prop · G10397 · 1977-12-31 00:00:00 — SedanDAK lade fram sitt förslag har viktiga förändringar ägt rum avrundradioverksamheten i landet. har tiUkommit som ettdotterföretag till (), med uppgift att svara förlokalradiosändningar inom vart och ett av de 24 länen. Lokalradionssändningar, som f, n. omfattar totalt ca , bör med hänsyntill forskningen och de kulturpolitiska målsättningarna bevaras i sammautsträckning som riksradiosändningarna. Volymen av det material som bör kommai fråga för systematiskt bevarande har därigenom ökat betydligt i förhållandetill vad DAK räknade med. Idelta sammanhang vill jag också nämna beslut om bildande avSveriges , Företaget, som har kommit tUl genom ensammanslagning av enheten för utbildningsprogram inom SR och verksamheten inomden s, k, , startade sin verksamhet ,Utbildningsradions program sänds av SR och lokalradion. Då bevarandet av dessasändningar bör ske genom att man utnyttjar referensupptagningarna, kan bevarandefrågornalösas i ett sammanhang, DAKhar föreslagit att alla radiosändningar skall bevaras medan TV-sändningarnaendast bör bevaras lill , Utredningen konstaterade att det blev dyrare attgallra i radiomaterialet i anslutning tUl inspelningstillfället än att bevaraalla inspelningar. När det gäller TV-sändningarna fann utredningen dockekonomiska motiv för en viss gallring. Utredningens förslag beträffandeTV-materialet bör ses mot bakgrund av de tekniska lösningar i fråga ominspelningsteknik som 1977/78:97 73 Som jag kommer att närmare redogöra för bör det finnasmöjligheter att acceptera en lägre ambitionsnivå i fråga om inspelningskvalitetän utredningen har föreslagit. Därigenom kan bandkostnaden reduceras betydUgt. De ekonomiska motiven för gallring blirdärmed inte så starka. Från ekonomiska utgångspunkter skulle således principenom totalbevarande av såväl radio- som TV-materialet kunna accepteras. Jagåterkommer till ambitionsnivån i bevarandet i anslutning till behandlingen avgallringsfrågan i avsnitt 11.4. IUkhet med vad utredningen om pliktexemplar av skrift har framfört finner jagDAK:s förslag om ett totalbevarande av fonogram och kommersiellt salufördavideogram alltför omfattande. Vi bör i fråga om det material som producerasutanför landet kunna lita till de internationella överenskommelser som harträffats på området. Av DAK:s undersökning framgår också att officiellaljudarkiv numera finns i ell stort antal länder. För en lägre ambitionsnivå ifonogrambe-varandel talar också det förhållandet att en relativt omfattande delav musikutbudet kommer att bevaras i upptagningarna av SR:s och lokalradionsprogram. Jag anser därför att bevarandet av fonogram och upptagningar avrörliga bilder (videogram) bör begränsas till huvudsakligen sådant material somhar framställts inom landet. I utlandet framställda upptagningar av här nämntslag bör bevaras systematiskt endast i den utsträckning som upptagningenåterger verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär ellerframförande på svenska språket eller skUdring av svenska förhållanden. Jaganser vidare att vissa inskränkningar i bevarandenivån bör ske när det ärfråga om upptagningar som sprids i små upplagor. Jag återkommer senare tiUdessa frågor (avsnitten 11,5,1.3 och 11,10.1). Detsystematiska bevarandet av fonogram och videogram till följd av den föreslagnapliktleveranslagen bör således begränsas på det sätt som här har angivits.Detta innebär naturligtvis inget hinder för att i annan ordning kompletterasamUngama med sådant material som faller utanför de lagstadgade leveranserna.Kompletteringen kan exempelvis ske genom köp av utländska upptagningar ellerupptagningar med små upplagor. Ambitionsnivån får på detta sätt bestämmas avtiUgången på resurser för detta ändamål. Detfinns motiv för att bevarandet av film bör begränsas på samma sätt somfonogrambevarandet. De utiändska fUmerna bevaras delvis i centrala, ofta offenUiga,filmarkiv i produktionsländerna. Ett 40-tal filmarkiv, representerande allavärldsdelar, är medlemmar i (Federation Internationale des Archivesdu Film). Jag anser dock att skäl kan anföras för högre lagringsambilioner ifråga om filmen. Det måste anses vara av stort värde för den framtidaforskningen att kunna skaffa sig en helhetsbild av biografrepertoaren, inteminst med tanke på 1977/78: 97 74 denstarka påverkan på attityder och värderingar som fUmen kan anses ha. Även praktiskaskäl kan anföras för ett mycket ambitiöst bevarande. Den film som skall bevarasbör på grund av fUmmaterialets bristande beständighet överföras till videogramvia särskUd utmstning, s. k. scan-nerutrustning. Den arkivinstitution som skallsvara för bevarandet bör förfoga över en egen sådan utrustning. Vid enbegränsning till enbart svensk film skulle utmstningen komma att ha enbetydande överkapacitet. Denna överkapacitet kan enkelt utnyttjas för denhögre lagringsambition som jag förordar. De nya långfilmema på de svenskabiograferna omfattar och smalfilmen () ca 150timmar. Bandkostnaderna för bevarandet av dessa filmer i videogramform kommeratt uppgå tUl ca . med den inspelningsteknik som jag har förutsatt. Jaganser emellertid att vissa inskränkningar är befogade även i bevarandet avfilm. Sålunda anser jag att bevarandet bör begränsas till sådan film på vilkenförordningen (1959: 348) med särskilda bestämmelser om biografförestäUningar m,m, (biografförordningen) är tiUämplig. Anknytningen tUl biografförordningengör bl, a. att filmen under vissa förutsättningar kan kopieras på videoband isamband med att filmen granskas av . Jag anser vidare attdet systematiska bevarandet endast bör omfatta film i formaten 35 och 16 irun. Ettbevarande utöver det som följer av den nya pliktleveranslagen bör naturligtviskunna ske inom ramen för de resurser som arkivinstitutionen tilldelas. Jagvill betona att det förslag lUl systematiskt bevarande av bl, a. långfUmer somhär läggs fram inle bör ses som en ersättning för det filmbevarande på filmbassom sker hos och grundar sig på avtal mellanFilminstitutet och filmbolagen. Jag finner det angeläget att Filminstitutetäven i fortsättningen genom avtal kan ta emot och förvara film på filmbas. Deframlagda förslagen kan delvis ses som komplement tUl Filminstitutetsfilmsamlingar med särskild tonvikt på bevarandeaspekten och vidgade möjlighetertUl utnyttjande för forskningen. Debegränsningar i bevarandet av film som jag föreslår innebär bl, a, att film,som är avsedd att visas endast för slutna grupper av personer, inte kommer attomfattas av det på lagstiftningen grundade bevarandet. Förutom möjligheternatill förvärv genom inköp av sådant material bör också påpekas att visstbevarande kan komma i fråga på annan grund. Således är t. ex. allmännaarkivstadgan (1961: 590) tillämplig på stadiga myndigheters filmer. Vadgäller bevarandet av kombinerat material, som kan omfatta såväl skrifter ochljud- och bildupptagningar som föremål och annat, återkommer jag i anslutningtill behandlingen av de rättsliga frågorna. Ettantal remissinstanser har föreslagit att visst kompletterande beva- 1977/78:97 75 randebör ske i omedelbar anslutning till bevarandet av radio- och TV-sändningama,fonogrammen, videogrammen och filmen. Flera remissinstanser understrykerexempelvis betydelsen av att bevara s. k. kring-material som har använts iarbetet med en ljud- och bildproduktion. Jag delar denna uppfattning och anseratt arkivinstitutionen bör sträva efter att i möjUgaste mån få in sådantmaterial. Inom ramen för tilldelade resurser bör institutionen också kunna taemot enskilda inspelningar och upptagningar av olika slag frånmuseiinstitutioner m. fl. Någraremissinstanser har pekat på behovet av att bevara stillbilder. Enligt minmening bör bevarandet av fotografiska bilder liksom hittiUs vara en uppgift förmuseiväsendet i den utsträckning det inte är fråga om bilder som utgörarkivhandlingar hos stadiga myndigheter. I sistnämnda fallet utgör materialeten del av det offentUga arkivväsendets verksamhetsfält. Dessutom kan diabilderoch liknande bildmaterial som är avsett att visas med tekniskt hjälpmedel ingåi kombinerat läromedel (avsnitt 11.5.1,4). 11.3Tekniska frågor rörande ljud- och bildupptagnmgar Jagfinner inte anledning att ifrågasätta de bedömningar och överväganden som DAKhar gjort i fråga om bärare av information (databärare) och beständighet.Flertalet remissinstanser biträder också utredningens uppfattning. Eftersomutvecklingen på dessa områden går snabbt är det angeläget att utveckUngen avnya databärare och tekniker bevakas kontinuerligt. Jag vill i anslutninghärtill erinra om vad jag har anfört i budgetpropositionen 1978 (prop, 1977/78:100 bU. 12, s. 97 f,) med anledning av behandlingen av DAK:s slutbetänkande(SOU 1976: 68) Moderna arkivmedier. Det tekniska utvecklingsarbete beträffandenya databärare som bedrivs vid statens provningsanstalt torde ge resultat somkan vara av stor betydelse även för de frågor som diskuteras här. Jag avseratt föreslå regeringen att uppdra åt att kontinuerligt följa dentekniska utvecklingen på informationsbehandlingens område, särskilt där arkivfrågornadirekt berörs. Därmed skapas underlag för eventuella framtida omprövningar avde tekniska lösningar som här förordas. Jagberör i det följande även de kostnadsmässiga konsekvenserna av förslagen tillinspelningsteknik. Förslagetatt bevara SR:s och lokalradions sändningar har som jag harframhållit till utgångspunkt radioföretagens skyldighet att själva görareferensupptagningar av sina sändningar för att säkerställa framtida bevisningom innehållet i program. 1977/78: 97 76 DAKanser att referensupptagningarna av riksradions sändningar f. n. är av alltförlåg kvalitet för att kunna ligga till gmnd för arkivbevarande. Utredningensuppfattning delas av ett antal remissinstanser. Med hänsyn härtill finner jagdet befogat att inspelningstekniken vad gäller SR:s referensupptagningarförbättras i enlighet med DAK:s förslag så att upptagningarna också kanutnyttjas för forskningsändamål. Jagbiträder således förslaget att utrustning för automatiserad inspelning avriksradions sändningar behövs och att denna utrustning bör bekostas av staten.Med hänsyn till att upptagningarna skall sparas för framtiden i ett offentligtstatligt arkiv bör även bandkostnaden finansieras över statsbudgeten. Jaganser det emellertid rimligt att viss kostnadsfördelning i övrigt kommer tillstånd mellan staten och programföretaget. Uppmstningen av företagetsreferensinspelningsapparatur kan i viss mening sägas innebära att staten tar påsig kostnader som är föranledda av skyldigheten för företaget att görainspelningar för bevisningsändamål. Jag anser därför att SR även ifortsättningen bör bära de personalkostnader som uppstår i anslutning lUlinspelningsverksamheten. Jag finner det vidare lämpUgt att programföretagetstår för avskrivningen av apparaturen och svarar för såväl underhåll somersättningsanskaffning. Dessa frågor bör regleras genom avtal mellan staten ochSR. Lokalradionhar tillkommit efter det att utredningen lade fram sitt förslag. Som jagtidigare har påpekat anser jag att lokalradions sändningar såväl frånforskningssynpunkt som av kulturpolitiska skäl bör bevaras i sammautsträckning som riksradiosändningarna. Iberedningsarbetet har ingått kontakter med företrädare för lokalradion. Därvidhar framkommit att den apparatur och den teknik som används förreferensupptagning vid lokalradions sändarenheter är av sådan kvalitet attupptagningarna kan läggas till grund för arkivbevarande. Databärarnas kvalitetfrån beständighetssynpunkt och det begränsade utnyttjande av varjereferensbands totala lagringskapacitet som varje sändarenhet tillämpar gör dockatt upptagningarna bör överföras till särskilda arkivband. Systemet börlämpligen utformas så, att rcfcrensbanden, sedan de har förvarats i sex månaderhos sändarenhe-terna, med bestämda intervall skickas in tillarkivinstitutionen. Från samhällsekonomisk synpunkt är det att föredra ombevarandet kan grunda sig på referensbanden. Beständighetsaspekter och tUlämpadreferensinspelningsteknik försvårar en sådan lösning. Jag finner detangeläget att den nya arkivinstitutionen verkar för att lokalradions referensupptagningarpå sikt ändras i dessa avseenden. Medden föreslagna inspelningstekniken kommer arkivinstitutionens kostnader förbevarande av lokalradions sändningar att omfatta bandkostnaden och kostnaderför personal och utrustning för åtgä\ ier i syfte atl säkerstäUaarkivbeständigheten. 1977/78: 97 77 SRhar i sitt remissyttrande konstaterat att det system som utredningenrekommenderar för inspelning av TV-sändningar har passerats av den tekniskautvecklingen varför utredningens kostnadsberäkningar för den föreslagnainspelningstekniken därmed inte är aktuella. Vid kontakter med SR underberedningsarbetet har framkommit att investeringskostnaden för en utrustningmed prestanda motsvarande utredningens önskemål skulle komma att uppgå tiUnärmare 9 milj. kr. Den årliga driftkostnaden för bevarandet av TV-sändningarnaskulle uppgå till mellan 1,2 milj. kr. och 2 mUj. beroende på gaUringsnivån.Därtill kommer vissa personalkostnader om man enligt utredningens förslag skallöverföra upptagningarna till särskilda arkivband och därvid vidta de föreslagnautgallringarna. Medhänsyn till de höga kostnader som blir en följd av utredningens förslag och deförändrade tekniska fömtsättningama har jag ansett det angeläget att prövamöjligheterna av andra tekniska lösningar. Utgångspunktenför utredningens ställningstagande i TV-frågan var att SR:s nuvarandereferensupptagningar inte har en sådan kvalitet att de bör användas förarkivändamål. Utredningen pekar bl. a, på att upptagningarna endast görsi svart/vitt, SRhar emellertid upplyst om att företaget avser att lägga om sinrefe-rensupptagningsteknik så att kvaliteten på dessa upptagningar höjs. a. inspelning i färg medges. Dessaupptagningar är inte av den kvalitet som utredningen har förutsatt. Materialettorde sålunda inte i någon större utsträckning kunna användas för framtidaprogramändamål. Motiven för att jag ändock är beredd att förorda att dessaupptagningar läggs till grand för det långsiktiga bevarandet är följande.Målet för ett systematiskt bevarande av ljud- och bildupptagningar är i förstahand att tillgodose forskningens behov. Det kan anses att upptagningarnakvalitetsmässigt tillgodoser dessa behov. Ett långsiktigt bevarande avupptagningar i videogramform fömtsätter kopieringsmöjligheter då det kan antasatt videobanden åldras och risk för informationsbortfall därmed uppkommer ominte upp-tagningama efter hand överförs till ny databärare. Beständighetsproblemetbehandlas delvis i DAK:s slutbetänkande Moderna arkivmedier och avses bliuppmärksammat i det tekniska utvecklingsarbete som bedrivs vid statensprovningsanstalt. EnUgt utredningen tyder dock gjorda erfarenheter påatt upptagningar på videoband kan bevaras utan nämnvärdkvalitetsförsämring. Mot bakgrund härav torde den begränsade möjligheten tills, k. generationskopiering, dvs. framställning av kopia av kopia, av dessaupptagningar jämfört med upptagningar av högre grundkvalitet utgöra en mindreolägenhet. Det är ett rimligt antagande att den tekniska utvecklingen kommeratt frambringa databärare och utrustning med betydligt bättre egenskaper ändagens. 1977/78:97 78 möjUgheteratt med videoteknik eller annan teknik överföra information till sådanadatabärare kan också rädda de upptagningar som har sparats från tidigareskeden. Medförslaget att låta SR:s planerade referensupptagningar också fungera som arkivupptagningarföljer en i jämförelse med DAK:s förslag avsevärd kostnadsreducering för densamhälleliga arkivverksamheten. Statens kostnader för utmstning hos SRbortfaller således helt. Detsamma gäller de personalkostnader som förutsattsuppstå i samband med överföringen tUl särskUda arkivband. reducerasband-kostnadema med eftersom en annan bandtyp kommer tillanvändning. Liksom i fråga om radiosändningarna anser jag att ersättningmotsvarande bandkostnadema vid utnyttjande av den enklare inspelningsteknikenskall utgå till programföretaget. Den förordade inspelningstekniken innebärockså, vilket jag har påpekat, att de ekonomiska skälen mot etttotalbevarande av TV-sändningarna får mindre tyngd. Bevarandetav de regionala TV-sändningarna bör ske med samma teknik som förordats gällaför riksprogrammen. EnUgt vad jag har erfarit har SR för avsikt alt successivtutrusta distrikten med samma typ av apparater för referensupptagning sombeslutats för riksprogrammen. Bandkostnaderna och förekommandetransportkostnader bör belasta statsbudgeten. Vadsom här har anförts om inspelningsteknik och kvalitet i fråga om bevarandet avTV-sändningarna bör inte ses som slutgiltiga tekniska lösningar. En omläggningav referensinspelningstekniken från SR:s sida kan t, ex. aktualisera frågan omkvaliteten på de band som skall bevaras, I sådana fall bör det ankomma påarkivinstitutionen att överlägga med SR om formema för ersättning avbandkostnader m, m. Jaghar intet att erinra mot utredningens uppfattning att fonogram normalt kanbevaras i original. Somjag har påpekat i anslutning till frågan om lagringsambitioner ansluter jag migtill utredningens uppfattning att film som skall bevaras, mot bakgrund avfilmmaterialets bristande beständighet, bör överföras och bevaras i form avvideogram. Ett antal remissinstanser har betonat angelägenheten av attkonstnärligt viktiga filmer också bevaras i sin ursprungliga filmform. Jag fåri denna del hänvisa till vad jag har anfört om verksamhet ianslutning tUl frågan om lagringsambitioner. MittStäUningstagande för att man bör bevara TV-sändningarna genom att utnyttja dereferensupptagningar som SR avser att producera bör enligt min mening fåkonsekvenser också för inspelningstekniken 1977/78:97 79 Jag finner inte anledning att förorda annan bandtyp ellerinspelningsutmstning för filmen än vad jag har föreslagit för etermediet.Detta innebär att bandkostnaderna kan reduceras med i förhållandetill utredningens förslag. Föröverföringen av film till videoband behövs en scannerutrustning. Då dennautrustning är tämligen dyrbar ca 1,2 milj. kr. för två scan-ners, en förvarje filmformat har jag övervägt möjUgheten att låta hyra tjänster förändamålet. Det har då framkommit att en sådan lösning, om den innebär attkostnaderna för överföringen kan reduceras, normalt förutsätter långaväntetider innan överföringsuppdraget kan utföras. Väntetidenmåste här bedömas vara en väsentlig faktor. För att möjliggöra att bevarandeti videogramform gmndar sig på så goda filmkopior som möjligt är det önskvärtatt överföringen sker innan filmen kommer ut på biograferna, t. ex, i direktanslutning tiU att har granskat fUmen. Skyldigheten attlämna fUm för att föras över till videoband kan inte åläggas någon innan filmenhar gjorts tillgänglig för allmänheten. Sådan överföring kan dock ske omrättighets-havaren ger sitt samtycke härtill. Möjligheten för sådanamedgivanden torde öka betydligt om överföringen sker snabbt. Jaganser det således önskvärt att den nya arkivinstitutionen förfogar över egenscannerutrustning för filmöverföring. Den överkapacitet som utrustningen tordekomma att få kan eventuellt utnyttjas för att överföra äldrefilmmaterial, bl, a, ur Filminstitutets samlingar, till videoband. Videokassetter,bildskivor m. m. Utredningenföreslår att upptagningar på videokassetter, bildskivor m. m. tills vidareöverförs och bevaras på särskilda videoband. Med hänsyn till attbeständighetsfrågoma inte är fullständigt klarlagda för vare sig videobandeneller de databärare som här aktualiseras är sådan överföring enligt min meningf. n, inte tillräckligt motiverad. Bevarandet av kommersiellt salufördavideokassetter och bildskivor rymmer också utmstningsproblem. Oberoende av ivilken form de bevaras behövs särskild utrustning för att de skall kunnatillhandahållas. Bristande standardisering kan leda till att man behöver ettflertal olika avspelningsmaskiner. Jag vill ermra om att utbudet avvideokassetter och bildskivor ännu så länge är ytterst begränsat, 11.4Gallring m. m. Jaghar tidigare anfört att kungl, och Lunds universitetsbibliotek iprincip skall bevara allt material, medan de övriga leveransbe- 1977/78:97 80 rättigadebiblioteken skall ha frihet att gallra material. Jag vill här betona attsyftet med regionexemplaren är att främja bl, a. forskningen nu och iframtiden. Det är enligt min mening nödvändigt alt oväsentligt och mindreviktigt material gallras. Därigenom underlättas hanteringen och minskasmagasineringskostnaderna. Gallringen bör liksom nu ske hos den mottagandeparten. Underavsnittet 11.6,1 Organisatoriska frågor tar jag upp frågan om vem som bör ansvaraför gallringen och utnyttjandet av regionexemplaren. följer av mina förslag i det föregående att ettnationalexemplar och ett nationeUt reservexemplar skall bevaras för framtiden.Jag förutsätter däremot att det exemplar som används för mikrofUmning utgallrasefter fUmningen, Gallringav ljud- och bildupptagningar m. m. Motbakgrund av det förslag beträffande inspelningsteknik för såväl radio- somTV-sändningar som jag har förordat synes de ekonomiska motiven för enmer omfattande gallring inte böra tillmätas någon avgörande betydelse,åtminstone inte vad gäller bandkostnader och kostnader för in- ochavspelningsutrustning. Det finns dock andra skäl som talar för att gallring imaterialet bör ske och i vissa avseenden måste anses ofrånkomlig. Vissaav de ljud- och bildupptagningar som enligt förslaget kommer att omfattas avpliktleverans utgörs av material som inte är bärare av unik information. Jagtänker därvid främst på reprissändningarna i radio och TV men också på deninformationsdubblering som uppstår då exempelvis fUmer och fonogram bevarasdels tUl följd av leveransplikt för dessa upplagningsformer, dels genom attsådana filmer och fonogram även utnyttjas i rundradioverksamheten. Enrelativt hård utgallring av reprissändningar bör kunna göras. Utredningen hari fråga om TV-materialet pekat på att av den totala sändningstidenutgörs av repriser. SR och har i sina remissyttranden berörtgaUringsmöjligheterna vad gäller radiosändningarna. Det erinras bl, a. om attrepriserna utgör av den totala sändningstiden för radion. Ävenfilmer, fonogram och videogram som förekommer dubblerade i olikaupptagningsformer bör kunna bU föremål för viss gaUring. Man får då pröva ivilken form informationen lämpligen bör bevaras. Detsagda innebär inte att all dubblerad information skall eller böi utgallras. Manmåste enligt min mening ta hänsyn tiU att en viss information kan ha oUkafunktioner, beroende på i vUka sammanhang den förekommer. De praktiskasvårigheterna kan också vara så stora att en gallring bör undvikas. Jaganser att viss gaUring bör kunna företas även i material av unik Prop.1977/78: 97 81 Det är rimligt att anta atl vissa upptagningarkommer att vara av mycket litet intresse för framtida forskning och även iövrigt sakna dokumentariskt värde. Sådana upptagningar bör kunna gallras ut såatt de inte tar upp plats i dyrbara förvaringsutrymmen. Som jag skall återkommatill senare medför dessutom internationella åtaganden på detupphovsrättsliga området att sådant material i viss utsträckning inte fårbevaras. För all gallring av här ifrågakommande upptagningar börgälla att den bör ske under sådana former att de praktiska och ekonomiska olägenheternareduceras tUl ett minimum. Eftersom vi här har att göra med databärare som,åtminstone f, n., inte kan jämställas med arkivpapper frånbeständighetssynpunkt torde det bli ofrånkomligt att upptagningarna efter handmåste överföras på nya databärare. Verkställigheten av fattade gallringsbeslutbör i viss utsträckning kunna kopplas till denna kopieringsverksamhet. En fråga som kan behandlas i detta sammanhang är vem sombör fatta beslut om utgallring av ifrågavarande material. Jag vill här erinraom att gallringen av arkivhandlingar på det statliga området är reglerad så,att regeringen har utfärdat bestämmelser om utgallring av vissa handlingar somär vanliga hos myndigheterna och har bedömts ha mindre betydelse förförvaltningsarbetet, rättssäkerheten och den framtida forskningen.