prop · G10330 · 1977-12-31 00:00:00 — Länsarbetsnämndernas kontorsarbetscentraler ansågs ha fåttprecis samma arbetsmarknadspolitiska syfte som permanent anordnade verkstäderför skyddat arbete. Eftersom de kommunala verkstäderna alltmer differentieratsin produktion och därvid satsat på bl. a. grafisk tillverkning ochkontorsservice menade utredningen att centralerna och verkstäderna kommit attlikna varandra också från produktionssynpunkt. Detta accentuerades ytterligaregenom att kontorsarbetscentralerna hade gått över till en marknadsmässigdebitering av utförda arbeten. Utredningen föreslog därför att centralernaskulle föras över till landstingen och drivas som företag för skyddat arbete. Ätt hemarbetet fått en begränsad omfattning tordeenhgt utredningen bl. a. bero på att de kommunala arbetsvårdsinsatserna i förstahand tagit sikte på verkstadsdrift. En annan orsak ansågs vara svårigheternaatt få lämpliga arbetsuppgifter. Oavsett orsakerna till den begränsadeomfattningen borde en utbyggnad komma till stånd. 3.1.5 Verkstäder för skyddat arbete För att bedöma kostnaderna för den skyddade verksamhetenvar det enligt utredningen inte tillräckligt att enbart se till de bokföringsmässigaresultaten och underskotten. Genom arbete vid företag för skyddat arbete bidrarden enskilde till sin egen försörjning samt medverkar i en produktion. Genomden inkomst arbetstagarna uppbär erhålls skatteintäkter, vilka till stor delskulle ha uteblivit vid t. ex. alternativet förtidspension. Vårdnadshavare(förälder) och vårdinstitution kan i vissa fall frigöras för andra uppgifter,främst då psykiskt utvecklingsstörda erhåller skyddat arbete. Man torde vidarekunna hävda att de psykologiska effekterna att överhuvudtaget ha ett arbete,deltaga i en produktion och arbetsgemenskap i en hel del fall bidrar tillett förbättrat hälsotillstånd. Härigenom kunde det antas att mera omfattandesamhälleliga vårdinsatser kunde begränsas. a. dessa effekter kundebeaktas i en kostnadsintäktsanalys av den skyddade verksamheten fanns detenligt utredningen starka skäl att anta att resultaten snarare skulle påvisa ensamhällsekonomisk vinst än motsatsen. 3.1.6 Yrkesinriktad habilitering av psykisktutvecklingsstörda Utredningen betonade nödvändigheten av en långtgående integrering av olikahandikappgrupper inom den av arbetsvärd motiverade sysselsättningssektorn. Specialverkstäder för en viss handikappgrupp t. ex. 1977/78: 30 13 utvecklingsstörda, borde endast i begränsad utsträckningkomma till stånd i fortsättningen. Som en konsekvens därav ansågs det varamindre ändamålsenligt att försöka sig på att kvantifiera behovet av skyddatverkstadsarbete för en enskild handikappgrupp. I stället menade utredningenatt behovet av platser skulle bedömas i sitt totala sammanhang och inte utifrånspeciella former av arbetshinder. 3.1.7 Mål för skyddat arbete Med hänvisning till den olikartade betydelse den skyddadeverksamheten kommit att få dels i skilda delar av landet, dels för skildagrupper arbetstagare med handikapp, fann utredningen det angeläget att närmareförsöka ange målet för verksamheten. från den enskildes synpunkt hade den skyddadeverksamheten kommit att få en olikartad arbetsmarknadsmässig betydelse. För endel arbetshandikappade hade den mer karaktär av en rehabilitering med sikte påett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. För andra blev det skyddadearbetet en åtminstone tills vidare permanent sysselsättning. Utredningen ansåg att man även framöver skulle ha en högambitionsgrad och kunna bereda även ganska svårt handikappade arbetstagareskyddat arbete i syfte att åstadkomma en yrkesinriktad rehabilitering medsiktet inställt på en anställning på den reguljära arbetsmarknaden. För ettinte oväsenUigt antal personer fick man självfallet acceptera att dennasysselsättning blev permanent oeh det praktiskt taget enda realistiskaalternativet till arbetslöshet. Sistnämnda konstaterande fick dock enligtutredningen inte utesluta att ansträngningar ständigt måste vidtas för att ökaförutsättningarna för samtliga personer i skyddat arbete att erhålla enanställning på den reguljära arbetsmarknaden. Om den s. k. utplaceringsgraden,dvs. antalet personer som kan övergå från skyddat arbete till arbete på denreguljära arbetsmarknaden, kunde höjas skulle det betyda att man nått en bättrerehabiliteringseffekt. Den befintliga kapaciteten av skyddat arbete skullekunna användas av ett större antal människor. Härtill kom fördelen att kunnanedbringa den genomsnittliga tiden för en anställning i skyddat arbete ochdärmed minska risker för s. k. institutionalisering. Enligt utredningen måsteäven fortsättningsvis ökade arbetsförmedlingsinsatser göras för att åstadkommaen höjd utplaeeringsgrad. Denna strävan fick emellertid enligt utredningen inteinnebära att man skar ned på ambitionerna att skapa så goda förutsättningar sommöjligt för de anställda i skyddat arbete vad avser inte bara det ekonomiskautbytet, utan även ifråga om övriga anställningsvillkor. Utredningen menade att en viss minsta arbetsförmåga måsteställas som villkor för en anställning i skyddat arbete. Äv detta ansågs följaatt praktiskt taget arbetsoförmögna inte kunde beredas sysselsättning vidföretag för skyddat arbete. Utredningen ville dock inte föreslå en preei- Prop.1977/78: 30 14 seringuttryckt i en viss grad av lägsta arbetsförmåga. Dels ansågs dylika bedömningarvara svåra att göra, dels är arbetsförmågan inte någonting statiskt. Detfanns risk för att en bedömning av arbetsförmågan uttryckt i procent kundekomma att tillämpas väl kategoriskt. Detta kunde minska möjligheterna förpersoner med kraftigt nedsatt arbetsförmåga att någonsin komma i fråga förskyddat arbete. Utredningenmenade att skyddad verksamhet skulle vara ett stöd för den arbetshandikappade.Även om utredningen ville ge begreppet handikappad arbetskraft en mycket vidinnebörd ansåg man det inte riktigt att skyddat arbete skulle lösasysselsättningsfrågan för personer som var arbetslösa av renodladearbetsmarknadsskäl. Utredningen ansåg därför att skyddat arbete skulle komma ifråga endast där en nedsättning eller mer påtaglig begränsning avarbetsförmågan förelåg p. g. a. något dokumenterat handikapp. Utredningenfann att det var nödvändigt med en samordning mellan arbetsvårdsföretag såvälregionalt som för hela riket. Kommunerna borde därför med hänsyn till derasskiftande storlek och behovet av att undvika konkurrens mellan verkstäder inäraliggande kommuner inte längre vara huvudmän för skyddad sysselsättning. Istället erfordrades ett ökat samarbete inom varje landstingsområde resp. landstingsfrikommun. En sådan samordning skulle även underlätta samarbetet mellan de olikalänen. Utredningen framhöll vidare behovet av en samverkan mellan de kommunalahuvudmännen och staten som huvudman för industriella beredskapsarbeten och kontorsarbetscentraler. Mot bakgrund av den storalänsvisa skillnaden i utbyggnaden av den skyddade verksamheten övervägdes ocksåett helstatligt huvudmannaskap. Detta ansågs bl. a. vara en garanti för enrättvis fördelning av resurserna över landet. Ett statligt huvudmannaskapansågs dessutom skapa förutsättningar för en bättre samordning mellan denuvarande kommunala och statliga verkstäderna. Vidare skulle ett statligthuvudmannaskap medföra en mer likartad organisatorisk uppbyggnad avverksamheten i olika län. Detta kunde vara önskvärt för att underlätta bl. a.samarbetet mellan dessa och med ett eventuellt centralt samordningsorgan. 1samband med diskussionerna om ett statiigt huvudmannaskap övervägdes enövergång till en friare företagsform t. ex. stiftelse eller aktiebolag. Dettaskulle svara för planering, uppförande, utrustning och drift av företagen. Tillett sådant bolag skulle också kunna föras de delar av den övriga skyddadesysselsättningen som kunde sägas ha i stort sett samma syfte som verkstädernaför skyddat arbete. Härigenom skulle bl. a. vinnas att verksamheten kundedrivas med större affärsmässighet. Utredningenfann emellertid omständigheter som talade mot ett stat- 1977/78: 30 15 Risker förelåg för en alltförlångtgående centralisering av verksamheten oeh för att man vid uppbyggnaden avden regionala organisationen inte skulle ta vederbörlig hänsyn till skiftandeförutsättningar för och behov av samordning. För endecentralisering av verksamheten talade även önskvärdheten av att de anställdaskulle kunna vända sig till de politiskt ansvariga. Detta skulle avgjort blilättare vid ett landstingskommunalt huvudmannaskap än vid ett statligt.Överhuvudtaget ansågs det skyddade arbetets karaktär vara sådan att detkrävdes en planerings- och driftfunktion, som arbetade i nära anslutning intebara till den aktuella produktionen utan även till de anställda. Mot ettstatligt huvudmannaskap talade också det förhållandet att landstingskommunernasvarade för vissa andra former av yrkesmässig rehabilitering samt för den medicinskarehabiliteringen. Med hänsyntill motiven för ett ökat statligt engagemang i den skyddade sysselsättningenoch en bibehållen anknytning till landstingskommunerna övervägdes också någonform av delat huvudmannskap. Härvid diskuterades bl. a. att staten ochlandstingskommunerna som delägare i ett bolag eller en stiftelse för varjelandstingsområde eller motsvarande skulle ikläda sig ett gemensamhuvudmannaskap. Alternativet med ett delat huvudmannaskap tillbakavisades dock.I stället förordades landstingskommunerna och de utanför landstingskommunernastående kommunerna som ensamma huvudmän. Statsbidrag föreslogs utgå efterdelvis nya beräkningsgrunder och med högre belopp . Det ansågsangeläget att bygga upp en organisation som tog hänsyn till regionalaförhållanden och behov. Man borde dock också försöka åstadkomma störrelikformighet mellan landstingskommunerna. Detta skulle underlätta samarbetetdels mellan de olika huvudmännen dels mellan dessa och tillsynsorganet. Vidareskulle det underlätta för de nuvarande kommunala verkstäderna att gå upp i enny landstings-anknuten organisation. Utredningen menade att det var en frågaför huvudmännen att tillsammans med de två kommunförbunden och AMS överväga ochrekommendera vissa riktlinjer för den organisatoriska uppbyggnaden.Organisationsarbetet borde ske i nära samråd med verkstadspersonalen ochövriga anställda. En strävan borde vara att samordna vissa funktioner samUdigtsom man decentraliserade andra. Utredningenfann flera fördelar med en regional samordning och en viss regionalcentralisering. Sålunda skuHe man genom en ökad inköpssamverkan för vissaproduktslag kunna erhålla bättre priser. Riskerna för en som man uttryckte detosund konkurrens mellan företagen skulle kunna elimineras genom en vidgadsamverkan beträffande arbetsanskaffning och prissättning. Större beställningarför flera enheter skulle kunna erhåUas genom den mer omfattande ochdifferentierade produktionskapacitet, som skulle kunna erbjudas av ett regionaltsam- Prop.1977/78: 30 16 ordningsorgan med överblick över samtliga företag. skulle kunna organisera och leda personal- och företagshälsovårdenför samUiga anställda. Det skulle också kunna lämna service i marknadsförings-och försäljningsfrågor samt beträffande olika produktionstekniska spörsmål. Enhel del kamerala och administrativa uppgifter såsom bokföring,löneutbetalningar, personalredovisning m. m. skulle kunna centraliseras. För att skapa driftmässiga och administrativaförutsättningar för företag för skyddat arbete som mera liknar dem som gällerför andra på produktion inriktade företag överväges att helt och hållet brytaut den skyddade verksamheten ur den reguljära kommunala administrationen.Härvid diskuterades att driften skulle handhas av en stiftelse eller ettaktiebolag med en styrelse utsedd av huvudmannens politiska organ. En sådanlösning skulle ungefär motsvara de kommunala bolag som bildats för att försekommunerna med exempelvis vatten och elektricitet. Utredningen ville dock inteföreslå detta utan pekade endast på denna möjlighet. Det fick sedan ankomma påhuvudmännen själva att överväga om en sådan uppläggning kunde anses varalämplig att pröva. Såväl från de anställdas synpunkt som med hänsyn tUlplaneringen och driften av företagen för skyddat arbete ansågs det angelägetmed ett nära samarbete mellan den statliga oeh kommunala skyddade verksamheten.Utredningen pekade på flera motiv för ett sådant samarbete. a. kunde manundvika konkurrens mellan samhällsverkstäder drivna av skilda huvudmän. Utansamarbete riskerade man att onödigtvis bygga upp en dubbelorganisation. Vidarekunde exempelvis tiUkomsten av ett industriellt beredskapsarbete innebära attde nuvarande kommunala huvudmännen underlät att bygga ut sin verksamhet.Utredningen föreslog därför att i varje fall kontorsarbetscentralerna p. g. a.sin likhet med verkstäderna för skyddat arbete borde överföras tilllandstingskommunerna resp. de utanför landstingskommuner stående kommunernaoch drivas som företag för skyddat arbete. Även önskvärdheten av en ökaddifferentiering av det huvudsakligen på industriefl tillverkning inriktadeskyddade verkstadsarbetet anfördes som motiv för en överföring. 3.1.9 Driften av företag för skyddat arbete någrasynpunkter Med hänsyn till verksamhetens rehabiliteringsmål måsteverkstäderna ha en rikt differentierad tillverkning. Det var bl. a. av denanledningen utredningen föreslog att kontorsarbetscentralerna skulle föras övertifl landstingskommunerna. Utredningen framhöll också betydelsen av atthuvudmännen undersökte i vad mån olika tillverkningar och tjänster somlandstingskommuner oeh kommuner efterfrågade kunde vara lämpliga för arbetsvårdsfÖretagen.Utredningen gav också exempel på hur landstingskommunala arbetsvårdsstyrelser kompletterats med lokala Prop.1977/78: 30 17 samrådsgruppervid varje verkstad för att underlätta kontakterna med ortens näringsliv. Hos flera huvudmän finns s.k. anställningsgrupper eller team, tidigare ofta benämnda inskrivningsnämnder.1 dessa ingår föreståndare och läkare från huvudmännen, samt en representantför arbetsförmedlingen. Dessa grupper spelar en väsentlig roll som ettstödorgan åt föreståndarna. Utredningen ansåg att behovet av placering iskyddat arbete och möjligheterna för redan anställda till placering på denreguljära marknaden bäst kunde bedömas på det lokala planet. En likartadbedömning i dessa avseenden förutsatte enligt utredningen vissa centraltutarbetade allmänna riktlinjer och vägledande principer. 1 fråga omdispositionsrätten över platserna i skyddat arbete framhöll utredningen attdet var arbetsmarknadsverkets uppgift att ständigt pröva möjligheterna tillanställning på den ordinarie marknaden för samUiga sysselsatta i skyddatarbete. Dispositionsrätten över platserna i skyddat arbete måste därför liggakvar hos arbetsmarknadsmyndigheterna. 3.1.10Lokalisering av företag för skyddat arbete Undersökningarsom utredningen hade gjort visade att tillgången på skyddat verkstadsarbetevarierade ganska kraftigt mellan länen. Möjligheterna att få anställning vidskyddad verkstad berodde också på inom vilken del av länet den handikappadebodde. Även i län med relativt god tillgång på arbetsplatser var arbetstillfäUenakoncentrerade till ett fåtal verkstäder. En väsentligt jämnare regionaltillgång på skyddat arbete måste därför åstadkommas. Som mål för tUlgången påskyddat arbete rekommenderade utredningen att minst ett arbetsvårdsföretagborde anordnas i varje kommun. En annan vägledande princip borde vara att sådantarbete fanns tillgängligt inom pendelavstånd från den handikappades bostad.Något fixerat mått på volymen av skyddat arbete i varje kommun ansågutredningen däremot inte möjligt att fastställa. Utredningen diskuteradevidare en trestegsmodell för uppbyggnaden av arbetsvärden i ett tänktlandstingsområde. Enhgt denna modell skulle det finnas verkstäder för skyddatarbete i hittillsvarande form på orter där behoven motiverade fast tillgång påsådana verkstäder. I de gles-bygdsbetonade ytterområdena skulle behovet avskyddat arbete tillgodoses genom filialverkstäder. Sådana har prövats påGotland. För personer i glesbygd men även för personer i tätort som är bundnatill hemmet skulle anordnas hemarbete som ett tredje steg i arbetsvårdsorga-nisationen.Hemarbetet skulle ledas från en hemarbetscentral knuten till en skyddadverkstad. Eftersom förutsättningarna för skyddat arbete enligt trestegsmodellentorde variera kraftigt mellan olika landstingsområden vUle utredningen intediskutera den närmare organisationen. 2 1977/78. 1977/78: 30 18 förslag om ett centralt samordningsorgan hadefrämst tagit sikte på ökade serviceinsalser beträffande marknadsföring,försäljning, arbetsanskaffning och produktutveckling. En ökad samordning bordeemellertid enligt utredningen också komma till stånd beträffande andrafunktioner såsom inköp, kalkylerings- och prissättningsprinciper, register överproduktionsutrustning m. m. Utredningendelade tidigare utredningars uppfattning om behovet av centrala serviceinsalserför marknadsföring. 1 dessa uppgifter borde ingå att finna underlag förförsäljning av vissa kvantiteter olika varor samt att klarläggaavsättningsförutsättningarna för viss vara eller inom en viss marknadssektor.Vidare borde ingå att hjälpa till med distributions- och reklamåtgärder. I vissutsträckning borde också ingå produktutvecklingsarbete. Genom dekunskaper om marknaden ett samordningsorgan skulle få borde det också kunnabistå huvudmännen med förslag om nya tUlverk-ningar. En strävan borde härvidvara att försöka finna tillverkningar som var lämpliga frånrehabiliteringssynpunkt och som gav en mer differentierad produktion. Manborde också kunna ta upp förhandlingar om tillverkning åt offentliga myndigheteroch institutioner. borde huvudmännen ha en självständig stäUning gentemotsamordningsorganet och kunna vända sig till detta vid behov. Med hänsyn härtillborde samordningsorganet åtminstone till att börja med bli av begränsad storlek. Som olikaformer för samordningsorganets organisation prövades anknytning till AMS, tillLandstingsförbundet eller som ett fristående organ. Härvid förordades enanknytning till , som förutsattes arbeta i nära kontakt medSvenska kommunförbundet. Utredningen rekommenderade därför Landstingsförbundetatt bygga upp det föreslagna samordningsorganet i nära samråd med de olikahuvudmännen. 3.2.1 Arbetsvärdens syfte och utveckling Utredningens allmänna synpunkter om arbetsvärdens syfteberördes av några remissinstanser. Socialulredningen menade att behovsundersökningaroch statistik ofta underskattade antalet personer med sociala arbetshinder. Detfanns därför starka skäl att reservera sig mot de behovsbedömningar somutredningen presenterade. Några länsarbetsnämnder framhöll att den nyaförmedlingstekniken hade medfört att arbetssökande med lättare handikapp intei samma utsträckning som tidigare kom i kontakt med arbetsvärden. Liknandesynpunkter framfördes av SHIO och . 1977/78: 30 19 det självklart att arbetsvärden var ett arbetsmarknadspolitisktinstrument. Syftet med skyddat arbete måste vara att ordna meningsfull sysselsättningåt människor med arbetshinder. Liknande synpunkter framfördes avkriminalvårdsstyrelsen. Flera remissinstanser menade att man borde undersökavarför arbetsplaceringarna på den s. k. reguljära arbetsmarknaden hadestagnerat oeh framåt. 3.2.2 Faktorer som påverkar arbetsvårdsbehovet En bred majoritet av remissinstanserna delade utredningensgrundsyn att man på olika sätt måste öka samhällets och företagens ansträngningaratt dels förebygga uppkomsten av arbetsvårdsbehov och dels stödja de arbetshindradesinlemmande i det reguljära arbetslivet. En alltför stor skyddad arbetsmarknad,uppbyggd genom samhällets försorg, skulle dämpa arbetsgivarnas intresse att gesysselsättning åt arbetshandikappade. Flera remissinstanser framhöll dock attdet fanns människor som saknade förutsättningar att arbeta i vanliga företagoch att det skyddade arbetet var det enda sysselsättningsalternativet fördessa. Flertalet remissinstanser delade utredningens uppfattning att man måstetillämpa en mycket vid definition av begreppet arbeishandikapp för attförhindra att vissa gruppe-- utestängs från det skyddade arbetet. 3.2.3 Olika former av skyddad sysselsättning Förslaget om att föra över kontorsarbetscentralerna tillsamma huvudman som verkstäderna för skyddat arbete fick ett blandat mottagande.Landstingsförbundet anslöt sig i princip till förslaget men fann att vissaskiljaktigheter förelåg mellan verksamheterna varför det ansågs erforderligtatt få dessa frågor ytterligare belysta. Liknande synpunkter framfördes avMalmö kommun. DHR fann att det från driftsynpunkt var mycket som talade för attverkstäderna för skyddat arbete och kontorsarbetscentralerna lades under sammahuvudman. läns landstingskommun fann ett gemensamthuvudmannaskap önskvärt inte minst från planeringssynpunkt. Liknande synpunkterframfördes av och länsarbetsnämnden i Älvsborgslän, som också framhöll nödvändigheten av att löne- och anställningsvillkorensamordnades. landstingskommun ansåg att ett gemensamthuvudmannaskap för de båda verksamhetsgrenarna skulle medföra mindre risk förkonkurrens mellan verksamheterna och i övrigt leda till en länge önskaddifferentiering av det skyddade arbetet. i ländelade uppfattningen att motiven för statligt huvudmannaskap för kontorsarbetscentralernainte var lika starka som tidigare och att de i vart fall uppvägdes av fördelarnamed ett enhetligt huvudmannaskap för hela den skyddade verksamheten. i tillstyrkte förslaget under förutsätt- Prop.1977/78: 30 20 ningatt det ändrade huvudmannaskapet inte skulle innebära någon inskränkning avnuvarande verksamhet vid kontorsarbetscentralerna. Länsarbetsnämndeni ifrågasatte om inte förslagets genomförande måste ställas påframtiden med hänsyn till landstingens ekonomiska situaUon. TCO ansåg attarbetsmarknadsmyndigheterna under en övergångstid borde ha kvar möjligheternaatt starta och driva kontorsarbetscentraler intill dess de kommunalahuvudmännen lyckades åstadkomma den differentiering av arbetsuppgifterna förskyddat arbete som utredningen förutsåg och avstyrkte därför förslaget. AMS fann att tungt vägande skäl talade motutredningens förslag. Styrelsen pekade här särskilt på det ansträngdaekonomiska läge som landstingskommunerna befann sig i. Huvudmännen förverkstäder för skyddat arbete ställde i stigande utsträckning den planeradeutvidgningen av verksamheten . Ett överförande av huvudmannaskapetför kontorsarbetscentralerna skulle därför medföra ytterligare nedskärningarav utbyggnadsplanerna. Som ett annat skäl anfördes att utvecklingen påarbetsmarknaden medfört att kvinnor och personer inom s. k. tjänstemannayrken iökad grad drabbades av arbetslöshet. Det ansågs därför angeläget att inomarbetsmarknadspolitikens ram ha tillgång till ett sådant medel som kontorsarbetscentralerna.Liknande synpunkter anfördes av ett flertal länsarbetsnämnder. Länsarbetsnämndeni anförde också att det fanns särskilda möjligheter attanpassa arbetet till de handikappades förutsättningar vid kontorsarbetscentralerna.Några länsarbetsnämnder framhöll särskilt att det dåvarande huvudmannaskapetför kontorsarbetscentralerna gjorde att anställningen a\' arbetstagare kundeske förhållandevis snabbt och med administrativ enkelhet. Utredningenssynpunkter rörande samordning och avgränsning mellan skyddad sysselsättning ochindustrieUa beredskapsarbeten föranledde inte några särskilda synpunkter frånremissinstanserna. Förslageni fråga om hemarbete kommenterades däremot. LO påtalade den organisatoriskasplittring det innebar att arbetsmarknadsverket å ena sidan ochkommerskollegium genom företagareföreningarna å den andra var för sig bedrev hemarbetsverksamhet.Organisationen erinrade om att den i sitt remissvar på glesbygdsutredningenframhållit att länsarbetsnämnderna oeh inte företagareföreningarna borde fåttansvaret för hela hemarbetsverksamheten. LO underströk på nytt vikten av attansvaret för de sysselsättningsskapande åtgärderna inte splittrades. Liknandesynpunkter anfördes av och Ärbetsvårdschefernas förening.Malmö kommun framhöll att det i inte fanns så starka skäl för att byggaut hemarbetsverksamheten.