prop · G103159 · 1977-12-31 00:00:00 — Broderskapsrörelsenhävdar alt prövningsförfarandet bör avskaffas på grund av dels svårigheten attentydigt definiera de kriterier som skall gälla för tillstånd till vapenfritjänst, dels svårigheten alt objektivt konstatera om kriterierna är uppfylldaeller inte, dels svårigheten alt förebygga att lagtill-lämpningen skiftar medpolitiska eller andra konjunkturer. Rörelsen vill dock starkt ifrågasättareservantens tanke på en slags sistahandsspärr mot missbruk genom en tremannanämnd,som skulle kunna ingripa i undanlagsfall. Liknande synpunkter framförs avSveriges Fredsråd, som hänvisar till den alternalivutredning om svenskvapenfrilagsliftning som har utförts av Fredsrörelsen. Enligt förslaget skallen försäkran på heder och samvete vara 1977/78:159 90 tillfyllestför atl beviljas vapenfri tjänst. Om misstanke föreligger aU vederbörande harfarit med osanning, bör hans fall göras lill föremål för prövning idomstolsliknande form, varvid det efter gällande processrältsliga regleråligger åklagarmyndighet all framlägga bevis och domstolen alt företabevisprövning. Formerna för en sådan juridisk prövning i stället för ettadministrativt prövningsförfarande bör enligt mening göras lillföremål för en expertutredning. föreslår alt prövningsförfarandeti sin nuvarande form avskaffas och alt nämnden endast får en registrerandefunktion för atl avgöra om ansökan har skett i vederbörlig ordning och omsökanden har haft ett obligatoriskt informalionssamtal för alttjänslgöringsplaceringen skall bli den bästa tänkbara. Sveahovräii instämmer i den mening som reservanten i utredningen har gett uttryckför, nämligen att prövningsförfarandet i dess nuvarande form bör avskaffas.Hovrätten anser emellertid inte att den sökandes egna uppgifter utan vidareskall godtas utan föreslår alt ett mer "objektivt" prövningsinslitutinrättas. Förslaget innebär i huvudsak följande. Prövningen bör beslå i enobjektiv granskning av allvaret i sökandens önskan att befrias från vapentjänst.Ansökan bör göras på fastställt formulär där sökanden får motivera sin önskansamt avge en förklaring på heder och samvete angående sina motiv. Sökanden börvidare få avge en förklaring atl han är villig all fullgöra vapenfri tjänst.Rimligen bör också någon eller några personer med kännedom om den sökandesinställning få avge någon form av intyg beträffande denna. Obligatoriskt börockså vara ett samtal med särskild ulredare som har alt informera den sökandeom den militära resp. den vapenfria tjänsten saml om konsekvenserna av hanseget ställningstagande. Några övertalningsförsök att avslå bör inte förekomma.Sedan sökanden har mottagit informationen bör han ha viss obligatoriskbetänketid. Efter utgången av denna får han la ställning till om han slår fastvid sin ursprungliga ansökan eller inle. Gör han del, bör han skriftligen fåbekräfta sin önskan om vapenfri tjänst. En sökande som på angivet sättbekräftar sin önskan bör beviljas vapenfri tjänst om inte särskilda skäl lalaremot. Ett sådant prövningsförfarande kan enligl hovrätten i första handanförtros åt ulredare inom sökandens hemkommuner eller län. Härav följer dockinle att vapenfrinämnden blir onödig. Den bör enligl hovrättens mening behållasmen i första hand få uppgift som ett samordnande organ för utredarna meduppgift att centralt leda verksamheten, utfärda anvisningar m. m. samt utövakontroll. Vidare bör nämnden la ställning till de - rimligen fåtaliga-vapenfriansökningar, där utredaren inte har funnit den sökande ha gettgodtagbara motiv för sin önskan. Riksåklagarenkan inte biträda utredningens förslag om samhällstjänst. Systemet synes enligtriksåklagaren alllför svårbemästrat från administrativ synpunkt, inle minst närdet gäller åklagarna. Prop.1977/78:159 91 Överåklagareni åklagardislrikt anser atl, efiersom man torde kunna räkna med altde som vägrar fullgöra värnplikt och vapenfri tjänst utgörs av lolalvägrare sominle heller kommer atl fullgöra någon altemativ tjänstgöring, det inte kanfinnas något behov av all för sådana fall inrätta ett nytt institut,samhällstjänst. Införandel härav skulle inte medföra några påtagligaförbättringar utan endast utgöra en belastning på både de administrativa ochjudiciella myndigheterna och försena utdömandet av ett oundvikligtfängelsestraff. Utredningens förslag om särskild villkoriig frigivning tordekunna Införas som ell tillägg 1 . Skulle utredningens förslag omsamhällstjänst införas, bör domstolarna beredas möjlighet atl välja någonsaktionsform i stället för all förordna om samhällstjänst. Framkommer viddomstolsförfarandel alt vederbörande inle kommer alt fullgöra sådan tjänst,synes obligatoriskt förordnande om samhällstjänst vara helt meningslöst. ÖveråklagarenI åklagardislrikt ifrågasätter om inle förordnande om samhällstjänst,som inte är en brottspåföljd, bör beslutas av länsrätt. Åklagarlnträde bör iregel ske först då fråga uppkommer atl inleda förundersökning och yrka ansvarför brott enligt gängse principer. Sanktionssystemet verkar enligtöveråklagaren tungrott. En blankellprocess fram lill vägran att görasamhällstjänst och först därefter ell muntligt förfarande medbrotlsmålsprocessens regler är kanske smidigare. Länsåklagareni finner utredningens förslag om samhällstjänst inte varahelt lyckat. Sannolikt kommer åtskilliga atl vägra utföra tjänsten, eftersomdel är klariagt alt personer i aktuellt hänseende inte vill underkasta signågon form av tvång. Länsåklagaren anser vidare att bestämmelsema om särskildvillkoriig frigivning bör ulgå. LänsåklagarenI anser atl frågan om införande av påföljdsreformensamhällstjänst bör prövas i ett större sammanhang än delta. Med det förslagutredningen i övrigl har framlagt torde antalet vägransfall minska väsentligt.För de fall som likväl vägra synes åläggande av samhällstjänst fögameningsfyllt. Samhällstjänsten är till sin karaktär lik den tjänstgöring somvederbörande har vägrat ulföra om han har erhållit vapenfri tjänst. Bland demsom inte har erhållit vapenfri tjänst torde finnas de som skulle accepterasamhällstjänsten. Del kan då enligl länsåklagaren ifrågasättas om inte del voremera logiskt all vidga möjlighetema lill vapenfri tjänst. Länsåklagareni och avstyrker utredningens förslag omsamhällstjänst. Sveahovrätt vill starkt instämma i önskemålet atl antalet fängelsestraffnedbringas. Enligl hovrättens mening kan del emellertid ifrågasättas om manuppnår delta med del föreslagna systemet. 1 den mån samhällstjänst åläggs densom vägrar vapenfri tjänst kan man utgå från att vägran fortsätter ochomedelbart leder vidare till fängelsestraff Om samhällstjänst åläggs den somhar vägrat värnplikt efter avslagen ansökan om vapenfri tjänst, måste manenligt hovrätten med skäl fråga sig varför vederbörande då inte i stället kunde 1977/78:159 92 hafltt den önskade vapenfria tjänsten. Därest slutligen samhällstjänst åläggs densom vägrar värnplikt utan att först ha sökt vapenfri tjänst har man alt räknamed två skilda situationer. Antingen rör del sig om en person som medvetet villavslå från au söka vapenfri tjänst därför han avser all lotalvägra. För detfallel gäller vad som sagts om den som vägrar fullgöra vapenfri tjänst. Ellerockså gäller det en person som av okunnighet, tröghet, misströstan eller annatskäl inte har kommit sig för att söka vapenfri tjänst. Beträffande en sådanvärnpliktig ler del sig enligt hovrättens mening rimligare att behandla honomsom en presumtiv vapenfrisökande än som lolalvägrare. Hovrätten ifrågasätterockså om en samhällstjänst av föreslagen typ är väl förenlig medEuroparådskonventionen angående de mänskliga rälligheterna. Den är ju inteutformad som ell substitut för värnpliktstjänsten och omfattas därför knappastav undantaget i konventionens artikel 4. Hovrätten avstyrker förslaget omsamhällstjänst. Enligt hovrättens mening bör, som nämnts tidigare,möjligheterna lill vapenfri tjänst vidgas och en ny typ av prövning införas.Genom detta bortfaller huvuddelen av den vägrarkategori som har sökt menförvägrats vapenfri tjänst. För övrigl delar hovrätten utredningens grundsynalt man bör undvika att döma lill fängelse direkt för vapenvägran. Beträffandeden kategori som vägrar den vapenfria tjänsten förutsäus attarbetsmarknadsstyrelsen vid sin uttagning liksom handlar smidigt och imöjlig mån lar hänsyn lill de vapenfrias önskemål. Redan härigenom kan antaletvägrare nedbringas. Men eftersom inte alla vapenfria - lika litet som de värnpliktiga- kan fl sina önskemål tillgodosedda, kan vägrarsituationer fömtses.Utbildningsmyndighelen bör då i första hand efter att ha klariagt alt envägrarsitualion föreligger- utan alt genom ordergivning ställa vägran på sinspets - hänskjuta frågan till som har atl pröva omändrad uttagning kan ifrågakomma. Vägrar den vapenfrie även efter en nyuttagning att fullgöra sin vapenfria tjänst bör straffsanktioner kunna följa. Ifråga om den som vägrar värnplikt ulan att ha sökt vapenfri tjänst kan någonprövning av frågan huruvida han skulle komma all underkasta sig sådan inteförekomma. Då en vägrare som har fått avslag på sin ansökan om vapenfri tjänstgenom sin vägran ytterligare manifesterar sin önskan om befrielse frånvapentjänst, tillkommer ett nytt moment till den ansökan som redan har prövatsoch lett till avslag. För båda fallen finns anledning att uppta frågan omvapenfri tjänst till prövning resp. förnyad prövning. Hovrätten föreslår, attden militära myndigheten i dessa situationer utan all framtvinga en ordervägranöverlämnar saken till vapenfrinämnden, som har att föranstalta om prövning.Blir det i dessa fall bifall kommer vederbörande därefter alt behandlas som demsom på normall sätl har fill vapenfri tjänst. Vägrar vederbörande alt medverkaeller får han avslag och fortsätter atl vägra vapentjänst får straffrättsligasanktioner inträda. Förde vägrarfall som kan bli aktuella anser hovrätten detuppenbart all man bör undvika den nuvarande ordningen med upprepade, alltmer skärptafängelsestraff Utredningen föreslår för motsvarande situation ett slutligtfängelsestraff av en längd som motsvarar de enligt Prop.1977/78:159 93 nuvarandepraxis utdömda tre straffen tillsammans. Mot bakgrund av de vidsträcktamöjligheter, som ges till en acceptabel vapenfri tjänst, bör man inte varafrämmande för all vid totalvägran på sätl utredningen föreslår en gång för allasälta punkt för förfarandet medelst ell kännbart frihetsstraff. Det böremellertid också övervägas, om man möjligen skall göra ytterligare ett"försök" t. ex. genom all första gången utdöma en villkorlig dom medrelativt stränga böter och först vid en andra vägran döma ut fängelsestraffUnder alla omständigheter bör enligl hovrätten dock inte mer än två lagföringarfå komma i fråga. Del bör 1 sammanhanget uppmärksammas att en del vapenfria ochvärnpliktiga väljer all tillkännage sin vägran genom atl utebli fråntjänstgöringen. Svårigheter torde inle föreligga alt i samband medfömndersökningen klariägga om uteblivandet är föranlett av vägran atltjänstgöra. Det fömt föreslagna överiämnandel av saken till arbetsmarknadsstyrelsenresp. vapenfrinämnden torde i dessa fall fl ankomma på åklagarmyndigheten.Hovrätten vill slutligen framhålla att hovrätten bygger sill förslag påförutsättningen all merparten av de värnpliktiga har uppfattningen, alt vårtland bör ha ett militärt försvar byggt på allmän värnplikt eller i varje fallgodtar i laga ordning fattade beslul därom samt är beredda atl underkasta sigden tjänst delta försvar kräver av dem. Redan ett genomförande av utredningensförslag torde komma all leda till en ökning av antalet vapenfria. Hovräiienför anser att del inte finns något alt vinna genom alt införa enordning med samhällstjänst medan praktiska ölägenheter otvivelaktigt uppstår.Hovrätten har, som tidigare nämnts, föreslagit alt prövningsförfarandetavskaffas. Med den generösa behandling kommer antalet tolalvägrare allreduceras till ett ringa fåtal. För dem bör enligt hovrättens mening annan påföljdän fängelsestraff inte komma i fråga. Straffet bör inte sällas så lågt somutredningen antyder. Del kan inte vara riktigt att vägraren skall villkoriigifrigivas . Vad angår verkställigheten avfängelsestraffet kan vad utredningen anger i 16 § i förslaget till lag omsamhällstjänst i huvudsak godtas. Enligt hovrättens mening är särbehandlingenav Jehovas vittnen oacceptabel från rättvisesynpunkt. Rikspolisstyrelsentillstyrker utredningens förslag till sanktionsformer mot värnpliktsvägrare.Delta innebär att ansvaret för förundersökningen skall åvila polisen.Rikspolisen vill framhålla atl styrelsen i andra sammanhang har framhållitbetydelsen av all polisväsendets utredningsresurser inriktas på bekämpning avden mera allvarliga brottsligheten i samhället. 1 och för sig kan detförundersökningsförfarande som måste föregå domstols förordnande om överförandetill samhällstjänst knappast anses ha den angelägenhetsgraden attpolisväsendets utredningsresurser bör tas i anspråk för dessa ändamål.Rikspolisstyrelsen är emellertid medveten om atl formella hinder möter mot enannan ordning. Därtill kommer enligt mening att samhället fn. knappast har tillgång till någon annan lämplig uiredningsorganisalion för ändamålet. Prop.1977/78:159 94 Kriminalvårdsstyrelsenställer sig positiv till att fängelsestraffets användning begränsas när delgäller sanktionerna mot den som vägrar fullgöra värnplikt eller vapenfri tjänstoch tillstyrker uiredningens förslag. anser att förslaget att införa samhällstjänst utgör en halvmesyr. Istället bör man bredda förutsättningarna för vapenfri samhällstjänst så atl densom förklarar sig av allvarlig övertygelse vägra värnplikt kan åläggas sådantjänst. Rådet har härvid funnit det danska systemet erbjuda en tänkbar lösning.Brottsförebyggande rådet tillstyrker all straffet för den som vägrar såvälvärnplikt som vapenfri samhällstjänst sätts till fängelse i högst ett år.Normalslraffel bör bestämmas till fängelse . Rådet har inleheller någon erinran mot alt medlemmar av sekten vittnen särregleras påsamma sätl som sker. SIDA,biståndsutbUdningsnämnden, ÖB, chefen för armén, chefen för fiygvapnet,domkapitlen i och , länsstyrelserna i län, civilbefålhavaren civilområdei, ,, /SR, kristna ungdomsråd. missionsförbundets ungdom, tillstyrker utredningens förslag tillsanktionsformer vid vägran. Chefenförmarinen, som tillstyrker uiredningens förslagom inskränkning i användning avfängelsestraffet, anser det ur rättvisesynpunkt felaktigt om medlemmar ursekten vittnen undantas från den föreslagna samhällstjänsten. Värnpliktsverkelansluter sig lill uiredningens uttalande att ingen skall behöva dömas tillfängelse enbart av skälet att han vägrar bära vapen. Lösningen bör enligt värnpliktsverkeli första hand sökas i en utökning av ijänstgöringsalternaliv och behandling avansökningar enligt den föreslagna nya lydelsen av 1 ij vapenfrilagen. Verketställer sig tveksamt lill utredningens förslag att samhällstjänsten skallåläggas av domstol. Det skulle kunna övervägas att skyldigheten all fullgörasamhällstjänst inträdde, utan domstolsförfarande, i och med konstaterad vägranoch atl ärendet därefter överiämnades lill förhandläggning i övrigt enligt förslaget. De som på delta sätt fullgörsamhällstjänst förutsätts få tjänstgöringens resultat - användbarheten -noterad hos i likhet med vapenfria tjänstepliktiga. Debör med ledning härav i en krigssituation kunna bli ianspråklagna enligt sammagrunder som övriga medborgare, dvs. med stöd av lagen om allmän tjänsteplikt.Om förslaget om samhällstjänst genomförs vore det mer ändamålsenligt altdomstolen i de fall, där hemförlovning och anmälan sketl på sakligt riktiggrund, direkt beslutade om överförande till samhällstjänst, men med hänsyn tillvad den värnpliktige har anfört om sin ändrade inställning lillvärnpliktstjänstgöring (tjänstgöring som vapenfri tjänstepliktig) medgavuppskov med verkställigheten vad avser samhällstjänst. Den värnpliktige skulledärefter, om han trots ändrad avsikt ånyo vägrade, jämställas med sådanavärnpliktiga som avses i 18 S i förslaget Prop.1977/78:159 95 tilllag om samhällstjänst. Värnpliktsverkel finner vidare att den i 12 S iförslaget till lag om samhällstjänst angivna tiden för tillgodoräkning avsamhällstjänst vid återgång till värnpliktstjänstgöring är för lång. Vapenfrinämndenframhåller att den nödgas konstatera atl om reglerna för samhällstjänstenutformas på sätt utredningen har föreslagit, den prövning avvapenfriansökningar, som fömtsatts skola göras av nämnden och - efter besvär -av regeringen kommer atl sakna reell mening. är positiv tillatt straffrättsliga påföljder i största möjliga utsträckning begränsas.Statskontoret ifrågasätter vad det gäller den föreslagna samhällstjänsten omdel är rimligt atl under fred driva en administrativ apparat av den föreslagnautformningen och storleksordningen. framhåller attämbetets möjligheter atl ta hand om dem som ådöms samhällstjänst f n. ärbegränsade. Skolöversiyrelsen finner all utredningens förslag vad gäller lagenom samhällstjänst underiättar en utveckling i riktning mot ökad jämställdhetmellan könen. AMStillstyrker förslaget alt samhällstjänsten bör vara åtskild från civiltjänsten.Styrelsen är dock inle beredd atl åta sig del administrativa ansvaret församhällstjänsten. Styrelsen anser atl denna tjänst avsevärt skiljer sig frånarbetsmarknadsverkets övriga uppgifter och innebär konsekvenser som är helt främmandeför arbetsförmedling och andra delar av arbetsmarknadspolitiken. LänsstyrelsenI har i princip inle något att erinra mot utredningensförslag om samhällstjänst men ställer sig tveksam till lämpligheten av allsammanföra den som åläggs denna tjänst med de ofta svårt socialmedicinskthandikappade personer som vistas på arbetsplatser för specialanvisade.Länsstyrelsen fömtsätter atl fängelsestraff som yttersta sanktion kommer atltillgripas bara i rena undanlagsfall och alt möjligheten till nåd kommer allanvändas generöst. Länsstyrelseni framhåller att om förslaget om samhällstjänst genomförs verkarförfarandet med anmälan lill åklagare och domslolsförfa-rande knappasterforderiigt. Behandling i administrativ ordning borde vara tillräcklig. LänsstyrelsenI , som inte har något att erinra mot förslaget omsamhällstjänst, föreslår att 13 S i förslaget till lag om samhällstjänst ändrasså atl inle heller civilförsvarstjänsl kan åläggas den som har fullgjortsamhällstjänst om han inte själv medger del samt att det inom liden församhällstjänsten skapas möjlighet till utbildning inom totalförsvarets civiladel för sådana som vägrar värnplikt trots atl deras ansökan om vapenfri tjänsthar avslagits. JOframhåller alt förslaget till sanklionssystem som utredningen har lagt fram ärägnat atl inge stora betänkligheter av både principiellt och praktiskt slag. Urprincipiell synpunkt kan man peka på att den föreslagna samhällstjänsten är enform av påföljd för broll som påtagligt avviker från de gängse påföljdema inomsvensk strafTlagstiftning. Det har tidigare funnits sociala Prop.1977/78:159 96 sanktionsformerav denna typ. En sådan sanktionsform lever i någon liten mån kvar i lagen omåtgärder vid samhällsfariig asocialitet - en lag som dock sällan eller aldrigtillämpas och för övrigl torde stå inför sitt avskaffande. Det ter sig alldelesfrämmande att på nytt införa i svensk lagstiftning en sanktionsform av det slagutredningen tänkt sig. De praktiska svårigheter som är förenade med förslagetär iögonfallande. Sanktionssystemet är komplicerat och svåröverskådligt. Denvärnpliktige eller vapenfrie tvingas först till inställelse till sådantjänstgöring, varefter - om han vägrar - han skall tvingasinställa sig lill samhällstjänst. Först därefter kan han ådömas fängelse om hanvägrar fullgöra tjänsten. För den som redan från början vägrar delta i någonform av samhällstjänst innebär förfarandet enligl JO en onödig omgång. I vartfall borde den som inför domstol uppger all han vägrar fullgöra samhällstjänstinte tvingas till sådan tjänst. Systemet torde också kunna missbrukas. Med demöjligheter som enligt förslaget skall finnas lill avbrytande av samhällstjänstoch fängelsestraff för alternativ tjänstgöring finns det risk för atlverkställigheten förhalas. JO vill därför avstyrka utredningens förslag i dennadel. Enligt JO:s mening börden kategori vägrare som har sökt men inte fillvapenfri tjänst, reduceras betydligt om förutsättningarna i vapenfrilagenanges på det sätl JO har föreslagit och prövningen av ansökningarna sker enliglde normer som förut har angetts. Av de få som flr avslag torde man kunna räknamed atl flertalet fullgör sin värnplikt eller blir hemföriovade av olika skal.Denna kategori bör kunna reduceras nästan till noll. Den vägrarkategori som harbeviljats vapenfri tjänst men inte har gillat något av de nuvarandetjänstgöringsalternativen, bör även den kunna försvinna om utredningens förslagtill utökade tjänstgöringsmöjligheler godtas. Den kategorien slutligen,beslående av sådana som vägrar alt göra värnplikt och som inte heller haransökt om vapenfri tjänst, bör även den minska om tjänstgöringsalternativen iciviltjänst utökas och informationen förbättras. Här måste man emellertid räknamed en grupp som trots allt är helt negativt inställd. Gruppen måste antagasbli liten och av olika skäl vara av föga betydelse för försvaret. Denna gruppbör kunna åläggas alt fullgöra civilijänst gärna med någon månads föriängningav tjänstgöringstiden föratt markera att det är fråga om en sanktion.Tjänstgöringsalternativet bör fl väljas av vägraren. Underlåter han delbestämmes arten av tjänstgöringen av myndigheten med iakttagande av atl delinte flr vara sådan tjänstgöring som leder till krigsplacering. Åläggandet börbeslutas av administrativ myndighet, möjligen vapenfrinämnden, därvid dockmåhända åklagare och polismyndighet måste anlitas av uiredningsmässiga skäl.Först vid vägran au fullgöra ett sådant åläggande inträder fängelsestraffet somsankiionsform. Brottet blir vägran att fullgöra civiltjänst. Fängelsestraff börenligt JO utdömas endast en gång. Straffet bör inte vara längre än de sex utredningen har föreslagit. Broderskapsrörelsenframhåller alt den föreslagna samhällstjänsten kan fungera i praktiken endastom vapenfriprövningen blir generös. 1977/78:159 97 förhållandevishög avslagsfrekvens kommer tillströmningen till samhällstjänsten snart alt nåen sådan nivå att systemet i praktiken bryter samman. Liknande synpunkterframförs av . framhåller atl många efler avslag hosvapenfrinämnden kommer alt vägra även samhällstjänsten. Föreningen finner delanmärkningsvärt alt utredningen i fråga om fängelsestraffet har föreslagit enstraffskärpning. Vapenfriföreningenställer sig positiv till utredningens förslag att behålla behandlingen avJehovas vittnen, men anser all liknande behandling bör kunna ske av andragrupper vägrare. anser att det positiva med förslaget omsamhällstjänst är atl del slentrianmässiga fängelsestraffet tas bort.Föreningen kan dock inte godta att man som yttersta sanktion skall kunna ådömasfängelsestraff. SverigesFrikyrkoråd framhåller alt rådet inte vill ifrågasätta uiredningens generositetmot Jehovas vittnen, men frågar sig om inte övriga grupper skall få åtnjuta denmänskliga rättigheten all utan krångel med utredningsmän och hot om fängelse fåsin rätt till annat samhällsarbete respekterad. Liknande synpunkter framförs avSvenska Världsfredsmissionen. tillstyrker utredningens förslag till sanktions-former vidtolalvägran. Förbundet avstyrker däremot atl specialbehandling sker av vissagrupper av medborgare och menar atl medlemmar av sekten vittnen skallundergå samma behandling som andra medborgare. Nuvarande system är enliglförbundet stötande för rättskänslan. , som accepterar förslaget om samhällstjänst, anser atldomstolsförfarandet är onödigt. Del torde i stället kunna räcka med ett"strafföreläggande" som ges till de vägrande för erkännande. Erkännandetkan sedan översändas lill . anser all påföljd vid tolalvägran är nödvändig, men att tankenpå frihetsberövande är frånstötande. Fängelsestraffet kan ersättas med frivård1 olika former.