prop · G103135 · 1977-12-31 00:00:00 — BPUredogör för de beslut i , som ledde till att ett särskiltsamordnmgskontor för katastrofbistånd, UNDRO (Office of the United NationsDlsaster Relief Co-ordlnator), kunde inleda sin verksamhet . UNDROhar främst tre uppgifter: dels samordning av internationellakatastrofhjälpsinsatser, dels hjälp till u-ländema att förbättra katastrofberedskapen,dels också hjälp tiU att planera katastrofförebyggande åtgärder. Pågnmd av otUlräckliga finansieUa och personeUa resurser har UNDRO hitdUs intehelt kunnat uppfylla sina funktioner. Med hjälp av friviUigamedel (varav från ) genomförs nu en betydande utökning avpersonalen. BPU framhåller emellertid att principiella inställningtill UNDRO är att de administrativa kostnadema skall bäras av FN:s reguljärabudget. Vidare konstateras att det inte föreligger något större medelsbehov fördirekta katastrofinsatser tfll UNDRO:s förfogande, eftersom UNDRO:s uppgifterär samordnande. Från svensk sida har man betonat UNDRO:s roll i fråga omkatastrofberedskap och förebyggande av katastrofer men det har framhållits attkostnaderna för dessa verksamheter på bör täckas av existerandebiståndsprogram, främst genom UNDP. BPUkonstaterar att huvuddelen av det svenska katastrofbiståndet har lämnats iform av kontantbidrag och att denna bidragsform är den administrativt mestlätthanterliga. Livsmedelsbistånd förekommer främst i form av vete och fisk.Vidare används en särskild vete- 1977/78:135 42 mjölsbaseradkatastrofkost () i katastrofbiståndet. Personalbistånd förekommer genomenskilda organisationer, BPUframhåUer att handläggningen av katastrofbistånd föratsätter en aktivmedverkan av såväl UD som SIDA och nära samråd med främst Röda Korset.Katastrofgrappen bör kurma vara ett lämpUgt forum både för samråd om enskUdakatastrofinsatser och för frågor rörande rUctiinjema för det svenskakatastrofbiståndet. Utredningen hänvisar till utrikesutskottets rekommendationatt jSIDA ges en central uppgift vid beredning och genomförande avkatastrofhjälpsinsatser. överväganden och förslag konstaterar BPU att katastrofmedlen utgör enreserv för akuta, oförutsedda behov orsakade av extraordinära omständigheter,som utgår . DärtUl kommer åtgärder för att förebyggakatastrofer och förbättra katastrofberedskapen i som ofta hemsöks avkatastrofer. Sverigebör enligt BPU även för framtiden se det som sin uppgift att skyndsamtkanalisera nödvändiga resurser till behövande människor. Vidare bör Sverigearbeta för att bygga upp den intemationeUa katastrofberedskapen främst genomstöd tlU FN:s katastrofkoordinator, UNDRO, och till . BPUframhåUer att bristen på utvärdering av gjorda katastrofinsatser ären allvarUg svaghet och efterlyser förbättringar härvidlag. BPUunderstryker att social och ekonomisk utveckling i utgör denfrämsta förutsättningen för att undvika långtgående konsekvenser av naturkatastrofer.Katastrofförebyggande åtgärder måste således ske inom ramen för u-ländernaslångsiktiga utvecklingspolitik. Föröverskådlig tid kommer, enligt utredningen, en omfattande katastrofreserv attbehövas för länder som drivits in i ekonomiska kriser eller drabbats av torka,översvämningar, jordbävningar eller krig. LRFanser att utredningen borde ha ägnat större uppmärksamhet åt frågan omframtagning av näringsriktig katastrofkost att användas i det internationellabiståndsarbetet, lOGT/NTO-rörelsen anser att katastrofbistånd skall kunna gestill särskUt nödlidande länder oavsett vilken politisk ledning dessa har. anser att katastrofgruppen är alltför inriktad motstatligt bistånd och förordar att den utvidgas med 12 representanter förhumanitära organisationer. Därigenom skuUe prövningen kunna bli allsidigareoch flera hjälpkanaler kimna anlitas fortare vid plötsligt intriiffadekatastrofer. Lutherhjälpeninstämmer i utredningens bedömnuig att det inte finns något behov av att byggaupp ett statligt system för katastrofhjälp. 1977/78:135 43 befrielserörelser, flyktingar och övriga humanitära ändamål BPUger en bakgrundsteckning av bistånd tUl befrielserörelser i södraAfrika och återger i korthet beslut och åtgärder vidtagna av FN med anledningav situationen i , och . Utredningen hänvisar tiUde riktUnjer för stöd tiU befrielserörelser som f aststäUde år 1969i enlighet med statsutskottets utlåtande : 62.1 detta utiåtande tillstyrkshimianltärt och utbildnings-mässlgt stöd tUl medlemmar av vissabefrielserörelser i södra "med beaktande av att utfornmingen avsvenskt statUgt bistånd ej kan tillåtas komma i konflikt med den folkrättsligaregeln i de faU då FN entydigt tagit ställning mot förtryck av folk someftersträvar nationell frihet. Detta kan anses vara faUet beträffandeSydvästafrika, och de tmder överhöghet stående områdena iAfrika. Vad avser hjälp tUl apartheidpoUtikens offer kan sådan hjälp motiverasbl. a. med FN:s uttryckliga fördömande av den sydafrikanska apartheidpolitiken". Utrednmgenhänvisar också tUl utrikesutskottets utlåtande (UU 1975: 4) och finner atthumanitärt bistånd och utbUdningsstöd tUl befrielserörelser enligt gällandeprinciper kan utgå i de faU entydigt tagit ställningmot förtryck av folk, som eftersträvar nationeU frihet. Utrednmgen förordar att deriktlinjer för humanitärt bistånd tiU befrielserörelser i södra somriksdagen faststäUde på grundval av statsutskottets utiåtande 1969:2skaU fortsätta att utgöra grunden för det svenska biståndet på detta område.Stödet tiU befrielse- rörelserna bör utökas, anser utredningen, ochformema för planering och överföring av detta stöd i möjligaste mån likna demsom gäller för utvecklingssamarbetet med programländerna. Deremissinstanser (TCO, Kristna Ungdomsråd, SSU, , , ambassaden i , lOGT/NTO-rörelsen, CUF)som särskilt yttrat sig om bistånd tiU befrielserörelser stöder genomgåendeutredningens slutsatser, TCO, Kristna Ungdomsråd och SSU förordar attstödet till befrielserörelserna byggs ut, anser det vara utomordentligt viktigt att stödet till befrielserörelserutformas så att det medverkar tiU utveckling inriktad på rättvisa och oberoendeoch att det därför är angeläget att noggrant analysera konkurrerandebefrielse-rörelsers inriktning och folkliga stöd. SIDA finner i likhet medutredningen att några nya riktlinjer för humanitärt och administrativt bistånd Prop.1977/78:135 44 tillnationella befrielserörelser inte behöver utarbetas så länge södra ej uppnåtts. Ambassadeni instämmer i utredningens bedömning att stödet till befrielserörelsernaså långt som möjligt bör utformas efter samma mönster som utvecklingssamarbetetmed programländerna. Ambassaden framhåller betydelsen av stor flexibilitet isamarbetet med befrielserörelserna med möjlighet till omfördelningar mellanolika program under löpande samarbete. lOGT/NTO-rörelsenanser utan särskild hänvisning tUl södra att det i vissa fall kan varamotiverat att ge bistånd tUl länder, vars regim ogillar, om mandärigenom bidrar till att imderlätta befrielse- eller nationaliströrelsersverksamhet. Det betonas att sådant stöd inte får omfatta vapenhjälp utan bör begränsastlU humanitära och utvecklingsfrämjande insatser. TCO framhåUer debiståndsbehov sOm uppstått till följd av det växande förtrycket i mångalatinamerikanska läiider och förordar ökade humanitära biståndsinsatser tillförmån för de drabbade och de många flyktingarna. CUFanser att bör kunna stödja befrielserörelser som kämpar förförändringar i den ekonomiska och sociala stmkturen i länder där det råder enutjänmlngsfientlig politik. 5.10Stöd till ensldlda organisationer BPUkonstaterar att anslagsposten för svenska enskilda organisationersutvecklingsfrämjande verksamhet i har ökat i snabb takt. Budgetåret1962/63 anvisades för detta ändamål. För budgetåret1976/77 anvisade 50 mUj. Blandde enskUda organisationer som erhållit stöd för utvecklingsarbete harmissionsorganisationerna och till dessa knutna organisationer förbiståndsverksamhet dominerat. /631974/75 erhöll dessaomkring av de totala bidragen. Den största mottagaren har varitPingstmissionen, som erhållit en femtedel av de samlade bidragen. SvenskaBaptistsamfundet har erhåUit och Mission ca 8 %.Sammanlagt har gått tUl , och Örebrömissionen samt och FrikyrkanHjälper, Humanitäraorganisationer har erhållit av utbetalningarna under budgetåren1962/631974/75. har kooperationen och de fackligaorganisationerna tillsammans mottagit . Detär först som bidragen till facklig utbUd-ningsverksamhetfått större omfattning. Under /78 be- 1977/78:135 45 räknasbidragen komma att uppgå till 78 milj. kronor, fyra gånger mer än 1916/11.Även bidragsgivningen för kooperativ verksamhet bar ökat. Dessutom utgör deimaett viktigt inslag i det direkta samarbetet med flera mottagarländer. Bidragenavser huvudsakligen kostnader för utrustning, byggnader och volontärer. I frågaom antalet utsända volontärer är missionsorganisationernas dominans påtaglig.90 % av samtiiga biståndsfinansierade volontärer som var verksamma i u-länderden var knutna till mlsslonsorganisationerna. Drygt60 % av de samlade utbetalningarna för utrustning och byggnader t. o. /74 gällde projekt i . gick till ochdrygt tlU . Något mer än hälften av dessa bidrag avsågprogramländer. I var de främsta mottagarländerna ,, , och , i ochBangladesh och i och . Avvolontärerna som i mitteii av var verksamma i totalt 25 länder arbetadenärmare hälften i , och . Destatliga bidrag, exkl. bidrag för volontärer, som utbetalades undersjuårsperioden /671973/74 uppvisade följande sektorfördelning: utbildning64 %, sjuk- och hälsovård och landsbygdsutveckling . Denpositiva syn på de enskUda organisationernas roll i utvecklingssamarbetet somtidigare redovisats av statsmakterna delas av BPU. I betänkandet framhåUs deunika möjligheter som denna kanal erbjuder för att nå eftersatta grupper.Genom sitt samarbete med systerorganisationer i kan enskildaorganisationer också stärka framväxten av folkrörelser i vilket kanutgöra ett väsentligt inslag i en demokratisk samhällsutveckling. Vadavser målen för bidragsgivningen konstaterar BPU att de har varitdesarmna som för det direkta statliga biståndet och att detta bör gälla även iframtiden. Bidrag skall liksom kunna lämnas för verksamhet i länderutanför programländernas krets, BPUförordar att gällande riktUnjer för bidragsgivning till enskilda organisationersutvecklingsarbete i huvudsak fortsätter att tillämpas. På några punkterföreslår utredningen kompletteringar eUer preciseringar. Olika typer avenskilda organisationer behandlas därvid separat. Missionensbiståndsverksamhet gäller främst sjukvård och undervisning. Den är oftaintegrerad med den missionerande verksamheten. Utredningen anser detsjälvklart ätt, liksom hittiUs, biståndsmedel endast skall kunna utgå förekonomiskt och socialt utvecklingsarbete, däremot inte tiU missionerandeverksamhet. Avmissionen bedriven verksamhet på sjukvårdens och undervisning- 1977/78:135 46 ensområde är av sådan karaktär att det är viktigt att insatsema är väl inpassade ilandets planering. Motsvarande gäller för verksamhet som bedrivs av t. ex.humanitära organisationer. Denfackliga och kooperativa biståndsverksamheten är ofta av annat slag änmissionens. Facklig och kooperativ utbildning ingår inte på samma sätt i ettu-lands direkta utvecklingsplanering som t. ex. allmän sjukvård ochgrundskoleundervisning och samhäUet tar normalt inte över verksamheten efter entid. BPUfinner det önskvärt att bidragen tiU de fackliga och kooperativaorganisationema ökar inom ramen för växande anslag till enskildaorganisationers verksamhet. Beträffandeinriktningen på sektorer finner BPU att denna blir beroende av vilkaorganisationer som kan komma ifråga för stöd samt värdländemas prioriteringar. Behovetatt vidga kretsen av bidragsmottagande organisationer Uksom önskvärdheten av enjämnare fördelning av bidragen mellan dessa talar för flexibla krav påorganisationernas planerings- och förvaltningskapacitet. bör detkrävas att organisationerna i väsentlig utsträckning bidrar ekonomiskt ellergenom egna arbetsinsatser tUl den verksamhet tiU vUken bidrag söks. BPUunderstryker att start- och administrationsbidrag ej bör utgå tillorganisationer, vars kapacitetsproblem är av den arten att de för sinverksamhet löpande är beroende av denna typ av stöd. Endastsvenska enskilda organisationer bör som regel kunna erhålla bidrag. Undantagfrån denna regel bör som kunna beslutas av SIDA :s styrelse. Etttiotal remissinstanser varav huvuddelen med anknytning tiU missionsverksamhetanser att det krav på myndighetsgodkännande som SIDA nu ställer för missions-och humanitära organisationer men inte för fackliga organisationer bör slopasäven för missionens och de humanitära organisationernas biståndsverksamhet.Frikyrkan Hjälper och Kristna Ungdomsråd anser att kravet på myndighetsgodkännandebör släppas i länder utanför programlandskretsen. Svenska Missionsrådetföreslår att myndighetslntyg skall avkrävas endast i de faU som detta ärsakligt befogat på grund av projektets omfattnmg och då det ingår i offentUgverksamhet, medan mindre insatser skall behandlas på ett friare sätt oavsettvilken organisation som ansöker om stöd. Mission, och anför sommotiv för att släppa kravet på myndighetsgodkännande att det är orimligt attfordra godkännande från mottagarlandets myndigheter för stöd tUl folkrörelsersom 1977/78:135 47 oftaarbetar under hårt politiskt tryck för ekonomisk och social rättvisa. Ettflertal av de till missionsverksamheten knutna remissorganen förordar ettsystem med ramanslag till de enskUda organisationerna. Härigenom skulleplanering och administration underlättas. LUmande synpunkter utvecklas av KFoch SCC. Motivet för att ge kooperationen ett ökat ansvar för planering ochgenomförande av projekten är enligt KF följande: "En förutsättning förkooperativ verksamhet är att staten accepterar en självständig kooperativrörelse som verkar inom den nationella planeringens ram. När en kooperativorganisation i ett u-land har utvecklats och fått stadga är det naturUgt attbiståndet helt eller delvis kanaliseras genom denna organisation. Detta måsteske i samförstånd med statsmaktema. Det bör vara naturUgt både för givar- ochmottagarlandet att en utveckling av den kooperativa rörelsen i ett u-land förmed sig att det fortsatta biståndet går till rörelsen själv". KFföreslår att SCC ges ett större ansvar än vad som f. n. är fallet för stöd tUlkooperativ verksamhet i former som låter en obunden kooperativ förenasmed SIDA:s ansvar för samhällets resurser och behov av samordning.Förutsätmingar och former för denna delegering bör enUgt SCC utredas närmare. förordar en delegering av beslut från SIDA till ett samrådsorganför redan väl etablerade organisationer som mlsslo-nema, de fackliga ochkooperativa rörelsema inom ramen för av SIDA fastställda fleråriga ramavtal. Densnabba ökningen av anslagen tUl enskilda organisationers biståndsverksamhethar enligt SIDA aktuaUserat behovet av nya samarbetsformer medorganisationerna. Beredning och förvaltning av insatsema bör mer och meröverlåtas tUl de enskilda organisationerna. För att ge organisationernamöjUghet att planera sin verksamhet på förbereds fleråriga ramavtalmed de organisationer som får bidrag av större omfattning. Samarbetsformer avdetta slag avser SIDA utveckla med LO, TCO, SCC och de störremissionsorganisatlonema. SverigesKristna Ungdomsråd och förordar att de restriktivabestämmelser som gäller för bidragsgivning till internationella enskildaorganisationer uppmjukas. SIDA bör också få vidgade möjUgheter att stödjafolkrörelser i frågor som rör internationell samordning och samarbete. Störrebiståndsprojekt med finansieUt stöd från SIDA bör enligt RRV utvärderas i högregrad än vad som sker. Enligt SCC bör SIDA vidstöd till kooperationens biståndsverksamhet tillämpa kravet på medfinansieringmed större flexibilitet än . I vissa fall bör kravet på ekonomiskmotprestation helt kunna släppas. SCC skulle då fungera på samma sätt somprivata företag, vars tjänster upphandlas av SIDA. Enligt SIDA:s yttrandetjänstgör vissa enskUda organisationer som uppdragsgivare åt staten, t. ex.Röda Korset för hu- Prop.1977/78:135 48 manitärainsatser och SCC för av programländer begärda insatser på kooperationensområde. I sådana fall ersätts de för sina tjänster åt det statligautveckUngssamarbetet på samma sätt som andra institutioner vilka utför dylikauppdrag. Uppbyggnaden av sådan kapacitet utanför förvaltningen bör enUgtstyrelsen uppmuntras. Arbetsmarknadensorganisationer behandlar i sina yttranden faclcför-eningarnas roU i u-ländemaoch möjligheter att stödja framväxten av fackliga organisationer. LOanser att det krävs starka fackföreningar för att få de intemationellastorbolagens verksamhet under demokratisk kontroll. I alltför många u-länderförvägras människorna rätten att organisera sig demokratiskt i någonform. Att söka bygga upp fackliga rörelser i dessa länder är ofta en av de fåvägarna att få till stånd en utveckling i demokratisk riktning. Stödtill facklig utbildningsverksamhet bör enligt LO inte begränsas av de reglerför länderval i biståndet, som gäller för statliga organisationer. Fackligtbistånd kan i stäUet bli ett viktigt.sätt att stödja människor i länder, som ejnås av SIDA:s egen verksamhet. TCOmenar att hittUls uppnådda erfarenheter talar för att väsentligt ökade svenskainsatser i form av kunskapsöverföring och finansiella bidrag för fackligutbildning kommer att vara möjliga . Förutsättningarnahärför är att medel ställs till förfogande på de villkor som står iöverensstämmelse med straktur och arbetsformer inom de fackligaorganisationerna och deras internationella förgreningar. m. fL ifrågasätter på principiella grunder om bidrag tillenskilda organisationers biståndsverksamhet bör utgå till verksamhet sominnebär stöd tUl endera parten på arbetsmarknaden i främmande länder, Undermitten av tillkom den form av samarbete med som fåttbeteckningen multibi-bistånd. Med begreppet multibi-bistånd avses här direktlanddestinerade eller regionala och interregionala insatser som finansieras medbilaterala medel och utförs av mellanstatliga institutioner. De förstamultibiprojekten avsåg utbildningsprogram för kvinnor i några afrikanska länderi samarbete med för undervisning, vetenskap och kultur(), () och (). Demotiv som åberopats för multibi-bistånd har varit av olika slag. Ett har varitatt den egna biståndsförvaltningen inte haft kapacitet att administrera vissverksamhet som ändå ansetts angelägen. Prop.1977/78:135 49 varitatt genom att ge specialdestinerade bidrag tiU fackorgan kunnatintressera dessa för uppgifter som anser väsentUga. De afrikanskakvinnoprogrammen och familjeplaneringen är exempel härpå. Ett tredje motiv äratt ett nära samarbete med fackorganen tUl-fört SIDA bredare erfarenhet avbiståndsarbete. Enav invändningarna mot miUtibi-blstånd har gått ilt på att de enskildamottagarländema som regel inte haft något väsentligt inflytande över valet ochgenomförandet av Insatsema. När landprogrammeringen i början av 1970-taletinfördes såväl i bilaterala biståndssamarbete som i det multUateralabiståndet, ändrades riktlinjema för multlbi-verksamheten. Förändringenhar medfört att de landdestberade multibilnsatsema koncentrerats till desvenska programländema och där kommit att jämställas med gängse bUateraltbistånd, vUket bl, a. innebär att de skaU finansieras inom de svenskalandramama. Utrednmgen välkomnar denna utveckling. Den har haft tlU följd attantalet projekt i programländema som finansierats av och genomförs avintemationeUa biståndsorgan minskat. Enbetydande del av multibi-biståndet går till kurser, seminarier och program medregional och global inriktning i FN-organens regi, alltså insatser som inteplaneras inom ramen för enskilda landprogram. Denna typ av multlbi-verksamhethar vuxit snabbt . Utredningen anser att FN-organen ärnaturliga huvudmän för denna verksamhet som omfattar flera mottagarländer.Utredningen framhåUer att det är viktigt att den svenskabidragsgivningen inte blu: av sådan omfattning att den riskerar att snedvridaFN-organens verksamhet eller försvårar för UNDP att samordna fackorganensverksamhet. I enreservatlon uttalar ledamöterna att som alternativ tUl att SIDA av brist på resurseravvisar ett u-lands önskemål samarbete med ett internationellt organ påsvensk bekostnad bör ses som ett naturligt inslag i verksamheten. S.k.muUibi-samarbete är enligt reservanterna fortfarande en viktig faktor för deområden där de svenska erfarenheterna är OtUlräckliga, Deremissinstanser som yttrat sig i denna fråga (SIDA, OECD-delegationen i Parisoch ) ser skäl för fortsatt ändamålsbestämt biståndvia meUanstatUga organisationer. SIDA anser, mot bakgrand av att det svenskalandprogrammerade biståndet nu nått en omfattrung som borde föranleda vissåterhållsamhet, att bistånd tiU särskilda icke landspecifika ändamål i ökadutsträckning bör kunna övervägas. SIDA nämner som exempel aktioner för attstödja ut- 4 1977/78.1 saml Nr 135 Prop.1977/78:135 50 formningenav basbehovsstrategier, regionala program för bekämpning av sjukdomar,forskning kring livsmedel, vatten och energiförsörjning. Enligt SIDA börinsatserna särskUt rikta sig till de fattiga gmppema i . SIDAhar i skrivelse tUl regeringen angående SI-DA:s samarbetemed inom ramen för särskilda program lämnat förslag tUlriktiinjer för denna verksamhet. I skrivelsen framhåUs att denna typ av biståndutgör ett viktigt komplement till övriga biståndsformer. Ett av skälen fördetta är enligt SIDA att ändamålsbestämda bidrag som lämnas vid sidan avFN-organens reguljära budget kan leda till att nya arbetsområden tas upp elleratt pågående verksamhet inom särskUt viktiga områden kan intensifieras. Vidarepåpekas att den ämnesinriktade verksamheten 1 samarbete med FN-organen har visatsig värdefull för att förbättra förmåga att aktivt delta i detintemationeUa utvecklingsarbetet. BPUdefinierar varubistånd som svenskt bistånd som är formellt förhandsbestämt tUlupphandUng av i tillverkade varor och svenska tjänster. Den konstateraratt den bindning av svenskt bistånd som förekommer enUgt beslut ärenkel bindning. Detta innbär att biståndsmottagaren fritt kan välja vilkasvenska produkter som skall ingå i det bundna biståndet. BPUredogör för utvecklingen av bundna bistånd och konstaterar att detuppgick till mellan 20 och 30 milj. kr. /641971/72samtidigt som de totala anslagen kraftigt ökade. Dess andel av de totalabiståndsanslagen sjönk från /67 tUl /72.Därpå steg det på nytt och ligger under /78 på . BPU konstaterar attu-länderna i internationeUa sammanhang har uttalat sig starkt emot bundetbistånd. Bland de nackdelar med bundet bistånd som anförts nämner utredningenbl. a. högre priser, ökad belastning på mottagarlandets administration,negativa effekter på mottagarlandets industrialisering inom aktuella sektorer,försämrade möjligheter för handeln meUan , snedvridning av denInhemska pris-strukturen i mottagarlandet samt ökat ekonomiskt beroende tiU deländer som binder sitt bistånd. Fyrahuvudmotiv för att binda det svenska biståndet presenteras täm- 1Utredmngen använder sig av begreppet varabistånd, medan i denna propositionbegreppet bundet bistånd kommer att användas för att beteckna samma företeelse. 1977/78:135 51 ligenutförligt, nämligen hänsyn till betalningsbalans, sysselsättning, försvarsberedskapoch långsiktiga exportfrämjande effekter. Beträffandebetalningsbalansskälen konstaterar utredningen att det bundna bistånd somlevereras från företag som är konkurrenskraftiga endast i liten utsträckningkan antas vara addltloneUt, dvs. leda tUl export som inte skuUe kommit tillstånd ändå. Detta gäller särskUt under högkonjunktur. BPUkonstaterar att bundet bistånd under högkonjunktur inte kan ha nämnvärdasysselsättningseffekter. Vid lägre kapacitetsutnyttjande inom det svenskanäringslivet räknar utredningen däremot med att bundet bistånd kan ha visssysselsättningseffekt. BPUkonstaterar att statsverkspropositioner och utskottsutlåtanden hittlUs inteanfört försvarsberedskapsskäl som motiv för bundet bistånd.