prop · G10355 · 1977-12-31 00:00:00 — Om skyddsombud finner attförbud som har meddelats enligt 8 kap. 1 § sjösäkerhetslagen mot fartygs avresaöverträds, skall han kunna avbryta arbete som omfattas av förbudet eller sombehövs för att fartyget skall påbörja förbjuden resa. Somframgår av vad jag har sagt gäller skyddsombuds beslut atl stoppa visstarbete enligt arbelarskyddslagen till dess yrkesinspektionen har tagitställning i saken. Ett motsvarande beslut enligt 9 kap. 8 § sjösäkerhetslagenskall enligt vad utredningen föreslår i 9 kap. 9 § första siycket i lagen gällatill dess har tagit ställning i saken. Det måste emellertidenligt utredningen beaktas alt tillsynsmyndighetens beslut ofta på grund avdet slora avståndet mellan fartyget och hemlandet inte kan erhållas inom rimligtid. I sådana fall anser utredningen del inte möjligt att göra skyddsombudelsbeslut beroende av slällningslagande. I stället harutredningen, för de fall då fartyget befinner sig utom svensk hamn, i förslagettill 9 kap. 9 § 1977/78: 55 52 indrastycket sjösäkerhetslagen stannat för att överlåta på befälhavaren att ta detyttersta ansvaret för om elt av skyddsombud förbjudet arbete skall fortsättaeller inte. Utredningen föreslår således för sådant fall en iagbestämnielse omatt skyddsombudels beslut skall gälla till dess be-läihavaren har tagitställning. För den föreslagna lösningen talar enligt utrednir.gon såvälpraktiska skäl som det självständiga säkerhetsansvar som vilar på befälhavarenombord. Utredningen framhåller dock att det är givet att etl skyddsombudsbeslut att avbryta arbetet inte får åsidosättas av befälhavaren utan vidare.För atl understryka den allvarliga innebörden av skyddsorabudensställningstaganden i frågor som rör de ombordvarandes liv eller hälsa föreslårutredningen alt befälhavaren mot sådant ställningstagande får beordra arbeteendast om han finner beslutet cgruadat eller arbetet nödvändigt för allundanröja eller förebygga fara, som bedöms större än den risk som harföranlett beslutet. Innan befälhavaren i strid mot skyddsombudels beslulbeordrar arbete skall han höra skyddskommittén, om sådan finns och tvingandehinder inte föreligger. Utredningenhar också övervägt att i författningstexten ge uttryck ät skyldigheten attsamråda med dem som i egenskap av arbetsledare har det närmaste ansvaret förarbetet. I det sammanhanget har maskinchefens särskilda i lag angivnasäkerhelsansvar för fartygets maskineri och annan teknisk utrustning berörts.Uiredningen anför alt när den har avstått f:än att författningsmässigt reglerasamrådsskyldigheten hänger detta främst samman med att förhållandena får antasvariera så starkt frftn faJl till fail att någon mer vägledande regel församråd knappast kan ges. Samverkan av detta slag skall givetvis sökas med deneller dem som har bäst erfarenhet och kunskaper på det aktuella området. Försökatl mera strikt binda inhämtandet av råd lill viss eller vissa befattningshavareombord kan enligt uiredningen lätt bli vilseledande i det praktiska fallet.Häremot har experten anfört att befälhavaren med den av utredningenvalda lösningen på enbart subjektiva grunder kan bortse från det inflytande somenligt lagen skall tillkomma skyddsombudet. Enligt Hadrup kan maskinchefen pågrund av sina teoretiska kunskaper och praktiska erfarenheter vara enbalanserande och kom-pielterande faktor mellan skyddsombud och befälhavare.Hadrup anser det orimligt att den tekniskt mest erfarne befattningshavarenombord inte skaii medverka i arbetarskyddet i den ytterst komplicerade miljösom ett fartyg utgör. Hadrup föreslår därför en utlrycklig bestämmelse om attbefälhavaren skall sararåda även med raaskinchefen i frågor som rör dennesansvarsområde. Remissinstansernahar ägnat stort intresse åt frågorna om skyddsombudets s. k. stoppningsrättoch befälhavarens rätt att beordra arbete. E tråga om rätten för skyddsombudatt avbryta ett farligt arbete har remissinstanserna utan undanlag tillstyrktutredningens förslag eller 1977/78: 55 53 lämnatdet ulan erinran. Mot den föreslagna lydelsen av 9 kap. 8 § sjösäkerhelslagenhar kritik framförts enbart från . Förbundetframhåller därvid att rätten alt ändra skyddsombuds beslut har getts åtbefälhavaren med hänvisning till det självständiga säkerhetsansvar som åvilardenne enligt lag. Om befälhavaren vägrar skyddsombud rättelse då skyddsombudhar hänvänt sig till honom i enlighet med 8 §, har han därmed tagit ställningi frågan. Ett nekande svar till ett skyddsombud, som hänvänder sig tillbefälhavaren med begäran om rättelse, innebär alltid i praktiken att avgörandeenligt 9 § fattas. Även om befälhavarens självständigasäkerhetsansvar beakias är det tvivelaktigt om den opartiskhet som ettmyndighetsbeslut innebär kan uppnås såsom förslaget är utformat. uppfattning kan det således inte vara lämpligt att hänvändelse omrättelse skall riktas till samma person som har den yttersta beslutanderätteni frågan. Förbundet föreslår att hänvändelse om rättelse i stället för tillbefälhavaren skall riktas till den som har ansvaret för den avdelning ombordinom vilken det farliga arbetet utförs eller skall ulföras. 9 kap. 8 § förstastycket bör enligt förbundels mening utformas med beaktande härav. Remissinstansernahar i allmänhet inte haft något atl erinra mot den föreslagna lydelsen av 9kap. 9 § första stycket sjösäkerhetslagen, enligt vilket beslut av skyddsombudatt avbryta arbete på fartyg i svensk hamn skall gälla till dess sjöfartsverkethar tagit ställning i saken. hyserbetänkligheter i fråga om ansvarsfrågan vid skadefall. Det är enligt föreningentveksamt om reglerna i sjösäkerhetslagen kan fria en befälhavare eller hansställföreträdare från ansvar enligt sjölagen (1891: 35 s. 1, omlryckt senast1975: 1289, ändrad : 681). När det gäller uttrycket "utomsvensk hamn" anser föreningen alt det är för vagt för att kunna tjänasora riktpunkt för väsentliga ansvarsfrågor. Det bör därför förtydligas medett uttalande om att med svensk hamn förstås fall när fartyget ligger förtöjt isådan hamn. anser att det i vissa fall kan uppstå enolycklig fördröjning om tillsynsmyndighetens ställningstagande skall avvaktasäven när fartyget befinner sig i svensk hamn. Som exempel nämns lillfällen dåstyrelsens fartyg skall ut på sjöräddningsuppdrag eller annan räddningstjänst.Styrelsen föreslår därför att vid räddningstjänst skyddsombudets beslut skallliksom när fartyget befinner sig utom svensk hamn gälla till dess befälhavarenhar tagit ställning. Flertaletremissinstanser lämnar ulan erinran utredningens förslag till 9 kap. 9 § andrastycket sjösäkerhetslagen som innebär att skyddsombudets beslut när fartygetbefinner sig utom svensk hamn skall gälla till dess befälhavaren har tagitställning. uttalar att det är självklart all befälhavaren fattarifrågavarande beslut efter samråd med dem som har bäst erfarenhet och kunskappå aktuellt område och att 1911/lS: 55 54 ensärskild föreskrift om delta i lagen inte krävs. Verket pekar också på attbefälhavaren har möjlighet att ta fartygsinspektörs tjänster i anspråk inomrimlig tid även i utlandet i vissa fall, t. ex. genom att anlita verketskontor i . Även anser att förslaget ärväl ägnat att tjäna silt syfte när fartyget befinner sig utom svensk hamn. Etlanlal remissinstanser för mindre fartyg.Centralorganisationen /SR (/SR), Svenska maskinbefälsförbundet.Svenska , och () har emellertid anslutit sig lill experten att befälhavaren skall samråda med maskinchefen i frågor som rör dennesansvarsområde innan han i strid mot skyddsombudets beslut beordrar arbete.Hadrups åsikt har kritiserats av . Föregen del får jag anföra följande i fråga om den föreslagna rätten förskyddsombud alt stoppa farliga arbeten och hithörande frågor. Närmöjligheten för skyddsombud att avbryta arbeten i farofyllda situationer år1973 fördes in i arbelarskyddslagen visste man inte hur beslämmelsen skullekomma alt tillämpas i praktiken. Eventuella farhågor för att den skullemissbrukas har inte besannats. Skyddsombuden har använt sig av sin befogenhetmed gott omdöme. Bakom remissinstansernas tillstyrkande av att en motsvarandebestämmelse förs in i sjösäkerhetslagen ligger säkerligen de goda erfarenhetersom har redovisats på landsidan . Mot denna bakgrund förordar jagalt skyddsombud ges en sådan rätt att avbryta arbetet som utredningen harföreslagit. Svenska sjöfolksförbundets kritik mot att hänvändelse om rättelseenligt 9 kap. 8 § första stycket skall göras till befälhavaren kan jag ha vissförståelse för. Det förslag förbundet har lagt fram om atl hänvändelse skallgöras lill maskinchefen eller den främste av styrmännen är tilltalande genomalt befälhavaren inte redan har bundit sig för någon raening när han skall taställning till skyddsombudels beslul. Genom en sådan ordning skapar man etttvå-instans-förfarande som är förknippat med vissa fördelar. innebärdet enligt min mening en onödig formalisering som kan få negativa följder. Ipraktiken torde ett skyddsombud, som vill påtala allvarliga fel eller brister,vända sig till närmast berört befäl. Först om rättelse inte kan nås har ombudetanledning att gå vidare. Är dét fråga om elt så farofyllt arbete allskyddsombudet överväger att stoppa det, bör man i praktiken kunna räkna med attnågon av de personer som förbundet nämner först skall ta ställning. Ombudethänvänder sig inte till befälhavaren förrän t. ex. maskinchefen om hansansvarsområde berörs har sagt nej till skyddsombudets framställning. Det kansom jag ser det närmast vara en fördel att befälhavaren är den som skall mottaden formella hänvändelsen. Om befälhavaren får klart för sig att skyddsombudetavser att avbryta arbetet och han själv därefter måste upphäva skyddsombudets Prop.1977/78: 55 55 beslut har han alt särskilt noga beakia de förutsättningarsom krävs för ett upphävande av skyddsombuds beslul. Befälhavaren har vidareatt beakta sitl egel särskilda straffansvar för brott mot dessa regler, någotsom jag återkommer till i det följande. Sammanfattningsvis menar jag atl vadjag nu har framhållit medför att befälhavarna kommer att ta hänvändelser iskyddsfrågor med stort allvar och pröva dem med omsorg och noggrannhet.Fördelen härraed är att man har anledning att räkna med att skyddsorabud bara iundantagsfall själv behöver avbryta arbetet. Vidare måsle beakias att, omhänvändelse kan göras till olika personer för olika ansvarsområden, tveksamheti vissa fall kan uppkomma om till vilken person hänvändelse skall göras. Itider av snabba förändringar ombord kan därvid lätt en ojämn praxis uppslå påolika fartyg. Med hänsyn till vad jag nu har anfört förordar jag att utredningensförslag i fråga om hänvändelse genomförs. Jag delar i princip utredningens och remissinstansernasuppfattning att skyddsombuds beslul på fartyg i svensk hamn skall gälla tilldess har tagit ställning. håller jag raed om atl del i förslaget till 9 kap. 9 § andra slyckel sjösäkerhetslagenanvända uttrycket "utom svensk, hamn" är vagt och därmed mindrelämpligt i detta sammanhang. De områden som hör till svenska hamnar kan oftavara vidsträckta och fartyg är därför ofta under resa inom hamnområden på etlsådant sätt att befälhavaren raåste ha vidsträckt befogenhet att agera, bl. a.för att kunna uppfylla de krav som sjölagen ställer på honom. Jag finner detdärför riktigt att, som far-tygsbefälsiöreningen föreslår, sjöfartsverkelsbeslul skall behöva avvaktas bara när fartyget ligger förtöjt i svensk hamn.Delsamma bör gälla när fartyget ligger till ankars i sådan hamn. Detla börenligt min mening framgå redan av första stycket i paragrafen. Jag förordardärför att det där sägs att beslul enligt 8 § skall, i fråga om fartyg som ärförtöjt eller ligger till ankars i svensk hamn, gälla till dess sjöfartsverkethar tagit ställning i saken. Någon invändning mol alt befälhavaren utom svensk hamnskall kunna ompröva skyddsombudets beslut har inte framförts under remissbehandlingen. Med det angivna, mer begränsade lillämpningsorarådetför prövning som utgångspunkt förordar jag atl skyddsombudsstoppningsbeslut i övrigt skall gälla lill dess befälhavaren har tagit ställning.De omständigheter som enligt utredningens förslag skall föreligga för attbefälhavaren mot skyddsombudets beslut skall få beordra arbete har godtagils avremissinstanserna. Även jag har samma uppfattning som utredningen på dennapunkt. Jag förordar därför en regel om att befälhavaren får beordra arbeteendast om han finner beslutet ogrundat eller arbeiei nödvändigt för atlundanröja eller förebygga fara, sora bedöms större än den risk som harföranlett skyddsombudels beslut. Prop,1977/78:55 56 Jag delar generaltullstyrelsens uppfattning attutredningens förslag inte är anpassat till sjöräddningsuppdrag eller annanräddningstjänst av brådskande karaktär. En olycklig fördröjning kan uppstå omsjöfartsverkels ställningstagande skall behöva avvaktas innan räddningsföretagetkan påbörjas. Jag förordar därför atl befälhavaren skall ta ställning även isådana fall. Remissinstanserna instämmer allmänt i att samråd måsle ägarum innan befälhavaren beordrar arbete. Vad gäller obligatoriskt samråd medmaskinchefen i frågor som rör dennes ansvarsområde delar jag utredningensuppfattning all förhållandena får antas variera så starkt från fall till fallatt någon mer vägledande regel för samråd knappast kan ges. Samverkan av dettaslag skall även som jag ser det sökas med den eller dem som har bäst erfarenhetoch kunskaper på det aktuella områdel. Detta skall i praktiken kunna ske utanatt sararåd med viss person anges i lagen. Det ligger i befälhavarens egetinlresse all höra andras uppfattning i uppkommande frågor. Från principiellsynpunkt finns också invändningar mot ett obligatorium. Jag avser att i detföljande (avsnitt 5.4) i enlighet med utredningens förslag förorda ett särskillstraffansvar för befälhavare som utan alt sådana skäl som anges i 9 kap. 9 §sjösäkerhetslagen föreligger beordrar arbete, som har stoppats av skyddsombud.Ansvarsfrågan skulle enligt min mening kunna kompliceras med ett obligatorisktsamrådsförfarande. Däremot står det helt klart att befälhavaren skall höraskyddskommittén, ora sådan finns. Jag ansluler mig således till den avutredningen förordade lösningen av dessa frågor. I delta ligger alt jag intekan biträda Svenska metallindustriarbetareförbundets raening alt befälhavarenmåsle få stöd av en enig kommitté innan han kan upphäva skyddsombudets beslul.Efiersom skyddsorabud skall ingå I kommittén skulle ett sådant krav i regelmedföra alt befälhavaren fråntas möjligheten att ändra ett av skyddsombudfatlat beslut. Befälhavaren bör dock inte vara skyldig att höraskyddskommittén om det föreligger tvingande hinder häremot. Med uttrycket"tvingande hinder" bör förstås huvudsakligen sådana situationer dåfartygets eller de ombordanställdas säkerhet kräver ett omedelbartställningstagande. Utredningen föreslår atl beslut av skyddsombud eller avbefälhavare skall antecknas i skeppsdagboken. På fartyg som saknar dagbok skallbeslul nedtecknas särskill. Skälen för besluten skall anges och befälhavarenskall se till att beslut genast tillställs . Över utredningensförslag i denna del har endasl uttalat sig. Förbundetpekar på att det i sjölagen finns särskilda regler om skyldighel alt förvaradagbok och atl någon motsvarighet inte föreslås gälla för sådana handlingar påvilka beslut har tecknats ned särskilt. Enligt förbundets uppfattning bör detställas krav på att sådana handlingar förvaras på samma sätt som dagbok. Föregen del anser jag inte att detta är nödvändigt. I dagboken skall antecknas enmängd upp- Prop.1911/lS: 55 57 gifter som kan ha belydelse för lång lid framöver och somgör del nödvändigt med föreskrift om förvaringstid. Sådant särskilt uppsatt beslutsora här avses skall sändas till och kommer att finnastillgängligt där. Både skyddsombud och befälhavare bör se lill alt envar av demalltid skaffar sig bestyrkta avskrifter av besluten och sedan står det var ochen fritt att själv förvara sådan handling så länge som det bedöms nödvändigt. ändringar i arbetarskyddslagen innefattade ocksåen bestäraraelse om atl skyddsom.bud skulle vara fri frånersättningsskyldighet för skada till följd av att han hade stoppat ett farligtarbete. föreslår atl en molsvarande bestäraraelse försin i 9 kap. 11 § sjösäkerhetslagen. Ingen av reraissinstanserna har haft någrainvändningar häremot. understryker atl förslaget harstor betydelse när det gäller skyddsombudets möjligheter alt ulan ekonomiskarisker för egen del praktiskt arbeta för säkrare arbetsförhållanden ombord.Jag delar denna uppfattning och förordar således en lagbestämmelse i enlighetmed utredningens förslag. önskar ett tilläggtill den föreslagna lydelsen, varigenom klargörs att ersättning för sådan skadainte heller skall kunna utkrävas av annan ombordanslälld. Enligt föreningen ärdet inte rimligt alt andra ombordanställda skall ge ul ersättning för skada somhar vållats av annan person, vilket skulle kunna bli fallet ora befälhavareninte ändrar på ett olyckligt beslut av skyddsombudet. Till detla vill jaganföra atl motsvarighet till en sådan regel som fartygsbefälsföreningenföreslår inte finns i arbelarskyddslagen för landsidans del. Vad beträffarbefälhavaren är han enligt 67 § sjölagen skyldig ersätta skada, som han genomfel eller försummelse i tjänsten tillskyndar redaren, lastägaren eller annanvars rätt och bästa han har att beakta. Skyldighet för befälhavare att iförevarande sammanhang ersätta skada kan givetvis komma i fråga om sådantförhållande föreligger som anges i nämnda författ-ningsrura i sjölagen. Med detanförda är jag inte beredd att tillstyrka något tillägg till utredningensförslag. En viktig fråga utgör skyddsombuds anställningstrygghet.Om detta finns f. n. vissa bestämmelser i 3 kap. 10 § sjösäkerhetslagen. Enligtdessa får skyddsombud inte hindras alt fullgöra sina uppgifter. Den sora harutsetts lill skyddsorabud får inte på grund härav eller på grund av sinverksamhet i denna egenskap ges försämrade arbetsförhållanden elleranställningsvillkor eller skiljas från anställningen. Vidare ges i paragrafenregler om skadestånd, verkan av avlalsuppsägning eller annan rätlsslridighandling och om tid för väckande av talan enligt bestämmelserna i paragrafen.En bestämmelse med i huvudsak samma innehåll fanns tidigare iarbetarskyddslagen. ändringar i denna medförde vissa tillägg tillparagrafen. föreslår atl dessa tillägg med vissajusteringar förs Prop,1977/78: 55 58 ini sjösäkerhetslagen och att reglerna om skyddsombuds anställningstrygghetskall tas in i 3 kap. 11 § sjösäkerhetslagen. Utredningen anför därvid atlreglerna i lagen om anställningsskydd, som ledde till att de särskilda reglernaom anställningsskydd för skyddsombud i arbetarskyddslagen slopades, inte kantillämpas på arbetslivet till sjöss. Skälet härtill är bl. a. atlanställningstryggheten bör knytas till det för denna del av arbetsmarknadenkaraktäristiska begreppet befattning ombord. Vidare måste enligt uiredningenvid den rättsliga regleringen av skyddet beakias de speciella säkerhetsaspektersom gäller ombord på fariyg och vilka har närmare reglerats i sjömanslagen.Uiredningen har därför funnit skäl att i sjösäkerhetslagen ta in enkompletterande reglering av det anställningsskydd som bör tillkomma ellskyddsombud. Det föreslagna anställningsskyddet har utformats som en rätt attkvarstå i befattningen ombord. Detta skall dock inte hindra tillärapningen avde av säkerhetsskäl motiverade bestämmelserna i 17 eller 18 § sjömanslagen.Enligt 17 § kan befälhavare skilja från hans befattning på fartyget pågrund av sjukdom och enligt 18 § kan skiljas från befattningen o.Ti hanär oduglig eller väsentligt har åsidosatt vissa förpliktelser i tjänsten. Utredningenföreslår slutligen en bestämmelse om atl skyddsombud, som efter anställningensupphörande har väckt talan om att anställningsförhållandet skall bestå, pådomstols förordnande skall få återgå i arbetet inlill dess målet slutligl haravgjorts. Skyddsombudet skall förordnandet gäller åtnjuta deanställningsvillkor som är förenade med hans lidigare befattning. Remissinstansernahar i allmänhet inte berört nyssnämnda frågor. För egen del kan jag i alltväsentligt ansluta mig till utredningens överväganden. Jag förordar såledesalt de ytterligare bestämmelser som har föreslagits för alt stärka skyddsombudsanställningstrygghet tas in i sjösäkerhetslagen. Svenskasjöfolksförbundel anför alt begreppet "anställningen" i 3 kap. 11 §sjösäkerhetslagen har bytts ut mot sjömanslagens motsvarighet"befattning" utom i sista stycket, där det sägs att"skyddsombudet skall äga återgå i arbetet". Eftersom utredningen ispecialmotiveringen lill paragrafen klargör att domstols dom bör innebära attskyddsombud återinträder i den befattning han har innehaft föreslårförbundet att lagtexten förtydligas genora att uttrycket "i arbetet"byts ut mot orden "i tidigare befattning". För egen del anser jag atten sådan ändring i texten inte bör göras. Av betänkandet framgår på denna punktatt domstolens dom t regel bör innebära att skyddsombudet återinträder i sintidigare befattning. Om han saknade befallning, t. ex. tillbringade väntelideller semester, bör tillämpning av lagregeln medföra all orabudet återinsättsi sin kontraktsenliga rält att tillträda befattning av den art och i denordning som var förutsatt när anställningen upphörde. Av det sagda följer attdet inte alllid bhr aktuellt att skyddsombudet åter- 1977/78: 55 59 går till tidigare befattning, även om han skall ha rättatt åtnjuta de an-ställningsvj]l]:or sora är förenade med denna. Därför börenligt min mening det mer allmänna begreppei "i arbetet" användas.Jag förordar följaktligen all utredningens förslag genomförs. 5.2.3 Skydd:;hjmmUté I nu gällande sjösäkerhetslagstiftning finns ytterstknapphändiga bestämmelser 07.1 skyddskommitté. I 3 kap. 9 § sjösäkerhetslagenstadgas atl del på iarlyg raed en besättning som normall uppgår lill minst 25man skaii fjr-.nä en skyddskommitté sora är sammansatt av företrädare förredaren och av skyddsombud. Kommittén har alt verka för sundhet och säkerhet iarbetet. Om det är påkallat bör skyddskoraraitté tillsältas även på annal:?.rtyg. Vidare finns i 9 kap. 7 § iredje stycket kungörelsen (1965: 90S) medtillämpningsföreskrifter lill lagen (nr 719) om säkerhetenpä fartyg (ändrad : 773) (till-lämpningsliiingörelsen tillsjösäkerhetslagen) en bestämmelse om alt skyddsombii-l :ur begära attskyddskommittén behandlar fråga som ombudet finne. '- vara av större vikt. Fram lill ändringar fanns i arbetarskyddslagen idetta avseende endast en motsvarighet till bestämmelsen i 3 kap. 9 §sjösäkerhetslagen. Ar j y73 gjordes vissa ändringar i bestäraraelsen i arbetarskydds-lagenoch dess. '.tom tillkom regler om sättet att utse företrädare för de anställdaoch cm skyddskommittés uppgifter och befogenheter. Fartygsmiljöutredningenföreslår att motsvarande regler, med de modifieringar som behovs rned hänsynlill sjöfartens förhållanden, skrivs in i sjösäkerhetslagen. Förslaget innebärall skyddskommitté skall finnas på fartyg med en besättning som normalt uppgårtill rainst 15 personer. Den nu sällarjJe gränsen minst 25 personer framstår enligt utredningen som otidsenlig. Utvecklingen raot mindrefartygsbesältningar har medfört alt även relativt stora fartyg har kommit attsakna skyddskommitté. Uiiedningens förslag är ett led i strävandena att stärkaskyddsarbetet på medelstora fartyg. Utredningen föreslår vidare att skyddskommittéskall vara sammansatt av förelrädare för redaren och de om-bordanstälhla. Enmotsvarande regel, som är avsedd atl trygga effektiviteten i skyddsarbetet ochatl skapa en stark ställning för skyddskommittén, iinns i arbetarskyddslagen.En annan nyhet med förebild j f;J:;lnämnda lag är att skyddskoraraitté skallfinnas även på annat fariyg än som har sagts, ora del begärs av deombordanställda. Vidare föreslås nya bestämmelser om vilka som kan ingå iskyddskominjiié och ora hur ledamöler i kommittén skall utses. I skyddskommittéskall sälunda kunna ingå även företrädare för annan arbetsgivare än redaren.Ordförande och sekreierare i skyddskommitté utses av redaren, om inte annatöverenskommes.