prop · G103152 · 1977-12-31 00:00:00 — Prop.1977/78:152 Regeringens proposition medanledning av om miniminormer i handelsfartyg, m. m.; Regeringenförelägger vad som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll för den åtgärd eller det ändamål som framgår avföredragandens hemställan. Ipropositionen föreslås att godkänner den av internationeUaarbetsorganisationen () antagna konventionen (nr 147) om minimuiormer ihandelsfartyg. Genom propositionen bereds tillfälle att yttra sigöver den av antagna rekommendationen (nr 155) om förbättring av normer ihandelsfartyg. 1 1977/78. I saml Nr 152 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , , Mundebo,Krönmark, , , , , Propositionmed anledning av om miniminormer i handelsfartyg, m. m. Genomsm anslutning till inträdde sommedlem av intemationeUa arbetsorganisationen (). intemationella arbetskonferensen sarmnanträdernormalt . För behandling av frågor rörande sjöfolketsarbetsförhållanden har vid olUca tillfällen i organisationens historiasammanträtt s, k. sjöfartskonferenser. Det nionde konferenssammanträdet ägnatsjöfartsfrågor ägde rum . Arbetskonferensenkan enligt artikel 19 i organisationens stadga beträffande förslag, som harförts upp på dess dagordning, besluta antingen om en internationellkonvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller om enrekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt menutan den bindande karaktär som tillkommer en ratificerad konvention. Ombeslutet är av mindre räckvidd eller av väsentligen formell innebörd, t. ex. dådet gäller en begäran om utredning, bmkar det ges formen av en resolution. Varjemedlem skall (undantagsvis arton månader) från avslutandet av ettkonferenssammanträde underställa antagna konventioner och rekommendationervederbörlig myndighet (i vårt land ) för lagstiftning eller andraåtgärder. Varje medlem har vidare skyldighet att underrätta intemationella arbetsbyrånsgeneraldirektör om de åtgärder, som har vidtagits för att underställakonventioner vederbörlig myndighet, liksom om de åtgärder som har vidtagits iövrigt. Medlem, som inte har ratificerat viss konvention, skall tid efterannan till 1977/78:152 3 internationella arbetsbyråns generaldirektör avgeredogörelse för såväl lagstiftning och praxis med avseende på de i konventionenbehandlade frågorna som den omfattning, vari konventionens bestämmelser har genomförtseller avses att genomföras genom lagstiftning, administrativa åtgärder,kollektivavtal eller på annat sätt. Redogörelse skall också lämnas angående deomständigheter, som förhindrar eller fördröjer ratifice-ringen av konventionen.Motsvarande gäller i fråga om rekommendationer med det tillägget attredovisning skall lämnas även för sådana jämkningar i rekommendationer, somhar befunnits eller kan befinnas erforderliga vid antagande eller tillämpningav dem. IJe konventioner och rekommendationer, som har beslutatsav , skall deponeras hos generalsekreterare. Varje ratifikationav en sådan konventlon skall delges generalsekreterare förregistrering i enlighet med bestämmelsen 1 artikel 102 av Förenta nationernasstadga. Internationella arbetskonferensens sextioandra sammanträde(nionde sjöfartskonferens) hölls i den 1329 oktober1976. Konferensen hade föregåtts av en förberedande teknisk sjöfartskonferensi . I konferensen deltog delegationer från 78 av 132medlemsstater samt representanter för mellanstatliga och intemationella icke statiigaorganisationer. deltog i konferensen med en fullständig delegatlon,dvs. två regerings-, ett arbetsgivar-och ett arbetslagarombud.1 ' Genom beslut hade regeringen utsettföljande personer att delta i nionde sjöfartskonferens, nämligen för regeringen: som ombud generaldirektören , , och departementsrådet ,, som experter och ersättare för ombudenhovrättsrådet , , ochdepartementssekreteraren , , samt somexperter sjösäkerhetsdirektören och avdelningsdirektörernaBengt-Erik och , alla hos ,departementssekreteraren , , förstebyråsekreteraren , , ochambassadsekreteraren , ständiga delegation hos de internationellaorganisationerna i ; för redarna: som ombud verkställande direktören i , som expert och ersättare för ombudet sjökaptenenLars Baecklund, , och som experter sjöingenjören ,, sjökaptenen , Broströmskoncernen, samtombudsmannen , för mindre fartyg; för de ombordanställda: som ombud avtalssekreteraren , Svenska sjöfolksförbundel, och som experter förbundsombudsmännenNils och , båda i , ombudsmannenThorbjöm , i , verkställande direktörenKarl , , och f. d. verkställande direktörenKnut Hadrup, . I konferensen deltog de utsedda personerna med undantag avTygesen, Hyllengren, och . På begäran av redarnas fungerandeombud anmäldes senare sjökaptenen , Salénrederierna ÄB, som experti redaredelegationen. anmäldes under sammanträdets gäng som ersättareför regeringsombuden och som ersättare för redareombudet. 1977/78:152 4 Konferensensdagordning upptog följande ämnen. I. Generaldirektörens rapport. Revision av konvention(nr 91) om semester för sjöfolk mot bakgmnd av bl. a, konvention (nr132) om semester. Skydd av sjöfarande ungdom. V. Undermåliga fartyg, i synnerhetsådana under bekvämlighetsflagg. I deämnen som hänför sig till punklema IIV på dagordningen antogkonferensen intemationella instmment, vilka enligt artikel 19 i organisationensstadga skall underställas , nämligen 1. konvention (nr 146) om semesterför sjöfolk, 2. rekommendation (nr 153) omskydd för unga sjömän, 3. konvention (nr 145) omkontinuitet i sysselsättningen för sjöfolk, 4. rekommendation (nr 154) i sammaänme, 5. konvention (nr 147) omminiminormer i handelsfartyg, 6. rekommendation(nr 155) om förbättring av normer i handelsfar tyg- Regeringen har i proposition 1977/78: 51 behandlat instrumenten un der 14. har den 15 febmari 1978 tagit ställning till dessa (AU 1977/78: 26, rskr 1977/78:133). Instmmenlen under 5 och 6 har krävt ett vidlyftigare remissförfarande. Jag har därför, efter samråd med chefen för , utayttjat den respit som med ges enligt artikel 19 i stadga. Respiten innebär att medlem skall underställa vederbörande myndighet antagna konventioner och rekom mendationer för åtgärder senast efter avslutandet av det konferenssaimnanträde vid vilket resp. instmment antogs. Konventionennr 147 antogs av internationella arbetskonferensen med 160 röster mot O och 67nedlagda och rekommendationen nr 155 med 211 röster mot O och 15 nedlagda. Förde båda instrumenten röstade samtiiga svenska ombud. Remissbehandlingenav de båda instmmenlen har ombesörjts av , som i sitt yttrande harbeaktat vad övriga remissinstanser har anfört. Kommittén har erhållit yttrandenfrån , , generaltullstyrelsen, ,(), (), , befälsbe-mannmgsutredningen(K 1970: 29), fartygsmiljöutredningen (K 1973: 04), iSverige (LO), (), Svenska maskmbefälsförbundet.Svenska sjöfolksförbundet och . Statsanställdas förbundoch har avstått från att yttra sig iärendet. Yttranden har inte heller Inkommit från för mindrefartyg, eller . Vidfrågans slutiiga behandling i har deltagit företrädare för bl, a,, , ochSveriges redareförening. Prop.1977/78:152 5 Texternapå engelska och svenska till konventionen nr 147 och rekommendationen nr 155bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bUagor 12. 2 Konventionen om miniminormer i handelsfartyg Konventionen(nr 147) om miniminormer i handelsfartyg har en, jämfört med andra ,ovanlig konstmktion. En stor del av dess materieUa innehåll utgörs nämligen avett åtagande att tUlämpa vissa tidigare antagna , som äruppräknade i en bUaga till konventionen. Denna kräver att ratificerande stat isin lagstiftnmg har bestämmelser som är i huvudsak likvärdiga ("substantlallyequivalent") med innehållet i de konventioner eller artiklar som anges i bUa-gan. Upplysningom var texterna till bUagekonventionerna återfinns bör fogas till regeringsprotokolleti detta ärende som bilaga 3. Konventionenär, med vissa närmare angivna undantag, tUlämplig på varje sjögående fartyg,som för kommersiella syften används till transport av last eller passagerareeller nyttjas för något aimat kommersiellt ändamål. Den är också tillämplig påsjögående bogserfartyg. Undantagna från konventionens tUlämpning ärsegelfartyg, fiskefartyg, små fartyg samt oljeriggar och borrplattformar närdessa inte nyttjas till sjöfart (artikel 1). Enligt artikel 2 åtar sigratificerande stat alt för fartyg, som är registrerade inom dess territorium,föreskriva dels säkerhetsnormer däri inbegripet normer för behörighet,arbetstid och bemanning i syfte att trygga säkerheten för människoliv ombord,dels lämpliga åtgärder för social trygghet, dels villkor för sysselsättning ochanordningar för livet ombord. Ratificerande stat skall vidare se tUl attbestämmelserna i dess lagstiftning är i huvudsak likvärdiga med de konventionereller artiklar i konventioner som anges i bilagan till konventionen nr 147.Staten skall dessutom i de avseenden som har nämnts utöva effektiv jurisdiktioneller kontroll över fartyg som är registrerade inom dess territorium. I frågaom sådana villkor för sysselsättning och anordningar för livet ombord, som inteslår under statlig jurisdiktion, skall ratificerande stat övertyga sig om attöverenskommelser om åigärder för effektiv kontroll häröver träffas mellanredarna och de ombordanställdas organisationer. Artikel2 kräver vidare följande. Ratificerande stat skall se tUl att det finnslämpliga förfaranden för rekrytering av sjömän på fartyg, som är registreradeinom dess territorium, och för prövning av klagomål, som 2t 1977/78. 1 saml Nr 152 1977/78:152 6 uppståri detta sammanhang (punkten (d) (i)). Det skall också finnas lämpligaförfaranden för prövning av sådana klagomål ombord på fartyg registrerade iett främmande land som inom det egna landet förs fram av sjömän av dess egennationalitet. Sådana klagomål, liksom klagomål från utländska sjömän påutländska fartyg, skall omgående rapporteras till behörig myndighet i det landdär fartyget är registrerat (punkten (d) (ii)). Ratificerande stat skall ocksåse till att sjömän, som är anställda på fartyg registrerade inom dessterritorium, är på lämpligt sätt kvalificerade eller utbildade för sinaarbetsuppgifter (punkten (e)). Genom inspektion eller på annat lämpligt sättskall medlemsstat kontrollera att det egna landets fartyg uppfyller bl. a.tillämpliga (punkten (f)). Sjöförklaring skall anordnasbeträffande varje allvarUg sjöolycka som berör det egna landets fartyg,särskilt sådana som har medfört personskada eller förlust av människoliv(punkten (g)). Imån av möjlighet skall ratificerande medlemsstat informera sina medborgare omde problem som kan uppstå vid anställning på fartyg som är registrerat i enstat som inte har ratificerat konventionen. Denna skyldighet gäller till dessmedlemsstaten har övertygat sig om att sådana normer tUlämpas som är likvärdigamed dem som fastställs genom konventionen nr 147 (artikel 3). Om en ratificerandemedlemsstat i samband med fartygs besök i någon av dess hamnar mottar klagomålom eller får bevis för alt fartyget inte uppfyller normerna i konventionen nr147, sedan denna har trätt i kraft, kan medlemmen rapportera detta till flaggslatensregering samt vidta åtgärder för att rätta tUl varje förhållande ombord somuppenbart innebär risk för säkerhet eUer hälsa. När sådana åtgärder vidtas skallmedlemmen underrätta flaggstatens närmaste sjöfarts-, konsuläraeller diplomatiska representant och om möjligt låta sådan representantnärvara. Fartyget får inte kvarhållas eller fördröjas utan skäl (artikel 4). Konventionenär öppen för ratlflkalion av medlemmar som är anslutna tUl bl. Intemationellakonventlon om säkerheten för människoliv till sjöss eller 1966 årsinternationella lastilnjekonventlon (artikel 5). Slutligen innehållerkonventionen formella bestämmelser om ikraftträdande, uppsägning, verkan avratifikation m, m. Konventionen träder i kraft efter det altratifikationer av minst tio medlemmar med en sammanlagd andel av världshandelsfloltansbruttodräktlghet av har registrerats, 2.2Instrument förtecknade i bUaga till konventionen Somframgår av det föregående åtar sig ratificerande stat att i sin lagstiftning habestämmelser som är i huvudsak likvärdiga med innehållet i de ILO-konventionereller särskilda artiklar i konventioner som är 1977/78:152 7 I flera fall kan en av flera konventioner i samma ämne väljas. Konventionemai bilagan är följande, 1973års konvention (nr 138) om minimiålder, eller konvention (nr 58) om miiumiålderför arbete tUl sjöss (reviderad), eller konvention (nr 7) omminimiålder för arbete tUl sjöss; 1936års konvention (nr 55) om redarens förpliktelser i fall drabbas avsjukdom, olycksfall eUer döden, eller konvention (nr 56) omsjukförsäkring för sjömän, eller konvention (nr 130) om läkarvård ochkontanta sjukförmåner; 1946års konvention (nr 73) om läkamndersökning av sjömän; 1970års konvention (nr 134) om förebyggande av yrkesskador (sjöfolk) (artiklarna 4och 7); 1949års konventlon (nr 92) om besällnlngsbosläder (reviderad); 1946års konvention (nr 68) om kosthåll och utspisning (för fartygsbesättningar)(artikel 5); 1936års konvention (nr 53) om kompelens hos befäl å handelsfartyg (artiklarna 3 och4); 1926års konvention (nr 22) om sjömäns anställningsavtal; 1926års konvention (nr 23) om hemsändning av sjömän; konvention (nr 87) omföreningsfrihet och skydd för organisationsrätten; konvention (nr 98) omorganisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten. Sverigehar ratificerat de flesta av dessa konventioner. Jag redogör i det följandekortfattat för ratifikationsläget m. m. 1973års konvention (nr 138) om minimiålder har inte ratificerats av . ILO-kommitténhar i yttrande över arbelsmiljöutredningens (S 1970: 35) slutbetänkande (SOU1976: 1) Arbetsmiljölag anhåUit att få återkomma till frågan om ratifikation avkonventionen nr 138 när fartygsmiljöutredningen har slutfört sitt arbete,har dock ratificerat såväl konvention (nr 58) om minimiålderför arbete till sjöss (reviderad) som konvention (nr 7) om minimiålderför arbete till sjöss. Sverigehar ratificerat konvention (nr 130) om läkarvård och kontantasjukförmåner. Däremot har inte ratificerat konventioner (nr55) om redarens förpliktelser i fall drabbas av sjukdom, olycksfalleller döden, eller (nr 56) om sjukförsäkring för sjömän. 1946års konvention (nr 73) om läkarundersökning av sjömän har ratificerats avSverige. Detsamma gäller konvention (nr 134) om förebyggande avyrkesskador (sföfolk) och konvention (nr 92) om besättningsbostäder(reviderad). 1946års konvention (nr 68) om kosthåll och utspisning för fartygs-besättningar harinte ratificerats av . Det åtagande, som skulle följa av en ratifikationav konventionen nr 147, är begränsat tUl "tUl- 1977/78:152 8 lämpningi huvudsak" av artikel 5 i konventionen nr 68. Artikeln i fråga lyder: Varje medlemsstat skallvidmakthålla en lagstiftnmg angående kosthåll och utspisning, åsyftande attsäkerställa hälsa och välbefinnande för besättningarna å de fartyg, som i art.1 sägs. Denna lagstiftning skallföreskriva: a) en proviant- ochvattenförsörjning, som med hänsyn till besättningens storlek samt resansvaraktighet och karaktär kan anses tillfredsstäUande i fråga om mängd, näringsvärde,kvalitet och omväxling; b) för en tillfredsställande utspisning erforderligaanordningar och utrustning inom intendenturavdelningen å varje fartyg. Sverigehar inte ratificerat konvention (nr 53) om kompetens hos befäl åhandelsfartyg. Konventionen nr 147 kräver bestämmelser som är i huvudsaklikvärdiga med artiklarna 3 och 4 i konventionen nr 53 och att dessabestämmelser upprätthålls. I en not i bUagan tUl konventionen nr 147 görs dockföljande förbehåll beträffande tUlämpningen: Ifall då ett strikt iakttagande av relevanta normer konvention omkompelens hos befäl å handelsfartyg skuUe föranleda problem som vållar förfångför de system och förfaranden, som fastställts av en stat för utfärdande av behörighetshandlingar,skall principen om likvärdighet i huvudsak tUlämpas så, att ingen konfliktuppkommer med de förfaranden som gäller för utfärdande av behörighetshandlingari den staten. Sanunanfaltningsvisinnebär artikel 3 att undanlag från krav på behörighetsbevis för befälhavareoch vakthavande fartygs- och maskinbefäl endast får förekomma i fall av force majeure.I artikel 4 anges i vilka hänseenden särskilda, genom nationell lagstiftningfastställda minimi-fordringar skall uppfyllas för erhållande avbehörighetsbevis (ålder, tjänstetid, examensprov). av eflervederbörande medlemsstats ratificering av konventionen får dock utanföregående examensprov utfärdas behörighetsbevis för personer med tUlräckligpraktisk erfarenhet, under förulsätming att vederbörande inte har gjort sigskyldig till något allvarligare fel av teknisk mnebörd. 1926års konvention (nr 22) om sjömäns anställningsavtal och konvention (nr23) om hemsändning av sjömän har inte ratificerats av . Den förstnämnda innehåUerregler om bl. a. anställningsavtals form och innehåll, uppsägning och hävandeav avtal samt avskedande och entledigande av . Konventionen nr 23 angerunder vilka fömtsättningar som lämnar ett fartyg har rätt alt bli hemskickad.Reglema klargör vad som avses med hemförskaffnlng och ger besked om vadkostnaderna för hemförskaffnlng omfattar och när dessa inte kan läggas påsjömannen, konvention (nr87) om föreningsfrihet och skydd-för organisationsrätten och 1949 årskonvention (nr 98) om organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrättenhar båda ratificerats av . 1977/78:152 9 Såsomjag har anfört i det föregående (avsnitt 1) har frågan om ratifikation avkonventionen nr 147 behandlats av den svenska , som därvid harinhämtat yttranden från berörda myndigheter och organisationer. Jagavser i det följande att först redovisa yttrandena över innehållet ikonventionen nr 147 och därefter vad remissinstansema har anfört beträffandede i bUagan förtecknade konventionerna. Detstora flertalet remissinstanser har tUlstyrkt att ratificerarkonventionen. På ett par punkter har dock från några remissinstansers sidaförekommit tveksamhet eller ifrågasatts om inte ratifikationshinder föreligger. Flerainstanser uttalar sig allmänt om det positiva värdet av konventionen. Hit hör bl. a.generaltullstyrelsen som anför att konventionen nr 147 har betecknats som ettviktigt genombrott i kontrollen av undermåliga fartyg, särskilt de underbekvämlighetsflagg. Staterna får rätt att avlägga rapporter om undermåligaarbetsförhållanden ombord i fartyg som an-löper deras hamnar och att vidtaåtgärder för att rätta tiU sådana förhållanden som är uppenbart farliga för deombordvarandes säkerhet och hälsa. På kustbevakning ligger detnationella ansvaret när det gäller att bekämpa tUl sjöss löskomna miljöfarligaämnen, såsom oljeutsläpp lill havs och i kustvatten. skall vidareenligt lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg (omtryckt 1978: 109) (sjö-säkerhetslagen)medverka vid tillsynen över sjösäkerheten. Tullverkels kustbevakning harsålunda ur såväl miljöskyddssynpunkt som sjösäkerhetssynpunkt anledning althålla uppsikt över undermåliga fartyg. Konventionen nr 147 ger de svenska tUlsynsmyndighetemaökat folkrättsligt slöd att ingripa mot sådana fartyg och generaltuUstyrelsenfinner det därför angeläget att ratificerar konventionen. ger uttryck för en positiv inställning till konventionen.Enligt verket representerar konventionen nr 147 en säkerhets-och socialstandard, som svensk sjöfart i de flesta hänseenden uppfyller väl. På någrapunkter föreligger emeUertid ratifikationshinder. Det torde vara ett gemensamtsvenskt redare- och sjöfolksintresse att svensk sjöfart inte får försämradekonkurrensförhållanden till följd av att vissa andra länders redare kan görakostnadsbesparingar genom att eftersätta säkerheten och den sociala standarden.Sjöfartsverket anser därför, att existerande ratifikationshinder bör undanröjasså att genom ratifikation kan bidra tUl att konventionen träder ikraft. Eventuellt kan den nödvändiga anpassningen av vissa bestämmelserbeslutas med sikte Prop.1977/78:152 10 påatt ändringama skall genomföras när konventionen träder i kraft för Sverigesvidkommande. För varje land finns enligt artikel 6, även sedan konventionen harträtt i kraft, en tidsfrist efter ratifikation. Denna fristkan användas för anpassning av lagstiftningen. Även gentemot sjöfartsländer sominle ratificerar konventionen torde denna kunna få positiv effekt, dels genomatt den ger de ratificerande staterna slöd för ett kraftfullare agerandegentemot undermåliga utländska fartyg som anlöper konventionsstatemas hamnar,dels genom att konventionsstatemas efterlevnad av konventionen småningom kanbidra till att skapa en intemationell sedvanerätt i konventionens anda. anser det vara av vikt att konventionen kanträda i kraft. Det är förbundets uppfattning att de krav som anges i bilagekonventionemaredan i dag tUl största delen uppfylls inom den svenska handelsflottan och altdenna därmed också har att bära de därmed förbundna kostnadema. Ettikraftträdande av dessa konventioner skulle innebära en utjämning av olikahandelsflottors kostnader. Befintliga ratifikationshinder bör därförundanröjas. Det är förbundets åsikt alt fömtsättningama för ett sådantundanröjande är goda. I flertalet fall, där svenska bestämmelser skiljersig från dem som föreskrivs i de aktuella konventionema, torde svenskabestämmelser i praxis vara fullt likvärdiga med de föreskrivna. Iartikel 2 (d) (ii) förutsätts att det i ratificerande stat finns lämpligaförfaranden för att klagomål om anställningsförhållande på fartyg skall kunnaprövas efter anmälan av . Såsom har påpekat i sittyttrande kommer sådana ärenden i att behandlas på olika sätt beroendepå vad klagomålet avser. Beträffande säkerheten ombord ger kungörelsen (1965:908) med tUlämpningsföreskrifter till lagen (nr 719) om säkerhetenpå fartyg (ändrad : 773) (sjösäkerhetskungörelsen)sjöfartsinspektionen möjlighet att oavsett nationalitet kontrollera fartyg idetta avseende. När det gäller andra klagomål om förhållandena på utländsktfartyg torde svensk myndighet inte ingripa . kan dock tapå sig uppgiften att företa undersökning även beträffande annat förhållandeenligt konventionen än sådant som gäller säkerheten. Verket förordar därförviss författningsändring som utvidgar dess inspektionsmöjlighet. uppfattning bör de klagomål som tas upp avse i första hand fömtomsäkerhetsfrågor social trygghet, villkoren för sysselsättningen ochanordningar för livet ombord, dvs. frågor som omnämns i konventionen. Det kandäremot enligt verket inte vara konventlonsstridlgt om svensk myndighet underlåteratt ta upp klagomål om att t. ex. alltför låg lön har utfästs. Sådana frågorbör liksom f. n. handhas av de fackliga organisationema. Isamband med artikel 2 (d) (ii) tar också upp förbudet enligt 14§ sjömanslagen (1973: 282, ändrad : 591) för sjö- Prop.1977/78:152 H manpå svenskt fartyg att dra tvist om anställningsförhållande inför utländskmyndighet. Handlande i strid mot detta förbud kan enligt 18 § 6 samma lagmedföra att sjömannen skUjs från sin befattning ombord. menaratt förbudet att dra tvist inför utländsk myndighet, för att konventionens kravskall uppfyllas, bör inskränkas tUl att gälla "utländsk domstol ellerexekutiv myndighet". franrför som sin meningalt tillträde till konventionen torde kräva ändring av sjömanslagens reglervarvid nämnda förbud skulle upphävas. ILO-kommitténinstämmer i uppfattning alt verket bör ta på sig uppgiften attutreda frågor som konventionen reglerar. Liksom verket anser kommittén alt defrågor som framstår som fackliga naturUgen bör lämnas utanför uppgiften.Kommittén förordar således alt erforderliga författningsändringar görs. Beträffande ifrågasattbristande överensstämmelse mellan sjömanslagens förbud mot att bringa tvist omanställningsförhåUande inför utländsk myndighet och konventionens kravanmärker följande. Tillträde till konventionen medför enförpliktelse för att utreda eller rapportera klagomål som framförs iSverige. Följaktligen berörs inte uttryckligen möjligheterna för anställd påsvenskt fartyg alt framföra klagomål i utlandet.