prop · G103159 · 1977-12-31 00:00:00 — Utredningens förslag omsamhällstjänst innebär atl ingen ådöms fängelse pä grund av vapenvägran.Samhällstjänsten skall fullgöras och anordnas av arbetsmarknadsstyrelsen.Om viss tids värnpiiklsljänstgöring eller vapenfri tjänst har fullgjorts, skalltiden för samhällstjänsten bli i motsvarande mån kortare. Fullgörandet av dennatjänst skall avse arbele som är betydelsefullt för samhället, såsomberedskapsarbete för specialanvisade eller uppgifter som ulföres inom områdensom avses för vapenfria som inle krigsplaceras. Återgång tillvärnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst skall kunna ske. Omnågon vägrar eller underiåter all ulföra samhällstjänsten föreslås som ytterstamedel, all den som vägrar skall kunna dömas lill fängelse i högst . Tidenskall bestämmas med beaktande av den tid som återstår atl fullgöra av samhällstjänsten.I normalfallet torde fängelsestraffet bestämmas så all det straff som den dömdellr avtjäna Inte blir högre än vad som f n. sammanlagt brukar ådömas dem somvägrar upprepade gånger, dvs. högst 5- månader. Frigivning skall kunna ske omden dömde förklarar all han önskar fullgöra värnpliktstjänstgöring ellersamhällstjänst eller vapenfri tjänst, om han har fltt tillstånd till sådantjänst. Viss avräkning av lid kan därvid ske. Den som har fullgjortsamhällstjänst eller avtjänat straff flr enligt förslaget inle utan egetmedgivande inkallas lill värnpllklsljänslgöring eller vapenfri tjänst. 3.2Förutsättningar för vapenfri tjänst Utredningensöker inledningsvis klargöra den närmare innebörden av de i 1 S vapenfrilagenangivna fömtsättningama för vapenfri tjänst. Redovisningen bygger påuttalanden under förarbetena till gällande vapenfrilag och på vad utredningenhar inhämtat angående utvecklingen i praxis. Redogörelsen har vidare gmndatspå vad utredningen har inhämtat genom sin expertis, sill sekretariat, besök vidvapenfrinämnden, genomgång av ansökningar och utredningar i vapenfriärendensaml samtal med såväl nämndle-damöler och utredningsmän som sökande. Omman utgår från atl den vapenfria tjänsten är ett undantag från värnplikten ochvidare förutsätter all den vapenfrie skall vara villig all tjäna samhället ochförbereda sig inom något av krigssamhällets olika verksamhetsområden, kanenligl utredningen en vapenfriansökan 1 allmänhet inte bifallas om det avansökningen framkommer all den sökande endasl vill fullgöra en visstjänstgöring och vägra annan tjänstgöring som kan komma all tilldelas honom. Medullrycket bruk av vapen mot annan, som infördes i vapenfrilagstifl- 1977/78:159 33 ningenår 1943, förslås enligt utredningen del vapenbruk mot annan som en krigslidavärnpliktstjänstgöring kan vara nödvändigt förbunden med. Men kravet förerhållande av vapenfri tjänst ställs högre än en övertygelse om avståndstagandetill vapenbruk i denna situation. Kravet ställs så att vederbörande inle ärberedd atl för något ändamål bruka vapen mot annan. Därmed är enliglutredningen området för prövning av vederbörandes övertygelse vidgat lill altgälla 1 princip alla sådana situationer där våld i form av vapenbruk mot annansom ändamål kan tänkas förekomma. Tillytterligare belysning anför utredningen atl andra lagutskottet yttradeall tvekan angående lagens innebörd kunde uppstå i fall då en person, som avsamvetsskäl inte ansåg sig kunna fullgöra värnpliktstjänstgöring med vapen,kände sig i stånd all bmka vapen för alt rädda en värnlös från angrepp frän envåldsverkare. En sådan person skulle ansåg utskottet med en rigorös tolkning avparagrafens ordalydelse aldrig kunna beviljas tillstånd lill vapenfri tjänstoch ulskoltel ansåg därför atl lagen i tillämpningen skulle ges en sådantolkning atl dylika nödvärnssitualioner godtogs. Dennasituation berördes inte särskilt vid lagstiftning. Utredningenframhåller alt lag dock torde inta samma ståndpunkt som lag idelta hänseende. I tillämpningen har under ulredningssamlalen för denvapenfrisökande framställts hypotetiska situationer av ovannämnda karaktär,varvid utredningsmännen sökt utröna om del enligt sökandens uppfattning kanfinnas tillfallen där tillgripande av våld kan anses försvarbart med hänsynlill allmänna religiösa eller etiska normer. Ett svar från den sökande all han,i den av utskottets uttalande åsyftade situationen, varit bereddtillgripa vapen har inle i sig varit diskvalificerande för den sökande. Hanssvar på hur man ur samvets- eller skuldsynpunkt skulle ha upplevt ell sådanthandlande har enligl utredningen däremot i kombination med svar på andra frågorvarit relevant för bedömningen av om sökanden uppfyllde kraven på djupsamvetsnöd. Utredningsmän harockså i några utlåtanden avstyrkt ansökningar medbl. a. motiveringen all vederbörande inte har kunnat ge konkreta svar på endylik fråga och därför inle synts ordentligt ha tänkt Igenom den. Omman bortser från våld i denna speciella situation, har paragrafen i praxisenligt utredningens mening tillämpats så att den sökande, för all fl bifall,inle för något ändamål flr anse vapenbruk för egen del berättigat ellermotiverat. Den som inte vill försvara sitt land men väl är beredd alt för annatändamål bruka vapen mot annan omfattas inte av lagen. Enligl uiredningensmening torde ändamål här förslås som övervägt eller organiserat vapenbruk mednågot syfte. genomgång av utredningsmaterial från vapenfrinämnden framgår enligtutredningen atl de vanligaste frågoma de sökande ställs inför underutredningsförfarandel avser krigs- och stridssiluationer, medanknytning till skydd av kamrater eller värnlös civilbefolkning, där ettingripande med vapen till synes skulle ha lett till ett mindre våld än om 3 1977/78. 1977/78:159 34 fiendensvåld fritt fltt utövas. Revolutionära situationer, befrielsekamp,"rättfärdiga krig", polisiärt våld etc. har ofta också utgjortbakgrund lill de olika situationer den sökande flr ta ställning till, ochförutom att svara på hur han principiellt ser på vapenbruk i den aktuellasituationen flr han redogöra för hur han, om han brukat vapen,efteråt skulleuppleva detta. Situationerna har stundom framställts som hypotetiska, stundomhämtats från en historisk och social verklighet. Medgivande från den sökandessida om att han för egen del kunnat medverka med vapenbruk torde enligtutredningen i dessa fall ha varit diskvalificerande. Lagtexten torde enliglutredningen inle kunna ges innebörden atl del ställs krav på att den sökandeskall anse även andras vapenbruk principiellt förkastligt. Om den sökandeförklarar sig i den angivna situationen inte själv kunna medverka med vapenbrukmen hyser förståelse för andras deltagande med vapen, synes man i praxis inleanse hinder mot bifall föreligga. Synen på bruk av vapen mot annan är enligtutredningen tydligt individualistisk. Vapenfrisökande förklararsig stundom vara beredda alt bruka våld enligt sina kroppsliga förutsättningar,i några fall också bmka tillhyggen, förutom i rent civila nödvärnssitualioner,även i krigssituationer där de t. ex. förutsatts ha till uppgift alt skyddabarn i en skola som utsätts för slridshandlingar. Ofla framhåller de sökande,ställda inför en sådan situation, atl deras våld skulle komma all utövas förstsedan all möjlighet lill flykt funnits vara utesluten och något eller nägrabarn akut hotades av skada från en fiende som var direkt inom räckhåll för densökande och att våldet endasl skulle utövas så att den fientlige soldatenfasthölls, fråntogs sill vapen eller på annal lindrigt sätt förhindradesåstadkomma skada på barnen. Utredningen framhåller därvid att del torde intekunna anses alt det mycket begränsade fysiska våld som den sökande i sådana fallförklarat sig beredd använda diskvalificerar honom. Gällande rätts ståndpunkti frågan om uppsåt lill skada torde enligt uiredningens mening vara följande.Bruk av vapen innebär inte nödvändigt att det skall ha dödande verkan. Detförekommer att vapenfrisökande förklarar sig i vissa krigssituationer kunnabruka skjulvapen mot annan men endast så att skottet träffar t. ex. ett ben.Syftet anges då ofta uttryckligen vara alt inle allvariigt skada motståndarenoch i vart fall aldrig döda honom. En sådan principiell hållning hos densökande anses vara oacceptabel för bifall. Han har nämligen gett uttryck förell uppsåt lill skada hos annan i en för vapenfrifrågan relevantkrigssituation. Beträffande innebörden avuttrycket allvarlig personlig övertygelse anför utredningen, all både religiösaoch etiska betänkligheter mot vapentjänstgöring kan medföra befrielse frånsådan tjänstgöring. Utredningen hänvisar lill alt vapenfrinämnden har i"Handledning för utredningsmän", utgiven ,lämnai synpunkter på lagens tillämpning och bl. a. uttalat all sökande avvapenfri tjänst, som åberopar skäl lill stöd för sin ansökan,synneriigenofta argumenterar utifrån rent politiska värderingarom världssiluationen istort, avvägningen mellan u-landsbiståndet och försvars- Prop.1977/78:159 35 kostnaderna,del svenska försvarels organisation o, d. Nämnden framhåller att det inte tordeha varit lagstiftarens mening, att rätt lill vapenfri tjänst kan grundas enbartpå del förhållandel, alt den värnpliktige har en annan uppfattning änstatsmakterna i frågan om landet skall ha ett väpnat försvar -den värnpliktigemå vara än så övertygad om riktigheten av sin uppfattning. Härvidlag torde denvärnpliktige, anför nämnden, fl nöja sig med atl försöka fl sina synpunkterbeaktade av statsmakterna i vanlig demokratisk ordning. Nämnden framhåller attpolitiska värderingar av olika slag i och för sig inte är av beskaffenhet atlkunna grunda rätl lill vapenfri tjänst och atl den med vapenfrilagstiflningenavsedda särbehandlingen av värnpliktiga endast har avseende på denvärnpliktiges reaktion mot militärtjänstgöringens yttersta konsekvenser,nämligen all tvingas bruka vapen i händelse all - trots allt -skulleråka i krig. Del framhålls emellertid atl en värnpliktig, som hyseren uppfattning om landels säkerhetspolitik av förut beskrivet slag,naturiiglvis även kan ha den inställning till bruk av vapen mot annan somåsyftas med lagen om vapenfri tjänst. Nämnden fäster också uppmärksamheten påatl av sökanden uppgiven övertygelse beträffande bruk av vapen ibland mera kanvara ullryck för uppfattningen inom sökandens kamrat- eller familjekrets ellereljest inom hans miljö än en - såsom lagen kräver för medgivande lill vapenfritjänst - allvarlig personlig övertygelse hos sökanden själv. Men nämndenframhåller vidare atl del ofla kan vara så, all en sökandes inställning tillvapenfrågan kan utgöra hans allvarliga personliga övertygelse även omövertygelsen i stor utsträckning är ett resultat av miljöpåverkan. Uttrycketallvarlig personlig övertygelse anger enligl uiredningens mening vadlagstiftaren ställer för särskilda krav på sökandens uppfattning om altvapenbruk mot annan är omöjligt för hans del. Lagens förarbeten lämnar enligtutredningen tydligt besked om all det saknar betydelse om övertygelsen ärgrundad på religiösa, etiska, moraliska, humanitära, filosofiska eller andraprinciper. Utredningenframhåller atl med uttrycket "allvariig personlig" avses detsjälvklara förhållandet atl övertygelsen skall med allvar omfattas av densökande personligen. Den llr enligl utredningen inle främst vara uttryck förmeningar och åsikter i den sökandes kamratkrets, familj eller i någon ideellorganisation som den sökande är medlem i eller sympatiserar med. Delta flr inteförslås så att sådana åsikter är diskvalificerande för den vapenfrisökande utanså att han med personligt allvar själv måste omfatta dem. 1 uttrycket"allvarlig personlig" torde enligl utredningen också ligga attsökanden omfattat övertygelsen någon tid. För bedömningen av allvaret iövertygelsen har liden stundom betydelse. Utan atl några särskilda lidskravuppställs torde avses ett krav på alt vederbörandes övertygelse hunnit fl ensådan fasthet och integrering i hans länkande atl den rimligen vidhålls äveninför socialt tryck i en krissituation för samhället. Utredningen pekar ocksåpå atl, för förståelsen av begreppet, i lagen och dess förarbeten finns enanknytning 1977/78:159 36 mellanuttrycket "allvariig personlig övertygelse" och den konfliktsituationsom beskrivs som samvetsnöd. Uttrycketdjup samvetsnöd infördes också 1943.1 dendessförinnan gällande lagstiftningen hade villkoren för vapenfri tjänstuttryckts så alt den värnpliktige skulle hysa "allvariiga samvetsbetänkligheter"mot värnpliktstjänstgöring i vanlig ordning. Den utredning som föregick 1943års lagstiftning uttalade, att en människa som ställdes inför utsikten allnödgas handla mot vad samvetet absolut bjöd upplevde inle bara allvariigabetänkligheter utan även en samvetskonflikt; om vederbörande i denna situationhandlade mot sitt samvete uppstod enligl utredningen samvetsnöd. Avsikten medvapenfrihelen borde enligl nämnda utrednings mening vara all förhindra, allsådan samvetskonflikt eller samvetsnöd uppkom och inle endast all undanröjabetänkligheter. Ianslutning till detla förklarade föredragande departementschefen (prop.1943:18) atl befrielse från värnpliktstjänstgöring i vanlig bemärkelse bordekunna erhållas, om vapenljänsten för vederbörande skulle föranleda uppkomstenav en samvetskonflikt, vars tvångsvisa lösande skulle medföra samvetsnöd. Ilagförarbetena års lag delades den beskrivna konflikt- ochsamvetsnödssiluationen upp i två led. första led beskriver uppkomsten avkonflikten. Härmed avsågs den situationen atl vederbörande ser sig tvungeneller har ålagts alt bmka vapen mot annan men ännu inle har gjort det. Ettnästa led beskriver uppkomsten av samvetsnöd. Här avsågs tydligen densituationen all vederbörande i strid med sin övertygelse brukat vapen motannan. Departementschefens uttalande kan enligt utredningens mening tolkas somatt vederbörande i den uppkomna konfliktsituationen tvångsvis förmatts brukavapen mot annan. 1 båda yttrandena måste dock med uttrycket samvetsnöd åsyftasvad vederbörande upplever sedan han i strid med sin övertygelse faktiskt brukatvapen mot annan. 1964års vapenfriulredning uttalade all övertygelsen måste uppfattas så förpliktandeall fullgörande av värnpliktstjänstgöring i vanlig ordning skulle leda till enkonfliktsituation, som kunde karaktäriseras som samvetsnöd. Enligtlagtexten skall bruk av vapen mot annan ej vara förenligt med den sökandesövertygelse. Oförenligheten framstår som principiell medan kravet "skullemedföra djup samvetsnöd" flr ses kopplat lill ell tänkt genomfört bruk avvapen mot annan, enligt vad utredningen närmare utvecklar i det följande. 1964års vapenfriutredning föreslog, atl uttrycket "djup samvetsnöd"skulle utbytas mot enbart "samvetsnöd". utredning avsågdärmed inte någon ändring i sak av tidigare lag men ansåg, atl ordet samvetsnödi sig självt gav uttryck fören så djupgående konniktsiluation,alt någongradering i djup eller mindre djup logiskt sett inle var möjlig. Någraremissinstanser ville emellertid ha kvar den gamla formuleringen. 1 anslutninghärtill uttalade föredragande departementschefen bl. a. alt del borde fordrasalt den som söker vapenfri tjänst kunde åberopa synneriigen starka skäl för attfl bifall till 1977/78:159 37 Allvaret och djupet i sökandens övertygelse kom enligl hans meningklarast till uttryck om samvetsnöden alltjämt betecknades som djup. Lagtexteni lag kan enligl utredningens mening inte språkligt tolkas på annalsätl än all djup samvetsnöd uppslår genom själva bruket av vapen mot annan ochsedan det faktiskt har ägt rum. Utredningenframhåller atl vapenfrinämnden i sin Handledning för utredningsmän anför attden värnpliktiges övertygelse skall vara så stark och förutsättas medföra - omhan skulle tvingas atl bruka vapen mot annan - en så svår inrekonfliklsitualion atl den kan beskrivas med uttrycket djup samvetsnöd. Nämndensuttryckssätt är enligl utredningen på denna punkt inte helt entydigt.Formuleringen "skulle tvingas" ger möjlighet till tolkningen såvälall tvånget som sådant som atl bruket av vapen, låt vara under tvång, medför ensådan svår inre konflikt alt den kan karaktäriseras som samvetsnöd. Utredningenanser att gällande rätt torde 11 tolkas så all inle tvånget i sig utan denfullbordade handlingen medför djup samvetsnöd. Samvetsnödens djup låter sig,enligl vad utredning anförde, inte graderas eller mätas. Djupsamvetsnöd karaktäriseras som en inre personlig konflikt av allvariigbeskaffenhet. Förde rällslillämpande myndigheterna föreligger enligl utredningen uppgiften allbedöma hur en individ efler ett antaget framlida handlande kommer att upplevadetla handlande. Utredningen framhåller all del därvid måste föreliggasvårigheter alt få en tillräcklig bild av den sökande i delta avseende liksomför den sökande all själv klargöra vad han skulle uppleva. Utredningenpekar pä alt enligt lagstiftarens mening torde sådana psykiska reaktioner somkan ha sin grund i skräckupplevelser, situationens och handlingens direktahemskheter m. m. fl anses vara ovidkommande för bedömningen av om djupsamvetsnöd har uppkommit som en följd av handlandet. Utredningenanför att de grundläggande reglerna, nämligen att vapenfri tjänst är ellundanlag från värnplikt, all samhället genom lagstiftningen visar respekt förden värnpliktiges övertygelse och all befrielsen från värnplikt leder till enny frislående ijänsteförpliklelse, i och för sig inle kräver någon ytteriigareprecisering. Delåligger den sökande all styrka att han uppfyller villkoren. Delta behöverenligt uiredningens mening inle närmare uttryckas 1 lagtexten. Utredningenframhåller att för flertalet manliga medborgare torde gälla all det föreliggeren konflikt, som uppstår genom att samhället genom värnplikten med sill Ivångsmässigakrav på vapenbruk mot andra människor i krig ställer dem inför ell personligtställningstagande. Å ena sidan föreligger vikten av atl värt samhälle flröverieva i frihet och därmed skyldigheten atl solidariskt medverka i värnandelav denna frihet vilket bl. Prop.1977/78:159 38 Å andra sidan finns den hos människor självklara och djuptförankrade etiska regeln att inle döda eller skada sina medmänniskor. För deflesta människor torde emellertid inte någon av dessa storheter upplevas somabsoluta. Utredningenframhåller atl de flesta människor inte torde finna del orimligt alt göraavkall på den regeln alt inle döda, när detla dödande ler sig som ellmindre ont i förhållande lill del onda som uppslår om man inte dödar. För den som enligluiredningens uppfattning bör befrias från att bruka vapen bör de eliskainslagen i den angivna konflikten vara satta i ett sådant förhållande tillvarandra att en värdering av våldet som mer eller mindre ont för hans del lederlill att våldet alllid framstår som det mer onda. Vapenfrilagstiftningenflr, såsom utredningen tidigare anfört, anses ha i främsta rummet till syftealt förhindra all den värnpliktige skall tvingas bruka vapen mot annan i stridmot denna sin allvarliga personliga övertygelse. Anknytningen lill "brukav vapen mot annan" är så väsentlig i den nuvarande lagen, all man enliglutredningens mening inle kan överge denna anknytning ulan atl gmndema förlagstiftningen ändras. Förutsättningen bör därförallljämt vara atl bruk avvapen mot annan är principiellt oförenligt med den sökandes övertygelse. Enligluiredningens mening är det emellertid påkallat att söka närmare klargöra vaddenna förutsättning för vapenfri tjänst innebär. Vadbestämmelserna väsentligen får anses ta sikte på är enligt utredningensuppfattning inte den sökandes inställning lill bruk av vapen i varje länkbarsituation utan hans inställning till ett övervägt bruk av vapen. Därvid skallenligl utredningen krävas atl han tar avstånd från ell övervägt eget bruk avvapen för vilket ändamål som helst. Utredningenframhålleratt del är väsentligt all upprätthålla distinktionen mellan, å enasidan, vad man kallar reflexmässigt eller instinktivt försvar eller våld i akuthotsituation och, å andra sidan, deltagande i försvar eller våld som sker efterövervägande om våld bör användas och om det egna deltagandet däri. Fråganär enligt uiredningens uppfattning alltså huruvida den värnpliktige är bereddalt använda våld med vapenbruk inför möjliga framtida hot mot det svenskasamhället. Del gäller den vanliga situationen för den som tar ställning lillsill eget deltagande i värnpliktsförsvarei med de yttersta konsekvenser delta inågon framlid kan komma att föra med sig i krig, nämligen vapenbruk motfienden. mening torde de flesta människor reflexmässigt -instinktivt -försvara sig i akuta hotsituationer där hotet riktar sig mot dem själva, någonnära anhörig osv. och där flyktmöjligheten är utesluten. Utredningen hävdarattdetta reflexmässiga, instinktiva,oöveriagda försvar inte bör föras in som ellmoment vid bedömningen av frågan om tillstånd Prop.1977/78:159 39 skallges till vapenfri tjänst. Avgörandetskall grundas på den sökandes principiella hållning till våldsfrågan. För altdelta klart skall framgå av lagtexten föreslår utredningen att ordet"övervägt" Införs 1 lagtexten såsom en precisering av det bruk avvapen som avses. Utredningenföreslår all liksom f n. bör de fl vapenfri tjänst som på en tydlig etisk grundvunnit övertygelsen att del är omöjligt för dem atl medverka i våldshandlingar.Det centrala för dem är etiken kring människolivet, medan samhällsskick,sociala, politiska och ekonomiska ordningar, nationernas inbördes förhållandenoch väridssamfundets olika problem träder i bakgrunden. Huvuddelenav ansökningama och framåt har utgjorts av sökande medhuvudsakligen ickereligiös motivering. Detta förhållande utgör enligtutredningen en viktig faktor vid bedömning av om nuvarande formulering av I !jvapenfrilagen sakligt och språkligt är lämplig. Utredningenpekar på alt svårigheterna för sökande all styrka eller göra sannolikt deickereligiösa övertygelsernas allvariiga och personliga karaktär antyder alt dekänsloupplevelser som är förknippade med ullryck med religiöst språkbruk kan tesig svårupplevda för ungdomar som konfronteras med dem. Utredningenhävdar all kritik har framförts mot altvapenfrilagen bygger på en alllför individualistisk uppfattning av samvetet.Individualeliska och emotionella reaktioner har enligl kritiken tillmättsstörre betydelse än allvariiga socialellska och intellektuella övertygelser.Uppmärksamheten har också riklats mot den förskjutning, som pä många håll harägt rum från individualelik lill socialetik. Del framhålls bl. a. att enmarkant förskjutning har ägt rum från individualistiska motiveringar medtonvikt på individens samvetsnöd i riktning mot konstruktiva rationelltunderbyggda socialetiska motiveringar. En genomanalyserad socialetiskmotivering framhålls i detla sammanhang av kritikerna som överiägsen en meraindividualetisk. Nuvarande rättspraxis anses därför vara oantagbar somfullvärdigt etisk. Uttrycket "allvariig personlig övertygelse" ansesutgöra ell tillräckligt kriterium för vapenfri tjänst. Detfinns enligl utredningens mening anledning all uppmärksamma dem som har vunniten på klart Ideella skäl grundad övertygelse om krigets och våldetsmeningslöshet, orättvisa och inhumanitet som social förteelse men hos vilka tankenpå det enskilda människolivet och dess okränkbarhet framträder mindre starkt. Ocksådenna kategori börenligt utredningens uppfaUning ha möjlighet att få vapenfritjänst men endasl under förutsättningen all uppfattningen om eget deltagande ivåld och krig inte har en selekliv prägel, dvs. atl eget dellagande islridshandlingar eller våldshandlingar företagna för vissa politiska syften ärgodtagbara men andra inte. Utredningenanser atl sökande med selektivt godtagande av dellagande i Prop.1977/78:159 40 krigeller övervägt våld för egen del liksom inle bör fa vapenfri tjänst.Men om en sökandes avståndstagande till krig och våld som social företeelsegrundas på allvarlig personlig övertygelse, bör enligl utredningen en sådansocialetisk hållning kunna ge möjlighet lill vapenfri tjänst även om etikenkring människolivet inte har den helt dominerande platsen i vederbörandesövertygelse. Densökandes allvariiga övertygelse skall vara personlig. Däri flr inläggas såsom fn. alt han själv omfattar övertygelsen.