prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Kraven på alt ADB-tekniken inte skall medföra intrångi den personliga integriteten innebär bl,a, att data måste skyddas motavsiktligt eller oavsiktligt avslöjande för obehöriga. Det finns emellertidockså andra skäl för atl skydda data, bl,a, nödvändigheten alt förhindra atldata av misstag förstörs eller förvanskas så atl t.ex, felaktigt belopputbetalas eller utbetalning görs lill fel person. Kraven på ett effektivtdataskydd blir särskilt framträdande vid användning av terminaler ochdalakommunikation i slor omfattning. Det är angeläget att kommittén klariäggerför- och nackdelarna hos de olika alternativen för datordriften när det gällerdata- och integritetsskydd. Enviktig aspekt på de olika alternativen för datordriftens organisation ärgivetvis de ekonomiska konsiekvenserna. Kommittén bör därför belysa kostnadernaför erforderiigt utrednings- och utvecklingsarbete, för genomförande samt fördrift och underhåll. Exakta beräkningar i absoluta belopp kan vara svåra attgöra med hänsyn till osäkerheten i pris- och löneutvecklingen, data- ochbearbetningsvolymen m.m., men det bör vara möjligt atl med någorlundanoggrannhet beräkna de relativa kostnadsskillnaderna mellan de olikaalternativen. Kommittén bör belysa graden av osäkerhet i olika beräkningar,bl.a. känsligheten för variationer i gjorda antaganden. Detär också viktigt alt kommittén belyser de tidsmässiga aspekterna på de olikaalternativen, främst och i vilken takt olika förändringarkan genomföras. Särskilt större förändringar torde ta relativt attgenomföra på grund av den tid som krävs för utrednings- och annatförberedelsearbete. Det är därför sannolikt alt förändringar bör genomförasetappvis och föregås av försöksverksamhet. Kommitténbör arbeta i nära kontakt med och statskontoret.Kommittén bör vidare samråda med datainspektionen samt andra kommittéer ochutredningar som behandlar frågor med anknytning till kommitléns uppdrag, bl.a.utredningen (Ju 1976:05) om översyn av lagstiftningen om personorienteradADB-information m.m. Kommittén bör i samråd medriksförsäkringsverket och statskontoret möjligt påbörja erforderiigttekniskt utvecklingsarbete och försök med nya systemlösningar, vilket bör skeså att erforderlig handlingsfrihet vid det slutliga beslutsfattandet behålls.Kommittén bör vidare t samråd med och statskontoretundersöka behovet av att på kort sikt avlasta nuvarande datoranläggning och, iden mån så skulle erfordras, möjligheterna att flytta över befintliga rutinertill annan datoranläggning eller senarelägga tidpunkten för driftstart av nyarutiner. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen bemyndigarchefen för 161 Kommittéer: Del II S:8 alttillkalla en kommitté med högst fem ledamöter för att utreda frågor om ADB inomden allmänna försäkringen ni,m,, attutse en av ledamöterna att vara ordförande, altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat arbetsbiträde åtkommittén. Vidarehemställer jag all regeringen föreskriver altersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligl kommitlékungörelsen (1946:394) om inle annat föreskrives allkostnaderna för utredningen skall belasta femte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 8.Utredning avseende vissa frågor rörande hälso- och sjukvård för äldre Sågott som hela utbyggnaden av vårdplatser inom hälso- och sjukvården har tillfallit långtidssjukvården, där 2/3 avvårdplatserna är högst . Trots detla har under de senaste årenfunnits en brist på långvårdsplatser som uppskattas till ca 10.000. Sjukvårdshuvudmännensplaner för hälso- och sjukvårdens utbyggnad innebär bl.a. en fortsall satsningpå långtidssjukvården. Enligt dessa planer (LKELP 76) kommer sålunda antaletlångvårdsplatser att öka med ca 12.600 fram . Även förden öppna sjukvården planeras en betydande utbyggnad, framför alll i form avvårdcentraler. En samtidig omstrukturering mot öppen vård kan förväntas inomden psykiatriska sjukvården. Antaletäldre i befolkningen fortsätter atl öka kraftigt. Särskilt snabbt sker ökningeni de allra äldsta åldersgrupperna, vilket har stor betydelse förvårdefterfrågan. ställs - från såväl patienter och deras anhöriga somfrån personalen - krav på kvalitativa förbättringar inom sjukvården. Anspråk påväxande resurser till hälso- och sjukvården uppkommer härigenom. Omvårdbehovet för de äldre skall kunna tillgodoses behövs en ökad satsning påöppna vårdformer (dagsjukvård och hemsjukvård) liksom en väl fungerandevårdkedja gentemot primärkommunerna. Den överenskommelse som redovisas ipropositionen om vissa ersättningar från sjukförsäkringen lillsjukvårdshuvudmännen m.m. avser att möjliggöra ökadeinsatser för hemsjukvården. Jaganser det angeläget att få en samlad redovisning och analys av befintligtbasmaterial avseende resurser, behov och planering för hälso- och sjukvård föräldre. Jag föreslår därför att en särskild kommitté tillsätts med representanterför bl.a. . samt sjukvårdens ochsocialvårdens planerings- och rationaliseringsinsfitut (Spri). 11 1977/78. DelIIS:9 Skr 1977/78:103 162 Kommitténshuvuduppgifter skall vara att geen samlad redovisning av tillgängligt material som belyser hälso- ochsjukvården för de äldre, översiktligtredogöra för pågående utvecklingsarbete varvid även bör belysas på vilkaytteriigare områden insatser är angelägna under den närmaste 5-års- resp.10-årsperioden, uppskattautvecklingen av personalbehov och kostnader för hälso- och sjukvården för deäldre vid alternativa kvantitativa och kvalitativa ambitionsnivåer. Kommitténbör bedriva sitt arbete skyndsamt och slutredovisa det under hösten 1977.Redovisning till uppdragsgivaren bör ske kontinueriigt under arbetets gång. Medhänsyn lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigar mig atttillkalla en kommitté med högst fem ledamöter med uppdrag alt utreda vissafrågor rörande hälso- och sjukvård för äldre, attutse en av ledamöterna att vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersäUning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligl kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, aUkostnaderna skall belasta femte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. 9.Kontinuitet i öppen vård mellan patient och läkare Utvecklingeninom sjukvården har bl.a. präglats av enmålmedveten strävan all bygga ut den öppna vården och göra denlättare tillgänglig för patienterna. En ökning av antalet distriktsläkare ägerrum och antalet vårdcentraler med för patienterna väsentliga hälso- ochsjukvårdsuppgifter växer stadigt. 1 regeringsförklaringen den 8 oktober 1976betonades att det är angelägel atl denna utveckling fortsätter. Liksominom samhället i övrigt har sjukvårdspersonalen fått förkortadarbetstid. För läkarnas del har delta i förening med kompensation i ledighetför jourverksamhel medfört svårigheter med kontinuiteten i arbetet.Genomförandet av läkarnas vidareutbildning (allmäntjänslgöring ochspecialistutbildning) medför dessutom atl underiäkarnas tjänstgöringstider påolika enheter blir begränsade. Inomflera landstingskommuner har man gjort ansträngningar för att underiättakontinuiteten i kontakterna mellan patient och läkare. 163 Kommittéer: Del II S:9 genomgåendedrag i de organisationsmodeller som därvid har utvecklats är en strävan efternoggrannare planering av läkarnas tjänstgöring. Härigenom blir det möjligt attplanera besöken så att kontinuiteten i kontakterna mellan patient och läkareblir bättre. Landstingsförbundetoch har tillställt landstingen ettunderlagsmaterial med uppmaning atl lillsälta särskilda"kontinuitelsansvariga" - en läkare och en administratör - för attförbättra kontinuiteten i vården. Som exempel på försöksverksamhet kan nämnasden som bedrivits vid vårdcentralen i (Spri projekt 3040). Bristpå allmänläkare och specialister medför alt man under de närmast kommande årenmåste räkna med all många tjänster blir obesatta inom primärvården. Dettainnebär att läkartätheten kommer att vara otillräcklig. Denna situation medförsvårigheter när det gäller alt uppnå god kontinuitet, vilket självfallet gör desträvanden jag här syftar på desto angelägnare. Iregeringsförklaringen framhåUs vikten av att stegvis organisera öppenvårdensom ett syslem med husläkare och mindre vårdenheter. Avsikten med en sådanorganisation är bl.a. atl få en bättre kontinuitet i vården genom att göra detmöjligt för patienten alt etablera en fast kontakt med ett vårdteam avsjukvårdspersonal, däribland en bestämd läkare som hon har förtroende för. Ensådan fast anknytning innebär all läkaren lär känna sin patient och dennesfamilj, vilket kan ge bättre möjligheter till god diagnos och behandling. Ävenför patienten är det tryggt att kunna vända sig lill en läkare, som är välförtrogen med hennes problem och den miljö hon lever i. Patienten bör självavgöra om hon vill ha en egen läkare (husläkare) och i så fall vilken, givetvisi samförstånd med denne. Såväl allmänläkare och specialister inom denoffentliga öppna vården som privatläkare bör kunna inordnas i systemet.Läkarens möjlighet atl i angelägna fall göra hembesök bör också ökas. Olikaformer av husläkarsystem finns i en rad länder, bl.a. . Frågan omkontinuitet i vårdkontakterna uppmärksammades också i direktiven lill den avmig tillsatta kommittén (S 1977:02) med uppdrag atl utreda sjukvårdensinre organisation. 1 denna utredning skall behandlas frågor omarbetsorganisation och personalslruklur, medbestämmandelagens konsekvenser försjukvårdsarbetet m.m. Tyngdpunkten kommer emellertid att ligga i den slutnavårdens problem även om den öppna vården också kommer all beröras. Frågan omkontinuitet i kontakterna inom den öppna sjukvården är dock så viktig att denbör analyseras i särskild ordning. Den öppna sjukvården börenligt min mening planeras utifrån patienternas önskemål om läkarkontinuileloch närhelsservice samt - så långt del är möjligt - valfrihet inom sjukvården. öppna vården spelar jämväl distriktssköterskorna en viktig roll. Det finnsofta "närmare" patienterna särskilt på glesbygden. Många hälso- ochsjukvårdsproblem är av den arten att ett besök hos/av distriktssköterska är ettlika bra alternativ som läkarkonsultation. Distriktssköterskorna kangenom hembesök lära känna patienterna i deras hemmiljö och därigenom fä en mersocialmedicinsk grundad uppföljning. För en mer personlig och decentraliseradsjukvård är distriktsskölerskeorganisa-tionen betydelsefull. Jaganser atl det är angeläget att nu samla upp och analysera den erfarenhet man påolika håll har av försöken med bättre läkarkontinuilel i den öppna sjukvården.Med dessa erfarenheter som bas börsedan olika modeller prövas med syfte att nåstörsta möjliga kontinuitet och valfrihet i vården. DelIIS:10 Skr 1977/78:103 164 modellerbör vara av värde för landstingen vid genomförandet av den planeradeutbyggnaden av den öppna vården och bidra till alt möjligheterna till godkontinuitet successivt förbättras. En särskild utredare bör tillkallas förändamålet. Utredaren bör också kunna beröra distriktssköterskornas roll isammanhanget. Utredarenbör i sitt arbete la del av landslingens erfarenheter och samråda medföreträdare för , , , , Svenska hälso- och sjukvårdens samtutredningen (S 1977:02) Sjukvårdens inre organisation. Även internationellaerfarenheter bör inhämtas. Utredaren bör också i samråd med sjukvårdshuvudmännenla initiativ till försöksverksamhet med olika lösningar. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarmig atltillkalla en särskild utredare med uppdrag atl utreda frågan om kontinuitet ikontakterna mellan patient och läkare i den öppna vården m.m. och atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning lill utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta femte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. Vissa frågor om verksamheten vid statens bakteriologiska laboratorium (SBL) Ar1973 tillkallades en utredning (S 1973:02) för att utreda de närmareförutsättningarna samt formerna för en omlokalisering av statens bakteriologiskalaboratorium till . Utredningen överiämnade betänkandet (Ds S1975:5) Förutsättningarna för en flyttning av Statens bakteriologiskalaboratorium (SBL) lill . Utredningen ansåg all SBL:s produktionsavdelningunder vissa förutsättningar kunde flyttas lill . Med hänsyn fill utredningsförslagetskostnadsmässiga konsekvenser och de kritiska synpunkter som framkom vidremissbehandlingen har möjligheterna all låta SBL:s produktionsavdelning varakvar i berörts i årets budgetproposition (prop. 1976/77:100bil. 8, s. 89). Där anförde jag att bl.a. organisationsformen för vissa delarav verksamheten vid SBL borde övervägas ytteriigare före ett ställningstagandei lokaliseringsfrågan. Vidare uttalade jag alt frågan om en eventuell nyverksamhet i skulle övervägas. Statsrådet kommer senarei dag att ta upp frågan om utredning om lokalisiering av ny verksamhet tillVästerbottens län 165 Kommittéer: Del II S:10 medanknytning i första hand till högskolan. Isitt remissyttrande över utredningens betänkande framhöll nämnden förundervisningssjukhusens utbyggande att det finns myckel starka skäl atlöverväga att föra över produktionsavdelningens verksamhet till en organisatoriskform som ansluter till vad som gäller för annan liknandeproduk-tionsverksamhel. Jagvill i detta sammanhang erinra om en utredning som 1971 gjordes av dåvarandeöverdirektören om möjligheterna att driva delar av SBL:s verksamheti bolagsform. Resultatet redovisades i en promemoria i vilken konstaterades attden enda verksamhet vid SBL som helt eller delvis kunde komma i fråga för drifti bolagsform är den som ingår i programmet . Ipromemorian framhölls vidare att kraven på beredskap i händelse av riketsavspärrning måste uppmärksammas. Föregen del anser jag atl del av principiella skäl skulle vara önskvärt om denkommersiella delen av SBL:s verksamhet kunde bedrivas frislående från SBL:smyndighetsfunktion. Denna fråga bör utredas särskilt. Jag förordar därför atten kommitté tillkallas för det ändamålet. Kommitténbör även behandla en fråga som väckts av . Enligt 8 § 1 mom.läkemedelsförordningen (1962:701) fär endast föreståndaren för SBL införavissa bakteriologiska preparat till riket. har föreslagit atldenna regel upphävs. Kommitténbör utreda vilka följder dess förslag får för verksamheten vidproduktionsavdelningen och för epidemiberedskapen samt belysa även övrigaberedskapsmässiga aspekter av förslagen. Om det befinnes lämpligt att bedrivaverksamheten vid produktionsavdelningen i bolagsform och om importmonopolelskulle kunna hävas bör också förutsättningarna för samordning med AB KABl ellerannat läkemedelsföretag utredas. Utredningsarbetet börbedrivas skyndsamt och parallellt med utredningen (B 1977:07) om lokaliseringav ny verksamhet lill . Tillföljd av detta uppdrag bör utredningen S 1976:04 upphöra. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarmig alltillkalla en kommitté med högst fem ledamöter för att utreda vissa frågor omverksamheten vid statens bakteriologiska laboratorium (SBL), attutse en av ledamöterna atl vara ordförande, altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag alt regeringen föreskriver attersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta femte huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. DelIIS:ll Skr 1977/78:103 166 Läkemedlenoch deras användning har diskuterats livligt. Därvid har fråganom en bättre information om läkemedel uppmärksammats särskilt. Forskningeninom läkemedelsområdet har medfört aU en mängd nya effektiva läkemedel under desenaste decennierna har ställts lill förfogande för behandling av olikasjukdomar. Läkemedelsforskningen är ett i hög grad dynamiskt område ochläkemedelssorlimentet förnyas snabbi. Läkemedelsinformationenär en viktig del av läkemedelshanteringen. svarade främstläkemedelsföretagen för denna information, men har deoffentliga insatserna fått en alll större betydelse. Här skall endast erinrasom den verksamhet som bedrivs av , i första hand genom dessläkemedelsavdelning, kommitté för läkemedelsinformation, biverkningskommiittéoch , av samt av landstingens ochsjukhusens läkemedelskommittéer. Ett exempel på sådan producentobundenläkemedelsinformation är den läkemedelsbok som apoteksbolaget harpublicerat och som i första hand är avsedd för läkare i primärvården. Tillverkareoch importörer av läkemedel har ett direkt produktansvar för sina preparat. Enomfattande läkemedelsinformation sker från branschens sida till i första handläkarna. Man avser också att lämna information om vissagrupper av läkemedel genom s.k. bipacksedlar som ger närmare upplysning omläkemedlet till användaren. Detär viktigt att läkare och annan sjukvårdspersonal samt allmänheten får enobjektiv information om den lämpliga användningen av läkemedlen samt om olikaläkemedelsbiverkningar m.m. har det emellertid både i denallmänna debatten och inom fackmannakretsar ifrågasatts om läkemedelsinformationenbedrivs på ett effektivt sätt och i lämplig omfauning. Till största delen ärdel aUmänheten som har känt sig otillräckligt informerad om sina medicinerbeträffande såväl själva användningen som medlens för- och nackdelar. Sådanabrister i informationen kan leda till felaktig användning av läkemedel.Läkemedelsdebatten har i hög grad varit inriktad på biverkningsrisker ochrisker för skador genom överkonsumtion av läkemedel. Detta har lett till attmånga människor känner sig osäkra inför bruket av läkemedel. Såsom jag har nämnt i detföregående bedrivs läkemedelsinformation på olika sätt. Enligt min meningbehöver man klargöra hur denna information skall presenteras och utformas medhänsyn till att den vänder sig till såväl läkare och annan sjukvårdspersonalsom allmänheten. Det är angeläget atl informationsverksamheten samordnas föratt bli mer effektiv. Jag förordar därför att en särskild kommitté filisättsför att se över läkemedelsinformationen til! läkarna och sjukvården i övrigtsamt till allmänheten. Kommittén bör - mot bakgrund av den hittillsvarandeinformationsverksamheten -föreslå åtgärder som syftar till dels en rationellarbetsfördelning mellan dem som svarar för informationen, dels ett allmänt ökatkostnadsmedvetande i fråga om läkemedel. 167 Kommittéer: Del II S:ll Kommitténbör i sitt arbete utgå från atl även i fortsättningen skall hadel Övergripande ansvaret för läkemedelskonlrollen, i vilket ingår att genominformationsåtgärder främja användningen av lämpliga läkemedel och förebyggaskadeverkningar. Läkarnahar det direkta ansvaret för behandling av patienter. av samtliga såldaläkemedel förskrivs eller ordineras av läkare. Det är därför viktigt attläkarna får en för dem särskilt anpassad objektiv information. Dennainformation bör vara så utformad att den tillgodoser läkarnas medicinska ochfarmakologiska informationsbehov och gör det möjligt för läkarna atlindividuellt informera patienterna om läkemedlets verkningar. Patienter behöverofta råd i fråga om läkemedel även av annan sjukvårdspersonal och andrapersonalgrupper med vårdande uppgifter. Kommittén bör därför överväga frågan omsådana personalgrupper har eller bör fä kunskaper för alt ge rätt information iläkemedelsfrågor. Vidflertalet sjukhus eller gemensamt för ett sjukvårdsdistrikt finns i dagsärskilda läkemedelskommittéer som har till uppgift att rekommendera lämpligaläkemedel i det dagliga sjukvårdsarbetet. Dessa kommittéer, som har vuxit framgenom lokala initiativ, har successivt utökat sin verksamhet och på vissa hållhar även representanter för den öppna distriktssjukvården knutits tillkommittéerna. Det är angeläget att denna verksamhet utvecklas ytteriigare.Kommittén bör behandla läkemedelskommittéernas framtida roll inomläkemedelsinformationen. Härvid bör beaktas vikten av att även den ickesjukhusanknulna läkarkåren ges möjlighet alt ta del av läkemedelskommittéernasrekommendationer. Apoteksbolagethar genom de lokala apoteken goda möjligheter atl direkt informera allmänhetenom läkemedel. Kommittén bör undersöka hur apoteken på lämpligt sätt skallengageras i läkemedelsinformationen. Därvid bör beaktas möjligheterna attvidareutveckla redan påbörjad informationsverksamhet till allmänheten.Särskild hänsyn bör tas lill behovet av information hos äldre personer vilkaofta använder läkemedel i stor omfattning. Det bör också vara en uppgift förapoteken atl informera om sådana receptfria läkemedel som kan användas videgenbehandling av enklare åkommor. Delär viktigt att den information som lämnas av producenterna är väl avvägd ochutformad och atl den uppfyUer högt ställda etiska krav. Kommittén bör övervägaom de riktlinjer för informationsverksamheten som har utarbetats inomläkemedelsbranschen är tillräckliga. Kommitténbör samråda med bl.a. hälso- och sjukvårdsutredningen (S 1975:04),läkemedelsindustridelegationen (I 1975:09), kommittén (S 1977:02) för översynav sjukvårdens inre organisation saml kommande utredning om vissavårdutbildningar inom högskolan. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarmig atl tillkalla en kommiuémed högst sex ledamöter med uppdrag att se över läkemedelsinformationen tillläkarna och sjukvården i övrigt samt lill allmänheten, attutse en av ledamöterna att vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag aU regeringen föreskriver attersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat DelIIS:12 Skr 1977/78:103 168 föreskrives,att kostnaderna skall belasta femte huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hennes hemställan. 12.Viss omsorg om handikappade Departementschefen,statsrådet , anför efler samråd med statsrådet . Samhällethar ansvaret för handikappfrågorna. Målet för insatserna är att integrerahandikappade i samhällsgemenskapen och ge dem samma livsvillkor som andra.Strävanden i detta syfte har förbättrat handikappades situation på ettomvälvande sätt. Alltjämt måste dock mycket stora krav ställas på samhället föratt målet skall nås. 1 den debatt som förs om insatsernas fortsatta inriktninghar omsorgerna om psykiskt utvecklingsstörda och flerhandikappadessituation uppmärksammats i särskilt hög grad. Från olika håll haruttalats önskemål om en översyn av lagen (1967:940) angående omsorger om vissapsykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen). Motioner i detla syfte harbehandlats av (senast mot. 1975/76:383 och2054, SoU 1976/77:8, rskr 1976/77:9). Den förutvarande regeringen har uppdragitåt hälso- och sjukvårdsutredningen (S 1975:04) att bl.a. pröva frågan om denframtida lagstiftningens utformning då det gäller omsorgen förutvecklingsstörda. Även frågan omflerhandikappades problem har behandlats av (mot. 1973:427 och 666,SoU 1973:12, rskr 1973:180), och den förutvarande regeringen har uppdragit åthandikapputredningen (S 1966:38) alt pröva denna fråga vid fullgörandet av sittuppdrag. At handikapputredningen har dessutom uppdragits all pröva vissa frågorom befogenhet alt besluta alt särskolelev skall bo i elevhem, m.m. (mot.1974:289, SoU 1974:33, rskr 1974:309). Medanledning av motioner har 1976/riksdag även behandlat frågan omomsorgerna för psykotiska barn och hos regeringen hemställt om utredning idenna fråga (mot.