prop · G10363 · 1977-12-31 00:00:00 — Användningen av krigsförbanden under ett skärpt läge elleri krig kallar utredningen för operationer. Dessa förbereds i fred genom s. k.operativt krigsförberedelsearbete. Operationer och operativtkrigsförberedelsearbete kallas operativ verksamhet. Ansvaret för denna liggerpå den operativa ledningen. Ledning av den operativa verksamheten på centralnivå i fred innebär bl. a. att utarbeta en strategisk grundsyn, utformaalternativa operationsplaner, ge uppgifter och fördela resurser samt ulfärdaerforderiiga order och direktiv för krigsplanläggning, utbildning. Prop.1977/78:63 22 m., kontrollera krigsförbandens beredskap och krigsduglighet, föreslåförändringar i försvarsmaktens beredskap samt utveckla den centrala och högreregionala ledningens krigsorganisation. Ledningen av den operativa verksamhetenutövas av överbefälhavaren och under denne av militärbelalhavarna. 1 fred är huvuddelen av försvarsmaktens verksamhelinriktad på att vidmakthålla och efter hand förnya krigsorganisationen.Utredningen kallar detta förbandsproduktion. är såledesmålet för förbandsproduktionen. är ett medel för dennaverksamhet. För att genomföra förbandsproduktionen krävsstudier och utredningar, utveckling av organisation, materiel, anläggningar ochtaktik för nya krigsförband, planering av krigs- och fredsorganisationensvidmakthållande och förändring, anskaffning av materiel och anläggningar m. m.,inskrivning, rekrytering, utbildning och krigsplacering av personal, förvaringoch underhåll av befintliga resurser, genomförande av krigsorganisatoriskaförändringar samt mobiliseringsförberedelser. Äv detta framgår att även denverksamhet som bedrivs vid , fortifikationsförvaltningen,värnpliktsverket m. fi. centrala myndigheter ingår i begreppetförbandsproduktion. Huvuddelen av försvarsmaktens verksamhet i fred är alltsåett led i förbandsproduktionen. Försvarsgrenscheferna har ansvaret för ledningen avförbandsproduktionen och för de verkställande funktionerna utbildning ochvissa mobiliseringsförberedelser. För övriga verkställande funktioner harandra centrala myndigheter ansvaret. Förbandsproduktionsledningens uppgift är att setill att angivna mål uppnås inom ramen för tilldelade resurser. I uppgifteningår bl. a. att göra upp planer för hur krigs- och fredsorganisationen skallvidmakthållas, utvecklas och omsättas, ge uppgifter och fördela resurser tillde verkställande funktionerna, följa upp förbandsproduktionen, kontrollera denbefintliga krigsorganisationens tillstånd samt utvärdera produktionsresultatet. Utbildningen omfattar utbildning av befäl,grundutbildning av värnpliktiga, repetitionsutbildning samt utbildning avfrivilligorganisationernas personal. Den centrala ledningsfunktionen,utbildningsledningen, lämnar underiag till förbandsproduktionsledningen fördess studie-, utvecklings- och planeringsarbete liksom för budgetarbetet.Utbildningsledningen ger uppgifter och fördelar resurser till underiydande utbildningsenhetersamt utarbetar gemensamma bestämmelser för utbildningen. Den kontrollerardessutom utbildningsresultatet, analyserar utbildningsverksamhetens effektivitetsamt initierar och genomför erforderiiga förändringar. Huvuddelen av den personal som ingår ikrigsförbanden är hemföriovad eller insatt på uppgifter i fredsorganisationen.Större delen av materielen står i förråd eller utnyttjas för utbildning ochövningar. För att gå över till krigsorganisation måste därför försvarsmaktenmobilisera. Prop.1977/78:63 23 förmobilisering är fackmässiga eller territoriella. De fackmässiga mobiliseringsförberedelsernasyfiar till att förbereda mobiliseringen så att krigsdugliga förband kan ställastill den operative chefens förfogande och plats. De territoriellaförberedelserna, som militärbefälhavarna svarar för, innebär alt i samråd medberörda civila myndigheler fördela för totalförsvaret gemensamma resurser inommilitärområdet. Ätt leda fackmässiga mobiliserings förberedelser på centralnivå innebär bl.a. att utarbeta riktlinjer för tillförsel, fördelning ochunderhåll m. m. av förnödenheter, ge uppgifter och fördela resurser tillunderiydande mobiliseringsmyndigheter, följa upp och kontrollerakrigsorganisationens tillstånd, analysera mobiliseringsförberedelsernaseffektivitet samt initiera och genomföra erforderiiga förändringar. Underförsvarsgrenscheferna utövas ledningen av de fackmässigamobiliseringsförberedelserna av militärbefälhavarna. Den operativa verksamheten och förbandsproduktionenhänger nära samman, eftersom de resurser som krävs för den operativaverksamheten, dvs. krigsförbanden, är mål för förbandsproduktionen.För att dessa två processer skall kunna fungera krävs vissa styr- ochstödfunktioner. sammansättning styrs av deuppgifter som skall kunna lösas vid eventuella konflikter. Dessa uppgifterbestäms av regeringen genom anvisningar för försvarsplaneringen och denoperativa krigsplanläggningen. På grundval av dessa anvisningar m. m.utvecklas efter hand den lämpligaste sammansättningen av försvarsmaktens krigs-och fredsorganisation. Den funktion som har denna uppgift kallas avutredningen för övergripande avvägning och inriktning av förbandspro-d u k t io n e n . Det är nödvändigl med ett nära samarbete mellan ledningen av denoperativa verksamheten och den övergripande avvägningen,eftersom resultatet avavvägningsfunktionens arbete leder till de krigsförband som den operativafunktionen kan disponera för att lösa sina uppgifter. I denövergripande avvägningen ingår bl. a. att bedöma den framtida försvarsförmåganhos olika sammansättningar av försvarsmakten i skilda ekonomiska ramar och motbakgrund av de olika säkerhetspolitiska situationer som regeringen anger.Avvägningsfunktionen jämför skilda försvarsfunktioner och vapensystem,initialstyrka och uthållighet saml kort- och långsiktig beredskap.Förbandsproduktionen inriktas och samordnas på både lång och kort sikt genomatt uppgifter ges och resurser fördelas. Ansvaret för den övergripandeavvägningen ligger f n. på överbefälhavaren. Försvarsgrenscheferna gör vissaavvägningar inom den egna försvarsgrenen. Det finns ett nära samband mellan denövergripande avvägningen och ledningen av förbandsproduktionen.Förbandsproduktionsledningen lämnar underlag för avvägningsfunktionens arbeteoch utvecklar efter hand, med utgångspunkt i avvägningsfunktionens inriktning,krigsförbanden, deras personal, materiel och taktik. Prop.1977/78:63 24 Eftersom insatsberedskapen är låg i fredstid behövsen viss förvarningstid för att höja beredskapen eller hinna mobilisera. Dennaförvarningstid skall underrättelsetjänsten ge. Underrättelsetjänsten kan delasupp i strategisk och militär underrättelsetjänst. Den strategiskaunderrättelsetjänsten behandlar politiska, ekonomiska, tekniska och socialaförhållanden. Ansvaret för den strategiska underrättelsetjänsten ligger hosstatsmakterna och tillhör inte utredningens uppdrag. Den militäraunderrätlelsetjänsten omfattar operativ, taktisk och tekniskunderrättelsetjänst. Den är en stödfunktion till den operativa verksamheten ochtill förbandsproduktionen. Överbefälhavaren leder den militäraunderrättelsetjänsten på central nivå, men ansvaret för bearbetning avunderrättelser är uppdelat på ett fiertal myndigheter. Riktlinjer för denmilitära underrättelsetjänsten har föreslagits av 1974 årsunderrättelseutredning och antagits av (prop. 1975/ 76:189, FöU1975/76:40, rskr 1975/76:376). 1 ledningsutredningens uppdrag ingår emellertidalt lämna förslag om den militära underrättelsetjänstens organisation m. m.inom den centrala ledningsorganisationen. Ledningsutredningenställer upp vissa grundläggande krav på försvarsmaktens centrala ledning. Denmåste enligt utredningen vara uppbyggd så all den kan analysera utvecklingen pålång sikt och på denna grund och med beaktande av våra ekonomiska möjligheteroch andra förutsättningar inrikta försvarsmaktens utveckling. Den måste vidarekunna åstadkomma en sådan strategisk grundsyn och sådana principer föroperationernas förande att de kan ligga till grund för krigsplanläggningen! Denmåste effektivt kunna leda förbandsproduktionen och säkerställa övergången frånfreds- till krigsverksamhet. I fred måste ledningsorganen ha sådan beredskapalt de kan leda försvarsmaktens och genomföra sin egen mobilisering ochsamtidigt leda operationer. Både kontinuiteten i verksamheten och sambandetmellan långsiktig utveckling, operativt förberedelsearbete i fred,krigsplanläggning, mobilisering och operativ ledning i krig måste säkerställas. Utredningenhar analyserat sambandet m. m. mellan operativ verksamhet, övergripandeavvägning, förbandsproduktionsledning, utbildningsledning, mobiliseringsledningoch underrättelsetjänst för att besiämma en lämplig ansvarsfördelning mellandessa funktioner i den centrala ledningsorganisationen. Utredningen har därvidfunnii att överbefälhavaren bör ha ansvaret för den operativa ledningen,underrättelsetjänsten samt den övergripande avvägningen och inriktningen avförbandsproduktionen. Ansvarel för ledningen av förbandsproduktionen kan enligtutredningen antingen ligga på överbefälhavaren eller läggas på en eller fiera särskildamyndigheter. Ansvaret för ledningen av utbildningen kan antingen föras sammanmed ansvaret för förbandsproduktionsledningen eller läggas på en eller fierafristående myndigheter. Utredningen anser att ansvarel för ledningen av defackmässiga mobiliseringsförberedelserna bör föras samman med ansvaret förförbandsproduktionsledningen. Uiredningen räknar med att försvarsmakten Prop.1977/78:63 25 kommeratt bestå av armé-, marin- och flygvapenförband. Dessa kommer också ifortsättningen att skilja sig åt i fråga om organisation, utbildningskrav,viktigare materiel, taktik och stridsteknik. Enligt utredningens mening innebärdelta att nuvarande skillnader i behov av produktionsresurser och iproduktionsteknik i allt väsentligt kommer att bestå. Utredningen anser därföratt produklionen alltjämt bör genomföras för armé-, marin- och nygvapenförbandvar för sig. Detta innebär att försvarsgrenarna bör finnas kvar somorganisation för produktion av krigsförband. Utredningen har prövat att föraöver kustartilleriet till armén och luftvärnet till flygvapnet. Utredningen hardock inte funnit skäl att förorda en sådan förändring. 3.2.2Huvudalternativ tlU organisation av försvarsmaktens centrala ledning samtlokalisering 1 uppdraget till försvarsmaktens ledningsulredningingick alt pröva olika organisationsalternativ. Vid den inledande granskningenkom utredningen fram till att tio alternativ behövde prövas närmare. Dessaalternativ uppvisar inbördes vissa principiella likheter och har därför förtssamman till tre huvudalternativ. Huvudalternativ A kännetecknas av att ansvaret förledningen av förbandsprodukiionen och för utbildningen hålls samman. Ialternativ A 1 Överensstämmer ansvarsfördelningen i stort med den som nugäller, dvs. tre försvarsgrenschefer svarar direkt under regeringen förförbandsproduktion och utbildning. 1 alternativ A 2 har marinen delats upp såatt kustartilleriet har förts till armén och flottan till fiygvapnei. 1alternativ A 3 hålls all förbandsproduktion och ulbildning samlad i en särskildmyndighet vid sidan av överbefälhavaren (jfr fig. 1 intagen på s. 26). Huvudalternativ B kännetecknas av att en eller tresärskilda myndigheter organiseras med ansvar för att leda utbildningen.Ansvaret för att leda förbandsproduktionen läggs på överbefälhavaren eller ensärskild fristående myndighet (jfr fig. 2 intagen på s. 26). Huvudalternativ C kännetecknas av att allaledningsfunktioner förs samman under överbefälhavaren. De underalternativ somutredningen har ansett sig behöva pröva framgår av fig. 3 (intagen på s. 27). 1alternativ C I har även prövats andra varianter för organisalion av denoperativa verksamheten, underrättelsetjänsten och avvägningsfunktionen. Utredningen har funnii att alternativen A 1, B 2och C 1 bäsl tillgodoser de krav som måste ställas på försvarsmaktens centralaledning. Alternativ B 2 ger vissa fördelar i förhållandelill dagens organisation. Sålunda blir bl. a. överbefälhavarens inflytande påkrigsorganisationens utveckling organisatoriskt säkerställt. Alternativet haremellertid också nackdelar. Enligt utredningens mening är den avgörandenackdelen risken för att ulbildningsledningen i prakliken får så begränsadhandlingsfrihet att denmer liknar en central fackmyndighet för utbildning än en produktions-myndighetmed egna produktionsresurser och eget produktionsansvar. Utredningen har därförinle övervägt alternativet ytteriigare. De kvarvarande alternativen, A 1 och C 1, uppfyllerbåda de grundläggande krav som ställs på den centrala ledningen. Utredningenhar därför ansett det nödvändigt att genomarbeta båda alternativen i detalj föratt kunna göra del slutliga valet av organisationsstruktur. Utredningens sammanfattande värdering har skett bl.a. mot bakgrund av den uppfattning som råder om den politiska, tekniska ochekonomiska utvecklingen och hur denna kan påverka försvarsmaktens sammansättningoch omfattning. Utredningen har också bedömt hur organisationen i alternativenA 1 och C 1 praktiskt kommer att fungera - det gäller bl. a. beslutsprocessen ialternativ C 1. Besparingsmöjligheterna i de båda alternativen har ocksäundersökts närmare. Det som i första handskiljer alternativen från varandra är beslutsprocessen FPL -<- UTBL A 3 OPL + UND + AV Figur1 Himidalteriwtiv A med underailen, OPL -I- UND -H AV -I- FPL ! OPL + UND -I- AV + FPL B 3 OPL - UND + AV Figur 2 Huvudalternativ B med underalternativ 1977/78:63 27 OPL-I- UND-t-AV :| FPL- UTBL , . FPL -HUTBL'. FPL -i- UTBLi jl--------- ;: -": "' i 'I OPL I UND :, AV ;; FPL I UTBL Ij [ L L 11 UND l( AV I FPL + UTBL{ i OPL u:o I AV -I- FPL-e UTBL II Figur 3 Huvudalternativ C med underalternativ Förkortningar i jig. CA Chefen för armén CM Chefen för marinen CFV Chefen för flygvapnet OPL Ledning av operativ verksamhet FPL Ledning av förbandsprodukiion UTBL Ledning av utbildning och de förvaltningsrättsliga förhållandena mellan olikadelar av organisationen. Däremot är organisationen under myndighetsnivåpraktiskt taget densamma i båda alternativen. Alternativ A 1 anses väl tillgodosede krav som kan ställas på försvarsmaktens centrala ledning och bedömsinnebära att överbefälhavarens behov av att styra och inrikia försvarsmaktensverksamhet i allt väsentligt kan tillgodoses. Utredningen har också setl vissanackdelar med den myckel starka ställning överbefälhavaren skulle fS ialternativ C 1. Stor vikt har således lagts vid att försvarsgrenschefernasfristående slällning i alternativ A 1 ger bätlre förutsättningar för en öppenoch mångsidig försvarsdebalt. Utredningen anser vidare altalternativ A 1 har fördelar när det gäller beslutsprocessens smidighet. Rentteoretiskt är skillnaden mellan alternativen inle så stor. 1 alternativ C 1blir dock beslutsprocessen mer beroende av att samarbetet fungerar väl mellande högsta cheferna. Resultatet av den slutligavärderingen av de båda alternativen är alt A 1 förordas. Uiredningen bedömde ursprungligen att ettalternativ med e n myndighet skulle ge avsevärt större besparingar än ettalternativ med fyra myndigheter. Detaljstudier har dock visat att skillnaden ärliten. Besparingsmöjligheterna har därför inte påverkal valet av alternativ. Utredningen anser att det är viktigt att åstadkommaen ökad samverkan över försvarsgrensgränserna. En förutsättning för dennautveckling är i försia hand en samlad lokalisering av de centrala staberna. Fleraav de fördelar som ligger i alternativ C 1 kan enligt utredningen uppnås genomenbart en samlad lokalisering. Organisatoriska åtgärder därutöver kan snaraslha motsatt effekt. Utredningen har behandlat lokaliseringsfräganutföriigt, eftersom den har varit av belydelse för valet avorganisationsstruktur. Lokalsituationen för försvarets myndigheler iStockholmsområdet har länge karaktäriserats av splittring, trångboddhet ochprovisoriska lösningar. Detta har medfört höga hyreskostnader och behov av mer personalän nödvändigt. Det har ocksä varit svårt att åstadkomma önskvärd effektivitet imyndigheternas verksamhet. För att på läng sikt komma till rätta med dessaproblem utarbetade överbefälhavaren en detaljerad plan för lokaliseringav försvarets myndigheler i . 1 planen, som sändes in tillKungl. Maj:t , föreslog överbefälhavaren att staber ochförvaltningar skulle koncentreras lill övre . beslutade åren 1971 (prop. 1971:29, InU1971:15, rskr 1971:196) och 1973 (prop. 1973:55, InU 1973:22, rskr 1973:220)att omlokalisera viss statlig verksamhet, bl.a. ett antal ämbetsverk ochinstitutioner inom försvaret från . Därigenom ändrades förutsättningarnaför överbefälhavarens plan. De myndigheter som enligt beslutet skallomlokaliseras eller har omlokaliserats är följande. Genom omlokaliseringen minskar behovet av lokaler iStockholmsområdet avseväri, som vissa lokaler frigörs. a. kanförvaltningsbyggnaden som ligger i anslulning till Livgardetsdragoners eiablissement vid disponeras i samband med altförsvarets civilförvaltning och fortifikationsförvaltningen omlokaliseras. Prop.1977/78:63 29 lämnade överbefälhavaren in enreviderad plan till Kungl. 1 denna föreslogs att försvarsgrensstabernaskulle föriäggas till Bastionen, att skulle disponeralokalerna på (Tre Vapen) och att försvarsstaben skulle samlas tillmilitärstabsbyggnaden på . uppdrog regeringen ät fortifikaiionsförvaltningenatt i samråd med och under medverkan av överbefälhavaren ochförsvarets rationaliseringsinslitut samt efter samråd med övriga berördamyndigheter utarbeta och redovisa förslag om den framtida lokaliseringen m. m. avförsvarsmaktens centrala stabsorganisation, centrala förvaltningsmyndigheter,gemensamma institutioner m. m. inom . Behovet av samarbete och samverkan är enligtutredningen faktorer som måste ha stort inflytande både på organisationsutformningoch lokalisering. Inom försvarsmakten är behovet av samverkan stort mellan allamyndigheler på central nivå. Utredningen anser emellertid att samarbetsbehovetär störst inom resp. stab och resp. materielanskaffande huvudavdelning . 1 första hand bör därför varje stab och varjehuvudavdelning grupperas samlat. Utredningen anser vidare att samarbetet mellanförsvarsstaben och försvarsgrensslaberna ärav avgörande betydelse förförsvarsmaktens utveckling och bedömer att samarbetsbehovet kommer att öka.Med hänsyn bl. a. till detta anser utredningen att en samgruppering ärönskvärd. Samarbetet mellan försvarsgrensstab och motsvarandehuvudavdelning inom är av avgörande belydelse förutveckling, anskaffning och underhåll av materiel, varför en samgruppering ärönskvärd också i detta fall. Även en samlad lokalisering av försvaretsmaterielverk är av största betydelse om verket skall kunna utnyttja sinaresurser pä bästa sätl och bidra till en ökad samordning avmaterielanskaffningen. För att belysa de samlade lokaliseringsproblemenhar utredningen prövat fyra alternativ. Alternativ I innebär att staberna och försvaretsmaterielverk samlas i en byggnad. Alternativ 2 innebär att stabsorganisationenshuvuddel samlas till Bastionen och materielverkets huvuddel till Tre Vapen ochfrihamnsområdet. Allernaliv 3 innebär att försvarsgrensstaberna samgrupperasmed motsvarande huvudavdelningar i . Altemativetinnebär att arméstaben och huvudavdelningen för armémateriel inommaterielverket lokaliseras lill Bastionen samt att marin- och flygstabema ochmerparten av huvudavdelningarna för marin- och flygmateriel samlas till TreVapen. Försvarsstaben samlas i militärstabsbyggnaden och återstående delar avmaterielverket grupperas i frihamnsområdet. Allernaliv 4 innebär atthuvuddelen av stabsorganisationen samlas till Tre Prop.1977/78:63 30 Vapenliksom centrala ledning och frän varje huvudavdelningchef, planering, "vapenbäraravdelning", dvs. fordons-, fartygs- ochfiygplanavdelningarna, samt inköpsavdelning. Återstående delar avstabsorganisationen föriäggs till militärstabsbyggnaden medan försvaretsmaterielverk disponerar Bastionen och frihamnsomrädet för sina övriga delar. Alternativ 1 kräver tillgång till enförvaltningsbyggnad med 3 600-3 800 rum. Den enda befintliga anläggning som kanbedömas uppfylla detta krav är förvaltningsbyggnaden vid Karlavägeni därdet finns utrymme för 4 300 anställda. Garnisonen disponeras avförvarets forskningsanstalt och civila statliga myndigheter. Utredningen anserdock att det är orealistiskt att försöka åstadkomma en lösning som innebär attförsvaret för disponera Garnisonen med hänsyn till de problem det för med sigför de berörda myndigheterna där. En annan möjlighet att tillgodose stabernas ochmaterielverkets samlade lokalbehov är att bygga ut Tre Vapen eller Bastioneneller att bygga en helt ny förvallningsbyggnad för försvarsmaktens räkning.Investeringskostnaderna blir i samtliga fall avsevärda. Att bygga ut Tre Vapenskulle bli det billigaste altemativet och kräva en investering i 1976 årspenningvärde om ca 200 milj. kr. Även hyreskostnaderna skulle bli avsevärthögre (minst 10 milj. kr. ) än om befintliga lokaler utnyttjas. En utbyggnad av Tre Vapen kan av miljövårdsskälväntas möta starkt motstånd. Med hänsyn till detta anser utredningen att enutbyggnad av Bastionen är det mest realistiska alternativet, eftersom en heltny förvaltningsbyggnad skulle medföra alltför stora kostnader. Utredningenbedömer dock att Bastionen inte kan byggas ut förrän in på 1980-lalet. Avavgörande betydelse är också om försvaret för utnyttja markområdet i anslutningtill Bastionen. Uiredningen anser att alternativ I är det bästalokaliseri.ngsalternativet. Med hänsyn lill nuvarande lokalsituation är detemellertid inte möjligt att samlokalisera staberna och försvarets materielverkredan omkring , när organisationsförslaget beräknas bli genomfört.Utredningen anser dock att möjligheterna att på åstadkomma en sådansamlokalisering genom en utbyggnad vid Bastionen bör bevakas. Alternativ 4 innebär att en samlad lokalisering avden enskilda myndigheten inte kan uppnås. Därför har detta alternativförkastats. Utredningens fortsatta överväganden har inriktatspå de båda återstående alternativen, dvs. staberna samlade till Bastionen ochmaterielverket lill Tre Vapen (alternativ 2) samt försvarsgrensstaber och huvudavdelningarparvis samgrupperade och försvarsstaben i militärstabsbyggnaden (alternativ 3). Vid en samgruppering av stab och huvudavdelning(alternativ 3) blir materielverket uppdelat på tre plalser jämfört med två idet andra alternativet. Prop.1977/78:63 31 del blir därför kostnaderna för administrativ personal någotlägre i alternativ 2 än i alternativ 3. Möjligheternaatt åstadkomma besparingar på handläggarsidan hänger huvudsakligen samman medmöjligheterna för fiera organisationsenheter att gemensamt utnyttja likartadkompetens. Efiersom det finns fier likartade funktioner inom försvaretsmaterielverk resp. inom den centrala stabsorganisationen än mellan stabernaoch materielverkets huvudavdelningar beror besparingsmöjligheterna i förstahand på en samlad lokalisering av materielverket resp. staberna. Ledningsutredningenpekar på att stora krav har ställts på personalminskningar inommaterielverket. Efter att ha minskat antaletanställda med ca 500 slår verket nu inför kravet att minska med ytteriigare300-500, eventuellt ännu fler. Redan i sin programplan för perioden1976/77-1980/81 framhöll verket att en spridd lokalisering begränsar möjligheternaatt genomföra personalminskningarna och att det därför är nödvändigl attkoncentrera verksamheien. Utredningen anser att materielverket för den störstahandlingsfriheten all göra en rationell lokalplanering i alternativ 2, därverket fritt kan disponera sina lokaler. De största besparingsmöjligheternaerhålls därför i alternativ 2. Förflygvapnets del får en skild lokalisering av stab och huvudavdelning vissakonsekvenser. Utredningen anser det nämligen nödvändigl att materielverketshuvudavdelning för flygmateriel i sä fall tillförs ytteriigare militärpersonal. Detta innebär dock inte att det totala antal befattningar inomförsvarels materielverk som fär vara tillsatta med militär eller civilmilitärpersonal behöver ökas.