prop · G103152 · 1977-12-31 00:00:00 — vill dock med anlednmgav vad som har framförts vid remissbehandlingen ta upp frågan. I motiven tillsjömanslagen (prop. 1973:40 s. 127 f) anförde föredragande departementschefenalt tvister av den art förbudet omfattar bäst löses genom kontakter mellanarbetsgivare och anställd eller dennes organisation. Som ett skäl härförangavs bl. a. att kollektivavtalsregleringen hade byggts ut. Kommittén tolkardetta så att förbudet i sjömanslagen främst tar sikte på lönetvister och andratvister av ekonomisk art. Sådana frågor regleras enligt kommitténs mening inteav den nu aktuella konventionen, Äv det anförda följer att sjömanslagens förbudmot att dra tvist om anställningsförhållande inför utländsk myndighet inteutgör hinder mot alt framställa klagomål enligt konventionen. Det gäller härfrågor om säkerheten på fartyg, social trygghet, viUkoren för sysselsättningenoch anordningar för livet ombord. Kommittén anser således till skillnad från befälsbemanningsutredningenatt inte behöver ge upp sitt syslem enligt sjömanslagen. Sjöfartsverkethar såsom framgått föreslagit att man skulle ändra sjömanslagen på så sättatt "utländsk myndighet" ersätts av "utländsk domstol ellerexekutiv myndighet". Konunittén vUl för sin del framhäva att etteventuellt svenskt tillträde till nu aktuell konventlon inte är avgörande förden behandling ett svenskt fartyg kan bli föremål för i utlandet. Om påsvenskt fartyg drar tvist inför utländsk myndighet oavsett vUken typ av myndighet kan följden bli att fartyget kvarhålls eller att beslut motsvarande kvarstadmeddelas. Över detta råder givetvis hamnstaten. 1977/78:152 12 densyn på begreppet "tvist om anställningsförhållande" som har redovisatsi det föregående menar kommittén atl sjömanslagen ger erforderligt utrymme föratt konventionens anda skall tillvaratas. Någon ändring av sjömanslagen på detsätt har föreslagit finner kommittén inte påkallad. att 14 och 18 §§ sjömanslagen inte utgör hinder förratifikation. Remissinstansemahar i sina yttranden lämnat synpunkter beträffande de konventioner som SverigeInte har ratificerat. Vadförst angår konvention (nr 68) om kosthåll och utspisning avfartygsbesättningar hänvisar tiU att de svenska bestämmelsernahärom finns i 1) 3 kap. 2 och 6 §§ samt 9 kap. 5och 8 §§ sjösäkerhelslagen; 2) 3 kap. 3033 §§ sjösäkerhetskungörelsen; 3) kungörelse(1970: Ä4) om bostäder och ekonomilokaler m, m, på fartyg; 4) sjöfartsverkels kungörelse(1970: A15) om dricksvatten på fartyg. Dessutomnämner verket att livsmedelslagen (1971: 511, ändrad : 589) ochlivsmedelskungörelsen (1971: 807, ändrad : 830) även gäUer förfartyg. Enligt 38 § livsmedelskungörelsen prövar livsmedelsverket fråga omgodkännande av livsmedelslokal i registreringspliktigt fartyg. uppfattning täcker de svenska bestämmelserna reglema i artikel5 i konventionen. I fråga om koslens sammansättning är de visserligen allmänthållna, men konventionen synes inte fordra att de nationella föreskrifternaskall specificera vilka slags produkter som skall ingå i kosten. "Likvärdighet i huvudsak" måste anses föreligga. Till samma slutsalskommer befälsbemanningsutredningen och . Merkomplicerad är frågan om uppfyller kraven enligt artiklarna 3 och 4 i1936 års konvention (nr 53) om kompetens hos befäl å handelsfartyg. Idenna fråga anför följande. Kraven i artikel 4 angåendevillkoren för tUldelolng av behörighetsbevis täcks 1 princip av bestämmelserna1 sjöbefälskungörelsen (1960: 487, omtryckt 1976: 774), förordningen (1959:425) om sjöbefälsskolor (ändrad : 775), kungörelsen (1960: 488) omlägre nautisk och maskinteknisk utbildning (ändrad : 776),kungörelse (1976: A52) om rätt att tillgodoräkna visstjänstgöring eller skolutbildning för alt erhålla behörighetsbevis som sjöbefälsamt kungörelse (SJÖFS 1977: 15) med föreskrifter om styrdmanskapspraktik och tjänstgöring som befälsassistent. Sjöfartsverketfastställer minimibesättningar för fartyg med stöd av sjösäkerhetslagen ochsjösäkerhetskungörelsen. Minimiålderskrav för befälhavare finns i 7 §sjöbefälskungörelsen. 1977/78:152 13 minimiålderför fartygs- och maskinbefäl i allmänhet gäller genom examens- ochpraktikkraven, jämförda med bestämmelserna i 45 § sjömanslagen om minimiålderför fartygsarbete. För handelsfartyg, "enga-ged in maritimenavigation", gäller enligt sjöbefälskungörelsen som villkor förbefälsutövning dels avlagd examen, dels fullgjord praktik. I vissa fall fårmaskinbefäl undvaras på fartyg med en maskinstyrka om högst 550 effektivahästkrafter, under fömtsättnmg att det ombord finns anställd personal som haravlagt fartygsmekanikerexamen. Något krav på sjöpraktik gäller inte för dennaexamen. Enligt 34 § sjöbefälskungörelsen får medge undantagfrån vUlkoren för behörighet att vara befälhavare eller annat befäl eller förerhållande av behörighetsbevis (s. k. personlig dispens). Sådan dispens kanges om särskilda skäl föreligger och det inte finns anledning anta annat än attdet är förenligt med sjösäkerhetens krav. För dispenser som avser mer än enviss resa fordras samråd med redarnas och de ombordanstäUdas organisationer.Enligt praxis medges i stor kustfart eller mer vidsträckt fartaldrig dispens från krav på att den sökande skall ha avlagt någon form avnautisk resp. maskinteknisk examen. Detta gäller även om vederbörande har godpraktik. Med hänsyn till den tolkning av "substantially equivalent",som medges i fotnoten tUl bUagan tiU konventionen nr 147, anser sjöfartsverketatt de svenska bestäirunelserna är i huvudsak likvärdiga med artikel 4 ikonventionen nr 53. Ifråga om tillämpningen av artikel 3 anför att kravet på attfartygs- och maskinbefälet i fartygen skall vara behörigt givetvis är denhuvudprincip som uttrycks i sjöbefälskungörelsen. I fråga om befälhavare fårundantag från behörighetskraven inte göras i något fall utom vid dispens avsjöfartsverket. Beträffande det övriga fartygsbefälet samt maskinbefälet finnsi 38 § sjöbefälskungörelsen en bestämmelse, som medger s. k. bristmönstring avobehörigt befäl. Har de uppställda fordringarna på behörighet hos annat befälän befälhavaren inte blivit uppfyllda för viss befattning föreligger straffrihetom förhåUandet har föranletts av att lämplig behörig person inte har kunnaterhållas i senast besökta hamn. En liknande föreskrift finns också i 10 kap. 3§ sjösäkerhelslagen. De svenska bristmönstringsbestänunelserna, som hänger sammanmed den bristande tiUgången på behörigt sjöbefäl, ansågs utgöra hindermot ratifikation av konvention nr 53. Brislmönstrlng förekommer alltjämt och ärinte inskränkt till endast force majeure-fallen. Bemanningskontroll utövas avsjöfartsverket genom dess sjöfartsinspektion och av mönstringsförrättama. allmänna mönstringsanvisningar har uttalats att detvid påmönstring av obehörig person i bl. a. befälsbefattning måste framgå för mönst-ringsförrättarendels att lämplig person med föreskriven behörighet inte kan anskaffas, dels attden tillträdande kan antas uppehålla avsedd befattning utan risk för fartygetssäkerhet. Vid bristmönstring skall i sjö- 3t 1977/78. 1 saml Nr 152 1977/78:152 14 mansmUanoch på sjömannens tjänslgörlngsbesked antecknas: "TUls behörig kananskaffas". Verket har också i mönstringsanvlsnlngama uttalat, att mönstringsförrättareskall iaktta restriktivitet i fråga om bristmönstring, särskilt beträffande (kvalificeradebefattningar. Vid mönstring av dels obehörigt befäl och dels behörigt befäl,som ersätter obehörigt sådant, skall mönstringsförrättare sända in anmälantill på särskUda blanketter, I förstnämnda fall anger mönstringsförrättarepå blanketten vad vederbörande har för meriterande praktik, som kan motiveraatt han tillåls bristmönstra. Med ledning av inkomna sådana meddelanden tarsjöfartsverket i en del fall kontakt med vederbörande rederi och påtalar attförekommande behörighetsbrister måste anses oacceptabla. Det är enligtsjöfartsverkels uppfattning tveksamt, om den förekommande myndighetskontrollenöver bristmönstring i svenska fartyg kan anses vara "substanliaUy equivalent"tiU det innehav av behörighetsbevis, som fömtsatts i artikel 3 i konventionen.Påmönstring av obehörigt befäl torde emellertid förekomma i många länders handelsflottor.Med beaktande av bristmönstringsproblemets internationella natur och av attandra ratificerande stater torde ha samma problem, torde med tvekankunna hävda att dess bestämmelser är "substantially equivalent" medbestämmelserna i artikel 3. Det skulle dock enligt uppfattningvara önskvärt alt uppnå bättre överensstämmelse mellan de svenska reglema ochkonventionen nr 53. Befälsbemanningsutredningenär mer tveksam beträffande tillämpning av konventionsbestämmelsema ifråga och anför bl. a. att bristmönslrlngssystemet har kommit till vidsträcktoch stadigvarande användning på grund av bristen på behörigt sjöbefäl, främstfartygsbefäl i lägre befattningar och maskinbefäl. Utredningen överväger olikasätt att avskaffa bristmönslringssystemet. uttalar med instämmande av SAF i fråga om konventionen nr 53att termen "substantially equivalent" inle kan användas med tanke påsvenska förhållanden, eftersom bristmönstringen strider mot konventionensInnehåll och mening. Föreningen motsätter sig därför att ratificerarkonvention nr 147. förespråkar att enutbildningssatsning görs och tUlstyrker att konventionen nr 147 ratificeras.Svenska sjöfolksförbundet ansluter sig till ståndpunkt ochmenar att konventionen nr 147 bör ratificeras. Efteratt ha tagit del av övriga remlssmstansers yttranden har ILO-kommUtén uttalatatt alltjämt inte uppfyller alla fordringarna i konventionen nr 53 ochatt hinder mot ratifikation av denna kvarstår trots att det på sin tidallvarligaste ratifikationshindret har avlägsnats (prop. 1938: 239). För enanslutning tiU konventionen nr 147 krävs dock inte mer än att svenskabestämmelser är i huvudsak likvärdiga ("sub- 1977/78:152 15 stantiallyequivalent") med de konventioner som anges i bUagan och att dessabestämmelser upprätthålls. Konventionens uppbyggnad medger således attnationella bestämmelser och dessas tUlämpning kan avvika från deninternationella ulan att betraktas som brott häremot. Utgångspunktenmåste dock vara att den allmänna målsättningen i åberopad konvention skallrespekteras. När det gäller konventionen nr 53 syftar den till att ställa upp minimifordringarpå yrkeskompetens hos befälhavare och vakthavande fartygs- och maskinbefäl påhandelsfartyg för att säkerheten skall upprätthållas på ett betryggande sätt.Konventionens huvudsakliga fordringar måste anses väl tillgodosedda av gällandesvensk lagstiftning. Det svenska bristmönstringssystemet skulle formellt kunnaanses strida mot konventionens syfte. Emellertid har systemet uite haft någonmenlig inverkan på sjösäkerheten. Frånvaron av behörighet är ofta att hänföratill den rent formella sidan, eftersom vederbörande brislmönstrade befatlnmgshavareav ansvarig mönstringsförrättare bedömts ha de kvalifikationer som krävs förbefattningen. Systemet förutsätter en noggrann myndighetskontroll. Sådan utövasi första hand av mönstringsförrättaren ute på fältet. Den övergripandetillsynen sker hos som för delta ändamål har inrättat kontrolleroch som styr utvecklingen genom detaljerade anvisningar. Den bristmönstradesfaktiska förmåga att klara arbetsuppglftema behöver normalt inte sättas ifråga. När bristmönstrat befäl fullgör vakt- eller jourtjänstgöring, ökas detövergripande tillsynsansvar som under alla förhåUanden åligger befälhavare ochmaskinchef så alt betryggande sjösäkerhet upprätthålls på normalt sätt. Motden angivna bakgmnden anser att brislmönstringen inte utgörhinder för att ansluta sig till konventionen nr 147. Sjöfartsverkethar granskat gäUande svenska bestämmelsers överensstämmelse med 1926 årskonventioner (nr 22) om sjömäns anställningsavtal och (nr 23) om hemsändningav sjömän. Verket konstaterar därvid beträffande konventionen nr 22 att vissaratifikationshinder kvarstår men att huvudsaklig överensstämmelse råder mellande svenska bestämmelserna och konventionen. Beträffande konventionen nr 23konstaterar likaledes huvudsaklig överensstämmelse mellan desvenska och de internationella bestämmelsema. Verket fäster dock ILO-kommitténsuppmärksamhet på reglerna i bl. a. förordningen (1976: 785) med instruktion omhandläggning av sjöfartsärenden vid utrikesrepresentationen och föreslår, altdet får ankomma på eller dess underslödsnämnd att bedömaom reglerna är likvärdiga med konventionsbestämmelserna. Utrikesdepartementetskonsulära enhet har härtUI anfört alt har indelat sjömän 1 tvåkategorier, nämligen "sjömän som är svenska medborgare" och"utländska sjömän". tyder bestämmelsema så att sjömansom är svensk med- 1977/78:152 16 borgarealltid har möjlighet att av utlandsmyndighet erhåUa bistånd för resa tillSverige medan denna möjlighet inte föreligger beträffande utländsk sjöman.Utrikesdepartementets föreskrifter härvidlag, AFUR-S 17 § vUken innefattar1516 §§ IFUR-S, gör följande uppdelning: som är svensk medborgare ochinskriven i sjömansregistret, utländsk som är flykting eller statslösperson och bosatt i samt utländsk som inte är flykting ellerstatslös men bosatt i . Nämnda kategorier sjömän kan jämlikt AFUR-S 17 §erhålla bistånd för resa till . Utiändsk , som inte är flyktingeller statslös person och som skilts från svenskt fartyg i annat land än sitthemland och därefter har råkat i nöd, kan genom utlandsmyndighet efterbemyndigande av erhålla ekonomiskt bistånd om det finnssynnerliga skäl tUl detta. Det fömtsatts dock att statsverket ellerarbetsgivaren inte är skyldig att svara för sjömannens underhåU samt attbistånd inte har kunnat erhållas från utlandsmyndighet för sjömannens hemland,från lokala myndigheter eller på annat sätt. Bistånd som här avses bör enligtföreskrifterna lämnas endast i undantagsfaU, då det med hänsyn till särskildaomständigheter, t. ex. långvarig tjänstgöring på svenska fartyg, avsaknad avlokal diplomatisk eller konsulär representant för sjömannens hemland eller avrent humanitära skäl skulle framstå såsom uppenbart obilligt att inte biståsjömannen. Med sådant bistånd avses inte ekonomiskt bistånd för resa tUl vederbörandeshemland, utan en i undantagsfall tUlfällig hjälp av rent humanitära skäl. ILO-kommitténkan inte finna att eller påpekandenpåverkar bedömningen av möjligheterna att ratificera konventionen nr 147. att i huvudsak tUlämpar de konventioner som räknasupp i bilagan tUl konventionen nr 147. 3 Rekommendationen om förbättring av normer i liandelsfartyg Rekommendationen(nr 155) om förbättring av normer i handelsfartyg har ungefär samma uppbyggnadsom konventionen nr 147. I själva instmmentet finns rekommendationer om vUkalagstiftningsåtgärder medlemsslatema bör vidta. En av rekommendationernainnebär att lag-stifmingen skall innehålla bestämmelser som är minst likvärdigamed bestämmelsema i de instrument som finns i en bilaga tUl rekonunen-dationennr 155. Upplysningom var texterna till bilageinstrumenten återfinns bör fogas till regeringsprolokolleti detta ärende som bilaga 4. 1977/78:152 17 Rekommendationenhar i punkt 1 samma tUlämpningsområde som konventionen nr 147 (jfr avsnilt2.1). Ipunkt 2 anges att medlemsstaterna bör se tUl att bestämmelserna i denlagstiftning som föreskrivs i artikel 2 (a) i konventionen nr 147 är minstlikvärdiga med de konventioner som är förtecknade i bUagan till deimakonvention. Medlemsstat bör också kontroUera att sådan likvärdighet föreliggeri fråga om bestämmelser som reglerar vUlkoren för sysselsättning ochanordningar för livet ombord. Dessutombör enligt punkt 3 åtgärder vidtas om så erfordras stegvis för attlagstiftning eller kollektivavtal skall innehåUa bestämmelser som är minstlikvärdiga med bestämmelsema i de instmment som är förtecknade i bilagan tUlrekommendationen nr 155. Slutligenges i punkt 4 rekommendationer till medlemsstaterna att vid tUlämpningen avkonventionen nr 147 och rekommendationen nr 155 beakta varje revision av de instmmentsom finns förtecknade i bila-goma. 3.2 Instrumentförtecknade i bilaga till rekommendationen Följandeinstmment är upptagna i bilagan till rekommendationen nr 155. 1936års konvention (nr 53) om kompetens hos befäl å handelsfartyg; 1946års konvention (nr 68) om kosthåll och utspisning (för fartygs-besättningar); 1970års konvention (nr 133) om besättningsbostäder (tUläggsbestäm-melser); 1970 årskonvention (nr 134) om förebyggande av yrkesskador (sjö folk); 1971 årskonvention (nr 135) om arbetstagarnas representanter; konvention (nr 91) om semester med bibehållen hyra (revi derad), eller konvention (nr 146) om semester för sjöfolk; 1946års konvention (nr 70) om social trygghet för sjömän; 1970års rekommendation (nr 137) om yrkesutbildning av sjöfolk; IMCO/ILODocument for Guidance, 1975. Rekommendationsbilaganupptar delvis samma instrument som kon-venllonsbilagan, dock med den skUInadenatt i rekommendationen hänvisas till hela instrument, medan konventionen ivissa fall enbart hänvisar tUl någon eller några artiklar. Detta gäller konventionernanr 53, 68 och 134. Av dessa har ratificerat nr 134. De båda övrigakonventionerna har berörts i det föregående. 1970års konvention (nr 133) om besättningsbostäder (tilläggsbestämmelser)ratificerades av 1972 men har ännu inte trätt i kraft. 1977/78:152 18 Sverigehar även ratificerat konvention (nr 135) om arbetstagarnasrepresentanter. 1949års konvention (nr 91) om semester med bibehållen hyra (reviderad) har interatificerats av . Däremot har godkänt1976 års konvention (nr 146) om semester för sjöfolk (prop. 1977/78:51, AU1977/78:26, rskr 1977/78:133) och regeringen har beslutat attratificera den. 1946års konvention (nr 70) om social trygghet för sjömän har inte ratificerats avSverige. hade den ratificerats av sju länder (,, Nederländema, Pem, , och ). Den har dockinte trätt i kraft . Konventionennr 70 avser i första hand att tUlförsäkra sjömän, som bor och vistas ifartygets hemland, samma förmåner som lagstiftningen erbjuder industriarbetarei fråga om sjukvård och kontantunderstöd vid arbetsoförmåga, arbetslöshet ochhög ålder. Vissa av förmånerna skall vara tUlförsäkrade sjömännen även om deinte gäller för industriarbetare. Vidare ges i konventionen föreskrifter omatt sjömännens anhöriga skall vara tillförsäkrade vissa förmåner. Utöver dessasocialförsäkringsförmåner av allmän natur avser konventionen att tillförsäkrasjömännen särskUda förmåner, då de tUl följd av skada eller sjukdom kvar-lämnasutomlands. I sådant fall skall sjömannen vara berättigad till sjukvård, kostoch logi samt hemsändning och full hyra . 1970års rekommendation (nr 137) om yrkesutbildning av sjöfolk har underställtsriksdagens prövning i prop. 1971: 158. I denna konstaterade föredragandedepartementschefen att rekommendationen i slort stämmer överens med deprinciper efler vUka sjöpersonalulblldningen bedrivs i . IMCO/ILODocument for Guidance, 1975, är en kortfattad handbok avsedd att tillämpas vid utbUdningav sjöfolk. Den har utarbetats gemensamt av den Mellanstatliga rådgivandesjöfartsorganisationen (IMCO) och och innehåUer råd som, utan att varabindande för någon stat, är avsedda alt vara till praktisk hjälp när nationellaplaner och fordringar för säkerhetsutbildning upprättas, ändras ellerutvecklas. är rekommendationen nr 155 tUl stor del så utformad att dess tiUämpningutgör ett steg på vägen mot en tiUämpning av konventionen nr 147. I vissa fallär dock de rekommenderade normerna mer avancerade än motsvarande konventionsnormer.ILO-kommittén ansluter sig tUl rekommendationens syften och vUl för derasförverkligande föreslå, dels att möjligheterna att ratificera konventionen (nr70) om social trygghet för sjömän tas upp tUl fömyad prövning, dels attrekommendationen av regeringen överiämnas till fartygsmUjöulred- 1977/78:152 19 ningenoch andra berörda utredningar för beaktande i deras fortsatta arbete. Beträffanderekommendationen nr 155 och de i bUagan tUl denna omnämnda instrumenten anförriksförsäkringsverket att medlemmarna enligt rekommendationens punkt 2 bör se tUlatt bestämmelsema i den lagstiftning som föreskrivs i artikel 2 (a) i 1976 årskonvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg är minst likvärdiga med dekonventioner eller artiklar i konventioner som förtecknas i bUagan till nämndakonvention. Den bestämmelse i konventionen som berör verkets ämbetsområde ärnämnda artikel 2 (a). Den föreskriver bl. a. att varje medlem som ratificerarkonventionen skall åta sig att genom lagstiftning för fartyg, som ärregistrerade inom dess territorium, föreskriva lämpliga åtgärder för socialtrygghet. Äv de i bUagan till konventionen förtecknade konventionerna har bl.a. konvention (nr 130) om läkarvård och kontanta sjukförmånerratificerats av . Enligt mening uppfyller densvenska socialförsäkringslagstiftningen de normer som har fastställts ikonventionen nr 147 och hinder synes därför inte föreligga att anta rekommendationeni fråga. Yttrandenaöver konventionerna nr 53 och 68 har redovisats under avsnitt 2.3,2, Befälsbemanningsutredningenerinrar om att rekommendationen (nr 137) om yrkesutbildning av sjöfolk haringått i del material som har legat till gmnd för arbetet i den av SÖ tUlsattaUtredningen sjöpersonalens utbildning (UTSJÖ), Dess förslag bearbetas f. n,inom och SÖ, har att ta särskildställning till vUka utbildningskrav som skall ställas upp för alt nybörjareskall få tillträda befattning till sjöss. Därvid iakttas artikel 15 irekommendationen, I övrigt torde svensk sjömans- och sjöbefälsutbUd-ninguppfylla rekommendationen, men det bör observeras att teoretisk utbildning inteär obligatorisk för manskap i någon befattning. Document for Guidance, 1975,torde få läggas till grund för utformningen av kursplanerna i den nya sjöbefälsutbUdnlngen. påpekar beträffande nämnda Document for Guidance, 1975, attdetta inte har remissbehandlats eller godtagits av . SÖ förklarar dock isitt yttrande att dokumentet i tillämpliga delar beaktas vid översynen avläroplaner. att yttrandena över konventionerna i bilagan tUl rekommendationennr 155 tyder på god, om än inte fuUständig, tillämpning av de behandladeinstrumenten. , som är den internationella arbetsorganisationens ()beslutande församling, har vid sidan av de år- 1977/78:152 20 ligaallmänna sammanträdena mer eller mindre regelbundet sammanträtt för attbehandla frågor rörande sjöfolkets arbetsförhållanden. sextioandrasammanträde var samlidigt den nionde sjöfartskonferensen. Vid konferensenantogs sex instrument av sådan beskaffenhet att de skall underställasriksdagen, nämligen 1. konvention (nr 146) om semesterför sjöfolk, 2. rekommendation (nr 153) omskydd för unga sjömän, 3. konvention (nr 145) omkontinuitet i sysselsättningen för sjöfolk, 4. rekommendation (nr 154) i sammaämne, 5. konvention (nr 147) omminiminormer i handelsfartyg, 6. rekommendation (nr 155) omförbättring av normer i handelsfartyg- Defyra förstnämnda instrumenten har redan behandlats av (prop. 1977/78:51, AU 1977/78: 26, rskr 1977/78: 133). I det följande kommer jag därför endastatt uppehålla mig vid konventionen nr 147 och rekommendationen nr 155. Bådadessa instmment har fått en speciell utformning. Det huvudsakliga materiellainnehållet utgörs av ett åtagande resp. en rekommendation att tillämpa vissatidigare antagna ILO-instmment. Dessa finns uppräknade i bilagor tillkonventionen nr 147 och rekommendationen nr 155, Debåda instmmenlen har remissbehandlats av , som har inhämtatyttranden från berörda myndigheter och organisationer. Remissinstanserna har iallmänhet uttalat sig poshivt om instmmenlen och förordat att konventionen nr147 godkänns. Konventionennr 147 kommer genom sin konstruktion att ange miniminormer i många olikaavseenden, bl. a. i fråga om sjukförmåner, besättningsbostäder, kompetens hosbefäl, anställningsavtal, föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten.Genom sitt breda tUlämpningsområde framstår den som ett speciellt viktigtinstrument i strävandena att motverka förekomsten av undermåliga fartyg, isynnerhet sådana som är registrerade under bekvämlighelsflagg.