prop · G10386 · 1977-12-31 00:00:00 — Självklart bör man härvid beakta statsmakternas beslut i frågorrörande den aUmänna transportpolitiken. När det gäller de krav som skall ställas påkoncessionshavaren framhåller utredningen att en rörledningsanläggning är avstor betydelse från många synpunkter och medför avsevärda ekonomiskaförpliktelser och följder av annan art. Anläggningen kan också innebära en farasom under olyckliga omständigheter kan leda till svåra ekonomiska och andraföljder för såväl allmänna som enskUda intressen. Det är därför enligtutredningen av vikt att koncessionshavaren har de ekonomiska resurser, som kankrävas för atl fullgöra dessa förpliktelser. Även i utländsk lagstiftning hardetta förhållande beaktats. Så kräver t. ex. den schweiziska lagstiftningen attkoncessionshavaren genom försäkring skaffar sig täckning för de eventuellaskadeståndskrav som kan riktas mot honom tUl följd av anläggningens drift. Attsträcka sig ända därhän finner utredningen knappast nödvändigt. Man tordekunna utgå från att vid den prövning, som görs i koncessionsärendet, på ettbetryggande sätt tillses att koncession lämnas endast den som har förutsättningaroch möjligheter att fullgöra alla de förpUktelser som kan härledas urledningens anläggning och drift. Enligt utredningens mening bör därför i lagenupptas såsom en förutsättning för koncessionens meddelande att det kan antasatt koncessionshavaren är i stånd alt uppfylla de villkor, som är förenade medkoncessionen. Den utredning som behövs i koncessionsärendet berori sista hand på omfattningen och inriktningen av koncessionsprövningen. Dådenna i sin tur i viss utsträckning är beroende av förhåUandena i det enskUda Prop.1977/78: 86 41 fallet,är det enligl utredningen inte möjligt att uttömmande ange i vilka hänseendenutredning är nödvändig. Följande krav torde emellertid vara allmängUtiga. Ansökanom koncession bör innehålla uppgifter om ledningens ändamål och sträckning,vilka konsumtionsområden den avses betjäna, vilka behov som föreligger inomdessa områden, hur ledningen förmår täcka dessa behov, dvs. desstransportkapacitet, mottagnings- och leveransanordningar samt grenledningardär sådana planeras. Vidare anser utredningen att de ekonomiska kalkylerna förledningen måste redovisas. Sålunda måste uppgifter finnas rörandeanläggningskostnader och kapitalbehov samt del sätt på vilket det senare avsesskola täckas. Uppgifter om ledningens dimensioner och utnyttjandegrad samtolika alternativ som kan komma i fråga måste finnas att tillgå. I anslutninghärtill kan utredning krävas även beträffande transportkapaciteten hos ochkostnaden för andra transportvägar, såsom sjö-, järnvägs- och landsvägstransporter,ävensom beräkningar i vilken omfattning utnyttjandet av dessa minskas ellerbortfaller samt samhällsekonomiska och övriga konsekvenser härav. Under vissaförhållanden måste enligl utredningen uppgifter föreligga i vad mån fartyg, järnvägsvagnaroch tankbilar, vilka används för de transporter som övertas av ledningen, blironyttiga eller i vilken utsträckning dessa kan nyttiggöras på annat sätt, Uksomom järnvägens laxesältning för transport av annat gods kan rubbas genombortfallet av transporter som övertas av ledningen. Utredningen bör inriktas påberäkning av de ekonomiska följderna av ledningen vid en jämförelse mellanförhållandena före och efter ledningens tillkomst. Av vad utredningen anfört rörandekoncessionsprövningens omfattning följer vidare att ett omfattandeutredningsmaterial kan behöva förebringas rörande ledningens betydelse ochinverkan på försvarsintressen, natur och miljövårdsintressen,samhällsplanering m, m. Vilka krav som har bör ställas beror emellertid på förhållandenai det enskilda fallet. Man kan dock utgå ifrån att huvudparten av desynpunkter som här kan vara av betydelse på ett eller annat sätt kommer fram redani samband med det planläggningsarbete som måste föregå sökandensställningstagande tiU frågan huruvida koncessionsansökan över huvud taget böringes. Den utredning som krävs före ett avgörande rörandeledningens tiUkomst bör enligt utredningen i första hand verkstäUas ochredovisas av sökanden, I den mån ytterligare utredning enligtkommerskollegiets, dvs, numera industriverkets, bedömande behövs och den intelämpligen bör införskaffas genom verkets försorg, skall sökanden föreläggas attförebringa den. bör vidare sörja för att de myndigheter,kommuner och sammanslutningar, vUkas verksamhetsområden berörs av förelaget,får tillfälle att framföra sin mening. Prop.1977/78: 86 42 Utredningen föreslår att koncessionsfrågor skaUprövas av regeringen medan beredningen föreslås ankomma på kommerskollegium,dvs. numera statens industriverk. 6.4 Förhandsmedgivandeatt påbörja ledningsrättsförrättning Utredningen har föreslagit att ikoncessionslagstiftningen skall öppnas en möjlighet för regeringen att medgeatt förrättning enligt den föreslagna lagen om ledningsrätt påbörjas innanslutUgt bifall tUl koncessionen lämnas. I 17 § i den numera antagna ledningsrättslagenföreskrivs beträffande ledning för vilken koncession fordras men ännu inteerhållits att föi-rättning enligt lagen får inledas, om den som har att meddelakoncession medger det. Den av utredningen väckta frågan torde därmed saknaaktualitet, 6.5 Villkorför koncession, m. m. I fråga om koncessionstidens längd anser utredningenatt koncession för olje- eller gasledning bör lämnas för en bestämd tid somanges i konccssionsvillkoren. Det bör finnas möjlighet att inom rimlig tid omprövaförutsättningarna för koncessionen. Förhållandena kan ha ändrats på ett sättsom gör det önskvärt att ta frågan om koncessionen under förnyat övervägande.Hur lång koncessionstid som bör medges är givelvis ett avvägningsspörsmålmellan det allmännas intresse att kunna ompröva frågan och koncessionshavarensbehov att ha trygghet för att gjorda investeringar inte bUr onyttiga inomalltför . Utredningen har stannat för att koncessionen bör medges fören tid inte överstigande , eller, om särskilda skäl föreligger,längst . Inom denna lid bör enligt utredningen anläggningen rimligenha kunnat avskrivas. Man torde vidare kunna utgå från att, omkoncessionshavaren så önskar och inte vägande skäl talar för annat, en fortsattkoncession lämnas. Koncessionsbeslutet skall i övrigt enligtutredningens förslag innehålla föreskrifter om ledningens huvudsakligasträckning och omfattning, de särskilda viUkor som skall gälla för ledningensutförande, den tid inom vilken ledningen skall vara färdigställd och de villkori övrigt som finnes behövliga. Utredningen förutsätter vidare attkommerskollegium, dvs. numera statens industriverk, med stöd av förordningen ombrandfarliga varor skall utfärda de säkerhetsbestämmelser som behövs förrörledningar, och att de blir så omfattande och detaljerade att den som skaUbygga en rörledning får det underlag som behövs för att han skall kunna göra Prop.1977/78: 86 43 Detta innebär att ett koncessionsbeslut inte behöver upptaalla säkerhetsbestämmelser. I samband med vUlkoren för koncession tarutredningen upp frågan om koncessionshavaren skall vara skyldig att ombesörjatransport genom ledningen åt annan. Utredningenanför att det från samhällsekonomisk synpunkt måste anses otillfredsstäUandeatt olika företag lägger ledningar meUan samma orter om en enda ledning skullekunna tiUgodose dessa företags behov av transporter. Kostnaderna förledningarna är, i varje fall om de inte är korta, så betydande att det framstårsom slöseri med landets resurser om flera ledningar skulle förekomma. Även omersättning lämnas för det intrång och den skada en ledning skulle förorsaka, ärdet enligt utredningen likväl olämpligt att betunga av ledningen berördafastigheter med en belastning som inte är ofrånkomligen nödvändig. Likaledesframstår såsom olämpligt att öka de med ledningstransporterna förenade riskemagenom att lägga ledningar som inte från allmän transportsynpunkt ärnödvändiga. Med hänsyn till det anförda finner utredningen angeläget attbestämmelser rörande transport av olja och gas för annans räkning upptas ilagstiftningen. Utredningen anser att bestämmelse i ämnet börupptas i själva lagtexten och inle såsom i viss utländsk lagstiftning ikoncessionsvUlkoren. Del kan nämligen ibland ställa sig svårt att redan vidmeddelande av koncession bilda sig en klar uppfattning om behov av en sådanbestämmelse finns eller ej. Finns föreskrifter i lagen, vet koncessionshavarenatt skyldigheten åvilar eller i vart fall kan komma att åvilahonom. Givet är att denna skyldighet måste begränsas med hänsyn tUlkoncessionshavarens behov av ledningen för egna transporter. Uppenbarligenmåste transporterna också vara förenliga med ledningens ändamål. Det börvidare enligt utredningen åligga koncessionshavaren att ombesörjatransporterna. Han bör vara skyldig att ställa erforderlig personal förledningens drift tUl förfogande. Det bör vara den personal som vanligen nyttjasför ledningens drift som skall ombesörja transporterna. Den som önskarutnyttja ledningen kan inte påfordra att få använda egen personal. Skyldigheten att för annans räkning transporteragenom ledningen liksom pris och övriga villkor härför bör enligt utredningen iförsta hand avgöras genom förhandlingar mellan de berörda parterna själva.Skulle man inte kunna komma överens i en eller flera av dessa frågor, måsteöverlämnas till någon utanför parternas krets att fatta beslut härom. Utredningen anser att det bör ankomma påkommerskollegium, dvs. numera statens industriverk, att besluta i frågor somrör koncessionshavarens transportplikt och villkoren härför. För atttillförsäkra verket all nödig sakkunskap finner utredningen lämpligt att verkethar tiU sitt Prop.1977/78: 86 44 förfogandeen rådgivande nämnd, oljeledningsnämnden, som på dess begäran har att avgeyttrande i ärende av nu ifrågavarande slag. Ledamöterna i nämnden, vilka börvara fem till antalet, bör utses av regeringen. För att möjliggöra för verket och nämnden att vidavgörandet av ifrågavarande ärenden erhålla erforderliga uppgifter av ekonomiskoch teknisk art bör i lagen stadgas en skyldighet för koncessionshavaren atttiUhandahålla verket sådana uppgifter. Uppgifter som av koncessionshavareneller annan lämnas i sådant ärende bör vara underkastade sammasekretessbestämmelser som finns upptagna d lagen (1956: 245) omuppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden (ändrad senast1975: 705) för där avsedda uppgifter. Utredningen anför att av de statistiska uppgiftersom utredningen har redovisat framgår att i vart fall i antaletskadefall av läckning från rörledningar varit förhåUandevis litet. Risken förpersonskador torde inte vara omedelbar som då det gäller elektriskaanläggningar eller atomanläggningar. Emellertid kan vid olyckshändelse medrörledningar egendomsskadorna bli omfattande och de ekonomiska konsekvensernaallvarliga och betungande för den som drabbas därav. För undvikande avolyckshändelser är det av synnerlig vikt att ledningarna är av hög kvalitet ochsäkerhetsanordningarna fullt betryggande, Uksom att tillsynen av ledningarnaoch driften skötes med största omsorg och noggrannhet. För elektriska ledningarhar statsmakterna, trots att olycksfallsfrekvensen även där ärförhåUandevis låg, ansett sig böra bibehålla s. k. strikt skadeståndsansvar,dvs, ett skadeståndsansvar oberoende av våUande, för ledningens ägare ellerinnehavare. Även i fråga om atomanläggningar har strikt skadeståndsansvaransetts böra gälla. Detta torde enligt utredningen vara särskilt påkallat medhänsyn tUl dessa anläggningars betydligt större farlighet för människan.Emellertid är å andra sidan här säkerhetsanordningarna utomordentligt rigorösa.En synpunkt som spelat dn i fråga om de elektriska anläggningarna synes havarit den att statsmakterna ansett det önskvärt att den som stodskadeståndsansvaret också hade sådana ekonomiska resurser att den skadelidandeinte skuUe behöva riskera att inte utfå honom tillkommande ersättning. Äveninom andra områden, där en viss verksamhet har betraktats som mera farlig ochriskfylld, exempelvis transportområdena, har, påpekar utredningen, man skärptskadeståndsansvaret utöver det enligt allmänna regler gällande. Mot det anförda stäUer utredningen vissa uttalandensom gjordes av föredragande departemenstchefen i prop. 1972: 5 med förslag tiUskadeståndslag. Departementschefen anförde att efter hand som existerande Prop.1977/78: 86 45 ersättningsanordningarav försäkringsmässig art byggdes ut eller nya sådana anordningar infördes, komskadeståndsrätten att få allt mindre betydelse, framför allt på person- ochsakskadeområdet, och att man måste vara mycket återhållsam när det gälldereformer som innebar att det skadeståndsrättsliga systemet byggdes ut ochförstärktes. Det torde, enligt departementschefen, t. ex. inte komma i frågaatt införa nya regler om objektivt skadeståndsansvar för person- ellersakskada, såvida inte behovet av förbättrat skydd på ett visst område var såträngande, att man inte kunde avvakta den successiva utbyggnaden av andra ersättningsanordningar. Närdet gäller ledningar för eller naturgas, finns behov av för tredjeman betryggande skadeståndsrättsliga regler i och med att ledningen tas idrift. Här måste enligt utredningens mening med andra ord anses föreliggasådana omständigheter som departementschefen åsyftat. Med hänsyn härtUIföreslår utredningen att det stadgas ett strikt skadeståndsansvar innebärandeskadeståndsskyldighet för koncessionshavaren även då denne inte är vållandetill skadan. Frihetfrån skadeståndsansvar har i såväl ellagen som atomansvarig-helslagen (1968:45; ändrad : 249) stipulerats vid olycka som beror av, såsom detuttrycks i förstnämnda lag, "högre hand". En motsvarande bestämmelse,utformad efter mönster av alomansvarighets-lagen, bör enligt utredningen upptasäven i förevarande lagstiftning. Ifråga om jämkning av skadestånd föreslår utredningen att rörledningslagenefter mönster av atomansvarighetslagen utformas så, att jämkning av skadeståndi anledning av medvållande på den skadelidandes sida får äga rum endast ommedverkan till skadan skett uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Omtvå eller flera koncessionshavare är ansvariga för skada, exempelvis skada somuppstår genom läckning från två ledningar i sammanbindningspunkten, bör deenligt utredningen svara för skadeståndet solidariskt. Mellankoncessionshavarna inbördes bör ansvarigheten fördelas efter vad som ärskäligt med hänsyn tUl varje lednings andel i skadans uppkomst och övrigaomständigheter. Motsvarande bestämmelser finns i 18 § atomansvarighetslagen. Närdet gäller preskription konstaterar utredningen att i ellagen finns enpreskriptionstid av från det skadan inträffade inom vilken anspråk påskadestånd skall ha framställts. Försummas detta, skall rätten till talan varaförlorad. Atomansvarighetslagen upptar en treårig preskriptionstid som börjardå den skadelidande fick eller med iakttagande av skälig aklsamhet bort fåkännedom om att han lidit skada som medför rätt tUl ersättning enligt lagen ochom den för skadan ansvarige. Talan om ersättning skaU väckas mot anläggningensinnehavare inom av från den dag då atomolyckan inträffade. Utredningenvill för sin del förorda att preskriptionstiden bestäms i erUighet mednyssnämnda sladganden i atomansvarighetslagen. Prop.1977/78: 86 46 Vad gäUer frågan mot vem skadeståndsansvaret börriktas har utredningen stannat för att föreslå att kravet på motsvarande sättsom skett i atomansvarighetslagen skall riktas mot koncessionshavaren. Från deregler för vilka nu redogjorts har undantagits skada, som på grund avledningens drift eller av annan anledning kan uppkomma på den vara, sombefordras med ledning. Sådan skada får, anför utredningen, ersättas enligt debestämmelser som följer av transportavtalet eller eljest kan vara föreskrivna. Utredningen tar också upp frågan omkoncessionshavaren bör vara skyldig att genom försäkring skydda sig motskadeståndsanspråk. Utredningen anser att koncessionshavaren inte bör ha någonsådan skyldighet. Spörsmålet huravida lagstadgad försäkringsplikt alltid böråvUa innehavare av anläggning som bedriver mer eller mindre farlig verksamhetbör upptas i ett större sammanhang, I ellagen ges, anför utredningen, i princip den somutgivit ersättning för skada en regressrätt gentemot den som vållat skadan. Fördenna regressrätt gäUer vanlig tioårspreskription. Utredningen har för sin delansett sig inte böra föreslå någon avvikelse från regeln om tioårspreskriptionbeträffande regressrätten. Utredningen anser att samma norm bör gäUa förkoncessionshavarens regressrätt som för rätten att få jämkning beträffandeskadestånd. Regresskrav i anledning av skadeersättningen bör därför avkoncessionshavaren få riktas endast mot den som uppsåtligen eUer genom grovvårdslöshet våUat skadan. 6.7Upphörande av koncession m. nt. Med hänsyn till den vikt som man lägger vidkoncessionshavarens förutsättningar att kunna handha anläggningens drift ochdärmed sammanhängande förhållanden bör, anför utredningen, överlåtelse av koncessioneninte få äga rum utan särskUt tillstånd. På motsvarande sätt som i fråga omelektriska anläggningar bör överlåtelse av koncession få ske endast eftermedgivande av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Under vissa förhåUanden kan, framhållerutredningen, skäl föreligga till återkallande av koncessionen. I ellagen finnsupptaget ett stadgande att koncessionen helt eller delvis kan återkallas, omkoncessionshavaren i väsentlig mån åsidosatt antingen föreskrift, som givitsvid meddelande av koncession, eller bestämmelser om distributionsskyldigheteller om han i följd ej haft ledningen eller ledningsnätet i brak.Utredningen anser att ett motsvarande stadgande bör upptas för liknande fall ifråga om rörledningar. I viss utländsk lagstiftning finns föreskrifter omkoncessionens upp hörande i fall koncessionshavaren av en eller annan anledningsjälv Prop.1977/78: 86 47 önskaravstå sin koncession. Därvid har föreskrivits atl frånträdandet skall medges avvederbörande myndighet. Någon motsvarighet tiU detta stadgande finns inte ieUagstiftningen. Utredningen har inte funnit anledning att i förevarandelagstiftning föreslå någon liknande bestämmelse. Ianslutning liU ett av eldistributionsutredningen i betänkandet (SOU 1968: 39)Eldistributionens rationalisering framlagt förslag diskuterar utredningenfrågan om det behövs särskilda regler angående överflyttande av koncessionhelt eller delvis på ny koncessionshavare. Utredningen anser att denna frågaunder överskådUg tid är av rent teoretisk karaktär. När en rörledning kommeratt anläggas här i landet, kan förväntas med hänsyn till vad som avses skolakrävas för koncession att tillräckligt starka ekonomiska intressen uppbärföretaget och att koncessionen kommer att omfatta av 3040 år.Utredningen har därför inte ansett sig böra tynga lagstiftningen medbestämmelser i ämnet, i synnerhet som dessa bestämmelser torde bli omfattandeoch i praktiken svårtillämpade. Rörledningar för transport av , produkterdärav eller gas torde, anser utredningen, i fråga om betydelse församhällsverksamheten och näringslivet vara att jämstäUa med anläggningar somavses i lagen om särskilda skyddsanordningar för vissa kraftanläggningar. Sammaskäl som föranlett denna lagstiftning synes kunna åberopas för att liknandebestämmelser skaU gäUa för rörledningar. Utredningen föreslår därför att dennalag görs tUlämplig på rörledningar, som avses i nu ifrågavarande lagstiftning. Utredningenanser att vid handläggningen avärenden om rörledningar bör ha en annan sammansättning än som föreskrivs i9 § av lagen. Utredningen föreslår att paragrafen ges det innehållet, att vidhandläggning av ärende om rörledningar nämnden skall ha den sammansättningregeringen bestämmer. Representanterna för vattenfallsverket och för kommunalaoch enskilda kraftföretag bör då bytas ut mot representanter för statensindustriverk och petroleumindustrin. 7 Remissyttrandena 7.1 AOmänna synpunkter Utredningensförslag har i stort sett fått ett positivt mottagande av remissinstanserna.Sålunda ansluter sig remissinstanserna tiU eller lämnar utan erinran Prop.1977/78: 86 48 utredningensbedömning att tillkomsten och förläggningen av olje- eller gasledning kan fåomfattande och svårbedömliga verkningar i vitt skUda avseenden och att detallmänna därför bör förbehållas ett avgörande inflytande över tillkomsten ochförläggningen av sådana ledningar. Till de remissinstanser som uttryckligenansluter sig till denna bedömning hör , ,överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statens planverk, länsstyrelserna iÄlvsborgs, och samt LO och Svenska naturskyddsföreningen.LO vill emeUertid i högre grad än utredningen framhålla vikten av attsamhället inte bara får ett bestämmande inflytande över tUlkomsten avrörledningar utan även får ett avgörande inflytande över anläggningarnasfinansiering och drift. Det kan därför ifrågasättas om inte anläggningar av detslag det här är fråga om bör ombesörjas av staten genom statliga företag.Möjligheten för ett privat företag att ha koncession på en sådan anläggning ochsamtidigt upprätthålla försäljning och distribution av oljeprodukter ter sigföga tiUtalande med tanke på önskvärdheten av fri konkurrens. Så gott som alla remissinstanser biträder förslagetatt det allmännas inflytande över berörda anläggningar bör säkerställas genomen särskild lagstiftning om krav på särskilt tillstånd (koncession) för anläggandeeller begagnande av olje- eller gasledning. Eftersom det förremissvarets avgivande pågick ett utredningsarbete som kunde komma attbehandla ägandeförhållandena vid anläggande av olje- eller gasledningar, ansågemellertid LO att frågan om koncession för sådana ledningar borde anslå tilldess nämnda utredningsarbete avslutats. uttalar att det avpraktiska och ekonomiska skäl varit önskvärt att undvika ett särskiltkoncessionsförfarande för rörledningar för och gasprodukter. Ettsamlat regelkomplex omfattande även andra typer av tyngre rörtransporter hadebort eftersträvas. Utredningens allmänna motiveringar för införande av denföreslagna lagstiftningen utgör dock skäl nog för att ett koncessionsförfarandei nuvarande läge bör krävas för byggande av rörledningar. bör manemellertid enligt förbundets uppfattning pröva denna fråga igen. godtar förslaget attgöra rörledningsanläggningar koncessionspliktiga till dess man vunniterfarenheter av uppbyggnad och drift. Med ledning av dessa bör ett annat systemutvecklas för att ta till vara samhällets intressen. Allteftersom lagar ochandra regler för avvägningen meUan olika intressen utvecklas kan och börkoncessionsförfarandet avskaffas och statens insatser inskränka sig tillkontroll av att dessa lagar och regler uppfyUs. 1977/78: 86 49 7.1.2Förhållandet mellan den föreslagna koncessionslagen och annan lagstiftning Vad gäller de av utredningen framlagda lagförslagenhar några remissinstanser anfört synpunkter på förhållandet till annanlagstiftning. I övrigt har lagförslagen i sina huvuddrag biträtts ellerlämnats utan erinran av remissinstanserna. Hovrätten över och väcker frågan ominte den föreslagna koncessionslagen bör inarbetas i ledningsrättslagen.Förutsatt att framdragning av rörledrungar kan beräknas få större omfattningunder det närmaste decenniet torde det bU nödvändigt att närmare samordnakoncessionsförfarandet med planlagsttftningen, inte minst för att tillförsäkrabyggnadsnämnderna inflytande på viktiga planfrågor. Hovrätten finner ävenanledning påpeka atl redovisningen i betänkandet är tämligen ytlig. Frågan ombyggnadslov för rörledningar har t. ex. inte berörts och ej heller de spörsmålsom hänger samman med olovligt byggande av ledning. Det torde bU nödvändigt attvid det fortsatta lagstiftningsarbetet närmare undersöka om gällandelagstiftning tillgodoser de behov som aktualiseras genom rörledningar. delar utredningens uppfattning attnågra ändringar i byggnadslagstiftningen för att underlätta framdragande avrörledningar inte bör ske i detta sammanhang. Verket påpekar att utredningeninte har berört frågan om det behövs byggnadslov för anläggningar avifrågavarande slag.