prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — SedanUtlL kom till har vår syn på utlänningarnas ställning och rättigheterförskjutils i riktning mot alt jämställa dem med svenska medborgare. Reformer isådant syfte har fortlöpande genomförts. Jag vill i detta sammanhang peka på1968 års riktlinjer för invandringspolitiken (prop. 1968:142, SU 1968:196, rskr1968:405) och fattade beslut om riktlinjer för den framtidainvandrar- och minoritelspoliliken (prop. 1975:26, InU 1975:6, rskr 1975:60), Densvenska rättsordningen tillerkänner även utlänningar flertalet av de fri- ochrättigheter som tillkommer svenska medborgare. Jag vill erinra om atl 1973 årsfri- och rältighetsulredning (Ju 1973:19) i sill framlagda betänkande Medborgeriigafri- och rättigheter. Regeringsformen (SOU 1975:75) har föreslagit atl ettskydd i detta hänseende också för utlänningar skall skrivas in iregeringsformen. Påutlänningslagstiftningens område har utredningsarbete bedrivits både i vårtland och i nordiskt sammanhang. Senast har utlänningsutredningen i sina slutbetänkanden(SOU 1972:84) Flyktingskap och (Ds In 1972:20) Frihetsberövande enligtutlänningslagen, som avlämnades , lagt fram förslag i syfte attanpassa utlänningslagstiftningen till den utveckling av synen på utlänningensställning och rättigheter som sålunda har ägt rum, I betänkandet (Ds In1972:20) har utredningen lämnat förslag lill nya regler beträffande frihetsberövandei utlänningsärenden. Detnordiska samarbetet har lett till alt medborgare i annat nordiskt land isärskild grad jämställs med svenska medborgare. Sålunda har genomförtsen gemensam nordisk arbetsmarknad. För att underiätta samfärdseln mellan denordiska länderna träffades en överenskommelse om gemensamt nordiskt passkonlrollområde.Arbetet inom har fortsatt i syfte all nå ytteriigare harmonisering av denordiska ländernas utlänningspolitik och utlänningslagstiftning. 1 belänkandet(Nordisk utredningsserie 16/70) Utlänningspolitik och utlänningslagstiftning iNorden har nordiska kommittén lagt fram förslag i detta syfte. Denämnda betänkandena härjämte vissa andra förslag lagts lill grund för ' Direktivet infört kommittéberättelse del 11 A1 till viss del. 353 Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Del II A:3 entill nu avlämnad proposition med förslag till ändring i UllL (prop.1975/76:18). I anslutning till asylbestämmelserna föresläs där aU det införs ettlagstadgat skydd för vissa skyddsbehövande utlänningar. Vidare föreslås bl. a.vidgad besvärsrätt i främst avvisnings- och förpassningsärenden samtpreskription av avlägsnandebeslut. Bestämmelserna om tvångsmedel i UtlLanpassas i förslaget närmare lill vad som gäller om de straffprocessuellatvångsmedlen, Bosättningstillstånd avses bli ersatt av ett permanentuppehållstillstånd efter eu års bosättning här. Den nuvarande lerrorisllagstiflningenföreslås efter vissa ändringar bli integrerad i UtlL. Dessutom förordas vissamera begränsade ändringar i gällande utlänningslagstiftning. Ändringarna avsesträda i kraft . 1samband med remiss lill lagrådet av de frågor som tas upp i propositionenframhöll jag alt omfattningen av reformförslagen i och för sig kunde hamotiverat en helt ny lag i ämnet. Mot bakgrund av alt vissa frågor krävde ytteriigareutredning fann jag emellertid lämpligast alt avstå från att lägga fram förslag ny utlänningslag. Jag anmälde samlidigt att jag hade för avsikt att i annatsammanhang möjligt la upp frågan. Detta bör ske . Enskyndsam handläggning av ärenden som rör utlännings rätt all fä stanna kvar ivårt land är av slor betydelse, inte minst för utlänningens egen del. har i skrivelse lill regeringen pekat på att det i betydandeutsträckning förekommer att utlänningar som fåll avslag på ansökan omuppehållstillstånd stannar kvar i landet . I brist på arbetstillståndär utlänningarna i dessa fall ofta hänvisade till försörjning genom socialhjälpeller illegal arbetsanställning. Verket har därför föreslagit en ordning sominnebär att förpassningsbeslut i regel meddelas i samband medbeslutet att vägra uppehållstillstånd. En sådan ordning stöter emellertid påpraktiska svårigheter genom att , som enligt gällandebestämmelser skall höras i förpassningsärenden, inte är dimensionerad fördelstora antal förpassningsärenden som skulle bli följden av förslaget. Verketmenar emellertid att bör kunna avskaffas sedan en allmän besvärsräuhar införts i avvisnings- och förpassningsärenden. För egen del framhöll jagi samband med lagrådsremissen all jag delade invandrarverkels uppfattning, altden nuvarande ordningen medför betydande olägenheter, vilka skulle kunnaavhjälpas genom den ordning som verket har föreslagit. För utlänningen måstedel i allmänhet vara en fördel att och i ett sammanhangfå besked om möjligheterna att få stanna kvar i vårt land. Till detta kommeratt samhällets kostnader, i form av socialhjälp m. m., för de utlänningar somvistas här i avvaktan på förpassning är betydande. Den nuvarande ordningenskapar vidare en grund för illegala arbeisanställningar. De arbets- ochlöneförhållanden som därvid erbjuds utlänningen är inte sällan undermåliga. Jagansåg emellertid atl ytteriigare överväganden behövde göras innaninvandrarverkets förslag kunde tas upp ull behandling. Den föreslagna ordningenskulle i praktiken bl. a. medföra en avsevärd ökning av antalet ärenden iregeringskansliet. En sådan utveckling synes stå i strid med strävandena attflytta beslutanderätten i olika ärenden från regeringen och ned på myndighetsnivå. Även andra åtgärder föratt förkorta handläggningstiden i de fall som jag nu har berört liksom iutlänningsärenden i allmänhet är emellertid enligt min mening nödvändiga ochbör därför nu göras lill föremål för närmare utredning. Olika länkbara framkomstvägarbör övervägas. En av de möjlig- 23 1977/78. Del II A:3 Skr 1977/78:103 354 hetersom därvid bör granskas är att, som invandrarverket har föreslagit, avskaffautlänningsnämnden. Huruvida en sådan lösning bör väljas beror självfallet påvilken betydelse nämnden allfiämt kan anses ha för utformningen av praxis,inte minst i frågor om politiskt flyktingskap. Jag vill emellertid i dettasammanhang peka på att besvärsrätten i bl. a. avvisnings-och förpassningsärendenenligl den lill lämnade propositionen inte längre blir beroende avnämndens ställningstagande. Ettannat näriiggande alternativ är atl begränsa uppgifter,exempelvis på sådant sätt att nämnden i förpassningsärenden hörs endast närinvändning har gjorts om politiskt flyktingskap och påståendet enligtinvandrarverkets mening inte kan lämnas obeaktat. Om ansesböra finnas kvar, bör undersökas vilka personalförstärkningar som nämnden kanbehöva för att handläggningstiderna skall kunna begränsas, också om del bedömtslämpligt att genomföra invandrarverkets förslag om förpassningsbeslut i direktanslutning till beslut om vägrat uppehållstillstånd. Somjag framhöll i samband med den förut nämnda lagrådsremissen bör man vidareöverväga möjligheten att inrätta ett särskilt organ med uppgift att varaslutlig besvärsinstans i utlänningsärenden. Inrättas ett sådant organ börenligt min mening inte behållas. Storieken och organisationenav eU sådant organ bör prövas. Vidare bör undersökas vilka möjligheter som börfinnas all till regeringen fullfölja talan i ärenden där invändning gjorts ompolitiskt flyktingskap samt i ärenden av prejudicerande natur. Defrågor som jag nu har berört angående snabbare handläggning i främst förpassningsärenden,ändring av nuvarande ställning och funktion saml lämplig besvärsinslansbör utredas skyndsamt. Förslag i dessa delar bör föreligga senast . Ellannat frågekomplex soin bör bli föremål för en förutsättningslös utredning är förvisningsinsiiluletsframtida utformning. Förvisning beslutas av allmän domstol. Enligt 26 § UtlLskall domstolen, vid bedömande om utlänning bör förvisas, ta hänsyn till hanslevnads- och familjeförhållanden samt till längden av hans vistelse i Sverige.Har utlänningen bosättningstillstånd eller har han varit bosalt här , krävs synneriiga skäl för förvisning. Förvisas utlänning, skall det menhan därigenom lider beaktas vid bestämmande av annan påföljd för brottet. Möjlighetatl avlägsna utlänning som.här i landet har dömts för allvariigare brott böräven fortsättningsvis finnas. Det kan emellertid finnas skäl att överväga omden nuvarande föivisningsmöjligheten är alltför vidsträckt. Av intresse ärockså att klariägga hur nuvarande bestämmelser faktiskt har tillämpats avdomstolarna och därvid inte minst huruvida praxis har varit enheUig. Enbegränsning av möjligheten att förvisa utlänning kan sägas ligga i linje medden ändrade syn på utlännings ställning som har vuxit fram i värt land undersenare år. F. n. krävs synneriiga skäl för förvisning endast i de fall dåutlänningen har bosättningstillslånd eller har varit bosalt här i minst fem år.Föratom atl regleringen framstår som alltför snäv ger den sannolikt upphov tillviss stelhet i tillämpningen. Begränsning av möjligheterna att döma tillförvisning bör enligt min mening införas även i andra fall. Jag tänker dåfrämst på politiska fiyktingar och andra grupper som har behov av särskiltskydd. Utlänningens levnads- och familjeförhållanden bör i högre grad än nubeaktas vid bedömningen av om utlänningen skall kunna förvisas. 355 Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Del II A:3 förhållande.som bör uppmärksammas i deua sammanhang är att de nuvarande begränsningarna av förvisningsmöjllgheleninle gäller nordiska medborgare i samma utsträckning som övriga utlänningar,eftersom dessa inte får bosättningstillstånd. 1 fråga om denna grupp börövervägas särskilt långtgående inskränkningar av förvisningsmöjligheten. Fråganbör prövas mot bakgrund av de bestämmelser som gäller eller kan komma aU gällaför svenska medborgare som vistas i annat nordiskt land. Debegränsningar som gäller i fråga om förvisningsinslilutel finns ävenbeträffande utvisning. De synpunkter jag nu har fört fram har därförmotsvarande tillämpning i fråga om utvisningsinstilutet. Jag vill emellertidnämna atl utvisning praktiskt tagel inte kommit lillanvändning gentemot andra utlänningar än medborgare i annat nordiskt land.Skall som en konsekvens av vad jag har anfört i fråga omförvisningsinstitutets användning på medborgare i annat nordiskt land sådanmedborgare endast i sällsynta fall kunna utvisas, får därför utvisningsinstiluteten mycket begränsad betydelse. Den möjlighet att avlägsna utlänning på grund avasocialitet o. d. som utvisningsinstitutet nu ger bör emellertid finnas kvar.En ordning som bör närmare undersökas är om i stället förvisnings- ochutvisningsbestämmelserna bör, i sitt ändrade skick, sammanföras lill ellinstitut, som då eventuellt kan kallas utvisning. Vidare bör övervägas om inleockså de nuvarande förpassningsbestämmelserna kan inordnas i detta, så alt ullänningslagsfiftningeni framtiden kommer att innehålla ett avvisnings- och ett utvisningsinslitut. Ifråga om förvisningsinstitutet vill jag vidare anföra följande.Förvisnings-institutet bör ses över även från andra utgångspunkter än dem somjag har berört. prövade länsstyrelse om utlänning bordeavlägsnas ur landet på grund av brott. Prövningen skedde efter detbrottmålsdomen hade vunnit laga kraft och avlägsnandeformen kallades dåutvisning. I samband med UllL:s tillkomst överfördes förvisningsprövningen lillden domstol som dömde i brottmålet. Denna ordning syftade enligt föredragandedepartementschefen bl. a. till en förbättring från rättssäkerhetssynpunkt. Enprövning av förvisningsfrågan med ansvarsfrågan bedömdes ocksåinnebära väsentliga fördelar bl. a. när det gällde att bestämma och samordnasamhällets reaktioner mot brott. Fråganom samordningen av de olika påföljderna har berörts i annat sammanhang.Åtalsrättskommittén (Ju 1971:63) har i en dagtecknad stencileradpromemoria (Ju 1971:14) lämnat förslag till ändrade regler om beivrande avvissa brott, begångna av utlänningar. Vid sidan av regler om underlåtande avåtal i vissa fall föreslås i promemorian, att domstolarna skall fä vidgademöjligheter att ge utlänning villkoriig dom när del slår klart alt utlänningenskall avlägsnas ur landet. Visar det sig senare att avlägsnandebeslutet inlekan verkställas, skall enligl förslaget domstol på talan av åklagaren kunnaompröva påföljdsfrågan. Förslaget, som har remissbehandlats, har intelett till lagändring. Vidarehar i justitieutskotlels betänkande (JuU 1973:28) med anledning av en motionbehandlats frågan om häktning vid förvisning av utlänning. 1 gällande rätt föreliggerosäkerhet beträffande möjligheten att hålla utlänning häktad till dessförvisning har verkställts. har i skrivelse fill regeringen (rskr1973:277) med hänvisning till utskottsullåtandet hemställt om en översyn av denu berörda reglerna. Slutligenhar brottsförebyggande rådet aktualiserat vissa problem som uppkommer i sambandmed förvisningsbeslut och deras verkställighet. Del 11 A:3 Skr1977/78:103 356 pekarpå den orättvisa i förhållande till andra dömda som blir följden av att ettförvisningsbeslut, som sedan inte kan verkställas, medfört sänkning av annansamtidigt ådömd påföljd. Ovisshet om verkställigheten skapar dessutom oftaotrygghet hos den förvisade. Ett definitivt ställningstagande lillverkställighetsfrågan bör därför enligt rådet ske ochhelst redan i domslutet. Man pekar också bl. a. på vissa svårigheter vidbehandlingsplaneringen. Föregen del vill jag beträffande de nu berörda frågorna anföra följande. Nuvarandeordning, som alltså innebäratt domstol dömer till förvisning i samband med ådömandetav övriga påföljder, är förenad med vissa nackdelar. Svårigheterna bottnarfrämst i atl domstolen har begränsade möjligheter att bedöma frågan ompolitiskt flyktingskap och därmed sammanhängande verkställighetshinder. Genomatt förvisningsbeslutei skall beaktas vid bestämmandel av påföljden i övrigt,kommer utlänning, som dömts till förvisning vilken sedermera inle kanverkställas, i förmånligare ställning än den som döms för samma brott utan attdömas till förvisning. Särskilt stötande blir resultatet om förvisning ådömts tiUsammansmed villkoriig dom eller om föivisning kombinerats med påföljdseflergift.Allmänt sett kan utfallet av påföljdens bestämmande med nuvarande ordning inlesällan bli slumpartat och stötande från rättvisesynpunkt. Atalsrätlskommitténsförslag hade bl. a. till syfte att åstadkomma förbättringar på denna punkt. Enliglförslaget skulle omprövning av den ådömda påföljden kunna ske närförvisningsbeslutet inte kan verkställas. Även en sådan ordning medför dockproblem. Det torde bli nödvändigt atl knyta konstaterandet avverkställighetshinder till en viss sista tidpunkt, då förfarande för ändring avpåföljden kan inledas. Därvid måste beaktas alt denna tidpunkt måste läggas så sientatt talan i verkställighetsärendet hinner fullföljas och ärendet slutligtavgöras. Till delta kommer att en sådan ordning får till följd atl den dömdesjälv disponerar över möjligheten att mot vart annat väga förvisningsmenei ochden väntade skärpningen av påföljden i övrigt, något som enligt min mening fåranses mindre lämpligt. Enannan lösning skulle kunna vara atl ta hänsyn till förvisningen först påverkställighetsstadiet. En sådan ordning fär i praktiken betydelse främst omutlänningen döms lill frihetsberövande påföljd. Domstolen skulle då inle låtaförvisningen påverka valet och omfattningen av övriga påföljder. Kriminalvårdsorganenskulle i stället ha möjlighet och skyldighet att frige den dömde förestrafftidens utgång i samband med verkställighet av förvisningen. Också ensådan ordning leder lätt till olikartad behandling av likartade fall, eftersom verkslällighelsprocedurenkan ta längre eller i anspråk. Vid kortare frihetsstraff kan detsålunda inträffa att straffet hinner verkställas innan frågan om verkställighetav förvisningspåföljden hunnit slutligt avgöras. Ytteriigareen möjlighet är en återgång till ett system, där förvisningen beslutas av annanmyndighet än domstol, exempelvis av invandrarverket. Förvisningspraxis skulledå kunna samordnas med ullänningspolitiken i övrigt. En enhetlig praxis skullelättare uppnås. Domstolen skulle med en sådan ordning bortse från vilkaåtgärder enligt UllL som den av domstolen ådömda påföljden kan ge upphov till.En sådan ordning skulle då ses som en konsekvens av att utlänning till skillnadfrån svensk medborgare inte har en ovillkoriig rätt alt stanna här. E:n föralsältningför en lösning efter dessa riktlinjer måste emellertid vara, att möjligheternatill förvisning kraftigt inskränks. Den nu nämnda lösningen kan eventuelltkombineras med den möjlighet alt avbryta straffverkställigheten som jag nysshar berört. 357 Kommittéer: Del II A:3 Somhar framgått av vad jag nu har anfört är åtskilliga frågor och problemförknippade med förvisningsinstitulel. Jag har i detta sammanhang endast kunnatpeka på några av dem. Det är emellertid enligt min mening angeläget all fråganom förvisning i hela dess vidd görs till föremål för en förutsättningslösgranskning. Övervägandena bör avse såväl förutsättningarna för förvisning somformerna för beslut om verkställighet. Frågan huruvida förvisningsbeslut skallkunna preskriberas kan böra övervägas i delta sammanhang. Vidare bör beaktasfrågan om tvångsmedel i samband med verkställighet av förvisningsbeslut, vilkenhar aktualiserats i den förat nämnda riksdagsskrivelsen, liksom de synpunktersom framförts av brottsförebyggande rådet. Beträffande frågan om tvångsmedel isamband med förvisning bör samråd ske med utredningen (Ju 1974:17) angåendeöversyn av häktningsbestämmelserna. Enannan fråga som jag vill ta upp i detla sammanhang rör verkställighet av beslutom avlägsnande. Beslut om verkställighet av förpassnings-, förvisnings- ochutvisningsbeslut fattas av länsstyrelse, medan själva verkställigheten handhasav polismyndighet. meddelar verkställighetsbeslut infordrasyttrande från polismyndigheten angående lämpligt sätt för verkställigheten.Verkställighet av avvisningsbeslut handläggs av polismyndigheten ensam.Riksdagens revisorer har i skrivelse till regeringen ifrågasatt om det inteskulle vara en mera rationell ordning att låta polismyndighet fatta detformella verkställighelsbeslulet också i fråga om förpassnings-, förvisnings-och utvisningsbeslut. Vidare har revisorerna pekat på konsekvenserna förlänsstyrelsernas handläggning av verkställighetsärendet av att utlänningen på verkställighetsstadielhos regeringen begär återbrylning av avlägsnandebeslutet. nu berörda frågoma krävs en närmare undersökning innan ställning kan tas. Ifråga om verkställighet har därför i den nu avlämnade propositionen endastintagits en särbestämmelse beträffande verkställighet av utvisnings-beslut somrör terrorist. 1 sådant fall föresläs regeringen få förordna att verkställighetskall kunna beslutas av annan myndighet än länsstyrelse. Det är emellertidenligt min mening angeläget aU alla de frågor som rör formerna förverkställighet enligl UtlL ses över närmare. Åtskilligt talar för att, somriksdagens revisorer föreslår, polismyndighet ensam handhar verkställighetenoch sålunda även fattar del formella beslutet. Därigenom undviks attytterligare en myndighet, som vanligen inte tidigare haft befattning medärendet, behöver kopplas in. A andra sidan måste tillses att en sådan ordninginte för utlänningen medför försämring från rättssäkerhetssynpunkt. Frågan hur verkslällighetsmyndigheiernaskall handla när återbrylning begärs i verkställighetsskedet bör ocksåundersökas närmare. Även i övrigt bör frågor som rör verkställigheten görastill föremål fören genomgripande översyn mot bakgrund av en kartläggning avgällande praxis. Ett av syftena, vid sidan av rältssäkerheiskravet, bör därvidvara att såvitt möjligt åstadkomma garantier för en enhetlig praxis hos deverkställande myndigheterna. Eftersom verkställigheten i många fall medförmycket kännbara påfrestningar för utlänningen, bör undersökas på vilket sättdelgivning och verkställighet av avlägsnandebeslut kan ske med så storthänsynstagande som möjligt till dennes intressen. Somjag anförde inledningsvis intar medborgare i de nordiska länderna en särstäUningbland de utlänningar som vistas i vårt land. I den nu avlämnade propositionenföreslås all de får möjlighet att bedriva näring i värt land utannäringstillstånd, vilket medför alt de i ännu ett hänseende jämställs med Del II A:3 Skr 1977/78:103 358 Detfinns enligt min mening skäl atl ta ytterligare steg på den inslagna vägen. Jaghar redan nämnt att särskilt långtgående begränsningar av nuvarande möjlighetatt förvisa eller utvisa nordiska medborgare bör övervägas. Vid sidan av deltabör de eventuella skillnader med anknytning lill utlänningslagstiftningen som iövrigt föreligger i fråga om behandlingen av svenska medborgare och medborgarei annat nordiskt land närmare analyseras i syfte att undersöka i vad mån ökadlikställighet kan införas. Somframgått av min redogörelse återstår åtskilliga frågor alt lösa på utlänningslagstiftningensområde. Jag har likväl i det föregående endast tagit upp vissa frågor av störrevikt. Under utredningsarbetet bör därför i samråd med berörda myndigheter ochorganisationer göras en karlläggning av problem och frågor som har aktualiseratsvid den praktiska tillämpningen av nuvarande utlänningslagstiftning. Motbakgrund av vad därvid framkommer får övervägas vilka ändringar iutlänningslagstiftningen som är påkallade i olika hänseenden utöver dem jagsärskilt har behandlat. Gällandeutlänningslag har varit i kraft . Omfattande ändringar harfortlöpande skett inom ramen för den ursprungliga lagen. De ändringar som nuföreslås i propositionen är också av stor omfattning. Delta har bl. a. fälttill följd alt lagstiftningen blivit svåröverskådlig med de konsekvenser dettafår för den praktiska tillämpningen. Detnu förordade utredningsarbetet bör därför enligl min mening leda fram tillförslag till en helt ny utlänningslag, som på ett så överskådligt sätt sommöjligt tar upp de bestämmelser beträffande utlänningar som förutsätterlagreglering. I anslutning till denna bör utarbetas förslag tilltillämpningsförordning. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarmig atltillkalla högst fem sakkunniga med uppdrag att företa en översyn avutlänningslagstiftningen, attutse en av de sakkunniga att vara ordförande, attbesluta om experter, sekreterare och annat arbetsbiträde åt de sakkunniga. Vidarehemställer jag atl regeringen föreskriver atlde sakkunniga fär samråda med myndigheter saml begära uppgifter och yttrandenfrån dem, attersättning till sakkunniga, experter och sekreterare skall ulgå i form avdagarvode enligl kommittékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrivs, attkostnaderna för utredningen skall betalas från elfte huvudtitelnskommittéanslag. Regeringenansluter sig fill föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. 359 Kommittéer: Del II Bo:l Departementschefen,statsrådet , anför. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade chefen förbostadsdepartementet en utredningsman (B 1975:02) med uppgift att se överbyggnadslagens regler om avgiftssystem för kommunalt gatubyggande m.m.Utredningsmannen har antagit namnet galukostnadsutredningen. Idirektiven (se kommittéberättelse B 15) erinras om att vägutredning(K 1970:35)1 principbetänkandet (Ds K 1974:7) och enskild väghållninghar föreslagit bl.a. att det skall ankomma på kommun aU handha väghållningen iområde med byggnadsplan såvida inle annat har bestämis i planen och allkommunen skall ha rätt att ta ut avgift enligl taxa för den väghållning som denombesörjer i egen regi. Om förslaget genomförs, innebär det att kommunerna färett presumtivt ansvar för väghållningen inom byggnadsplanelagda områden medmöjligheter till i princip full kostnadstäckning. Vägutredningensförslag har remissbehandlats och därefter vidareutvecklats. Utredningen avsernu lägga fram förslag till bestämmelserom väghållning i områdenutanför stadsplan.