycke införd förhandlingsordning kommer atttiUämpas på hyresavtalet. När avtal om förhandUngsordning har träffatsbeträffande viss fastighet kommer hyresgästema att göras uppmärksamma på dettagenom att hyresvärden begär att förhandlingsklausul skall föras in ihyreskontrakten. 1977/78:175 111 rätthar hyresgästema då möjUghet att vända sig tUl hyresnämnden och låta nämndenpröva huravida det kan anses skäligt att de skall bli bundna av klausulen ifråga. Denna prövningsmöjlighet bör självfallet behällas. Som jag skaUåterkomma tUl (avsnitt 7.9) kan det dessutom finnas anledning att ändraföratsättningama för nämndens prövning, så att hyresgästema lättare än f. n.kan bli fria från en förhandlingsklausul. I vissa situationer bör nämndenvidare kunna upphäva förhandlingsordningen för det hus som det är fråga om. Även om det inte stäUs upp något formellt krav påatt hyresgästernas mening först bör inhämtas innan avtal omförhandlingsordning ingås, kan det alltså i praktiken bli nödvändigt förhyresvärden och hyresgästorganisationen att bilda sig en uppfattning omhyresgästernas inställning innan de ingår ett sådant avtal. Avtalet kan annarskomma att upphävas, och det blir i vUket fall som helst av begränsat värde, omdet visar sig omöjligt att få förhandlingsklausuler införda i de olika enskildahyresavtalen. Jag övergår nu tUl att behandla frågan efter vilkakriterier hyresnämndens prövning bör ske i de fall en hyresgästorganisationsframställning om förhandlingsordning har avvisats av hyresvärden och frågandärför har hänskjutits till nämndens prövning. EnUgt utredningens förslag bör det krävas starkaskäl för att en hyresgästorganisations framställning om förhandlingsordningskall kunna avvisas. En föratsättning för förhandlingsrätt måste dock enligtutredningen vara att organisationen åtnjuter hyresgästernas förtroende. Om enhyresgästorganisation skulle begära förhandlingsrätt för en fastighet därflertalet hyresgäster motsätter sig detta, bör alltså någon förhandlingsordninginte få komma till stånd. Däremot bör det enligt utredningen inte uppställasnågot krav på att hyresgästorganisationen har förvärvat en viss anslutning avmedlemmar bland de berörda hyresgästerna. Om framställningen omförhandlingsordning har gjorts av en utanför riksorganisationen ståendeorganisation, anser utredningen att organisationens kvalifikationer föruppgiften dessutom måste prövas.