prop · G103178 · 1977-12-31 00:00:00 — a. har marknadsdomstolenfattat flera beslut i fråga om tobaksreklam. Det har därför föranlett nyabranschregler på området. träffades en överenskommelse mellan KOoch om sådan reklam. Denna ersattes av en nyöverenskommelse . Enligt överenskommelsen skall reklamen präglasav balans och måttfullhet. Påcigarrettförpackning får inte förekomma bUd av mänsklig modell ellernatursceneri, såvida den inte ingår i varumärke eller utformats på ett hårt stUiseratsätt. I övrig tobaksreklam får I bild visas endast varan, varans förpackningoch/eller varumärke samt i förekommande fall bild av pipa o. d. övriga elementi reklamen skall vara neutrala. Text får endast innehålla uppgifter om varansart, användningsområde, tillverk-ningssätt och egenskaper, förpackningensutseende och egenskaper, råvarans ursprung och liknande samt pris och säljstäUenm. Förbudgäller vidare mot bl. a. direktreklam, fUmreklam, stillbildsreklam påbiografer och teatrar, utomhusreklam utom vid säljstäUen samt mot reklam iveckotidningar o. d. som främst riktar sig tiU ungdom , pådagspressens idrottssidor m. m. samt i bl. a. sjukhus, lokaler förhuvudsakligen ungdom samt vid idrottstävlingar o. d. Provutdelning avcigarretter får inte ske till barn och ungdom. En annons får i dagspress inteöverstiga samt i populär- och fackpress en helsida.Förekommer i ett tidningsnummer flera annonser för samma märke gällerbegränsningen den sammanlagda ytan. Prop.1977/78:178 23 Medhänsyn till vad som är känt om alkoholens och tobakens skadeverkningar har deti olika sammanhang framställts krav på ytterligare åtgärder av marknadsreglerandeart för dessa varor. Frågan om förbud mot reklamen för alkohol och tobaksvarorhar diskuterats. Olika utredningar har också prövatdenna fråga. De förslag som har lagts fram har dock inte lett tilllagstiftning. En av orsakerna härtill har varit att det bedömts som oförenligtmed tryckfrihetsförordningen (TF) att lagstifta om generellt förbud motalkohol- och tobaksreklam. Ar 1973 gjordes dock en ändring i TF för attmöjliggöra förbud mot kommersiell annons för tobak och alkohol (prop. 1973: 123,KU 1973: 23, rskr 1973: 229, KU 1974: 2, rskr 1974: 10). Beträffandetobaken begärde (SoU 1974: 5, rskr 1974: 12) att regeringenskulle lägga fram ett program som kunde leda till minskning avtobakskonsumtionen. Dåvarande chefen för tUlkallade mot bakgrund härav en sakkuimig som bl. a. skulle utredafrågan om lämpliga former för förbud mot tobaksreklam. Utredningen antogbenämningen tobaksreklamutredningen. Vad gäller alkoholen lämnadeden alkoholpolitiska utredningen (APU) ett förslag (SOU 1974: 9093) omförbud mot reklam och andra marknadsföringsåtgärder. Inom APU förelågskiljaktiga meningar angående lämpliga former för regleringen avalkoholreklamen. Remissinstanserna var också splittrade i sin bedömning avutredningens förslag. Detta ledde tUl att tobaksreklamutredningen genom tUläggsdirektivi fick i uppdrag att också pröva alkoholreklamfrågan. Utredningen,som därför ändrade benämningen till tobaks- och alkoholreklamutredningen,lämnade betänkandet (1976: 63) Reklamen för alkoholoch tobak tiU handelsministern. Förslaget har remissbehandlats. Isamband med riksdagsbehandlingen av den alkholpolitiska propositionen undervåren 1977 väcktes motioner i alkoholreklamfrågan. biföll enhemställan av skatteutskottet, som hade anslutit sig tiU socialutskottetsyttrande I frågan, att begära att regeringen till det nu innevarande riksmötetskulle lägga fram förslag till förbud mot alkoholreklam (SkU 1976/77: 40, SoU1976/77: 4 y, rskr 1976/77: 231). Syftetmed de socialpolitiska åtgärder av olika slag som skaU genomföras enligtriksdagens alkoholpolitiska heslut preciserades av föredragandedeplartementschefen i den alkoholpolitiska propositionen (prop. 1976/77: 108)som låg tiU grund för beslutet. Sålunda anfördes att det var fråga om åtgärdersom leder till en begränsning av den totala alkholkonsumtionen och som bidrartill att akoholmissbruket Prop.1977/78:178 24 trängstiUbaka och alkoholskadorna därmed motverkas. Som särskilt angelägna framhölldepartementschefen sådana åtgärder som skyddar ungdomen från skadeverkningarsom följer med bruket av alkohol. Det av antagna alkoholpoUtiskaprogrammet innebär bl. a. ställningstagande beträffande olika restriktionernär det gäUer handeln med alkoholvaror. När det gäller tobaksområdet harstatsmakternas mål varit att få till stånd en minskning av totalkonsumtionenmed särskild tyngpunkt på att så få ungdomar som möjligt skall börja röka (prop.1975/76: 142). Tobaks-och alkoholreklamutredningen har vid prövning av frågan om lämpliga former förett reklamförbud haft som utgångspunkt för den föreslagna regleringen deallvarliga hälsorisker som är förbundna med bruket av alkohol och tobak.Utredningen har därför ansett att de åtgärder som är möjliga och som kan tänkasbidra till en förändring av kunskaper och beteenden i tobaks- och alkoholfråganpå lång sikt måste vidtas. alkoholpolitiska propositionen framhölls det att alkoholfrågan måste sättasin i sitt sociala och samhäUspolitiska sammanhang. Samordnade åtgärder måstedärför vidtas på en mängd områden i syfte att nedbringa alkoholkonsumtionen ochalkoholskadorna. Liknande resonemang har också förts nar det gäller åtgärderför en begränsning av tobakskonsumtionen. Flera av de remissinstanser som hargranskat tobaks- och alkoholreklamutredningens förslag framhåller attregleringen av alkohol- och tobaksreklamen, om den skall få någon betydelse,måste ingå i ett långsiktigt, väl samordnat och allsidigt åtgärdsprogram. Förbudmot reklam som en isolerad åtgärd bedöms således vara verkningslöst.Remissinstanserna framhåller att problem av den räckvidd och den sammansattakaraktär och med den kompdicerade orsaksbakgrund det här är fråga om måstelösas med samordnande åtgärder bl. a. i kombination med intensifieradeupplysnings- och informationskampanjer. Det av antagnaalkoholpolitiska programmet innebär bl. a. ställningstagande beträffande olikarestriktioner när det gäller handeln med alkoholvaror. Bland insatserna iövrigt för en begränsning av alkoholmissbruket märks ökade resurser förförebyggande verksamhet och upplysning. Påtobaksområdet har statsmakterna tagit ställning till olika åtgärdsprogram förbegränsning av tobakskonsumtionen. antog lagen (1975: 1154)om varningstext och innehåUsdeklaration på tobaksvaror. I propositionen1975/76: 142 lades förslag fram om upplysning i alkohol- och tobaksfrågor m. m.Regeringen tiUsatte vidare en kommitté (dir. 1977: 37) som skaUge förslag till ett fortsatt åtgärdsprogram med syfte att minska tobakskonsumtionenoch motverka dess skadeverkningar. Vidprövning av frågan om skärpt reglering av reklamen för alkohol och tobakinställer sig också den komplicerade frågan i vad mån och på Prop.1977/78:178 25 vilketsätt reklamen påverkar efterfrågan på dessa varor. Enligt utredningensbedömning torde man i allmänhet vara ense om att reklamen kan ha viss betydelsevid konsumenternas val mellan olika märken. Utredningen menar att det däremotär mera oklart huruvida det samlade reklamutbudet kan ha effekten atttotalkonsumtionen vidmakthålls eller ökar. Remissinstanserna är mycketsplittrade när det gäller frågan om reklamens effekter. Några remissinstanseranför att reklamen utnyttjas för att påverka konsumentemas kijpintresse ochatt det således i varje form av reklam ligger en konsumtionsuppmaning som ärägnad att öka totalkonsumtionen. Andra hävdar att reklamen endast kan åstadkommaförskjutningar mellan skilda varumärken. Jaganser det självklart att frågan om förbud mot tobaks- och alkoholreklam måstebedömas i det hälso- och socialpolitiska sammanhang jag här har redovisat. Denutgångspunkt tobaks- och alkoholreklamutredningen har haft för sitt arbetemåste mot den bakgrunden vara riktig, nämligen att de åtgärder som är möjligaoch som kan tänkas bidra till en förändring av kunskaper och beteenden itobaks- och alkoholfrågan på lång sikt måste vidtas. Denna utgs,ngspunkt ärockså helt i överensstämmelse med statsmakternas tidigare ställningstaganden ialkohol-och tobakspolitiska frågor. Jag vill sålunda betona att åtgärder mot reklamenför alkohol och tobak skall ses som en del av de åtgärdsprogram statsmakternahar initierat mot tobaks- och alkoholkonsumtionen. Som jag har påpekathar varken tobaks- och alkoholreklam utredningen eller någon annan kunnatklarlägga reklamens inverkan på alkohol- och tobakskonsumtionen, varför jag motbakgrund av regeringens strävanden att undvika onödigt krångel och merbyråkrati givetvis noggrant övervägt om de av utredningen föreslagnaregleringarna är det lämpligaste sättet att nå de av statsmakterna uppsattamålen på ifrågavarande område. Med hänsyn till de allvarliga hälsorisker somär förbundna med bruket av alkohol och tobak framstår det emellertid somangeläget att man från samhällets sida genomför en skärpt reglering av alkohol-och tobaksreklamen. Jag vill dock här erinra om att det rådertämligen långtgående begränsningar av reklamen för alkohol och tobak genomfrivilliga åtaganden från berörda branscher. 3.2Den närmare utformningen av lagstiftningen Jagvill först behandla den diskussion utredningen har fört rörande självareklambegreppet. Utredningen har ingående granskat oUka reklamdefinitioner ochdärvid funnit att reklambegreppet saknar en aU-mängiltig innebörd. Utredningen konsta.teraratt det inte är svårt att beskriva huvuddelen av reklamens former men attsvårigheterna visar sig när begreppet skall avgränsas. Reklam är endast ett avde medel som Prop.1977/78:178 26 företagarnaanvänder i konkurrens med varandra. Företagens konkurrensmedel är i viss månutbytbara. När hinder möter mot konkurrens i en form finns det iblandmöjligheter att som ersättning satsa mer på ett eller flera av de andra medlen.Utredningen har därför som utgångspunkt för sitt arbete lagt, intereklambegreppet, utan vad som faller under det vidsträcktare begreppetmarknadsföring. Detta begrepp avser alla slags åtgärder som syftar till attfrämja avsättningen av en vara och täcker även ett rent passivt saluhållande.Remissinstanserna delar samstämmigt utredningens uppfattning att man vidöverväganden om restriktioner inte bör inskränka sig till enbart reklamen utanbör uppmärksamma alla slags marknadsföringsåtgärder. Även jag delar dennabedömning. Den nuvarande regleringenav alkohol- och tobaksreklam sker huvudsakligen utan stöd av detaljeradeförfattningsregler. I stället har ett regelsystem vuxit fram i anslutning tillmarknadsföringslagen (1975:1418). Reglerna har utformats i marknadsdomstolensavgöranden och genom överenskommelser mellan konsumentombudsmannen (KO) ochberörda branschorganisationer. Erfarenheterna av detta system bedöms allmäntvara goda. När det gäller den närmareutformningen av en skärpt reglering av reklamen för alkohol och tobak slårutredningen tUl en början fast att ett totalt förbud mot all sådan reklam inteär möjligt att genomföra. Så länge handeln med dessa varor är tUlåten bliråtminstone vissa budskap rörande bl. a. varufakta nödvändiga. Utredningenprövar härefter frågan om införande av s. k. partiella förbud, dvs. direktaförbud mot en eller flera av reklamens spridningsvägar. Härvid framhållerutredningen svårigheterna i att vid sådana förbud, särskilt om de är straffsanktionerade,skilja mellan det som kan förbjudas och det som måste tillåtas för attmöjliggöra handeln med alkoholdrycker och tobaksvaror. Enligt utredningensbedömning möter här betydande gränsdragningsproblem och tillämpningssvårigheterfrämst beträffande butiksreklam och tidningsannonsering. Dessa övervägandenjämte de överhängande risker utredningen bedömer föreligga för att långtgåendepartiella förbud kan leda till att säljarna i stället börjar använda sig avolika former av svårkontrollerbara otillbörliga affärsmetoder har lett fram tUlatt utredningen bedömer partieUa förbud beträffande annonsering ochbutiksreklam inte vara en framkomlig vag. Utredningens förslag går istället ut på att man skall bygga vidare på det system som gäller . Enligtförslaget skall det i lag slås fast att näringsidkare skall iaktta särskildmåttfullhet vid marknadsföringen av alkoholdrycker och tobakvaror. Dettainnebär att vissa reklamformer ir.te får förekomma och att i övrigt starkbegränsning och återhåUsam-het skall iakttas. TUl detta förslag, vilket sålundaskall ansluta till marknadsföringslagens regelsystem, har utredningen ocksåkopplat en skyl- Prop.1977/78:178 27 dighetför näringsidkare som annonseiar för tobaksvaror att i annonserna ta inupplysning om de hälsorisker som är förbundna med bruk av tobak. Blandremissinstanserna råder en bred uppslutning kring utredningens bedömningar.Sålunda stödjer hälften av remissinstanserna utredningens förslag. Härtillkommer en mindre grupp som i och för sig anser att en reglering enligt gällandesystem är tillräcklig. Av den tredjedel av remissinstanserna som förordar en merlångtgående reglering är det endast tre som uttalar sig för ett totalförbud motall reklam, medan flertalet förordar en reglering i enlighet med utredningensförslag men kombinerad med särskilda förbud mot framför allttidningsannonsering. Därvid föreslår dock en remissinstans att utredningensbegrepp särskUd måttfullhet byts ut mot synnerlig återhållsamhet. Ocksåjag delar bedömningen att den lämpligaste formen för en skärpt reglering avreklamen för alkohol och tobak är att bygga vidare på det system som hittiUshar vuxit fram i anslutning till marknadsföringslagen. Jag ansluter mig härvidockså i huvudsak tUl utredningens förslag om regelsystemets utformning.. Vadgäller det närmare ställningstagandet till enskUda reklamformer återkommer jagi det följande. Utredningenföreslår att regleringen skall gälla marknadsföringsåtgärder som ennäringsidkare använder sig av gentemot konsumenter inom landet. Detta innebäratt regleringen skaU omfatta alla de åtgärder som kan anses riktade tUlkonsumenterna men däremot inte sådana som exempelvis en tillverkare vidtar iförhållande till återförsäljare. Inte heller skaU marknadsföringsåtgärder somriktar sig till konsumenter i andra länder än falla in under den nyaordningen. Vadgäller varuområdet har utrednuigen föreslagit att regleringen på alkoholsidanskall gälla spritdrycker, vin, starköl och öl (tidigare benämnda öl klass IIIoch II). Däremot delar utredningen uppfattning attdet inte är nödvändigt eller ens önskvärt att utsträcka restriktionerna tilllättölet (öl klass I). Beträffande tobaken föreslår utredningen däremot attregleringen skall gäUa alla varor som till någon del innehåller tobak och somär avsedda att brukas som njutningsmedel. Detta innebär att regleringen skullegälla alla slag av sådana tobaksvaror men däremot inte tillbehör tiU dem, såsompipor, cigarrettpapper etc. Utredningensförslag beträffande regleringens tlUämpningsområde har lämnats utan erinran avde allra flesta remissinstanserna. Även jag finner förslaget lämpligt. Enremissinstans har hävdat att öl inte borde omfattas av regleringen med hänsyntill intresset av att genom marknadsföring kunna stödja de alkoholsvagadryckerna. För egen del vUl jag dock instämma i utredningens av en överväganderemissopinion understödda bedömning att Prop.1977/78:178 28 regleringenäven bör gälla öl. Att genereUt undanta öl från tillämpningsområdet synes,även om denna dryck tillhör de alkoholsvagare dryckerna, mindre lämpligt. Ettsådant undantag skulle, i anslutning tiU att marknadsföringen av övrigaalkoholdrycker kraftigt inskränks, kunna leda till en ej önskvärd utvecklnig avmarkandsföringsaktiviteterna beträffande öl. Härtill kommer attmarknadsföringen av denna dryck redan f. n. omfattas av begränsningar påfrivillig väg. Det bör därför finnas möjlighet att ingripa med stöd av den nyaregleringen även mot olämpliga marknadsföringsåtgärder i fråga om öl. Som skälför en reglering av marknadsföringen av öl talar också att försäljningen avdenna dryck, liksom Övriga nu nämnda drycker, bl. a. genom lagen (1977: 293) omhandel med drycker är underkastad särskilda restriktioner. Önskemålet attregleringen inte bör omöjliggöra en marknadsföring av alkoholsvaga dryckeråterkommer jag till vid behandlingen av frågan om tidningsannonsering (avsnitt3.2.4). Systembolaget, som harförordat ett totalförbud för reklam för sprit, vin och starköl, har i sittremissyttrande begärt att bolaget dock helt skall undantas från regleringen.Till stöd härför anför bolaget bl. .a att det saknas anledning anta attbolaget, som ägs av staten och arbetar utan vinstintresse skall görakommersiell reklam för alkoholhaltiga drycker. Till dessa och andra synpunkteri bolagets yttrande återkommer jag närmare i det följande (avsnitten 3.2.3,3.2.4 och 3.2.5). Jag viU dock redan nu framhåUa, att jag inte har funnit attdet kan anses befogat att undanta bolagets verksamhet från regleringens tillämpningsområde.Självfallet innebär detta dock inte att den marknadsföring som Systembolagetbedriver för alkoholfria drycker såsom en ersättningsdryck för alkoholdryckerberörs. 3.2.3Grundregeln om särskild måttfullhet Somtidigare har anförts föreslår utredningen att som en lagfäst grundregel börgälla att marknadsföringen av alkoholdrycker och tobaksvaror endast får ske isärskilt måttfulla former. Syftet med en sådan reglering är att säkerställa attmarknadsföringen inte medverkar till att vidmakthålla eller öka konsumtionen avalkohol- och tobaksvaror och inte heller bidrar till en positiv inställning tiUbruket av dessa varor. Jaghar i det föregående uttalat att jag I likhet med det stora flertalet avremissinstanserna ansluter mig tiU förslaget att en skärpt reglering skallbygga på en grundregel om särskUd måttfullhet. Jag delar också i alltväsentligt utredningens uppfattning om vilken innebörd en sådan regel bör ges,en uppfattning, om vilken det för övrigt endast i liten utsträckning harfunnits avvikande meningar bland remissinstanserna. Med hänsyn härtill anserjag det lämpligt att vid den närmare redovisningen för innebörden avgrundregeln i huvudsak knyta an till vad utredningen har anfört därom. Viden sådan reglering som den föreslagna bör man enligt utred- Prop.1977/78:178 29 ningenutgå från två principer. Den ena är att de stora grupper av befolkningen somanvänder alkohol och tobak måste i ändamålsenliga former få tillgång till relevantproduktinformation. Den andra är att man av näringsidkarna bör kräva starkbegränsning och stark återhållsamhet såväl när det gäller reklamensspridningsvägar och innehåll m. m. som när det gäller andramarknadsföringsmetoder. Regleringen bör, framhåller utredningen, inom ramenför dessa ])rinciper medge förbud både mot spridningsvägar som inte kan godtasoch mot olämpligt innehåll i de budskap som förs fram på tillåtna vägar. Vidarebör förbud vara möjliga mot vissa andra marknadsföringsmetoder som framstårsom olämpliga mot bakgrund av regleringens syfte. I motsats till vad som är särskUtmåttfullt ställer utredningen bl. a. sälj aktiviteter som bedrivs på ett sätt somgentemot konsumenterna är påträngande, uppsökande, övertalande eller i annathänseende mer aktiva. När det gäller reklamens spridnings-\'ägaranser utredningen att alkohol- och tobaksreklam inte skall få förekomma Imedier med stor genomslagskraft som tv, radio och film samt inte heller iungdomstidningar m. m. Vad som brukar kallas utomhusreklam bör inte hellertilllåtas. Metoden utmärks av att den är påträngande. Detsamma är förhållandetmed den s. k. direktreklamen, dvs. meddelanden som skickas direkt till konsumentema.Däremot måste, framhåller utredningen, reklam i viss omfattning få förekomma påförpackningar och I butiksmiljö och den bör likaledes I viss omfattning varatillåten i annonser. Utredningen understyrker i anslutning härtill att föi-budmot utomhus- och direktreklam inte torde medföra risk för smygreklam o. d. sålänge en begränsad annonsering och butiksreklam är tUlåten. Kravet på starkåterhållsamhet och begränsning bör gälla även innehållet i den reklam som försfram på de spridningsvägar som samhället kan godta. De kommersiella budskapenbör därför enligt utredningen begränsas till relevanta fakta rörande varan ochdess egenskaper, presenterade i så saklig form som möjligt och utanovidkommande inslag. Bildmässigt bör reklamen inskränkas tUl att visa självavaran och vad som på ett naturligt sätt kan hänga samman med denna, exempelvisförpackningen och vissa tillbehör. Också frågor som rör budskapens utförlighetsamt färg, typografi, lay-out o. d. får bedömas mot bakgrand av kravet på/Särskildmåttfullhet. Regleringen bör vidareleda till att reklamen inte får färgas av mer eller mindre påtagligavärdeomdömen. Däremot går det knappast att undvika varje form av värdering.Redan en saklig beskrivning av en vara kan nämligen för den som tar del däravframstå som värderande genom bl. a. de associationer budskapet väcker. Regelnom särskild måttfullhet bör i princip tillämpas även beträffande förpackningar. Beträffandetillämpningen av måttfnllhetsregdn i fråga om annonse- Prop.1977/78:178 30 ringoch reklam på försäljningsstäUet avser jag att återkomma närmare i det följande(avsnitten 3.2.4 och 3.2.5). Sammanfattningsviserinrar utredningen beträffande reklamens spridningsvägar, innehåll, volym ochfrekvens om att regleringen bör medge att konsumenterna i ändamålsenliga formerfår tiUgång till relevant produktinformation, allt dock inom ramen för enstarkt återhållsam marknadsföring. Utredningenframhåller att gränsen mellan reklam och annan marknadsföring i viss mån ärflytande. I enskUda fall kan utformningen av rabatter och prisnedsättningarvara en på detta område olämplig marknadsföringsåtgärd. Säljfrämjande åtgärdersom pristävlingar, varaprov och presenter, allt riktat till allmänheten,framstår i princip som oförenlig med kravet på särskild måttfullhet. Också vidden del av marknadsföringen som utgörs av själva saluhållandet bör iakttas enhög grad av återhållsamhet. Regleringen bör sålunda ge möjlighet att förbjudapåträngande metoder. Ett par remissinstanserhar berört frågan om man vid tillämpningen av måttfullhelsregeln inte bordeställa mindre stränga krav beträffande exempelvis svagare alkoholdrycker änstarkare. Jag viU med anledning därav framhåUa att vid tiUämpningen av denföreslagna regleringen kravet på måttfullhet vid marknadsföringen självfalletinte bör drivas så långt att man därigenom motverkar det alkoholpolitisktstarka intresset att främja en övergång till svagare drycker. Jag vill i dettaavseende också understryka vad utredningen har uttalat om att begränsningarnabör utformas med beaktande av att det är angeläget att såväl främja en övergångtUl mindre hälsofarliga varor som att undvika propaganda för själva bruket avvarorna. Som förut har anförts, harSystembolaget, som förordar ett reklamförbud för spritdrycker, vin ochstarköl, därvid framhållit att bolaget dock bör undantas från regleringen.Bolaget anför bl. a att ett genomförande av utredningsförslaget utan undantagför bolaget skulle medföra att detta inte kan fortsätta med sinkonsumentupplysning i nuvarande omfattning, vare sig i fråga om den rena vaminformationeneUer upplysningen om risker för alkoholskador. Som skäl härför anför bolagetatt konsumentupplysningen inte gärna kan vara "måttfull" om den skaUfå någon effekt. I så fall kommer den inte att märkas i all den information somströmmar över dagens konsumenter. Jagvill framhåUa att systembolagets försäljningsverksamhet beträffandealkoholdrycker principiellt torde falla in under begreppet marknadsföring imarknadsföringslagen med hänsyn till den vidsträckta innebörden avmarknadsföringsbegreppet. Som jag har anfört innefattar ju dettaäven ett passivt saluhåUande (jfr prop. 1975/76: 34 s. 124). Det sagda innebärgivetvis inte att allt vad bolaget företar sig i samband därmed kan ansesutgöra marknadsföring. Exempelvis måste, vilket jag närmare kommer att behandlai samband med frågan om tid- Prop.1977/78:178 31 ningsannonsering,konsumentupplysning som är inriktad på att styra konsumtionen till de svagaredryckerna anses falla utanför marknadsföringsbegreppet.