prop · G103156 · 1977-12-31 00:00:00 — Iparagrafen, som saknar motsvarighet i promemorieförslaget, föreskrivs attpassmyndigheten skaU underrätta förundersökningsledaren, om det framkommer iärendet att den som söker pass är skäUgen misstänkt för brott på vilketfängelse kan följa. Pass får i sådant faU inte utfärdas innan harförflutit från det att underrättelsen lämnades, såvida inteundersökningsledaren medger det. Underrättelse som avses nu behöver dock intelämnas i fall där ansökningen skall avslås redan enUgt 8 §. Av paragrafensavfattaing följer att den inte är tUlämplig när dom i målet har meddelats. Som har framhålUts i denallmänna motiveringen är syftet med underrättelseplikten att beredaundersökningsledaren möjUghet att ta upp frågan om reseförbud ellerannat tvångsmedel för sökanden, om detta skulle anses påkallat. Meddelas beslutom reseförbud eUer anhållande, uppkommer därigenom passhinder erdigt 8 § 3.Passmyndigheten har emellertid inte någon diskretlonär prövningsrätt vid sidanhärav i de faU som avses. Det förtjänar påpekas att enUgt de av RA och rikspolisstyrelsengemensamt utarbetade anvlsningama angående vissa frågor rörande ledning avfömndersökningen i brottmål (RÄ:s cirkulär A 23) åklagare alltid skall inträdasom fömndersökningsledare när fråga uppslår om användning av tvångsmedel ochdet ankommer på undersökningsledaren att besluta härom enligt RB. Dennaparagraf reglerar passmyndighetens handlande i situationer där det vid denmaskinella passhinderkontroUen framkonmier att faU som avses i 17 eller 18 §föreligger, dvs. att passtUlslånd fordras för sökanden. skaUdå så snart det kan ske göra anmälan tiU den som skall pröva frågan omtUlstånd, dvs. skyddskonsulent, styresman för anstalt eller överläkare (jfr 19§ andra stycket resp. 20 § andra stycket). Pass får inte utfärdas med meravidsträckt giltighet än vad som följer av tUlståndet (jfr 21 §). Vägraspasstillstånd genom beslut som vinner laga kraft, skaU ansökan avslås. Vad somhar sagts nu gäUer dock inte fall där ansökan skall avslås redan enUgt 8 §. Anmälan från passmyndighetutom riket i här avsedda fall kan ske genom förmedling. Enligtförsta stycket kan passmyndigheten utan hinder ay 8 § på sö- 1977/78:156 47 kandensbegäran utfärda pass med förkortad gUtighetstid eller begränsatgiltighetsområde, om särskilda skäl föreligger. Bestämmelsen tar sålunda siktepå situationer då passmyndigheten på grund av förhåUande som avses i 8 §visserUgen inte anser att sökanden kan få pass med maximal giltighetstid förresa till alla länder men däremot inte finner hinder möta mot att pass utfärdasexempelvis för visst bestämt resmål som uppges av sökanden. Att föreskrift omberänsning i gUtigheten för pass kan meddelas i samband med passtiUståndframgår av 21 §. EnUgt 10 § får i sådant faU pass inte utfärdas med meravidsträckt gUtighet än som följer av tiUståndet. I andra stycket angesslutiigen att passmyndigheten liksom f. n. alltid skall utfärda pass fördirekt resa tiU för sökande som uppehåller sig utomlands, om dennebegär det. Förstastycket behandlar grander för återkaUelse av pass. 1 punkten, som motsvarar 14 § första stycket a PK och 10 § första stycket bUPK, föreskrivs att pass skall återkaUas, om passinnehavaren föriorar sittsvenska medborgarskap. Punkten innebär i analogi med vad som har föreslagits vid 8 § 2 att passför barn skall återkaUas, om barnels vårdnadshavare begär detoch synnerUga skäl ej föreligger mot återkallelse. Till skillnad från vad somf. n. föreskrivs i 14 § andra stycket PK och 10 § andra stycket UPK angesvidare att, om bamet vistas här i landet och står under vårdnad av bäggeföräldrama, det är tUlräckligt att en av dem begär återkaUelse. Förslaget skalli denna del ses mot bakgmnd av önskemålet att förhindra att en av föräldrarnaegenmäktigt bortför bam till utlandet t. ex. i fall då föräldramas gemensammavårdnad har bibehållits efter skilsmässa och en av dem är utländsk medborgare.Med hänsyn till att en av vårdnadshavarna såväl enligt gäUande rätt som enligtförslaget kan förhindra utfärdande av nytt pass genom atl vägra att underskrivapassansökningen, har det ansetts följdriktigt att den ene av dem också skaUkunna få tiU stånd passåterkaUelse. Detta har dock ansetts böra gäUa endast bamsom vistas i . UppehåUer sig barnet utomlands fordras sålunda aUtjämtatt båda föräldrama begär återkallelse, såvida inte annat föranleds av 6 kap.5 § . EnUgt punkten kan pass återkaUas för den som är efterlyst och skallomedelbart omhändertagas vid anträffandet, om han uppehåller sig utomlands.Pimkten öppnar således möjlighet att ingripa med passåterkaUelse mot den som ärt. ex. häktad i sin frånvaro eller har rymt från kriminalvårdsanstalt ochvistas i främmande stat. Eftersom passåterkaUelse i sådant fall endast sällanfyUer någon egentlig funktion, har dock föreskrivits att särskilda skäl föråtgärden skaU föreUgga. 1977/78:156 48 Medhänsyn tiU den möjUghet tUl passåterkaUelse som sålunda står till buds för häravsedda fall har i departementsförslaget inte tagits in någon motsvarighet tiUen regel i promemorieförslaget om att pass skulle kunna återkaUas närinnehavaren lämnat landet i strid mot föreskrift enligt svensk lag öfr 10 §första stycket UPK). I punkten, som ersätter 14 § första stycket d PK, föreskrivs att pass skallåterkaUas, om passinnehavaren genom lagakraftvunnen dom har dömts tillfrihetsberövande påföljd, som inte har börjat verkställas, och det firmssannolika skäl att anta att han ämnar undandraga sig verksläUigheten. Avsiktenhar inte varit att passmyndigheten självmant skaU bevaka om dennaåterkaUelsegmnd inträder beträffande pass-innehavare. I praktiken förutsättersålunda bestämmelsen regelmässigt att åklagarmyndighet eUerkriminalvårdsstyrelsen gör anmälan hos passmyndigheten om flyktfaran. FramstäUning om passåterkaUelse får enUgt 22 § i vissa faU beslutas avövervakningsnämnd, överläkare, utskrivningsnämnd eller . Om sådan framstäUning har gjorts, skall passmyndighetenenligt denna punkt återkaUa passet utan självständig prövning av deåterkallelsegrundande omständigheterna. Punkten ger passmyndighet befogenhet att återkaUa pass som har utfärdatstrots att passhinder enUgt 8 § förelåg vid tiden för utfärdandet. Enföratsättning är att hindret består när återkaUelsefrågan tas upp tUl prövning.Punkten kan tiUämpas t. ex. i fall när det efter passets utfärdande visar sigatt sökanden inte var svensk medborgare eller att han lämnade oriktig uppgiftom att tidigare pass förkommit (jfr 14 § första stycket a och c PK). Punktenblir inte tiUämplig om pass skuUe ha utfärdats utan att frågan om passtiUståndprövats trots att detta hade bort ske. Får passmyndighet kännedom om att sådantfaU föreligger, skall i StäUet enUgt 24 § anmälan göras tiU den nämnd eUer denläkare som har att pröva frågan om passet skaU återkaUas. Punkten ger möjlighet att återkaUa pass när det koinmer till passmyndighetskännedom att annan än den för vUken passet är utsfäUt förfogar över passet. Iförsta hand tar bestämmelsen sikte på faU där passinnehavaren själv harutlämnat passet till missbrak som aUtjämt pågår. Av skäl som har angetts i denaUmänna motiveringen har det inte ansetts nödvändigt att öppna möjUghet föråterkaUelse även i den situationen att missbraket upptäcks i efterhand ochpasset sålunda åter är i den rätte innehavarens besittning. I sådant faUföreligger emeUertid regelmässigt brott mot 15 kap. 12 § BrB. SkuUe passet haförkommit eUei stulits från innehavaren, skaU passnumret givetvis på dennesanmälan liksom nu spärras i passregistret, vare sig det utreds att annanförfogar över det eller inte. En sådan åtgärd sker Uksom makulering av pass påinnehavarens begäran eUer med dennes medgivande och utgör inte återkallelse ipasslagens mening. 1977/78:156 49 Andrastycket innebär i analogi med 11 § att i den mån förhållande som avses iförsta stycket inte utgör hinder mot innehav av pass med begränsad giltighet,passmyndigheten får förkorta passets gUtighetstid eller begränsa dessgUtighetsområde i stället för att återkaUa passet. En förutsättning är attpassiimehavaren begär det och att särskilda skäl föreligger för sådan åtgärd.Det förtjänar påpekas att svensk medborgare som uppehåller sig utomlands alltidhar rätt att erhåUa pass för direkt resa tUl (jfr 11 § andra stycket).I situationer där passmyndighet utom riket skall återkalla pass kan dennarättighet tiUgodoses antingen genom att det tidigare passets giltighetbegränsas tiU att avse en sådan direkt resa eUer också genom att nytt pass lämpUgen då provisoriskt med denna begränsning utfärdas. Om begäran omberänsning av giltighetstid eller giltighetsområde för pass framställs enligt23 § skall sådan åtgärd vidtas av passmyndighet. Itredje stycket föreskrivs att särskilt pass får återkaUas när de skäl som harföranlett passets utfärdande inte längre föreligger. Detta motsvarar vad somgäller f. n. Paragrafen,som behandlar provisorisk återkallelse, har motsvarighet i 14 § tredje stycketPK. Iförsta stycket föreskrivs att återkaUelse av pass, om det med hänsyn tillomständigheterna är lämpligt, kan begränsas att gäUa t. v. eUer , . Skäl för en sådan begränsning av återkaUelse-beslutet kanföreligga i oUka situationer, t. ex. om vid återkaUelse enligt 12 § förstastycket 2 passinnehavaren kommer att uppnå . NäråterkaUelsen grundas på framställning enUgt 22 § dvs. framställning frånövervakningsnämnd eUer nämnd eUer läkare inom den psykiatriska vården skallenligt stycket återkaUelsen vara provisorisk om det har begärts iframstäUningen. skall aUtså inte i det faUet gå in i någonprövning av lämpUgheten av att återkallelsen bUr provisorisk. Enligtandra stycket skaU återkallelse tUIs vidare hävas så snart hindret mot innehavav pass har upphört. I huvudsakUg överensstämmelse med nuvarande ordningföreskrivs att passet skaU återkaUas slutUgt, om hindret fortfarande bestårnär har förflutit från återkallelsen. Närtiden för provisorisk återkaUelse har gått tUl ända skall enUgt tredje stycketinnehavaren beredas tiUfäUe att återfå passet, om det inte har återkallatsdessförinnan. TiU skiUnad från vad som gäUer enligt nuvarande ordningföratsätts ingen särskild ansökan från passinnehavaren om att återfå passet. 4 1977/78.1 saml Nr 156 Prop.1977/78:156 50 Iparagrafen, som saknar motsvarighet i PK och UPK, regleras vilken passmyndighetsom har befogenhet att besluta om återkaUelse av pass eller om begränsning avgUtighet för pass. Med viss avvikelse från promemorieförslaget (11 §) innebärdepartementsförslaget att återkallelse eller begränsning av gUtighet för passfår beslutas av passmyndigheten på den ort där passinnehavaren uppehåUer ärendets upptagande eller den passmyndighet som har utfärdat passet. SlutUgen anges iparagrafen att det aUtid ankommer på chefen för attbesluta om återkaUelse av pass som har utfärdats av honom. Det har däremot inteansetts nödvändigt att behålla den nuvarande befogenheten för utrikesministernatt återkalla även pass som har utfärdats av annan svensk myndighet (jfr lO §fjärde stycket UPK). Omhändertagandeav pass m. m. Paragrafen,som behandlar omhändertagande av pass, motsvarar 12 § promemorieförslaget, dockmed vissa avvikelser och förtydliganden som har föranletts bl. a. av erinringarvid remissbehandlingen. Iförsta stycket anges att pass i vissa situationer får omhändertas avpassmyndighet eUer polisman. Att enUgt departementsförslaget även polisman hartiUagts befogenhet att omhänderta pass skaU ses mot bakgrund av att det i defall det här gäUer ofta är nödvändigt att skyndsam åtgärd vidtas och att därförbesked från den som är behörig att fatta beslut på passmyndighetens vägnarinte aUtid kan avvaktas. Omhändertas pass av poUsman, bör det åligga denne attså skyndsamt som möjligt göra anmälan tUl passmyndigheten för prövning av fråganom omhändertagandet skaU bestå. Bestämmelse härom kan meddelas som verkställighetsföreskrift. Omhändertagande får enligtstycket tiU en början ske när passet har återkaUats eUer när dess gUtighet skaUbegränsas (punkt 1 och 2). Stycket innebär vidare (punkt 3) att pass kanomhändertas när fråga om att återkalla passet enUgt 12 § första stycket 2 eUer4 har uppkommit och fara föreUgger att passinnehavarén reser ut ur landet innanbeslut om återkallelse hinner meddelas. Dét gäUer här sålunda faU där vårdnadshavarehar begärt återkaUelise av pass för underårig eUer passinnehavaren misstänktsämna undandra sig verkstälUghet av frihetsberövande påföljd enligtlagakraftvunnen dom. I sådana situationer kan f. n. omhändertagande av passske med stöd av 14 § fjärde stycket PK. SlutUgen innebär stycket (punkt 4) attpass kan omhändertas här framställning om återkallelse eller begränsning avpassets gUtighet har beslutats av övervakningsnämnd eller annan myndighet somavses i 22 § och fara föreligger för att passinnehavaren lämnar landet innanbeslutet vinner laga 1977/78:156 51 kraft.Syftet med bestämmelsen är i första hand att motverka överklaganden iförhalningssyfte. Näråterkallat pass har omhändertagits, skaU det normalt inte återstäUas tiU dentidigare innehavaren. Undantag gäller vid provisorisk återkallelse (13 §). Förövriga faU av omhändertagande ges i andra stycket av förevarande paragrafregler om när passet skaU återställas till innehavaren. EnUgt stycket skaU passsom har omhändertagits för begränsning av gUtigheten (första stycket 2)återställas så snart det har försetts med anteckning om begränsningen. Harpasset omhändertagits enhgt första stycket 3, skaU passinnehavaren beredastUlfäUe återfå passet inom efter omhändertagandet, om det inte haråterkallats . Bestämmelsen har utformats med beaktande av att dennuvarande omhändertagandetiden för dessa faU enUgt 14 § fjärdestycket PK av flera remissinstanser har ansetts vara aUtför kött för att detskall vara möjligt att företa en verklig prövning av återkallel sefrågan.Slutiigen föreskrivs att pass som har omhändertagits enUgt första stycket 4skaU förvaras av passmyndigheten till dess att frågan om återkaUelse haravgjorts slutUgt. AllmäntskaU framhåUas att en tiUämpning av paragrafens föreskrifter omomhändertagande regelmässigt föratsätter antingen att passinnehavarén själv påanmodan tUlhandahåUer passet eUer också att det annars är tiUgängligt förpoUsman eUer passmyndighet, t. ex. vid gränskontroU eller när passinnehavarenhar berövats friheten. Paragrafen grandar inte någon befogenhet för poUsen attföreta husrannsakan, kroppsvisitation eUer motsvarande åtgärd i syfte attkomma i besittning av passet. VidremissbehandUngen har efterlyst regler om i vUka faUpass får omhändertas för personer som t. ex. vistas på institutioner av oUkaslag eUer undergår kriminalvård i frihet. Jag viU för egen del anmärka att omnågon skuUe medföra pass vid intagning i exempelvis kriminalvårdsanstalt, detnärmast är att betrakta som en ord-hingsfråga i vad mån han får inneha passetunder vistelsen på anstalten. För kriminalvårdsanstaltemas del skaU fråganbedömas med tiUämpning av 24 § lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt, därdet föreskrivs bl. a. att intagen, i den utsträckning det kan ske utanolägenhet, får inneha personUga tUUiörigheter. EnUgt vad jag har inhämtattUlämpas denna regel i allmänhet så att passet tas om hand och förvaras för denintagneä räkning i anstaltens förråd. Häremot synes någon invändning inte kunnariktas. På motsvarande sätt är frågan huruvida den som är tvångsvis intagen iannan institution får inneha pass att bedöma enUgt de regler som gäUer förinstitutionen i fråga. Jag anser därför inte att det finns skäl att i passlagenta in regler med sikte på sådana faU. I övrigt viU jag påpeka att det enUgt minmening inte är möjUgt för övervakningsnämnd att med stöd av BrB:s reglermeddela en föreskrift av innebörd att den som t, ex. är vUlkorligt frigivenskaU lämna från sig sitt pass (jfr 26 kap. 15 § BrB). 1977/78:156 52 Däremotkan, som jag har framhåUit i den allmänna motiveringen, reseförbud enUgt RBförenas med det viUkoret att den misstänkte skall lämna från sig sitt pass(jfr 25 kap. 2 § RB). JagviU avslutningsvis framhåUa att om återkallat pass eller pass som av annat skälskaU omhändertagas av passmyndighet finns hos annan myndighet t. ex.styresman för kriminalvårdsanstalt det givetvis får anses åUgga sistnämndamyndighet att på anmodan överlämna det till passmyndigheten. Närpass har återkallats eUer annan omständighet som avses i 15 § första stycketföreligger, bör passinnehavaren givetvis vara skyldig att på anmodan överlämnapasset tUl passmyndighet, om det inte kan omhändertas avmyndigheten. Denna skyldighet är f. n. straffsanktionerad i 15 § PK resp. 13 §UPK, Motsvarande straffsanktion har också föreslagits i promemorian (13 §).Som anförts i den allmänna motiveringen har emellertid en möjUghet för passmyndighetatt utfärda vitesföreläggande i sådant fall ansetts erbjuda en mera effektivsanktion än en straffbestänmielse. I enUghet härmed innebär denna paragraf attpassmyndighet får förelägga vite, om passinnehavaren i faU som avses i 15 §första stycket underlåter att på anmodan överlämna passet tiU myndigbeten. Dethar ansetts böra ankomma på aUmän domstol att pröva frågan om utdömande omsådant vite. Någon föreskrift som ger passmyndighet befogenhet att döma utvite har sålunda inte tagits in i förslaget. Talan härom skall föras avåklagare enligt de allmänna bestämmelserna i 18 § lagen (1946: 804) ominförande av nya . EnUgtpunkt 1 krävs passtUlslånd för den som undergår kriminalvård i anstalt utom närpåföljden är fängelse på så att viUkorlig frigivning inte kan komma ifråga. Av punktens avfattning framgår att den är tiUämplig även i det faUet attpåföljden är fängelse på Uvstid. Ipunkt 2 föreskrivs att passtiUstånd också fordras för den som står underövervakning efter dom på skyddstUlsyn eUer villkorlig frigivning från fängelseeUer som undergår vård utom anstalt efter dom på ungdomsfängelse ellerintemering. Vid vård utom anstalt i sistnämnda båda fall står den dömde alltidunder övervaknuig (jfr 29 kap. 12 § och 30 kap. 15 § BrB), Enligtdenna paragraf uppställs i vissa fall krav på passtiUstånd för den som ärintagen på sjukhus enligt LSPV eller inskriven i specialsjuk- 1977/78:156 53 husmed stöd av 35 § omsorgslagen eller utskriven på försök från sådant sjukhus. Kravet på passtillstånd ärundantagslöst endast i det faUet att sådana förhållanden föreligger som avses i17 § andra stycket LSPV eUer 42 § tredje stycket omsorgslagen. Det gäller härpatient som har beretts vård på gmnd av domstols förordnande eUer som underinflytande av psykisk sjukdom eller utvecklLagsstörning har begått brott motannans personliga säkerhet för vUket åtal inte har väckts. Bestämmelsema tarsikte även på patient som har varit intagen i kriminalvårdsanstalt förundergående av påföljd för brott och för anstaltsvården eller isamband med att denna upphört har intagits enUgt LSPV eller inskrivits enligt35 § omsorgslagen och inte skaU föras åter tUl anstalten. Dessa patienter registrerasredan enligt gällande föreskrifter i centralt polisregister hosrikspolisstyrelsen. I övriga faU gäller kravetpå passtiUstånd bara om antmgen överläkaren har gjort anmälan om att pass intefår utfärdas utan sådant tiUstånd eller också pass för patienten haråterkaUats på framställning av överläkare, ulskrivningsnämnd eller beslutsnämndför psykiskt utvecklingsstörda. Avsikten är att även anmälan resp.återkallelse som avses skall registreras centralt hos . Förstastycket behandlar föratsältningarna för att passtillstånd skall få vägras i defall som avses i 17 §, dvs. EnUgt stycket får tillståndvägras, om det skäUgen kan antas att den dömde skuUe ägna sig åt brottsligverksamhet i samband med utiandsresa, att han genom alt resa utomlands skullesöka undandra sig fortsatt verkstälUghet av påföljden eller att en resautomlands annars skulle motverka hans anpassning i samhället. Denallmänna utgångspunkten för prövningen är i enlighet härmed atl det för vägranav tUlstånd föratsätts ett visst mått av sannoUkhet för alt passhindrandeomständighet föreligger. Det kan sålunda inte generellt ställas upp någotpositivt krav på visad skötsamhet för att den som undergår kriminalvård skallfå bifaU tiU en passansökan. Ä andra sidan bör det framhållas attföratsältningarna för prövningen kan variera beroende på omständlghetema i detenskUda fallet, bl. a. vad slags brott den dömde har begått och vad som iövrigt är känt om hans aktuella situation. Som har anförts vidremissbehandlingen kan en särskUt noggrann prövning ofta vara motiverad i falldär sökanden har dömts för allvarlig vålds- eller narkotikabrottsUghet. Detär emellertid uppenbart att prövningen av risken alt den dömde skuUe ägna sigåt brottslig verksamhet i samband med utlandsresa kan vara vansklig. Ipraktiken torde pass endast undantagsvis kunna vägras på denna gmnd i annat faUän när det är brottslighet med anknytaing 1977/78:156 54 tillnarkotika som kan befaras. Det är också i första hand med tanke på sådanbrottslighet som bestämmelsen har utformats i denna del. Vadangår prövnmgen av risken att den dömde skuUe imdandra sig fortsattverkställighet av påföljden, bör framhåUas att bestämmelsen avser bådeverksläUighet i kriminalvårdsanstalt och verksläUighet i form av övervakning.Det bör dock understrykas att prövningen självfallet måste bli avsevärt merarestriktiv, om den dömde söker pass medan han aUtjämt imdergår påföljd ikriminalvårdsanstalt än om ansökan sker . Redan detförhåUandet att ansökan görs under an-stalsliden kan nämligen ibland vara ägnatatt inge en misstanke om att passet avses bli använt för obehörigt ändamål. Vidmera långvariga frihetsstraff synes det ofta vara motiverat att ställa upp ettkrav på att speciella omständigheter skall föreligga för bifaU till ansökan ompasstillstånd som görs än före villkorlig frigivningeller övergång tiU vård utom anstalt. Sådana omständigheter kan vara attsökande behöver pass för att få viss arbetsanstäUning. Passtillståndkan slutUgen som nämnts vägras, när det skäUgen kan antas att en resa utomlandsskuUe motverka den dömdes anpassning i samhället. Som konstaterats i denallmänna motiveringen syftar frivårdsarbetet ytterst till att anpassa dendömde i samhäUet. I de nu aktuella passtillståndsärendena är det därförnaturligt att ta i beaktande de aUmänna skötsamhetskrav som en vUlkorligtfrigiven är underkastad enligt 26 kap. 14 § BrB och de särskilda föreskrifter somkan åläggas enligt 15 § samma kapitel. Motsvarande regler gäller för den somundergår skyddstUlsyn eller är överförd till vård utom anstalt efter dom på ungdomsfängelseeller internering (28 kap. 6 §, 29 kap. 7 § resp. 30 kap. 10 § BrB). Denallmänna förpliktelsen för den som undergår kriminalvård i frihet att iakttaskötsamhet och efter förmåga söka försörja sig ger utrymme för att avslåpasstUlslånd, när det av särskUda skäl kan befaras alt den dömde skullehemfaUa åt allvarUg misskölsamhet i samband med en utlandsresa. Även vid dennaprövning kan det antas att intresset av att motverka narkotikamissbrak ipraktiken blir det domme-rande skälet för passvägran. Har särskild föreskriftmeddelats om exempelvis vistelseort, bostad, utbUdning eUer läkarvård, börgivetvis detta också beaktas vid prövningen. Men även om någon formellföreskrift inte har meddelats i sådant hänseende, kan den uppläggning och planeringav frivårdsarbetet som har gjorts i det särskUda fallet stundom motivera attden dömde inte anses böra erhåUa pass . I enlighet medvad jag har uttalat i den allmänna motiveringen bör däremot passvägran aldrigfå tillgripas för att driva in skadestånd som ålagts den dömde genom domen. Prövningenav fråga om passtUlslånd i de nu avsedda fallen ankommer enligt andra stycketi första hand på styresman för kriminalvårdsanstalt, om sökanden är intagen ianstalt, och i annat fall på den skydds- Frop.1977/78:156 55 konsulentsom har överinseende över övervakningen. Uppgiften får uite av styresmanneneUer skyddskonsulenten delegeras tUl annan tjänsteman (jfr 27 och 37 §§frivårdsförordningen, 1977: 329).