prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Maj:ts bemyndigande har särskilda sakkunnigatillkallats för all göra en översyn av jordförvärvslagstiftningen. Desakkunniga har antagit benämningen jordförvärvsutredningen (Jo 1974:07). 1 de direktiv som lämnadesi samband med lillkallandel av de sakkunniga angavs inte några mer preciseraderiktlinjer för hur jordförvärvslagstiftningen i fortsättningen bör varautformad. De sakkunniga har därför i och för sig DelIIJo:10 Skr 1977/78:103 320 frihetatt pröva olika lösningar. Med hänsyn till vad som anförts iregeringsdeklarationen och i motioner lill som jämtejordbruksutskottets utlåtanden överlämnats till utredningen, finner jag dockanledning att göra vissa kompletteringar lill direktiven. 1regeringsdeklarationen anförs att jordförvärvslagstiftningen, liksomjordbrukspolitiken i övrigt, skall inriktas på att familjelantbrukel skall varaden dominerande företagsformen. Delta uttalande bör tas till utgångspunkt förutredningens fortsatta arbete. Jordförvärvslagstiflningen bör sålunda vara etthjälpmedel i en strukturomvandling, som har till syfte all främja tillkomstenav efler ortens förhållanden rationella familjeförelag inom jord-ochskogsbruket som spekulations- och kapitalplaceringsköp hindras. Motdenna bakgrund bör lagstiftningen ges en sådan utformning att den kan hindraförvärv som leder till all två eller flera enheter som var för sig är vällämpade som familjeföretag förs samman till en brukningsenhet. , som blirtillgänglig för rationaliseringsändamål, bör i första hand tillförasutvecklingsbara företag. Vidare bör lagen utformas så alt enskild person somavser att bosätta sig på fastigheten och bli aktiv brukare, ges företräde somförvärvare. Utredningen bör strävaefler att utforma jordförvärvslagstiflningen så att tillämpningen kan anpassaslill lokala och regionala förhållanden. 1 vissa bygder kan del på grund av bl.a. topografiska, arbetsmarknads- eller befolkningspolitiska skäl vara lämpligastall söka utforma en sådan struktur all fastighetsbeståndet till övervägande delkommer att beslå av enheter där lantbruksdriften kan ingå som en del i enyrkeskombination. Exempelvis är jordbruk/skog/fiske en lämplig yrkeskombinationi kustområden särskilt på ostkusten. Vid prövningen av förvärv i sådana bygderbör en samlad bedömning ske av hela försörjningsunderlagel, jord, skog, fiske,turism etc. Det bör undvikas alt försörinmgsunderiaget för ortsbefolkningenminskas genom försäljning av skärgårdsfastighet med tillhörande fiskevattentill person, som inte bor i skärgården året runt. Utredningen bör därför prövamöjligheterna att införa bestämmelser, som kan trygga tillgången på fiskevattenför den bofasta befolkning för vilken fisket utgör en viktig förvärvskälla. Utredningenbör överväga möjligheterna atl vid förvärvsprövningen i vissa fall uppställasom villkor att förvärvaren bosätter sig på fastigheten och själv brukar den.Därvid bör erfarenheterna från och studeras. Statens,kommunernas och kyrkans förvärv är i nuvarande lag undantagna frånförvärvsprövning. Utredningen bör eftersträva sådana bestämmelser för dessaköpares förvärv alt de blir föremål för prövning enligt samma grander somgäller för andra förvärvare. Det finns också anledning överväga på vad sättdessa ägarekalegoriers markinnehav på ett aktivt sätt kan utnyttjas istrukturfrämjande syfte. Utredningenbör särskilt uppmärksamma det förhållandet alt juridiska personer och utborunder senare är kraftigt ökat sitt markinnehav i vissa bygder. Det har medförtatt försörjningsunderiaget för ortsbefolkningen reducerats. En fortsattförändring i denna riktning bör så långt möjligt förhindras, bl. a. genombegränsning av juridiska personers förvärvsrätl. Denna bör i princip kunnabegränsas till att gälla förvärv av skogsmark, som har lill syfte all förbättraarronderingen. Förvärvsiillstånd bör också kunna förenas med krav på att markavstås på annat håll i strukturfrämjande syfte. 321 Kommittéer: Del II Jo: 11 Dennuvarande jordförvärvslagen är tekniskt myckel komplicerad. Framför alll gällerdetta 4 §. Utredningen bör pröva andra tekniska lösningar som gör lagen merbegriplig och lättare att tillämpa. Utredningsarbetet bör vidare inriktas påatt ge jordförvärvslagen en sådan utformning atl den inte kan kringgås genom t.ex. bolagsbildning eller fastighetsreglering. Deninriktning av lagsfiftningen som jag här angivit, syftar bl. a. till att stärkasambandet mellan ägande och brukande av mark somprisslegringslendenserna motverkas, vilket är till fördel för såväl de somarbetar aktivt inom lantbruket som konsumenterna. Enjordhävdslag bör ha till syfte atl hindra att mark som är lämpad förjordbruksproduktion lämnas obrukad. Vid översynen av jordhävdslagen börövervägas bestämmelser varigenom alla kategorier markägare kan åläggas tillseatt marken brukas i enlighet med ortens förhållanden. Vidare bör utredningensärskilt uppmärksamma ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter exempelvisvid prövning av tillstånd alt plantera skog på åkerjord och kullurbete. Medhänvisning till det anförda hemställer jag aU regeringen meddelarjordförvärvsutredningen tilläggsdirektiv i enlighet med vad jag nu har anfört. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 11.Utredning om utbyggd avbytarservice inom jordbruket Departementschefen,statsrådet , anför. Vidbehandlingen av regeringens proposition 1975/76:154 om reglering av priserna päjordbraksprodukter, m. m. jämte motioner uttalade jordbraksut-skottet att vissafrågor rörande avbylarservicen inom jordbruket närmare borde utredas (JoU1975/76:40). 1 motionerna 1975/76:1630,1679 och 1738 hade förslag lagts fram rörandeavbytarhjälp för jordbrakare vid semester, sjukdom och militärtjänstgöring.Utskottet erinrade om atl tyngdpunkten i den avbytarverksamhel, som riksdagenfattade beslut om ligger på djurhållares abonnemang på någon ellernågra dagars avbytartjänst (prop. 1975:55, JoU 1975:11, rskr1975:166). Endast i begränsad omfattning kunde enligt ulskotlel deltagandejordbrukare tills vidare räkna med atl fä avbytare vid sjukdom och ännu mersällan för en längre tids ledighet. Utskottetanförde vidare att det års hade underslmkit angelägenhetenav att avbytarsystemel snabbt fick en bred och stabil grund för sin verksamhet.Möjligheterna alt utvidga avbylarservicen skulle i hög grad bli beroende av hursystemet skulle komma atl vidareutvecklas och effektiviseras i praktiken. skulle det alltjämt krävas åtskilliga insatser innan denavbytarservice som hade börjat byggas upp hade fält full effekt i hela landet.Detta borde emellertid inte hindra att man allvariigt uppmärksammade den i 21 1977/78. Del II Jo:11 Skr 1977/78:103 322 motionernaåsyftade utvidgningen av servicen. Såväl rättvisekrav somrekryteringssynpunkter talade enligt utskottet för atl effektiva åigärder sättsin för alt så snabbt som möjligt skapa en mera tillfredsställande lösning påproblemen. Enligt utskotlets mening borde dessa frågor om avbylarservicen inomjordbruket närmare utredas. 1skrivelse till regeringen har gett till känna vad jordbruksutskottethar anfört (rskr 1975/76:332). Iöverensstämmelse med beslut har ()åtagit sig uppgiften ati; vara huvudman för avbytarverksamheten.Tillsynsmyndighet är lantbraksslyrelsen. särskilt samarbelsorgan föravbylarfrågor, lantbrukets avbylarnämnd, har tillskapats genom LRF:s ochlantbrakssiyrelsens försorg. LRF har inom givna ekonomiska ramar ansvaret förverksamheten och svarar för alla verkställande funktioner. På lantbraksslyrelsenankommer att godkänna planer och redogörelser för verksamheten samt att tillseatt den bedrivs enligt fastställda riktlinjer och på ett effektivt sätt.Lantbruksstyrelsen skall vidare efter samråd med LRF fastställa regler förlaxesältning, avgiftsreduo;ring och prioritering vid brist på avbytare, m. m. För egen del vill jaganföra följande. , som för LRF:s räkning handharavbytarverksamheten, har uppgett att sedan starten t. o. m.juni 1976 har ca 2 850 jordbraksföretag abonnerat på avbytartjänster. Förverksamheten anlitades vid sistnämnda lidpunkt 300 avbytare varav hälften påhellid. Vidare har uppgetls att av antalet avbytardagar las ut somabonnemang , medan faller på abonnemang om mer än 2dagar och 2 96 faller på ersättare vid sjukdom. Av dessa uppgifter framgår allnuvarande system inle ger utrymme för någon nämnvärd avbytarhjälp vid sjukdom,militärtjänstgöring och semester. Som jordbraksutskottet har anfört måsteeffektiva åtgärder sättas in för att så snabbt som möjligt skapa en meratillfredsställande lösning på avbytarproblemen också i de sistnämnda fallen. Ilikhet med anser jag atl dessa frågor bör utredas närmare. Uppdragetbör anförtros åt en särskild utredare. Vid avbytarsystemetstillkomst anslöt sig till föredragande departementschefens ståndpunktatl systemet i första hand är en angelägenhet för näringens utövare och derasorganisationer. Samhället bör emellertid genom olika åtgärder, t. ex.arbelsmarknadspoliiiska, underiätta en verksamhet i näringens regi. Detta börvara en utgångspunkt för utredningsarbetet. Följaktligen bör även en utbyggdverksamhet handhas av LRF. För att ett utbyggt sy:5tem skall kunna fä önskvärdbredd måste jordbrakarnas kostnader för att utnyttja avbylarservicen begränsas.Finansieringen av systemet bör även fortsättningsvis ske - vid sidan avavgifter -med medel inom den ram som tillerkänns jordbraket vid regleringen avpriserna på jordbrukets produkter. Utbyggd avbytarhjälp vid sjukdom,militärtjänstgöring och semester kommer att medföra ett mycket stort behov avavbytare. Redan nu föreligger på vissa håll svårigheter all rekrytera sådana.Utredaren bör därför ägna särskild uppmärksamhet ål denna fråga. Härvid tordeden försöksverksamhet som LRF har startat med sammanhängande ledighet föranimalieproducenter ge erfarenheter till ledning för arbetet. Vadgäller frågan om avbytarhjälp vid sjukdom och militärtjänstgöring bör utredarenlämna förslag till samordning med sjukförsäkringssystemet. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för jordbraksdepartementet 323 Kommittéer: Del II Jo: 11 atltillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om utbyggdavbytarservice inom jordbraket, att besluta om sakkunniga,experter, sekreterare och annat biträde ål utredaren. Vidarehemställer jag atl regeringen föreskriver att ersättning tillutredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form av dagarvodeenligt kommitlékungörelsen (1946:394) om ej annat föreskrives samt attkostnaderna skall belasta nionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. DelII H:l Skr 1977/78:103 324 1.Tilläggsdirektiv till insynsutredningen (H 1976:03) Departementschefen,statsrådet , anför. Ettbetydelsefullt inslag i konsumentpolitiken utgör de direkta kontakter sommyndigheterna har med företagen för atl söka påverka dessa att anpassa sinverksamhet lill konsumenternas intressen. Dessa kontakter har i storutsträckning tagit sikte på varor och tjänster som redan finns på marknaden ochpå marknadsföringsakliviteter som redan har påbörjats. Våren1976 tillkallades sakkunniga (H 1976:03) med uppdrag att utreda frågan om insyni företagens marknads- och produktplanering m.m. De sakkunniga har antagitnamnet insynsutredningen. I direktiven anges att övervägandena skall la siktepå att tillförsäkra de konsumentpoliliskt verksamma organen, i första hand detnya , möjligheter alt från företagen eller eventuellt derasorganisationer i mån av behov erhålla sådana uppgifter om företagensverksamhet, som är av betydelse i del konsumenlpolitiska arbetet. Särskiltskall uppmärksammas behovet av att fä del av uppgifter som möjliggör enpåverkan på företagen redan i deras planeringsstadium. Enligtmin mening kan del finnas anledning att nu söka ta reda på om en fördjupaddialog mellan de koinsumentpoliliska organen och företagen i ett tidigarestadium än f n. skulle kunna ge fördelar för såväl konsumenter som förelag.Svårigheterna med en sådan ordning skall dock inle underskattas. Jag vill lill en börjanframhålla följande. Senast i anslutning till behandlingen av propositionen(1975/76:34) med förslag till marknadsföringslag m.m. uttalades atlkonsumentpolitiken skall bedrivas i en decentraliserad ekonomi, där besluten omproduktion och konsumtion fallas av ett stort antal individer under starktskiftande förutsättningar. Det framhölls särskilt atl ansvaret förproduktutveckling och marknadsföring i första hand ligger hos de enskildaföretagen och att de närmare formerna förde konsumentpolitiska organens arbeteallmänt måste bestämmas mot bakgrund härav. Detta synsätt måste enligt minmening utgöra utgångspunkten för övervägandena i de frågor som utredningen haratt la ställning lill. Som jag ser det är företagen generellt sett medvetna omvad delta ansvar innebär. Sålunda strävar företagen normalt efler att på desätt som slår lill buds länga upp konsumenternas önskemål och inriktaverksamheten så atl efterfrågan tillgodoses. Jag vill också erinra om dethittillsvarande goda samarbetet mellan företagen och deras organisationer å denena sidan och konsumentorganen å den andra. Sedan insynsutredningennärmare har kartlagt behovet av och förutsättningarna för ettinformationsutbyte mellan förelag och myndigheter på ett tidigare stadium iförelagens verksamhet än som har varit vanligt bör den i enlighet medvad jag nu har sagt i första hand bygga sina överväganden 325 Kommittéer: Del II H:l påden samarbetsvilja som sålunda finns inom näringslivet. En dialog under obundnaformer börenligt min mening normalt ha de bästa förulsällningarna att avkastaför konsumenterna gynnsamma resultat. Ävenden nu antydda uppläggningen av informationsutbytet aktualiserar emellerfidvissa frågor, som utredningen enligt min mening bör ta upp. Hit hör det förhållandetatt företagen skulle kunna uppfatta en utebliven reaktion från myndighetshållsom ett godkännande av marknads- och produktplaneringen. Vidare skullesynpunkter från myndigheterna på begränsade delar av förelagens verksamhetkunna uppfattas som ett godkännande av övriga delar. Myndigheterna riskerarhärigenom att i praktiken bindas upp på ett sätt som l.ex. kan försvåraframtida åtgärder mot en olämplig produkt. Riskerna ökas genom attmyndigheterna knappast kan eller bör ges sådana omfattande tekniska ochkommersiella resurser alt de på ett genomträngande sätt verkligen skulle kunnafölja planeringen ute i näringslivet. En given utgångspunkt bör-somjag harframhållit i del föregående - vara att företagen själva skall ha ansvaret förproduktutvecklingen. De fär inte bibringas uppfattningen atl detla ansvar kanövertas av någon annan. Enannan fråga hänger samman med all en stor del av de produkter som marknadsförspå den svenska marknaden är importerade. Det är givet atl en framtida rätt förde konsumentpolitiska organen all fä del av företagens planer inle kan gällaföretag utanför riket. DeUa innebär alltså att en stor del av vad som slutligenbjuds ul på marknaden under alla omständigheter formellt faller utanför etteventuellt samråd om produktplaneringen. Utredningen bör undersökaverkningarna av detta, bl.a. från konkurrenssynpunkt. Man måste undvika enordning där företagen exempelvis för all bättre bevara affärshemligheteröverväger att föriägga produktutvecklingen utomlands. Jagvill också något beröra de praktiska problem som det diskuteradeinformationsutbytet kan föra med sig,särskilt för de mindre företagen. Det ärgivet att man här som på andra håll måste hälla ett eventuellt uppgiftslämnandevid ett absolut minimum. Någon fortlöpande rapportering från företagens sidabör därför inte komma i fråga annat än i rena undanlagsfall. Vadjag nu har anfört innebär vissa preciseringar av utredningsuppdraget. Det ärdock fortfarande tämligen allmänt till sin karaktär. Det lämnar därför ipraktiken utrymme för mycket skilda ambitioner. 1 första hand bör det givetvisankomma på utredningen att söka sig fram till lösningar som i resurshänseendem.m. kan anses rimliga. Utredningen bör dock överväga att efter en förstaprobleminvenlering i en rapport översiktligt ange tänkbara modeller för dendiskuterade verksamheten. En sådan rapport och debatten kring den kan bli ettvärdefullt hjälpmedel när del gäller alt la närmare ställning lillutredningsarbetets fortsatta bedrivande. Slutligenvill jag beröra insynsutredningens sammansättning. Bemyndigandet atl tillkallautredningen gäller sju sakkunniga. Enligt kommittéförordningen (1976:119)benämns sådana sakkunniga numera ledamöter. F.n.svarar två ledamöter för det parlamentariska inslaget i utredningen. Jag finnerdet önskvärt att detta inslag breddas. För att möjliggöra detta bör antaletledamöter ökas till nio. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen delsföreskriver att insynsutredningen vid fullgörandet av sitt uppdrag skall iakttavad som har angetts i det föregående. DelII H:2 Skr 1977/78:103 326 delsbemyndigar chefen för att tillkalla ytteriigare tvåledamöter i insynsulredningen. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Undersenare år har exportkrediter fält växande betydelse i den internationellahandeln och därmed för konkurrensen mellan exportländerna. DeUa gäller framförallt exporten lill u- länder och slalshandelsländer. Denna export avser istörre utsträckning än tidigare slora affärer eller projekt i form av s.k.paketleveranser eller färdiga anläggningar, för vilka normalt kreditgivningkommer i fråga. Även den svenska exporten har kommit att påverkas av dennautveckling. Iflera länder kan exportörerna under vissa förutsättningar lämna krediter påmycket gynnsamma villkor. Delta möjliggörs exempelvis genom förmånligrefinansiering av krediterna. I många länder finns exportkreditinstitutinrättade som kan ge exportkredit som innehåller subventionselement. 1 vissafall kan exportörerna utnyttja statliga krediter som ställs till vederbörandeimportlands förfogande. I olika internationellasammanhang har man sökt motverka de ogynnsamma verkningar som följer av ettlångtgående utnyttjande av exportkrediter och kreditvillkor somkonkurrensmedel. Ett resultat av dessa strävanden är alt ett antal större industriländer har enats om vissa regler för exportkreditgivningen. Dessaregler innebär bl.a. att normer har fastställts för kredittider ochräntevillkor. har inom förklarat sig berett att tillämpa dessaregler under förutsättning att flera industriländer gör detsamma. Detta skallses mo? bakgrand av att del för ett litet land som är särskiltangeläget att medverka lill alt konkurrens i form av statligt exportkreditstödbegränsas. Svenska företag som lämnarexportkrediter söker i stor utsträckning au finansiera kreditgivningen genomlån i banker eller andra kreditinstitut. När denna refinansiering sker hosinhemska banker och kreditinstitut gäller marknadsmässiga villkor ochupplåningen fär konkurrera om utrymmet på kapitalmarknaden med andra angelägnaupplåningsbehov. Större svenska företag harnumera möjligheter atl låna utomlands. Även svenska banker och andrakreditinstitut lar ibland upp lån på de internationella kapitalmarknaderna. Iett läge med slora underskott i våra löpande utlandsbetalningar har det ocksåblivit nödvändigt all i största möjliga omfattning refinansiera exportkrediterutom landet. Utlandsfinansieringen sker av naturiiga skäl på rentmarknadsmässiga villkor. Härtill kommer att upplåning utomlands innefattar riskför valulakursförändringar. Undersenare år har man genom olika statliga åtgärder sökt förbättra de 327 Kommittéer: Del II H:2 svenskaexportörernas konkurrenssituation på finansieringsområdet. Somexempel kan nämnas tillskapandet av AB (), som har tilluppgift att medverka vid finansieringen av svensk export genom kreditgivning.SEK ägs till hälften av staten och till hälften av ett antal affärsbanker.Statliga garantier kan lämnas för SEK:s upplåning utomlands. Chefen förindustridepartementet har vidare i budgetpropositionen 1977 (prop. 1976/77:100bil. 17 s. 362) föreslagit att aktiekapitalet i skall ökas från 200 till400 milj. kr. Staten skall därvid teckna aktier till ett belopp av 100 milj.kr. Affärsbankerna är för sin del beredda alt teckna aktier till motsvarandebelopp. Avsikten är bl.a. alt öka SEK:s ullåningskapacilet. () har reglerna för exportkreditgaranlier under senareår fortlöpande setts över i syfte att anpassa garantiverksamheten till vad somgäller för motsvarande garantiinstitut i andra länder. Nya former av garantierhar tillskapats. Ett särskilt system med kursgarantier har införts fr.o.m. den1 genom förordningen (1976:309) om statlig kursgaranti för export.EKN har också fält förbättrade möjligheter att tillhandahållaexportkreditgaranlier genom atl ramen för verksamheten successivt har ökal.Riksdagen har godkänt att ramen för garantigivningen ökas till 35miljarder kr., varav . reserveras för s.k. u-garanlier, dvs.garantier på särskilt gynnsamma villkor vid export av betydelse för u-ländernasekonomiska och sociala utveckling (prop. 1976/77:26, NU 1976/ 77:12, rskr1976/77:53). Genomlagen (1973:423) om avdrag vid inkomsttaxeringen avseende kostnad förexportkredit (ändrad 1975:1150) kan exportstöd medges svenska förelag videxportaffarer där det finns anledning alt antaga att utländska konkurrenter hartillgång till exportkredilstöd. Stödet lämnas i form av avdrag för skillnadenmellan refinansieringsräntan och räntan på exportkrediten avutestående exportkredit. Detla har begränsat problemen med skillnader iräntenivån mellan och andra länder. Detstår dock klart att den svenska exporten trots dessa åigärder arbetar undermindre gynnsamma betingelser än dem som erbjuds i flera andra länder. Medhänsyn lill exportens betydelse för vår allmänna ekonomiska utveckling, försysselsättningen och för behovet atl nå balans i de utrikes betalningarna bördärför undersökas huruvida åtgärder bör vidtas för alt ge svenska företag ökademöjligheter att konkurrera på i huvudsak samma villkor som andra ländersförelag i fråga om krediter vid export. En kommitté bör tillkallas för deltaändamål. Kommitténbör pröva om nuvarande system för finansiering eller slöd för finansiering kanförbättras och om behov därutöver föreligger av att tillskapa nyafinansieringsformer. Kommitténs prövning måste självfallet ske med beaktande avde samhällsekonomiska och näringspolitiska effekterna av eventuella förslag. KommUlénbör i första hand behandla de problem som uppstår vid finansiering av kreditervid export av kapitalvaror saml vid entreprenadverksamhet och konsulttjänster.Härvid måste finansieringen av stora exportprojekt som normalt kräver långakredittider ägnas särskild uppmärksamhet. Vidare bör den mindre och medelstoraindustrins problem särskilt beaktas. Ensärskild fråga gäller de fall utländska företag utnyttjar de möjligheter tillexportkreditstöd, som finns i del egna landet, i samband med stora projekt påden svenska marknaden. Konkurrerande svenska företag kan då ha svårt atterbjuda lika gynnsamma kreditvillkor. Kommittén bör undersöka i vad mån Del II H:3 Skr 1977/78:103 328 dettautgör ell problem och överväga om del är möjligt och lämpligt att bl.a. medhänsyn till den allmänna konkurrenssituationen inom landet vidtaga åigärder påfinansieringsområdel i sådana fall. Deförslag lill åtgärder som kommittén kan komma fram lill bör stå iöverensstämmelse med de strävanden som görs i internationella sammanhang föralt begränsa användningen av exportkrediter som konkurrensmedel. Eventuellaförslag bör, bl.a. med tanke på åtaganden inom , utformas underbeaktande av övriga industriländers åtgärder på detta område. Kommitténbör också öveiväga om eventuella åtgärder skall kunna anpassas med hänsyn tillkonjunkturförändringar och hur detla skall kunna ske. Kommitténbör redovisa de stalsfinansiella konsekvenserna av de förslag som den kan kommaau lägga fram.