prop · G103105 · 1977-12-31 00:00:00 — varai gång på sex platser finansierad med statliga medel kan väntas fä betydelse idetla sammanhang. Dessa försök kan ge underiag för bedömningen av hur delakuta omhändertagandet även av narkotikamissbrukare lämpligen börorganiseras (särskilda enheter, integrerade funktioner inom psykiatriskakliniker etc). Öppenvårdenintar en central plats inom narkomanvården. Öppenvården ansvarar för delsociala rehabiliteringsarbetet och har den långsiktiga kontakten med rnissbmkarna. Medsärskild öppenvård för narkotikamissbrukare avses oftast någon form avrådgivningsbyråer för narkotikamissbmkare. Dessa arbetar med uppsökandeverksamhet, olika former av behandling som gruppterapi, enskild terapi m. m. Föralt kontinuiteten i kontakterna mellan personal och klienter skall kunnagaranteras föreslog , i ,atl en bestämd behandlingsenhet i vårdkedjan skall fungera som"vårdbas" och ha huvudansvaret för kontakten med missbrukaren. Detlämpligaste och vanligaste är atl en öppenvårdsenhel har denna basfunktion. Vidöppenvårdsenheten har missbmkaren en eller ett par kontaktpersoner som"följer med" honom eller henne i hela rehabiliteringsprocessen. Pådetta sätt knyts naturiiiga kontakter mellan de olika delarna i vårdkedjan. Frånbehandlingssynpunkt är systemet med kontaktpersoner fördelaktigt. Det gör dellättare att bygga upp en behandlingsrelation som det innebär entrygghet för missbrukaren. Särskildaöppenvårdsresurser för narkotikamissbmkare finns företrädesvis i störtekommuner. Det är inte realistiskt att räkna med särskild öppenvård förnarkotikamissbrukare utanför de kommuner som har mera omfattandenarkotikaproblem. 1 övriga fall kommer missbrukarna atl vara hänvisade till denreguljära socialvården. Kontaktpersonerna kommer då alt finnas inle vidsärskilda narkomanvårdsmoltagningar utan inom den vanliga socialvården. Detlaunderstryker behovet av utbildning i dessa frågor för personal inom den öppnasocialvården. På platser med speciell öppenvård för narkotikamissbrukare börett nära samarbete mellan denna och övrig socialvård organiseras. På längresikt bör behandlingen av narkotikamissbrukare i öppen vård, så långt del ärmöjligt, ske inom den reguljära socialvården. 1 nuläget krävs emellertid påmånga håll en särskild satsning på denna grupp. Behandlingshemmenutgör den del i vårdkedjan som f n. är mest underdimensionerad. Mångabehandlingshem har köer eller mer. Denna brist påverkar arbetet isamtliga led i vårdkedjan. ärdet en otacksam uppgift att arbeta inom den uppsökande verksamheten, när maninte har annat att erbjuda missbrukarna än en kö på i vissa fall upp till sexmånader till ett behandlingshem. Isammanhanget kan påpekas att medan behöver flera behandlingshem harman i haft låg beläggning på behandlingshemmen. Den arbetsgmpp somarbetat i förklarar detta med atl den öppna vården och den uppsökandeverksamheten är allvarligt underdimensionerade. Man når inte missbrukarna.Utbyggnaden av narkomanvården i kommer därför främst att inriktas påen kraftig förstärkning av den öppna vården. Brislenpå behandlingshem är besvärande också i mindre och medelstora kommuner. Delfinns ett antal behandlingshem som i princip har hela landet somupptagningsområde. Men även vid dessa hem har huvuddelen av platserna tagits ianspråk av storstäderna. Ledningsgruppens överiäggningar har visat att mångakommuner gell upp hoppet om att någonsin fä in en missbmkare på behandlingshem.För att komma till rätta med delta problem, och för att åstadkomma rättvisamellan kommunerna, vore det önskvärt au landet delades in i upptagningsområden,inom vilka varje kommun skulle ha tillgång till behandlingshemsplatser. Fråganbehandlas vidare nedan, under rubriken . 1dag ligger en stor del av de 18 behandlingshem som är i drift i glesbygd. Frånbehandlingssynpunkt kan detta ibland innebära vissa fördelan Del bör dock varaen strävan att nya behandlingshem inle placeras i isolerade miljöer.Behandlingshemmen bör ligga så alt kontakterna med omkringliggande samhälle,arbetsliv och föreningsliv underiätlas. Inomnarkomanvården finns ett antal behandlingskollektiv och andra mindrebehandlingsenheter som tar emot ett fätal missbrukare. Dessa kollekliv, somutför ett mycket värdefullt arbete, har ofta ekonomiska problem på gmnd avgällande bestämmelser som innebär att man inle äger rätt atl ta emot mer än tvåmissbrukare. Ofta har man plats och möjlighet att ta emot ytteriigare en ellerett par missbrukare. Delta kräver dock godkännande som enskilt vårdhem. Med debestämmelser som gäller för enskilda vårdhem skulle de hemmiljöer som del mestadelsrör sig om gå om intet. Del finns därför skäl all införa nya bestämmelser försådana mindre behandlings-enheter. Statsbidrag bör vidare kunna utgå förplacering av narkotikamissbrukare i enskilda vårdhem. Närden f d, missbrukaren lämnar en vårdinstitution efter avslutad behandling bören rad problem ha lösts. Det gäller frågor om klientens utbildning,arbeteochbostad efler utskrivningen från institutionen. Men den f d. missbrukaren möterockså en rad andra svårigheter av såväl socialpsykologisk som praktisk art.Erfarenheter bl, a, från ett eflervårdsprojekt som bedrivs av motalkohol- och narkotikamissbruk (RFMA) visar att den f d, missbrukaren vanligenupplever känslor av ensamhet, isolering och främlingskap under en lång lidrymdefler behandlingstiden. Också ekonomiska problem i form av obetaldaskadestånd, skatter och underhållsbidrag samt privata skulder är ofta aktuellaför den f d, missbrukaren. För dem som har arbete eller genomgår utbildning kanfritiden vara svår. Det gäller särskilt helgerna. Många är socialt isolerade.De vill inle återuppta tidigare kamrat-kontakter, som ofta finns blandmissbrukare. De har också svårt alt få nya kontakter med människor som leverunder ordnade sociala förhållanden. Olikaideella organisationer utför viktiga insatser i det eftervårdande arbelel. av dem arbetar t. ex. med kontaktverksamhet och olika typer aveftervårdsgrupper. Inte sällan sker ett intimt samarbete med socialnämnd ochfritidsnämnd i resp. kommun. Statsbidrag, i form av s. k. länkbidrag, ulgårtill ett 15-tal organisationer inom detta område. Närdel gäller dessa typer av eflervårdande insatser kan folkrörelserna,fackföreningarna, klientorganisalionerna och föreningslivet i övrigt spela enbetydelsefull roll. Frågan om fackföreningarnas roll, när det gäller att stödjaf d. missbrukare, berörs i kapitel 8. Ledningsgruppenhar i sitt arbete inte tagit ställning till frågor som rör behandlingsinnehålloch behandlingsmetodik. Det vore felaktigt att i detalj reglera narkomanvårdensutformning. Målet bör i stället vara atl, inom vissa ramar, skapa ett brett ochvarierat behandlingsulbud. Ledningsgruppen har därför sett som sin uppgift atlinitiera och stimulera behandlingsinsatser som kan erbjuda missbrukaren ettrehabiliteringsprogram där utbildning och arbetsmarknadsinsatser ingår somvikliga moment. Detär väsentligt att missbrukarna kan erbjudas en fungerande vårdkedja. Det ärlika väsentligt alt samhället inte passivt bevittnar människors lidande ochundergång i narkotikamissbruk. Detär angeläget atl den nödvändiga upprustning av narkomanvården, somledningsgruppen föreslår, organisatoriskt följer de principer som socialutredningenrekommenderar för den framtida socialvården. En satsning på narkomanvårdenriskerar annars att motverka den önskvärda integrationen av socialvården. Frågan om möjligheternaatt bereda narkotikamissbrukare vård mot deras vilja har inle diskuterats iledningsgruppen. En särskild beredningsgrupp har tillsalts inomregeringskansliet med uppgift atl redovisa ett beslutsunderiag för regeringen ifrågor om vård utan den enskildes samtycke inom socialvård och sjukvård m, m.Gruppen beräknas kunna slutföra sitt uppdrag . Orsakentill beredningsgruppens tillkomst är alt regeringen kommer att få ta ställninglill förslag från tre olika utredningar som berör denna fråga, förutomsocialulredningen ett belänkande av en särskild expertgrupp inomsocialstyrelsen angående en översyn av lagen om beredande av sluten psykiatriskvård i vissa fall (LSPV). Dessutom har utredning om behandling avpsykiskt avvikande (den s. k. ) redovisat vissa förslag tilländring i LSPV. Ledningsgruppenförordar en kraftig utbyggnad av antalet behandlingshem och en förstärkning avden öppna vården. Gruppen föreslår vidare en försöksverksamhet vid vissainackorderingshem för alkoholmissbrukare, införande av statsbidrag till vissamindre behandlingsenheter (familjevårdshem) saml till enskilda vårdhem ochenskilda barnhem för narkotikamissbrukare. Förslagen innebär vissaförändringar av gällande slatsbidragsreg-ler. Deregionala överiäggningarna har visat på ett stort behov av platser på behandlingshem.Ett inackorderingshem eller behandlingshem för narkotikamissbrukare har somregel 8-12 platsen Det finns också några hem som har drygt 20 platser. Vanligastär att kommunerna utanför storstadsområdena endast har behov av en eller ettpar platser på behandlingshem. Detta innebär att en samordning mellan flerakommuner inom ett län måste ske, 1 vissa fall blir det också aktuellt medsamordning mellan kommunerna i fiera län. Tillgången påbehandlingshemsplatser varierar kraftigt mellan kommunerna. Vid de regionalaöveriäggningarna har en del kommuner uppgivit atl de helt saknar möjligheteralt placera missbrukare på behandlingshem. Det finns fiera orsaker till deltaförhållande. Den främsta är att vårdbehoven i de största kommunerna är såomfattande, att dessa kommuner har belagt huvuddelen av platserna påbehandlingshemmen. Ofta abonnerar de större städerna platser påbehandlingshemmen. Förhållandena framståribland som klart otillfredsställande, 1 exempelvis har detförekommit all man har haft låg beläggning på sina egna behandlingshem,samlidigt som man har skickat missbrukare till andra, avlägset belägnabehandlingshem. Platserna på de senare hemmen har därmed inte kunnat utnyttjasav kommuner som saknar egna behandlingshemsresurser. Även om vissabehandlingshem är mer eftertraktade än andra, är det naturiiglvis intetillfredsställande att tillgängliga resurser utnyttjas på detta sätt. Föratt åstadkomma en jämnare fördelning av tillgängliga och tillkom- manderesurser är det önskvärt att landet delas in i ett antal upptagningsområden,där varje kommun inom området har tillgång till behandlingshemsplatser. Närdet gäller behandlingshem med enskild huvudman bör berörda kommunerochlandsting inom upptagningsområdet söka få lill stånd vårdavtal med dessainstitutionen på upptagningsområdena bör vara beroende av missbrukelsomfattning. I vissa fall kan ett anlal kommuner inom ett län utgöra ettlämpligt upptagningsområde, medan i andra fall, t. ex. i norra , 2-3 länkan bilda ett sådant område. Enindelning i upptagningsområden skulle medföra flera fördelar. Ett arbete enligtnärhetsprincipen skulle bl. a. underlättas. Kommunerna skulle därmed också fåstörre möjligheter till kontakt med behandlingshemmen. Många kommuner har vidde regionala överiäggningarna framfört att de önskar få ökade möjligheter alldiskutera behandlingsplanerna för sina patienter med institutionerna. Detla ärf n. ofta svårt på grund av långa avstånd mellan den placerande kommunen ochbehandlingshemmet. En indelning i upptagningsområden skulle också underiäUaarbetet med att integrera narkomanvården med övrig social- och sjukvård. Motbakgrund av ledningsgruppens inventering av vårdbehovet i landet och genomfördaregionala utredningar bedöms behovet av nya platser på behandlingshem uppgåtill omkring 160, dvs, nästan en fördubbling av nuvarande platsantal. Vidframräkningen av denna siffra har hänsyn tagits till att vissa behandlingshem fn, inte har full beläggning. Denkraftigaste utbyggnaden bör ske i och . Om upptagningsområdentillskapas i enlighet med vad som sagts ovan bör befintliga resurser kunnautnyttjas bällre. Ett effektivare samarbete bör kunna komma lill stånd mellanbehandlingshemmen, ungdomsvårdsskolorna, familjevålden m. fl. De förhandlingarsom nu påbörjats om huvudmannaskapet för ungdomsvårdsskolorna förväntas ledalill en närmare knytning mellan dessa skolor och landstingens barn- ochungdomspsykia-iriska kliniker. Denna utveckling torde främjas av ett system medupptagningsområden. De föreslagna upptagningsområdena bör, så långt möjligt,sammanfalla med andra naturiiga områdesindelningar, t. ex. landstingsområdenoch regionsjukvårdsområden. Med hänsyn bl. a. lill det arbele som fortfarandepågår i flera regionala arbetsgrupper bör emellertid inte gränserna för dessaupptagningsområden anges redan på detla stadium. För atl åstadkomma geografisktlämpliga placeringar av de nya behandlingshemmen, och för atl motverkaslumpmässighet vid vårdulbyggnaden, bör avgränsningen av upptagningsområdenaske efter beslut av berörda huvudmän och isamråd med . Befintliga regionala samråds- och samordningsorganbör därvid utnyttjas, t. ex. kommunförbundets länsavdelningar ochsamrådsorganen mellan kommuner och landsting. I en skrivelse tillsocialdepartementet har föreslagit alt en regionalvårdplanering av hela institutionsvården kommer lill stånd i Del bör i anslutning härtill framhållas att planeringen avinstitutionsresurserna inom missbrukarvården naturiiglvis inte får isolerasfrån den totala instilutionsplaneringen i kommuner och landsting. Huvuddelenav vårdutbyggnaden torde kunna genomföras . 5-7kommuner planerar starta eller bygga ut öppen vård för narkotikamissbrukare. 1fyra av dessa har utbyggnaden startat eller beräknas kunna starta under år1978. För övriga återstår ytteriigare utredningsarbete innan planerna tarfastare form. Trekommuner, , och , har beslutat om förstärkning avöppenvården, medan fattar beslut i mitten av febmari 1978. IGöteborg planeras en omfattande utbyggnad av öppenvården. Förslaget bygger påen långtgående integration av social- och sjukvårdsinsatserna. FörMalmös del har öppenvården förstärkts med s. k. basstationer. Efter behandlingi ledningsgruppen har regeringen beviljat bidrag till viss del av kostnadernaför dessa. Basstationerna är dygnsvårdsresurser som knutits till varjesocialbyrå. PåGotland planerar man alt inrätta en öppenvårdscenlral som skall kunna fungerasom bas för andra insatser mot narkotikamissbruket. IÖrebro planeras en försöksverksamhet med öppen vård för narkotikamissbrukare.Försöksverksamheten beräknas pågå . Ledningsgruppenförordar all aktuella kommuner beviljas statsbidrag för den planeradeförstärkningen av öppenvården. Ledningsgruppenvill också understryka vikten av atl systemet med att varje missbrukare har enkontaktman vidareutvecklas. Det är önskvärt att denna princip allmänt anammasinom öppenvården för narkotikamissbrukare. /78 har beviljat medel till en försöksverksamhet medvidgat vårdinnehåll vid nytillkommande alkoholpolikliniker. Dessa poliklinikerskall kunna vända sig inle enbart till alkoholmissbrukare utan också lill andramissbrukargrupper. För kommuner med narkotikaproblem av mindre omfattninginnebär delta en möjlighet att förstärka missbruksvården på ett sätt som ocksåkommer narkotikamissbrukare lill del. Ledningsgruppen föreslår en utökning avdenna försöksverksamhet. Ett värdefullt arbete inomden öppna narkomanvården utförs av ideella och religiösa organisationer, t. ex.RIA-byråerna. Ledningsgruppen vill betona önskvärdheten av ökad uppmuntran ochökat stöd till organisationernas arbete. 4.5.3Förändringar av vissa siaisbldragsregler m. m. Socialutredningenoch kommunalekonomiska utredningen har lagt fram vissa förslag orn ändringar istatsbidragssystemet. Med anledning av dessa förslag kommerstatsbidragsbestämmelserna inom socialvårdsområdel att ses över inomregeringskansliet. Ledningsgruppen har därför inte funnit anledning att föreslånågra långtgående förändringar i gällande statsbidragsregler förnarkomanvården. På några områden bör emellertid redan nu vissa ändringargenomföras. Mindrebehandlingskollekliv hamnar f n. mellan olika bidragsbestämmelsen Enliglgällande regler äger de inle rätt all la emot mer än tvä missbrukare, om vårdenskall anses som vård i enskilt hem. För sådan vård utgår statsbidrag tillplacerande kommun med . och vårdad person. Om antalet missbrukareöverstiger två krävs godkännande som enskilt vårdhem. För att tillstånd attbedriva enskilt vårdhem skall kunna beviljas måste emellertid relativtlångtgående byggnadsmässiga och andra krav vara uppfyllda. Debehandlingskollektiv som erbjuder olika former av familjevård snarare äninstitutionsvård har i praktiken svårt alt klara dessa krav. Än mindre kan defä del av de statsbidrag som utgår till behandlings- och inackorderingshem förnarkotikamissbrukare. Ledningsgruppen föreslåratt dessa mindre behandlingsenheter/kollektiv benämns familjevårdshem och gesmöjligheter atl ta emot upp till fyra missbrukare utan tillstånd enligt stadganom enskilda vårdhem. Detta kan ske genom all regeringen - i avvaktan på den nyasociallagsiiftningen -meddelar särskilda föreskrifter för familjevårdshemmen.Familjevårdshem bör godkännas av . Föreskrifterna bör innehålla kravpå byggnader, brandsäkerhet, sanitära förhållanden m. m. Utrymme bör härvidfinnas för hänsynstaganden till förhållandena i det enskilda fallel. Om sammakrav ställs på familjevårdshemmen som på stora institutioner går detta ul överhemmiljön. Samrådom hemmets lämplighet bör före godkännande också ske med denkommun där hemmet är beläget. Viktigt är även att placerande huvudman i god tidföre en placering samråder med denna kommun. Familjevårdshemmenbör stå under tillsyn av länsläkare och socialkonsulent. Statsbidrag bör utgåtill placerande kommun med förslagsvis samma belopp som kommunerna får vidplaceringar i enskilt hem. 4.5.3.2 Statsbidragvid vård i enskilt vårdhem/enskilt barnhem Inomnarkomanvården finns f n. ett godkänt enskilt vårdhem för narkotikamissbrukare(Ljungtorps gård) och eU godkänt enskilt barnhem somlar emot yngre missbrukare (Hasselakollektivet). Ytterligare ett par enskildavårdhem beräknas få tillstånd . Inga statsbidrag ulgår till deenskilda vårdhemmen eller till placerande kommun för vård avnarkotikamissbrukare i sådana hem. Detta medför att kostnaderna för kommunernariskerar att bli högre vid vård i dessa hem än vid vård i t. ex. behandlingshemeller inackorderingshem, lill vilka statsbidrag utgår med maximalt . Ledningsgruppenföreslår att statsbidrag skall utgå till placerande kommun även för vård ienskilda vårdhem eller enskilda barnhem för narkotikamissbrukare.Statsbidragen bör utgå med motsvarande belopp som vid vård i enskilt hem. 4.5.3.3 Försöksverksamhetvid vissa inackorderingshem för alkoholmiss brukare. Åtskilligakommuner har problem med narkotikamissbruk, dock inte i sådan omfattning ellerav sådan karaktär att det är motiverat med särskilda behandlingshem förnarkotikamissbmkare. För sådana kommuner kan, som tidigare understrukits, deföreslagna upptagningsområdena bli av särskild betydelse. En ytteriigaremöjlighet i dessa kommuner är att narkotikamissbrukare, som har behov avsocial institutionsvård, placeras på befintliga inackorderingshem föralkoholmissbrukare. Dessa hem, som även tar emot narkotikamissbmkare, finns iflertalet större kommuner. Inackorderingshemmenför alkoholmissbrukare har emellertid som regel inte karaktär avbehandlingshem. En övergång lill en mer behandlingsinriktad uppläggning avarbetet torde bl. a. förutsätta en höjd personaltäthet vid hemmen. Personalenmåste vidare erbjudas en förbättrad utbildning. Ledningsgruppenföreslår all medel ställs till förfogande för en försöksverksamhet med en merbehandlingsinriktad uppläggning av arbetet vid vissa inackorderingshem föralkoholmissbrukare. Verksamheten bör omfatla högst tio inackorderingshem.Utbildningsfrågan bör lösas så atl personalen vid hem som startarförsöksverksamhet av detta slag får möjlighet all gå igenom den utbildning förpersonal inom missbruksvården som ledningsgruppen föreslår i kapitel 6. 4.5.3.4 Ändradnivå på driftbidragen till behandlingshem och inackorde ringshem Föralt stimulera utbyggnaden av nya behandlingshem och kompensera huvudmännen förkoslnadsfördyringar vid redan befintliga hem föreslås en ökning avdriftbidragen till behandlingshem och inackorderingshem förnarkotikamissbrukare med . per plats och år. Detta innebär en höjningfrån 47 000 kn per plats och år lill 60 000 kn 5Familjevård (vård i enskilt hem) Ledningsgruppenhar bedömt att familjevård kan vara ett väsenlligl vårdalternativ förmissbrukare. Denna fråga har givits stort utrymme i ledningsgruppens arbete ochpresenteras därför särskilt i detta kapitel. Intresset för vårdformen har varitslort vid de regionala överiäggningarna. Socialarbetare har också underslmkitatt missbrukare ofta vill ha familjevård, men alt det kan vara svårt all finnalämpliga hem. Familjevård- eller vård i enskilt hem - har länge varit en viktig del av barn-ochungdomsvården. Familjevård har också i stor utsträckning utnyttjats inomomsorgsvården. Inom det psykiatriska vårdområdet finns vidare ett stort antalplaceringar i s. k. kontrollerad familjevård. Närdet gäller mer behandlingsinriktad korttidsvård av vuxna i enskilt hem saknas istor uisträckning dokumenterade erfarenheten 1 begränsad omfattning harfamiljevård dock tillämpats för alkohol- och narkotikamissbrukare. För alt fåett bäUre grepp om möjligheterna att utveckla och förslärka vårdformen fördessa grupper tillsatte ledningsgruppen en särskild projektgrupp förfamiljevård. 1 projektgruppen har ingått företrädare för ,, , och är huvudman för Stiftelsen , som driverfamiljevårds-/gårdsverksamhet. Kontakter har vidare tagits med LRF(), föreningen familjevårdshem(SOFO samt andra berörda organisationer och myndigheten Tillprojektgruppens uppgifter har också hört all bereda de förslag lillförsöksverksamhet och andra insatser för att stödja och utveckla familjevårdensom ledningsgruppen fått. 1Skaraborgs och har i samverkan med projektgruppen ett omfattandeförberedelsearbete ägt rum för alt undersöka möjligheterna och planera formernaför regionala försök med utvecklad familjevård. 1 båda länen har speciellasamråds-Zarbetsgrupper bildals. Vidare har konferenser ordnats för att belysaerfarenheter och problem inom familjevården. Företrädare för kommunerna,landstingen, kriminalvården samt ideella och fackliga organisationer har varitrepresenterade både i arbetsgrupperna och på konferenserna. Resultatenav projektgruppens arbete presenteras under avsnitten 5.2-5.3. Familjevårdeller vård i enskilt hem har framför alll praktiserats inom tre vårdområden:barn och ungdomsvård, omsorgsvården och den psykiatriska vården av s. k. lältsköitapsykiskt sjuka. F.n. vårdas ca 15 000'barn och ungdomar enligl barnavårdslagen (1960:97) ifosterhem och enskilda hem. Antalet barn och ungdomar i familjevård enliglbarnavårdslagen har minskat . synes en förskjutning haskett så att en relativt större andel något äldre barn och ungdomar nu placerasi enskilt hem. Ofta är också de barn och ungdomar som placeras svårarestörda . Delta har bidragit till att familjehemmens uppgifterblivit mer krävande. Huvudman för placeringar enligt barnavårdslagen ärhemkommunen. Inomomsorgsvården fanns ca 400 vuxna och ca 600 barn i annat enskilt hem.Inom omsorgsvården eftersträvas att fler barn och ungdomar skall placeras ienskilda hem. När det gäller omsorgsvårdens vuxna patienter eftersträvas iförsta hand eget boende eller placering i inackorderingshem i de fallinstitutionsvård inte är nödvändig. Huvudman för omsorgsvården är resp.landsting. Inomdet psykiatriska vårdområdet fanns ca 1 000 vuxna personer i s. k.kontrollerad familjevård. Dessa är intagna som patienter på sjukhus därpsykiatrisk vård meddelas, men vårdas i enskilda hem. Huvudman är resp.landsting. Även här är tendensen den atl antalet placeringar sjunker. Ijämförelse med omfattningen av familjevård inom dessa tre områden är antaletfamiljehemsplaceringar av vuxna alkohol- och narkotikamissbrukare begränsat. Stockholmskommun hade ca 40 vuxna missbrukare i familjevård.