prop · G103135 · 1977-12-31 00:00:00 — Medandet och skedde en utvecklingmot programbistånd med minskad svensk medverkan i planering och genomförandehar flera mottagarländer uttryckt önskemål om en omfattandesvensk medverkan i beredningen av projekt eUer program som stöds med svensktbistånd. Enligt BPU bör omfattningen av svensk medverkan i planering ochgenomförande få bero på mottagarlandets önskemål. BPUkonstaterar att behovet att informera svensk opinion om konkreta projektibland anförs tiU förmån för denna biståndsform. Detta motiv är emellertidotUlräckligt för att avgöra frågan om i vilken utsträckning biståndet skallvara på förhand ändamålsbundet. Däremot kan det i länder med svagadministration ibland vara nödvändigt att lämna biståndet i form av stöd tUlklart avgränsade projekt. Enligt BPU bör biståndets ändamålsbindning normaltbero av verksamhetens natur och avgöras av mottagarlandets myndigheter i samrådmed de svenska biståndsmyndigheterna. Deremissinstanser som yttrat sig i frågan om biståndets ändamålsbindningtUlstyrker tendensen mot biståndsformer med mindre förhandsbindning. Någraremissinstanser tar upp problem som är förknip-. Prop.1977/78:135 32 pademed projektbistånd, t. ex. svårigheterna med och ibland avsaknaden avförankring och uppföljning av de projekt som stöds med svenskt bistånd. Ingenremissinstans vUl helt utesluta projektbistånd . SIDAanför att genereUa bidrag tUl programländemas budget bör ingå som ett normaltled i samarbetet och i vissa länder utgöra huvuddelen av biståndet, nämligendå man är övertygad om att landets ut-vecklingsansträngning är klart inriktadpå de intemationellt uppställda målen för utvecklingsarbetet. Ambassadeni redovisar problem med projektbistånd, särskilt bistånd till storaprojekt. SIDA har inte kapacitet att administrera flera stora projekt samtidigtoch utlejning av projektledning medför nya problem i fråga om rollfördelning,övervakning och kontroll. anser att sektorstöd som utnyttjar svensk expertis,svenska experter och ger hjälp tUl utbildning, ofta är att föredra framför heltobundet planstöd. Vad beträffar genomförande av SIDA-finansieradeutvecklingsprojekt av mer komplicerad natur, exempelvis kraftverksbyggenhävdar förbundet att tonvikt måste läggas på yrkesutbildning ochdriftsuppföljning inom projektens ram. Planering för dessa aktiviteter börgöras med planeringen av det projekt som skall byggas. Enav de resurser som ställs tUl förfogande inom biståndssamarbetet är personal.Beroende på vilken anställningsform som används kan den utsända personalendelas upp i följande kategorier kontraktsanställda (s. k. experter) inom detdirekta biståndet fredskårsdel tagare inom det direkta biståndet experter, biträdande experter och volontärer inomintemationella organisationer volontärer inom frivilliga svenska organisationer konsulter det direkta biståndet eller inominternationella organisationer. SIDA:srekrytering uppgick /66 till 353 personer. /76rekryterades 1 058 personer. Det rörde sig således om en tredubbling avrekryteringsverksamheten . BPUkonstaterar att huvudmålen för det svenska personalbiståndet är desamma som förhela utvecklingssamarbetet. Särsldlda principer för personalbiståndet har inteangivits av statsmakterna. SIDA har i sina riktlinjer för personalbiståndet angettbl. a. följande som målsättning för verksamheten: 1977/78:135 33 att överföra kunskaper och erfarenheter och därmedbidra tUl en utveckling av egna personalresurser att öka u-ländemas tillgång på utbildad personal. Pågrandval av FN:s, utvecklingskommittés (DAG) och SIDA:s bedömningar görutredningen följande sammanfattning av behov av biståndspersonal: Det totala antalet biståndsfinansierad personalkommer knappast . att öka , och beräknas därefter minska. Efterfrågan på biståndspersonal för allmänadministration och allmän undervisning har minskat . Dennatrend beräknas fortsätta. Efterfrågan på specialister beräknas komma att öka. Efterfrågan på personal som utför en konkret uppgiftoch därefter återvänder till sitt hemland beräknas komma att öka. Sådana uppgifterInnebär ofta kortare tids vistelse i mottagarlandet än vid kontraktsanställning.Uppdragen har ofta utförts av konsultföretag eller individer påkönsiUtbasis. Efterfrågan på personal på meUannivå, dvs. sådanpersonal, som hittQls ofta anställts på fredskårsvillkor, beräknas komma attminska. BPUberör i korthet den bistånds- och katastrofutbildning som bedrivs avbiståndsutbildningsnämnden. Målen för denna utbildning är bl. a. att skapa enreservkår för rekrytering av svensk personal för utvecklingssamarbete och attskapa vidgade möjligheter för organisationen att rekrytera personal förbiståndsinsatser och katastrofhjälp. kurser har drygt 350 personer genomgått den ettåriga utbildningen.Omkring hälften av eleverna har varit värnpliktiga och har varitvapenfria tjänstepliktiga. För övriga har utbildningen inte ersatt värnplikt.Enligt utredningen anser nänmden att de vunna erfarenheterna ärtUlräckligt omfattande för att motivera en översyn av verksamheten. Utredningenföreslår att verksamheten bör prövas i särskUd ordning. Närdet gäller personalbistånd som del av det svenska biståndet konstaterarutredningen att biståndspersonal engageras främst för två olika typer avuppgifter. Ett u-land behöver personal för olika löpande uppgifter inomlandets förvaltning t. ex. som lärare eller ingenjörer. Vidare kan ett u-landbehöva utländsk personal därför att landet saknar personal med tillräckligtkunnande på vissa områden. I det senare fallet där det lika mycket är fråga omkunskapsutveckling som kunskapsöverföring används den utländska personalenbåde för att lösa vissa problem och för att utbUda inhemsk personal. Personalbiståndetinom det bUäterala utvecklingssamarbetet styrs av mottagarländemas önskemål.Normalt rekryteras svenskar, men det finns i princip Ingenting som hindrar attutländsk personal rekryteras. 3 1977/78.1 saml. 1977/78:135 34 Utredningennämner att i vissa program kompletterar SIDA:s rekrytering genom attställa finansiella resurser till förfogande som mottagarlandet kan använda föratt finanslera konsulttjänster. BPUnoterar en ökande efterfrågan på specialkunnande och räknar med att dettakoinmer att innebära att en ökad andel ay det totala svenska personalbiståndetutgörs av konsulter. SIDAbefarar också att en ökad specialisering av biståndsbefattningarna skallminska rekryteringsunderlaget. Den ökade efterfrågan på kortare uppdrag ochkonsultuppdrag innebär emeUertid att fler personer kan blitUlgängliga. Bl.a. för att förbättra kontaktema med den svenska resursbasen påområden av vikt för utvecklingssamarbetet och för att breddarekryteringsimderlaget har SIDA inlett samarbete med vissa vetenskapligainstitutioner och statliga myndigheter. Utredningen räknar med att denna formav samarbete utvidgas . BPUbetonar vikten av att bibehåUa de kriterier beträffande gedigenyrkeserfarenhet, anpassningsförmåga, förståelse för främmande kulturer och godpsykisk balans som tUlämpas i rekryteringsarbetet. Samma kriterier bör, enligtutredningen, tillämpas även vid upphandling av konsulter och kortlidsanställda. BPUredogör för fredskårsverksamheten och konstaterar att den från början varavsedd att utgöra en del av det svenska personalbiståndet som denskulle ge svensk ungdom tUlfäUe tiU utveck ling och utbildning genom engagemangi u-land. Fredskårsverksamheten sker på blygsammare ekonomiska vUlkor än annatpersonalbistånd. Enligt BPU har skillnaderna mellan fredskårsdeltagare ochkontraktsanställda bl. a. gällt den ekonomiska ersättningen och utbildningensinnehåll. Antalet svenskafredskårsdeltagare har minskat beroende pä minskadefterfrågan och rekryteringssvårigheter. har antalet volontärer inomde enskilda organisationernas biståndsverksamhet ökat. BPU nämner demotsättningar som finns om fredskären och hänvisar bl. a. tUl som menar att SIDA håUer på att avveckla fredskåren. SIDAintar ståndpunkten att detta inte är fallet utan att verksamheten fullföljsenligt de av statsmakterna fastställda riktlinjema. Mmskningen i antaletutsända fredskårsdeltagare beror enligt SIDA främst på minskad efterfrågan ochi viss mån på rekryteringssvårigheter. BPU förordar enfortsättning av fredskårsverksamheten enligt nuvarande riktlinjer vilketinnebär att fredskårspersonal i första hand betraktas som en del av det svenskautbudet av resurser att utnyttjas inom ramen för det vanligabiståndssamarbetet. som utredningen understryker att personalbiståndliksom övrigt utvecklingssamarbete utformas utifrån u-ländemas behov ochönskemål, tar utredmngen 1977/78:135 35 fastapå SIDA:s påpekande i sin anslagsframställning för /78 om attmottagarländerna fortlöpande bör informeras om möjligheten att från SverigeerhåUa instraktionspersonal av den typ freds-kårspersonalen utgör. Utredningenanser också att förbättringar i an-ställningsvjHkoren bör kunna prövas om dettaväntas underlätta rekryteringen av fredskårspersonal. Fleraremissinstanser, däribland och , anser att detkunskapsöverförande biståndet har en mycket viktig roll att spela i Sverigesrelationer med . I vissa fall anser man att kunskapsöverföring bör gesmer utrymme på bekostnad av finansieUt bistånd. Man berör också svårigheternaatt rekrytera lämplig personal för SIDA-uppdrag i . Forskningssamarbetemed institutioner och enskilda forskare i framhåUs som önskvärt. KFanser att större effektivitet skuHe kunna uppnås i biståndet om man i störreutsträckning än hittUls anlitade kvalificerad biståndspersonal att kontinuerligtbevaka projekt ända fram tUl fuUföljandet. Kon-junkturinstUutet ifrågasätter ominte berörda biståndsmyndigheter i större utsträckning och mera systematisktskulle kunna utayttja den kunskapsfond som finns hos svenskar som varitverksamma i . Någraremissinstanser, RRV, KF och , understryker vikten avett riktigt lurvalsförfarande och god förberedelse av den personal som skallrekryteras av SIDA för tjänstgöring i . Ambassadeni tar fasta på utredningens resonemang om att personalbistånd bör varabara en del av en personalutvecklingsplan för den aktueUa samhällssektorn ellerinstitutionen. Ambassaden anser att personalbistånd av fredskårsmodell börprövas inom nya områden och med högre löner. OECD-delegationeni redovisar DAC:s bUd av det framtida behovet av utländsk personal iu-länderna som grupp. Denna bild avviker något från den som skisseras iutredningen, enligt yUken en nedgång förutses i efterfrågan påfredskårister och experter i traditionell mening. Vid DAC förutser man ett ökatbehov av personal som kan arbeta bland de fattigaste människoma på landsbygdensamt av mycket kvalificerade experter för kortare uppdrag och av tekniker förutbildningsuppdrag. Prop.1977/78:135 36 Utredningenanser att régermgens bemyndigande att göra långtidsutfästelser tillmottagarländerna bör bibehåUas. Dessa utfästelser är av två olika slag.Regeringen har rätt dels att göra utfästelser om rambclopp för en treårsperiod,dvs. för det budgetår vid varje tUlfälle beslutar om samt de tvåföljande budgetåren, dels att i samband med avtal om särskUda insatser görautfästelser som sträcker sig över en sexårspe-riod. BPU föreslår följandepreciseringar beträffande de två olika be-myndigandenas inbördes förhållande. Regeringensutfästelser om planerings- eller landramar bör även i fortsättningen avse entreårsperiod. Om regeringen anser att utfästelser om planeringsramar för ettvisst land bör avse äri bör bemyndigandebegäras från fall tiU fall. Regeringens.rätt att göra treårsutfästelser börbegränsas tiU att avse bidrag eUer landramar som är oförändrade i förhåUandetill det belopp som fastställts av för det kommande budgetåret. Insatsavtalensträcker sig ofta över én än planeringsramarna. Därigenomuppstår frågan om vilka förpUktelser har efter den treårigaplaneringsperioden. Detta problem kan enligt utredningen lösas om man avstårfrån beloppsmässiga preciseringar för enskUda projekt. Projektens genomförandeoch omfattning blir då beroende av kommande beslut om planeringsramar. Ävenmed denna metod uppstår emellertid hos mottagarlandet känslan att ärförpUk-tat tUl insatser av en viss omfattning. Insatsavtal som avser en längretid än planeringsperioden bör därför enligt utredningen användas med försiktighet.En allmän tumregel bör vara att det tänkta samarbetet under de budgetår somföljer på den treåriga planeringsperioden bör rymmas inom det belopp sommotsvarar högst av landramen under insatsavtalets löptid. Tiden förinsatsavtalets längd bör begränsas tUl . Ramen för utfästelser skullesåledes motsvara planeringsramen och av ramen förvart och ett av de två följande budgetåren. Denna metod ger möjlighet att, ommottagarlandet så önskar, ge indirekta utfästelser om de samlade resursemassektorfördelning. Insatser som inte ryms inoin denna ram får anmälas tUlriksdagen för särskilt bemyndigande från faU tiU faU. Utrednmgen anser .-attregeringen inom ramen för sitt allmänna bemyndigande på sätt som itilttillsskett bör kunna delegera rättea att ingå insatsavtal tUl SIDA. Ingenav remissinstanserna ifrågasätter behovet av långsiktighet i planeringen avbiståndet. Prop.1977/78:135 37 SIDAtillstyrker de av utredningen föreslagna utvidgningarna av regeringensfullmakt att göra åtaganden. KFanser att övergången till ett länderprogrammerat bistånd förutsätter rörlighetoch smidighet såväl i planeringen av svenska biståndsinsatser som i valet avresurser. I det praktiska biståndsarbetet finns ofta en motsättning meUansvenska myndigheters behov av noggrann förhandsplanering av biståndsinsatsemaoch behovet av anpassning tiU en föränderlig situation i ett u-land som ärnödvändig för att insatsen skaU ge resultat. Det hade enligt KF varit önskvärtatt utredningen, mer än vad som skett, diskuterat dessa frågor. Ambassadeni Lmjö diskuterar de oUka typerav utfästelser som kan göras från svensk sida. Ambassaden anser att tendensentiU längre avtalsperioder eUer tUl utfästelser som avser är positiv.Fördelarna minskas dock av att utfästelser för åren efter avtalsåret endast ärminimibelopp i den meningen att beloppen i absoluta tål är samma somavtalsårets. Ambassaden anser därför att det vore av stort värde förmottagarlandet om de svenska utfästelsema om den totala biståndsvolymenutvidgades tlU att omfatta mer realistiska belopp. Ambassaden kommenterarockså frågan om insatsavtalens betydelse. Den flexibilitet som systemet medsamarbetsavtal och indikativa aUoke-ringar medger, kan enligt ambassadenutnyttjas tUl fullo endast av länder med god finansieU kontroU och god centralplanering. För mottagarlandet är det viktigt att biståndsgivaren ikläder sigutfästelser under ett projekts hela genomförandetid och också att de specieUavUlkor som är förknippade med hjälpen tUl projektet fastslås i avtal. Dettagäller spe-cieUt större insatser av projekttyp. Något annorlunda förhållerdet sig, enligt ambassaden, med programstöd, t. ex. stöd tiU ett landshälsovårdsverksamhet, där mottagarlandets Investeringsnivå och löpandeutgifter i högre grad kan och måste anpassas till en föränderlig ekonomisk ochstatsfinansieU situation. I sådana fall kan det ofta vara lämpligt att volymenutiändskt bistånd varierar efter årliga prövningar och att därmedinsatsavtalet koncentreras på Intentioner med biståndet än påpreciseringar om åtaganden. Ambassaden påpekarslutligen att det ur mottagarlandets synpunkt är viktigt att tidsperioden förinsatsavtalet anpassas tiU insatsens karaktär. Om t. ex. ett kraftverksbyggetar att genomföra bör därför biståndsavtalet också kunna löpa sex år.Detta behöver i sig inte strida mot utredningens påpekande att långfristigainsatsavtal bör användas med försiktighet, särskilt om landramama görs merrealistiska vad storleken beträffar. 1977/78:135 38 BPUkonstaterar att andelen gåvor av svenska biståndsåtaganden har ökat.Den helt övervägande delen av biståndet lämnas nu som gåva. KredltviUkoren harockså gradvis mjukats upp. Utredningendiskuterar huruvida biståndet skaU utgå helt i form av gåva. Somargument härför anförs i huvudsak följande. En övergång tUl rent gåvobistånd medför enminskning i skuldsättning. TiUsammans med övrig kreditgivning bidrar desvenska utveck-lingskreditema tiU att skapa bindningar. Skuldsättaingen minskaru-ländernas möjlighet att självständigt utforma sin utvecklingspoUtik. En övergång tUl rent gåvobistånd behöver inteinnebära någon ökning av den statsfinansieUa kostnaden för biståndet, dåenprocentmålet beräknas netto. Detta mnebär att biståndsanslaget skall uppgåtiU ett belopp som motsvarar av BNP plus eventueUa återbetalningar i formav räntor och amortermgar. Argumentsom enligt utredningen kan anföras mot en övergång till rent gåvobistånd är bl.a. följande. Det kan hävdas att har bättreförutsättningar att delta i IntemationeUa förhandlingar om biståndsviUkor ochskuldkonsoUde-rmgar, om vi fortsätter att lämna krediter. BPU anser emeUertidinte att detta är ett tungt vägande argument. Ett skäl som tidigare anförts för kreditgivning äratt krediten är en affärsmässig transaktion mellan jämbördiga parter. mening får detta argument för kreditbistånd i stort sett ansessom överspelat. Anledningen är att det är denna typ av biståndstransaktionersom kraftigt bidragit tUl att skapa nuvarande skuldproblem. Ett annat skäl för fortsatt kreditgivning är attett mottagarlands ekonomi kan koimna att förbättras så mycket attåterbetalning av svenska biståndskrediter ter sig som helt naturlig. Också andraförändringar kan ske i mottagarlandet som medför att återbetalning förefallerberättigad. BPUanser att skälen för en övergång till endast gåvobistånd är starka och föreslåratt det svenska biståndet normalt skall utgå som gåva. KrediterskaU dock i undantagsfall kunna lämnas om särskUda u-landsskäl talar för detta. BPUanför vidare att en naturUg konsekvens av en övergång till rent gåvobiståndvore att avskriva samtiiga nu utestående biståndskrediter. Man framhåller attSverige sagt sig vara berett att inom ramen för en intemationeU överenskommelseskriva av biståndskrediter tiU u- Prop.1977/78:135 39 ländersom tUlhör någon av kategoriema minst utvecklade eller hårdast drabbade. Fördet fall att en sådan överenskommelse inte bedöms kunna komma till stånd inomrunlig tid, föreslår utredningen att på egen hand skriver av sinabiståndskrediter till dessa länder. Avde femtontal remissinstanser som kommenterat frågan om gåvobistånd anslutersig flertalet tUl utredningens förslag. TUl dessa hör bl. Mission, , FPU ochSveriges . Ambassadeni delar utredningens uppfattning att övervägande skäl talar för att detsvenska biståndet skall länmas i form av gåvor. Ambassadenframhåller att denna ståndpunkt dock endast gäller om den totalabiståndsvolymen är oberoende av om medlen utgår som gåva eller kredit. För detfall att biståndsvolymen skulle kunna ökas genom att man i vissa fall lämnadekrediter på hårdare vUlkor än vad som är fallet, anser ambassaden att ettsådant alternativ kan vara värt att diskutera. Riksbankenanser Inte att de skäl BPU anför som stöd för förslaget om övergång till gåvobiståndär tUlräckligt övertygande. Man anser heller inte att dessa skäl motiverar denrelativt kraftiga satsning på gåvobistånd som de senaste årens utvecklingLaneburit. Vidare framhåUs att vissa argument för fortsatt kreditbistånd intebemöts av utredningen. Detta gäller bl. a. utrikesutskottets påpekande i dessbetänkande 1974: 3, att det kan komma att finnas fall, där ettmottagarlands ekonomi förbättrats så mycket att återbetalning av svenskakrediter ter sig som helt naturlig. förordar att de frågor somtagits upp i yttrandet blir föremål för närmare överväganden. Ambassadeni anser att det bör övervägas i vad mån genom fortsatta statUgamjuka krediter kan öka flexibUiteten i biståndspolitiken och därmed nå enstörre anpassning tlU olika situation. Detframhålls att läget för del är att kapitalbehoven på kort ochmedellång sikt är mycket stora, men att den ekonomiska prognosen på lång siktsannolikt är gynnsam. Det borde därför vara naturligt att ägna ökaduppmärksamhet åt möjligheterna att genom krediter och olika former avuppmjukning av krediter relativt snabbt öka volymen av det mjuka kapitalflödet.Ambassaden framhåUer vidare att samarbetsformer borde kunna aktualiseras somgör det möjUgt för ett mottagarland, som så önskar, att använda en del avlandramen tiU att mjuka upp vissa kommersieUa import- eller projektkrediter. SverigesExportråd påpekar i sitt yttrande att subventionerade statUga lån, med ellerutan koppling till biståndet, lämnas av flertalet i-län- 1977/78:135 40 deri syfte att stödja den egna exporten till . Med anledning av attandra i-länder bl. a. blandar bistånd och kommersiella krediter har enligtremissinstansens mening svenska exportföretag inte kunnat arbeta på sammaviUkor som andra i-länders företag, I yttrandet framhålls att man utgår frånatt problemet med kreditkonkurrens kommer att behandlas av den avhandelsministern tillsatta exportkreditutredningen. Flertaletav de remissinstanser som tagit upp frågan om skuldavskrivning instämmer iutredningens förslag. framhåller att dess synpimkter i frågan omgåvobistånd Inte innebär att man ifrågasätter lämpligheten av fortsattaskuldavskrivningar i de fall det befinns rimligt. BPUredovisar inledningsvis de syften som angettför katastrofbiståndet, nämligen "hjälp åt människor i somdrabbas av naturkatastrofer och krig eUer jämförbara konflikter" samt"extra bistånd tUl länder som erhåUer svensk urieck-lingshjälp och varsförsörjning och UtveckUng hotas av oförutsedda händelser". Debiståndsinsatser som kan bli aktuella kan avse både den omedelbaraundsättaings- och räddningsfasen och den därpå följande rehabUiterlngen. Frånsvensk sida har man även aldivt verkat för ökade internationella satsningar påkatastrofberedskap och katastrofförebyggande åtgärder. Katastrofbiståndethar ökat kraftigt. /70 uppgick beslutade insatsertUl drygt 6 milj, kr. /74, då en särskUd katastrofreserv förförsta gången avsattes, var beloppet 180 milj. kr. /77 var detsammanlagda tillgängliga beloppet 313,5 milj. kr. En stor del av anslagen t. o.m. /77 togs i anspråk för länder, områden och befrielserörelseri och södra . I takt med att länder i dessa områden befriats ochbiståndet kunnat ges en mera långsiktig karaktär, har belastningen på katastrofanslagetminskat. BPUkonstaterar att beslut om svenska katastrofbiståndsinsatser fattas efter enprövning som gäller såväl mottagarland som katastrofens omfattning ocheffekter. Prövningen sker i en katastrof grupp, som inrättades 1972. I gruppeningår representanter för , SIDA och Röda Korset. BPUkonstaterar att det svenska katastrofbiståndet huvudsakligen har kanaliseratspå tre vägar, nämligen: direkt, bilateralt, administrerat av SIDA genom enskilda svenska eller internationellaorganisationer 1977/78:135 41 Valetav kanal görs från fall till fall med hänsyn till vad som bedöms meständamålsenligt. BPUkonstaterar att den bUaterala kanalen sällan anlitats efter jordbävningareller i liknande akuta situationer, utan desto mera för att tillgodose mycketangelägna biståndsbehov med anledning av torka eller översvämningar,återuppbyggnadsinsatser efter krig eUer andra händelser, som utsatt ett landför mycket stora påfrestningar. Den bilaterala kanalen har i stor utsträckninganlitats för veteleveranser. Utredningen anser inte något behov föreligga avatt bygga upp ett svenskt statiigt katastrofhjälpsystem. Enskildaorganisationer har främst anlitats för insatser vid akuta naturkatastrofer. Deviktigaste svenska organisationema som förmedlar katastrofhjälp är SvenskaRöda Korset, , samt Frikyrkan Hjälper. BlandFN-systemets organisationer framhåller utredningen att i första hand FN:sflyktingkommissarie () och () har kommit att fåväsentiiga uppgifter som förmedlare av katastrofbistånd. Detsamma gäUerInternationeUa Uvsmedelsprogram-met (WFP) som använder en del av sina resurserför katastrofinsatser. Vidare häller ett katastroflager av vete,huvudsakligen till WFP:s disposition för katastrofbistånd.