prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — I likhet med arbetsgruppenanserjag att man i avvaktan på företagsskatteberedningens förslag bör avståfrån längre gående ändringar i reglerna om avskrivningsunderlag. De nya reglerna om arvs- och gåvoskatt bör tillämpas i defall då skattskyldighet har inträtt efter utgången av . Nyssnämndaändring av reglerna om avskrivningsunderlag vid benefika förvärv bör tillämpasfr. Jag vill i detta sammanhang slutligen framhålla att denskattemässiga situation som uppkommer vid arv och gåva av småföretag har mångalikheter med den som inträder när nägon köper ett sådant företag. Den personsom ärver företaget eller får det i gåva kan bl. a. behöva göra stora löneuttagför alt täcka arvs- eller gåvoskatten. Mina förslag till nya värderingsregleroch ökade möjligheter lill anstånd kommer i förening med bl. a. det förslag omutvidgade möjligheter till dispens från låneförbudet i aktiebolagslagen (1975:1385) som chefen för justitiedepariementet lägger fram att väsentligt minskasvårigheterna. Detta hindrar inte att vissa problem fortfarande kvarstår.Somjag har nämnt bör denna fråga liksom frågan om arvs- ochgåvoskattelättnadernas utformning utredas ytteriigare. De nya beslämmelserna om lättnader vid förmögenhetsbeskattningenbör tas in i punkt 2 av anvisningarna till 3 och 4 §§ SF och där ersätta detnuvarande tredje stycket. Äv tredje stycket i dess föreslagna nya lydelse framgåratt inkomsttaxeringens värderingsregler inte längre skall vara bestämmande vidförmögenhetsberäkningen. Tredje stycket innehåller särskilda föreskrifter förvärderingen av inventarier och lager. Bestämmelserna överensstämmer i prin- 1977/78:40 39 cip med de värderingsregler som gällde årslagändringar. Övriga tillgångar värderas enligl 4 S och punkterna 1. 3 och 4 avanvisningama till 3 och 4 SS. I det nya Ijärde styckei anges att skulder och andraavgående poster skall avräknas enligl bestämmelserna i 5 §. Härav följer bl. a.att avdrag kan medges för garantiavsältningar. Hänsyn skall i princip inte tastill andra latenta skatteskulder än utskiftningsskatteskuld. Ett undantag ärdock alt medel på skogskonto även i fortsättningen får tas upp till halvavärdet och alt hälften av vissa fondavsättningar får avräknas som skuld. Substansvärdet av förvärvskällan beräknas enligl nuangivna principer. Om skulder och andra avgående poster överstiger värdet avtillgångarna, får resterande skuldbelopp avräknas mot den skatlskyldiges övrigaskattepliktiga förmögenhetstillgångar. Leder beräkningen till överskott, fårförmögenhetsvärdet av förvärvskällan enligt bestämmelserna i det nya fenitestycket sällas ner till eller - i fråga om fideikommiss - av detöverskjutande värdel. De s. k. spärreglerna har tagits in i det nya.sjättestycket. Reduktionen av substansvärdet enligt femte stycket får inte leda tillatt förvärvskällans förmögenhetsvärde kommer att understiga visst minstabelopp. Vid beräkning av detta belopp tas jordbruksfastighet upp tilltaxeringsvärdet minskat med den del av det taxerade byggnadsvärdet som hänförsig till ekonomibyggnader. Fastighet i rörelse las upp till det taxerademarkvärdet. Fastighet skall beaklas endast om den ägs av den skaltskyldigeeller - när fråga är om värdering av aktier i ett småföretag - av bolaget ifråga. Arrenderad fastighet eller fastighet som innehas med fideikommissrättbeaktas således inte. Från nu angivna fastighetsvärden avräknas så stor del avskuldema i förvärvskällan som dessa fastighetsvärden utgör av det sammanlagdavärdet av tillgångarna i förvärvskällan. Vid beräkning av sistnämnda värdeskall givetvis fastigheternas hela taxeringsvärde beaktas. Av .sjunde styckei framgär all de nya reglerna - liksomnuvarande lättnader - inte bara är tillämpliga på företag som drivs idirektägd form utan även pä förelag som drivs genom juridisk person. Mina förslag till lättnader vid arvs- ochgåvobeskaltningen föranleder ändring av 22 § t iiioiii., 23 §. 55 S I och 2iiioin. sann 56 § lagen (1941:416) om arvs- och gåvoskall. För att klargöra att de föreslagna lättnaderna - i likhetmed de nuvarande - inte omfattar företag vars aklier eller andelar är noteradepå börs eller är föremål för liknande notering och inte heller andra företagvars aktier eller andelar omsätts på kapitalmarknaden bör ett förtydligandegöras i 4 § SF och 23 §jörsia styckei AGL. Förslaget till nya regler för beräkning avavskrivningsunderlag vid vissa benefika förvärv medför ändring av punkt 3 b avaiiyisningarna lill 29 § KL. 1977/78: 40 40 3.3 De särskilda beskattningsreglerna för fåmansföretag Genom lagstiftning infördes ett antalsäriegler för beskattningen av s. k. fåmansföretag och intressenter i sådanaföretag (prop. 1975/76: 79. SkU 1975/76: 28. rskr 1975/76: 171. SFS 1976:85-87). avses i försia hand aktiebolag, ekonomiska föreningaroch handelsbolag vars aktier eller andelar innehas av en fysisk person ellerett fåtal fysiska personer. Bestämmelserna hade till syfte att vid inkomstbeskattningenskapa rättvisa mellan olika företagsformer genom att minska debeskattningsfördelar som fåmansföretagen ansågs ha haft tidigare i förhållandetill verksamhet som bedrivs utan förmedling av juridisk person. Med det nyaregelsystemet har man därför i första hand tagit sikte på sådana transaktionersom har kunnat genomföras av den anledningen all något reellttvåpartsförhåUande inte har förelegat mellan förelaget och dess ägare. Sådanatransaktioner kan t. ex. ha bestått i att man i fåmansföretagel har träffat förägarna särskilt förmånliga avtal om disposition av bil och lokaler eller har tillämpat en felaktig prissättning vid överlåtelse av egendom mellanföretaget och ägarkretsen. Avsikten med den nya lagstiftningen har å andra sidaninte varit att genomföra någon allmän skärpning av beskattningen avfåmansföretagen. 1 samband med tillkomsten av lagstiftningen omfåmansföretag uttrycktes i olika sammanhang farhågor för att reglerna i mångafall skulle få inte önskvärda beskattningseffekter. Kritiken avsåg bl. a. degenom lagstiftningen genomförda begränsningarna i rätten att vidinkomsttaxeringen fördela inkomst från företaget mellan företagsledaren ochhans make och barn. På förslag av den nya regeringen gjordes enuppmjukning av villkoren för individuell beskattning av make och barn (prop.1976/77: 41. SkU 1976/77: 12, rskr 1976/77: 97, SFS 1976: 1094-1098). Reglerna har hunnii vara i kraft under ca ett och etthalvt år och de har tillämpats vid taxering. Jag har fråntaxeringshåll inhämtat att erfarenheterna av regelsystemet i slort sett ärgoda. Med hänsyn härtill finns det enligt min mening inte skäl att nu göranågon mer genomgripande översyn av lagstiftningen på området. Detta utesluterinte att det i ett senare skede, då ytteriigare erfarenheter har vunnits vidtillämpningen, kan finnas anledning att se över systemet. På ett par punkterfinns det emellertid skäl att redan nu vidta vissa justeringar. Kritiken avreglema har varit särskilt stark när det gäller värderingen av bilförmåner ochbehandlingen av tantiemavsättningar. Jag delar uppfattningen att reglerna idessa avseenden inte är tillfredsställande och att en omedelbar justering ärpåkallad. Jag kommer därför i det följande att föreslå ändrade regler på dessaområden. 1 detta sammanhang vill jag nämna att man frånsmåföretagarhåll också har riktat kritik mot att taxeringsmyndigheterna oftahar intagit en restrik- 1977/78: 40 41 tiv hållning lill egenföretagares yrkanden om avdrag förutbildningskostnader. Man har också efterlyst regler som skulle geegenföretagarna möjligheter att vid taxeringen få avdrag för konsultkostnadersom uppkommer i samband med upprättandel av självdeklarationer och vidtaxeringsprocesser. Enligl min mening finns det dock inle någol behov av altnu ändra beskattningsreglerna på dessa områden. För fåmansföretagen gäller härsamma regler som för andra skattskyldiga. Utbildnings-, konsult- och processkostnaderär avdragsgilla endast under förutsättning alt de kan anses ha nedlagts för allförvärva eller bibehålla intäkterna i den skatlskyldiges förvärvskälla. Dettaär en för nuvarande avdragssyslem grundläggande princip, som gäller för allakategorier av skattskyldiga och för alla inkomstslag. Jag anser det varkenlämpligt eller ens möjligt att i detta lagstiftningsärende ta upp dessaavdragsfrågor till omprövning. 3.3.2 Beskattning av bilförmån Genom lagstiftning infördes en specialregel förvärdering av bilförmån som har åtnjutits av företagsledare i fåmansföretageller av honom närstående person. Regeln bör ses mot bakgrund av de allmännaprinciper som tillämpas vid värderingen av bilförmån i tjänst. Bortsett från nämnda specialregel innehåller KL inte någonsärskild bestämmelse om värdering av bilförmåner. () haremellertid utfärdat anvisningar i ämnet vilka har blivit normgivande förtaxeringsmyndigheternas bedömning (senast RSV Dt 1976: 27). En redogörelse fördet huvudsakliga innehållet i dessa anvisningar har lämnats i avsnitt 2.2.2.Beträffande värderingsprinciperna vill jag här endast erinra om att RSV harangivit riktvärden för värderingen av bilförmån i tjänst med utgångspunkt i dendisponerade bilens prisklass och den privata körsträckans längd. Med hänsyntill den kritik som har riktats mot specialregeln för fåmansföretag - vartilljag strax återkommer - är det av särskilt intresse att se vilka krav RSV haruppställt när det gäller att i det enskilda fallet uppskatta omfattningen avden privata kömingen. Enligt anvisningarna kan det antas att godtagbarutredning angående omfattningen av den privata körningen ofta inte kommer attföreligga, varför det i dessa fall blir nödvändigt att bygga på enschablonregel. Enligt den schablonregel som i enlighet härmed har intagits ianvisningarna bör i sådana fall då det inte har visats eller gjorts sannoliktatt den privata körsträckan varit kortare eller längre och då anvisningarna iövrigt inte ger anledning till en annan bedömning - förmånsvärdet beräknas medutgångspunkt från en antagen årlig privat körsträcka av I 000 mil.Anvisningarna innehåller dessutom en föreskrift enligt vilken förmånsvärdetinte utan särskilda skäl bör tas upp till lägre belopp än som motsvarar 500mils privatkörning. Enligt den införda specialregeln för fåmansföretagskall - såvitt gäller företagsledare i sådant företag eller honom närståendeperson - vid värderingen av bilförmån anses att bilen i privat bruk har körtsminst 1 000 1977/78: 40 42 Jag har i avsnitt 2.2.2 redogjort för de motiv somlåg bakom denna regel. Ett huvudskäl var att det särskilt beträffandeföretagsledare i fåmansföretag och honom närstående personer i praktiken hadevisat sig svårt att fä klarhet angående omfattningen av den privata körningen. Enbidragande orsak till denna svårighet ansågs vara att det i dessa fall normaltinte har förelegat något reellt tvåpartsförhåUande. Lagregeln har formuleratssom en ovillkorlig minimiregel, som alltså i princip inte kan brytas genomolika former av bevisning från de skattskyldigas sida. Det bör dock erinras omatt RSV i sina anvisningar för beskattning av fåmansföretag har öppnat vissamöjligheter till jämkning (RSV Dt 1976: 35). Enligt dessa anvisningar gällervidare att visst tillägg skall göras till värdet av företagsledares bilförmån,om företaget har anskaffat en dyrare bil än som kan anses erforderligt medhänsyn till verksamheten. Tillägget skall i princip motsvara den del avkostnaderna för resor i verksamheten som överstiger vad som motsvarar normalabilkostnader i företagel. Specialregelnhar utsatts för stark kritik från småföretagarnas sida. Kritiken har särskilttagit fasta på all det i princip inte finns några möjligheter att frångå regelngenom motbevisning. Det har påpekats att det ofta förekommer fall där det påolika sätt finns möjligheter att styrka att den privata körsträckan väsentligtunderstiger 1 . I de fall då den privata körningen är mycket begränsadär del enligt kritikerna stötande att företagsledaren eller honom närståendeperson skall behöva bli beskattad för sä pass omfattande privatkörning som . Man har från småföretagarhåll också påpekat bl. a. att minimiregelnsaknar motsvarighet för andra kategorier av skattskyldiga som också harmöjligheter alt utnyttja arbetsgivarens bil för privata ändamål. För egen del får jag anföra följande. Den kritik som harriktats mot schablonregeln om värdering av förmån av fri bil i fåmansföretaganserjag i princip vara befogad. Genom en alltför stram utformning av regeln harman i princip avhänt de skattskyldiga alla möjligheter att genom olika formerav bevisning bryta presumtionen om minst I 000 mils körning. Det är uppenbartatt detta i enskilda fall kan leda till en omotiverad skattebelastning. Jaganser också att man så långt del är möjligt bör undvika särregler för en visskategori av anställda. vill jag tillägga att jag delar denuppfattning som kom till uttryck i förarbelena till lagstiftningen om fåmansföretag.nämligen att dispositionsrätten till en bil kan ha större betydelse för enföretagsledare i ett fåmansföretag än för annan anställd. Det förhållandet göratt det fortfarande kan finnas anledning att tillämpa något striktarebevisregler i fråga om förelagsledare i fåmansföretag. Delta sammanhänger jubl. a. med att det normalt inte föreligger något egentligt tvåpartsförhåUandemellan företaget och förelagsledaren. Jag är alltså beredd all förorda någon form av ändring avden nu gällande regeln för värdering av förmån av fri bil i fåmansföretag. Enmöjlighet är att mjuka upp den nuvarande regeln så att de skattskyldiga fårmöjlighet att 1977/78:40 43 under vissa förutsättningar bryta presumtionen om minst I000 mils privatkörning. Jag anser emellertid all man genom en sådan begränsadändring inte på ett tillfredsställande sätt tillgodoser kravet pä en så långtmöjligt lik- formig reglering för alla grupper av anställda. Jag anserdet önskvärt att Uppnå en mer samlad lösning av frågan om värdering avbilförmåner. Det ligger då nära till hands att reglera frågan med enteknik liknande den som har använts beträffande avdrag för kostnaderför resor rned egen bil lill och från arbetet vid inkomst av tjänst. I punkt 4av anvisningarna lill 33 S KL har angivits vissa allmänna normer förbestämmande av sådant avdrag, varefter det har överlåtits åt RSV att närmareange hur avdragsberäkningen skall ske. En motsvarande ordning synes med fördelkunna användas också i fråga om bilförmånerna. Kompetensen att besluta omverkstäUighetsföreskrifter ligger numera primärt hos regeringen. Regeringenkan dock tilläggas rätt att delegera denna uppgift till viss myndighet. När detgäller frågan om värdering av bilförmåner bör sådan delegering lämpligen sketill RSV. Genom att anlita denna teknik får man utrymme för den flexibilitetsom är nödvändig på området. Del är en fördel att reglerna härigenompå ett annat sätt än blir direkt bindande för taxeringsmyndigheterna. Utgångspunkten bör vara att förmånsvärdet i princip skallmotsvara den inbesparing av kostnader som den anställde gör genom bilförmånen.Värdet bör med andra ord motsvara de kostnader som han skulle ha haft om hansjälv hade ägt bilen. Det är naturiigtvis inte möjligt att i varje enskilt fallgöra en exakt beräkning av dessa kostnader. Värderingen mäste i stället liksomhittills grundas på vissa schabloner. Dessa bör så långt det är möjligt baseraspå uppgifter om genomsnittliga faktiska kostnader för bilar i olika pris- ochårsklasser vid olika årliga körsträckor. Schablonen bör liksom kunnafrångås i särskilda fall, t. ex. när fåmansföretag har anskaffat bil somuteslutande eller så gott som uteslutande är avsedd för företagsledarens ellerhonom närstående persons privata bruk eller när bilen i annat fali haranskaffats huvudsakligen för förmånshavarens privata bruk. Vad jag nu haranfört innebär inte någon egentlig avvikelse från de principer som har legattill grund för RSV:s nuvarande anvisningar. En annan sak är att det framdeleskan bli aktuellt att justera värdenivån för bilförmånerna med hänsyn till denfaktiska kostnadsutvecklingen. Den fråga, som närmast har föranlett mig att föreslå enändrad reglering på detta område, gäller de normer som skall tillämpas vidfastställande av den privata körsträckan. Även behövs någon form avpresumtionsregel för de fall då tillräcklig utredning saknas. Såväl RSV:snuvarande anvisningar som specialregeln för fåmansföretag utgår från en årligkörsträcka på I . Tillgängliga uppgifter tyder på att privatägda bilargenomsnittligt selt utnyttjas för åriiga körsträckor som klart överstiger . Mönstret är med all sannolikhet detsamma i sådana fall där den skattskyldigepå grund av sin anställning har fått förmånen alt fritt utnyttja bil Prop.1977/78:40 44 som arbetsgivaren tillhandahåller. Med hänsyn till att detsåledes mer sällan torde förekomma att en bil som fritt får disponeras förprivat bruk används för årliga körsträckor understigande I är delenligt min mening motiverat att i de fall då utredningen i det enskilda falletinte visar annal utgå ifrån att den privata körsträckan har uppgått till minstdetta milan-tal. Jagföreslär däiför alt man inför en presumtionsregel som innebär all skattskyldigskall anses ha kört bilen i prival bruk minsl I . Om del inte föreliggernågra begränsningar i dispositionsrätten bör ett påstående om mindre sträcka änI godtas endast om den skattskyldige kan göra sannolikt alt körsträckanhar varit mindre. Det är inte möjligt att här närmare precisera beviskravet.Jag vill dock som exempel nämna alt uppgifter ur en konlinueriigt fördkörjoumal bör kunna godtas om inte uppgifterna motsägs av övrigaomständigheter. Jag vill understryka all presumtionsregeln endastanger en nedre gräns. Ofta torde den faktiska privata körsträckan väsentligt överskridaI . Det bör vara möjligt att i föreskrifierna ange typfall där en längrekörsträcka presumeras. t. ex. fall där bilen endast i obetydlig utsträckninghar använts i tjänsten. Denpresumtionsregel som jag nu har föreslagit är avsedd att tillämpas generellt,dvs. även beträffande företagsledare i fåmansföretag. En företagsledare i ettfåmansföretag - eller den som är närstående till honom -bör alltså i likhet medanställda i allmänhet ha möjlighet att bryta presumtionen om minst I 000 milsprivat körning. Det är en annan sak att man när det gäller fåmansföretagen oflakan ha anledning att ställa större krav på bevisningen för att presumtionenskall brytas. Detta sammanhänger med att det i dessa fall ofta råderintressegemenskap mellan förelaget och förmånshavaren. Förmånsvärdet bör liksom kunna jämkas nedåt, omdet är uppenbart att förmånshavaren disponerar en väsentligt större och dyrarebil än han med hänsyn till sitt inkomstläge och sina förhållanden i övrigtskulle ha hållit sig med om han själv hade stått för kostnaderna för bilen. Somjag redan har nämnt behandlar RSV i sina anvisningarsärskilt det fallet att ett fåmansföretag har anskaffat en betydligt dyrare bilän som behövs för verksamheten. Enligt anvisningarna skall i sådana fall vissttillägg göras till det förmånsvärde som beräknas för företagsledaren ellerhonom närstående person. Jag anser att samma princip bör tillämpas även i fortsättningenoch att den bör komma till uttryck i lagtexten. I förarbetena till lagstiftning och i RSV:sanvisningar berörs även frågan om företagets rätt till avdrag för kostnader fören bil som är dyrare än verksamheten kräver. Enligt vad jag har erfarit avserföretagsskatteberedningen att lägga fram förslag som berör denna fråga. Resultatetav beredningens arbete bör inle nu föregripas genom lagstiftning. 1 avvaktanpå beredningens förslag får det liksom överlåtas åt praxis att Prop.1977/78:40 45 pröva frågan om företagets avdragsrätt i här berörda fall. Beträffande värdering av bilförmåner föreslår jag alltsåatt nuvarande specialregel för fåmansföretag ersätts av mer generellabestämmelser. Dessa bör tas in i 42 S KL och anvisningama till denna paragraf I42 S KL bör anges att regeringen eller efter regeringens bemyndigande RSV förvarje kalenderår skall fastställa föreskrifter för värdering av bilförmän. Ultrycketbilförmån bör definieras som sådan förmån att för privat bruk få utnyttja bilsom tillkommer skattskyldig på grund av anställning eller uppdragsförhållandeeller av annan liknande grund. Denna definition är avsedd att täckii även defall då arbetsgivare tillhandahåller s. k. leasingbil eller då skattskyldig pågrund av anställning, medlemskap i förening e. d. har fåll rätt att påförmånliga villkor hyra bil. Definitionen täcker bl. a. också det fall dånärstående till företagsledare i fåmansföretag har fått utnyttja bil förprival bruk. I anvisningarna till 42 § KL bör anges de huvudprinciper somskall följas vid fastställande av värderingsföreskrifterna. Värderingen skallske enligt schablon som grundas pä genomsnittliga faktiska kostnader förinnehav av bilar i olika pris- och årsklasser vid olika årliga körsträckor. Bilen skall anses ha körts minst I i privat brukunder årel. om den skaltskyldige inte kan göra sannolikt att den privatakörsträckan har varit mindre. Har företagsledare i fåmansföretag eller honomnärstående person fått disponera en bil som är betydligt dyrare än som fordrasför verksamheten, skall lill det förmånsvärde som beräknas enligt schablonenläggas ett belopp som kan anses molsvara skillnaden mellan de faktiskakostnadema för bilens användning i verksamheten och de för verksamhetenerforderliga kostnaderna. Om en bil har anskaffats helt eller huvudsakligenför förmånshavarens privata bruk, skall värdet av förmånen bestämmas till ettbelopp motsvarande hela eller den huvudsakliga delen av de bilkostnader somhar påförts förelagets verksamhet. Sistnämnda regel får dock inte leda till attförmånsvärdet besiäms till lägre belopp än det som framkommer enligtschablonen. De nya reglerna bör tillämpas försia gången vid 1979 årstaxering. Avdrag för taiiliciiiaysältniiigar o. d. har i regel fått avdrag förlön lill företagsledaren utan all lönens skälighet har prövats avtaxeringsmyndigheterna. Löneutbetalning har därmed i praktiken godtagits somen metod för att undvika dubbelbeskattning. Det har varit vanligt att de mindre aktiebolagen iresultatutjämnande syfte har gjort skuldavsättningar i bokslutet förlönetillskott, tantiem o. d. till aktieägarna. Enligt tidigare gällande reglerfick bolagel avdrag för sådana avsättningar vid laxeringen för detbeskattningsår som avsättningarna hänförde sig till. Företagsledarenbeskattades emellertid i regel för beloppet först vid taxeringen för det därpåföljande beskattningsåret, eftersom be- 1977/78:40 46 loppet först då ansågs känt och därmed tillgängligt förlyftning. Genom 1976års lagstiftning föreskrevs att fåmansbolagen i fortsättningen skulle fåavdrag för avsättning till tantiem o. d. till företagsledare och närståendetill honom först vid taxeringen då beloppet hade betalats ut. RSVhar utfärdat anvisningar för tolkning och tillämpning av den nya regeln. Jaghänvisar till den redogörelse för anvisningarnas innehåll som har lämnats iavsnitt 2.2.3. 1riksdagsmotioner (1975/76: 1040. 1976/77: 320) och i den allmännaskattedebatten har riktats kritik mot den lösning som valdes genom 1976 årslagstiftning. Lösningen har ansetts medföra att det blir svårt eller omöjligtatt använda tantiem o. d. för resullalreglering. Man har därför önskal attföretagsskatteberedningens förslag i betänkandet (SOU 1975: 54) Fåmansbolag istället skall genomföras efter vissa kompletteringar. Detta förslag innebäratt bolaget får avdrag enligt tidigare gällande regler, medan fö-relagsledai-enbeskattas för avsättningen redan vid taxeringen som avsättningenavser. För egendel får jag anföra följande. Avsikten med lagstiftning var inle atthindra alt löneutbetalningar lill aktieägare i fåmansägda aktiebolag används isyfte all nollställa bolagets resultat och därmed eliminerar dendubbelbeskattning som annars träffar aktiebolagens vinster. Syftet var istället att hindra att sådana aktiebolag och deras delägare genom skuldavsättningarnaskaffade sig en skattekredit som inte stod andra företagsformer lill buds.Samtidigt ansågs det angelägel att förbättra taxeringsmyndigheternaskontrollmöjligheter.