prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Utgångspunkt förkommitténs arbele bör vara att kommunernas principiella skyldighet att hämtahushållens avfall skall beslå. Hur renhållningen inom en kommun skallorganiseras bör kommunen själv avgöra. 1 det sammanhanget bör uppmärksammas attdet i fråga om jordbruksfastigheter och i vissa utpräglade glesbygder kanföreligga förutsättningar för den enskilda fastigheisinnehavaren alt självomhänderta på fastigheten uppkommande avfall. Om nuvarande möjligheter attgöra undantag från hämtningsskyldigheten bedöms vara otillräckliga, böröversynen inriktas på alt vidga möjligheterna atl göra undanlag. Därvid börbeaktas att hanteringen av avfallet sker på ett från miljösynpunkt och sanitärsynpunkt tillfredsställande sätt. Vidare bör beaktas alt den rätl att fähushållsavfall hämtat genom kommunens försorg som gällande bestämmelser gerfastighetsinnehavarna inte inskränks i en omfauning som framstår som oförmånligfrån service-synpunkt. Som framgår av mintidigare redovisning är lagstiftningen på förevarande område uppdelad på fleraförfattningar. Av bl.a. denna anledning har lagstiftningen ansetts varasvårtillgänglig. Del är därför angeläget att söka åstadkomma förenkling ochbättre samordning av nuvarande bestämmelser. Strävan bör därvid vara att sålångt möjligt föra samman berörda bestämmelser i en enda författning. Vidarebör en enhetlig besvärsordning Del II Jo:2 Skr 1977/78:103 304 eftersträvas.Utredningsarbetet i denna del bör bedrivas i samråd medhälsovårdsstadgeutredningen. Denöversyn av renhållningsl;igstiftningen som är aktuell börenligt min meninginle inriktas bara på lagstiftningsåtgärder. Kommittén bör också pröva om inteandra lämpliga åtgärder kunde vidtas för att underlätta för kommunerna atttillämpa lagstiftningen på ett smidigt sätt. Tänkbart är atl en förändring ochförenkling av aidministrativa rutiner i renhållningsfrågor i vissa fall kanbehövas för att underlätta kontakten mellan vederbörande kommunala organ ochberörda fastighetsinnehavare. Det kan i sammanhanget vidare finnas anledningpröva om inle ytteriigare informationsinsatser på detta område skulle kunnaråda bot på en del av de problem som föreligger. Demotioner som enligt tidigare nämnt riksdagsbeslut (rskr 1975/76:48) bordeöveriämnas till hälsovårdsstadgeutredningen bör i stället lämnas till den avmig nu förordade kommiUén. Jag har i denna fråga samrått med statsrådetTroedsson. Kommitténbör samråda med de av chefen för kommundepartemenlet tillkalladeutredningarna om kontakterna mellan medborgare och samhällsorganen (Kn1976:05)resp. om minskad statskontroll över kommunerna ochlandstingskommunerna (Kn 1976:06). Utredningsarbetetbör bedrivas skyndsamt. Förslag bör om möjligt läggas fram före utgången av år1977. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för atltillkalla en kommitté med högst sex ledamöter med uppdrag att se överrenhållningslagstiftningen i enlighet med vad jag i det föregående harförordat, allutse en av ledamöterna att vara ordförande, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver altersättning lill ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall ulgå i form avdagarvode enligl kommiuékungörelsen (1946:394), om inle annat föreskrivs, allkostnaderna skall belasta nionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 2.Finansieringen av djursjukhusen, m.m. Departementschefen,statsrådet , anför. Djursjukvårdenför sällskaps- och fritidsdjur har kontinueriigt ökal såväl pådjursjukhus som vid djurkliniker och velerinärmottag-ningar över hela landet.Ar 1967 behandlades 147 400 sällskapsdjur och 54 400 sporthäslar. Ar 1973 hadeantalet ökal lill 344 500 resp. 114 000. 305 Kommittéer: Del II Jo:2 århar således antalet behandlade djur mer än fördubblats. Under samma lid har 11anläggningar för sluten djursjukvård kommit till, och det totala antalet sådanaanläggningar uppgår till 24. Det finns ca 460 000 registrerade hundar ilandet. Enligt vissa anlaganden kan del totala antalet beräknas överstiga 600000. Ungefär lika stort anses antalet kaller vara. 1skrivelse har anmält sitt beslut med anledningav motioner om finansieringen av djursjukhusen (motion 1975/ 76:278 och 279,JoU 1976/77:1, rskr 1976/77:11). I sitt av godkända betänkandeanförde jordbruksutskottet följande. Verksamhetenvid djursjukhusen ulgör ett värdefullt komplement lill den övriga djursjukvårdeninom landet och alt det är av stor vikt att en tillfredsställande djursjukvårdlill rimlig kostnad kan erbjudas djurägarna inle minst vid djursjukhusen.Förhållandena såväl i fråga om djurhållningens omfattning och inriktning somnär det gäller den allmänna kostnadsutvecklingen har förändrats avsevärt sedanår 1967, då lade fast riktlinjerna för finansieringen av den slutnadjursjukvården. Att utvecklingen medfört problem på detta område står enligtutskottet klart. Det kan innebära svårigheter atl finansiera ett störredjursjukhus med enbart inkomsten från djurägare. En automatisk bindning avavgiftstarifferna fill pris- och kostnadsutvecklingen kan naturiiglvis medförabristande balans mellan utbud och efterfrågan på hithörande tjänster, tillnackdel inte minsl för ekonomiskt svagare grupper av djurägare. Motdenna bakgrand finner utskottet atl en utredning bör företas rörande lämpligaformer för finansieringen av den slutna djursjukvården. Därvid bör bl.a. prövasmöjligheten att pä försäkringsbasis ge djurägarna tillfälle att kollektivtbidraga till finansieringen och utjämna kostnaderna sinsemellan. Vidare börprövas möjligheten atl av hundavgiftsmedel, lotalisalormedel och budgetmedelinrätta en fond från vilken djursjukhus efter särskild prövning skall kunnaerhålla ekonomiskt stöd. Utredningen bör dock vara förutsättningslös. Utskottet påpekar altlantbruksstyrelsen har för regeringen lagt fram ett förslag till lag omdjursjukhus m.m. som skall ge styrelsen befogenhet att genom ettauktorisationssystem mera aktivt än f n. verka för att djursjukvården utformaspå ett tillfredsställande sätt. Utskottet finner del vara önskvärt att ettnärmare klariäggande av finansieringssituationen för berörda anläggningar kanske i nära anslutning till kommande beslut i auktorisa-tionsfrågan. Jag vill i deltasammanhang ta upp att i skrivelse har anmältsitt beslut med anledning av motion om kontrollen av hundaveln (motion1975:897, JoU 1975/76:21, rskr 1975/76:105). I sitt av riksdagengodkända belänkande förordade jordbruksutskottet att en samlad översyn kommerlill stånd rörande förhållandena inom hundavel och hundhandel i syfte attåstadkomma en sanering och ökad kontroll på området. Utskottet, som intenärmare gått in på frågan hur en effektivare kontrollverksamhet bör anordnas,hänvisar till atl och andra frivilliga organisationersverksamhet kan vara en god bas atl bygga vidare på. 1 enlighet med vadriksdagen sålunda har uttalat bör frågan om finansieringen av djursjukhusensamt frågan om förhållandena inom hundavel och hundhandel utredas. Förändamålet bör en särskild utredare tillkallas. Vid behandlingen avfinansieringsfrågan bör utredaren även ta upp frågan om jourberedskap viddjursjukhus m.m. En ändamålsenlig regional fördel- 20 1977/78. DelII Jo:3 Skr 1977/78:103 306 ningav djursjukhusen bör ock.så eftersträvas. Utredningsarbetetbör bedrivas skyndsamt. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för alttillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över finansieringen avdjursjukhusen, m.m. altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning lill utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommittékungörelsen (1946:394), om inte annat föreskrivs, attkostnaderna skall belasta nionde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 3.Vissa utbildningsfrågor på veterinärmedicinens område Departementschefen,statsrådet , anför. Regeringenhar i årets budgetproposition föreslagit en ökad åriig antagning tillveterinärulbildningen med ytteriigare 25 studerande till 75 studerande (prop. 1976/77:100 bil. 13 s. 100). Förslaget bygger på enutredning som styrelsen för jordbrukets högskolor och statensveterinärmedicinska anstalt (SVA) har gjort på regeringens uppdrag. Jag anfördedärvid att jag hade for avsikt alt föreslå regeringen alt i en särskildproposition till 1976/behandla vissa frågor rörandeveterinär-utbildningens innehåll m.m. Tidigaredenna dag har jag anmält förslag lill vissa riktlinjer förveterinär-utbildningen (prop. 1976/77:119). Vid min anmälan harjag bl.a. anförtalt en särskild ulredare bör tillkallas med uppgift all ytteriigare se överbl.a. utformningen av del sista studieåret av veterinärutbildningen, lagen(1965:61) om behörighet aU utöva veterinäryrkel m.m. (ändrad senast 1976:607)samt frågan om utbildning av djursjukvårdare/djurvårdare. Somframgår av vad jag har anfört bör följande riktlinjer gälla för denframlida veterinärutbildningen. Utbildningen bör leda lill veterinärexamenefter elva terminers studier. Utbildningen bör vidare vara gemensam församtliga studerande under de första nio terminerna varefter en differentieringav utbildningen skall äga rum. Den gemensamma utbildningen bör i huvudsak följadet av styrelsen för jordbrukets högskolor och SVA framlagda förslaget. Enligl min mening är detväsentligt att velerinärutbildningen ges en sådan utformning att den väl kansvara mot samhällels behov att inom skilda områden kunna utnyttja personer medveterinärmedicinska kunskaper. Utbildningen under det sista studieåret bördärför vara så differentierad och flexibel som möjligt. Utredaren bör bl.a.undersöka möjligheterna att införa 307 Kommittéer: Del II Jo:3 ettrelativt fritt kursutbud. I detla bör i varje fall ingå moment som ger enkompetens motsvarande styrelsens förslag beträffande de s.k. A- resp.L-linjerna. Vidare bör kommittén pröva möjligheterna till samordning med övrigutbildning inom högskoleområdet, i första hand den utbildning som meddelas inomlivsmedelsområdet. Utredaren bör härvid vara oförhindrad att även undersökabehovet av en ny utbildningslinje mellan veterinärulbildningen och övrigautbildningar med anknytning fill livsmedelsområdet. Jag har i denna frågasamrått med chefen för . 1framtiden kan det ökade behovet av veterinära tjänster tUlsammans med endifferentiering av veterinärutbildningen förutses leda till ett ökal behov avfort- och vidareutbildning. Utredaren bör dels dokumentera behovet av dylikfort- och vidareutbildning, dels pröva förulsättningarna atl så långt möjligttillgodose delta behov inom ramen för det differentierade kursutbud som jagnyss har skisserat. Detär emellertid enligt min mening också väsentligt att samtliga studerande somantas till veteri näri i njen och som avlägger veleri närexamen fär möjlighetatl erhålla legitimation, dvs. behörighet att utöva veterinäryrkel. Detla ärmotivet till atl jag har förordat en relativt lång sammanhållen utbildning.Utredaren bör nu undersöka om några ändringar i lagen om behörighet att utövaveterinäryrkel behövs när veterinärulbildningen ändras. Därvid bör prövasbehovet av och möjligheterna till atl införa särskild praktik, antingen som endel av utbildningen eller som en särskild behörighetsgmn-dandepraklikljänslgöring efter avlagd veterinärexamen. Lantbruksstyrelsenhar i en utredning angående djursjukvård för sällskapsdjur och sporthästarbehandlat frågan om utbildning av djursjukvårdare. Lanlbruksstyrelsen har den21 överlämnat förslag fill sådan utbildning. Lanlbruksstyrelsenkonstaterar att det finns ell behov av utbildade djursjukvårdare inom såvälöppen som sluten djursjukvård. Styrelsen föreslår därför atl 20 djursjukvårdareper år skall utbildas vid . Förslag lämnas även ombehörighetskrav och utbildningsplan. 1 yttrandena över lantbrakssiyrelsensförslag framförs entydigt uppfattningen atl del föreligger ett stort ochväxande behov av djursjukvårdare. Det anses angeläget alt den föreslagnautbildningen kommer lill stånd. framförts tveksamhet om lantbrakssiyrelsens utredning ärtillräcklig föratt man nu skall kunna ta definitiv ställning i frågan, liksomaU det även bör finnas en grundutbildning som är gemensam för såväldjursjukvårdare som annan personal med djurvårdande uppgifter, bl.a. vidveterinärhögskolan och i djurparker. Utbildningen till djursjukvårdare skulledä komma att utgöra en vidareutbildning. Vidare visar en jämförelse medmotsvarande utbildningar för den vanliga sjukvården att det finns anledning attutöka och fördjupa kursinnehållet för djursjukvårdare utöver vadlanlbruksstyrelsen har föreslagit. För egen del ansluter jagmig till uppfattningen att frågan om utbildning av djursjukvårdare/djurvårdarebör utredas vidare. Den bör därvid bedömas mot bakgrund avveterihäratbildningens framlida utformning. Utredaren bör därför se över ävendessa frågor. Utredningsarbetet i denna del bör bedrivas med förtur och utmynnai förslag till utbildning av djurvårdare och djursjukvårdare inom de områdendär utbildningsbehovet inte redan är täckt. Enviktig fråga i detla sammanhang är den djurskyddsaspekt som måste läggas pådagens djurhållning. Den traditionella djurhållningen sker vid Del II Jo:4 Skr 1977/78:1103 308 lantbruk,där ofta en långvarig erfarenhet av djurvård finns samlad. hardjurhållningen utvidgats till många andra områden, där inte samma erfarenhetfinns. Missförhållanden orsakade av bristande kunskap i djurvård haruppmärksammats. Mankan också anföra arbelsmarknadssynpunkter på frågan om utbildning avdjurvårdare för djur utanför animalieproduktionen. Många människor, inle minstungdomar, önskar sådant arbete. DeUa är välkommet mot bakgrund av denefterfrågan som råder på kvalificerade djurvårdare.Utbildningsmöjligheter svarande mot dessa arbelsmarknadsbehov finns emellertidf n. inle. Jagvill också peka på behovet av samordning mellan veterinärutbildningen och denutbildning som utredaren kan finna lämplig för djursjukvårdare. Denne börsåledes överväga om man genom special- eller påbyggnads-utbildningar tilldjursjukvårdsutbildningen kan avlasta veterinärerna arbete på vissa områden. Utredarenbör i fråga om utbildning av djursjukvårdare/djurvårdare samt eventuellspecial- eller påbyggnadsutbildning lämna förslag till dels skolform,huvudmannaskap och lokalisering,dels omfattning, utbildningsmål, dimensioneringoch resursbehov, dels behörighetskrav för tillträde och dels samordning mellandessa och andra utbildningar. Utredarenskall i sitt arbete samråda med den särskilde ulredare med uppdrag att se överfinansieringen av djursjukhusen, m.m. som jag har tillkallat.Utredningsarbetet bör bedrivas så att det i sina huvuddelar kan vara avslutatsenast . Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för jordbrLiksdepartemenlet atltillkalla en särskild ulredare med uppdrag atl se över vissa utbildningsfrågorpå veterinärmedicinens område, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver altersättning lill utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i formav dagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om inle annat föreskrives, attkostnaderna skall belasta nionde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 4.Översyn av vissa jakt- och vihvårdsfrågor Departementschefen,statsrådet , anför. Jaklmarksulredningenavgav betänkandet (SOU 1974:80) Jaktmarker. 1 belänkandetföreslås bl.a. nytt förrällningsförfarande vid bildande av jaktvårdsområde samtnya regler för jaktvårdsområdes bestånd, ledning, verksamhet och organisation.Vidare läggs fram förslag om 309 Kommittéer: Del II Jo:4 särskildlag om upplåtelse av mark. 1 betänkandet föreslås även fortsatta försök meds.k. korllidsupplåtelser av jakträtt samt att s:k. viltvårdsområden skallinrättas. Utredningen har också lagt fram förslag om särskilt kompetensprov förjägare och vissa förslag beträffande jaktens administration. Betänkandethar varit föremål för en omfattande remissbehandling. Remissutfallet ärbeträffande huvuddelen av utredningens förslag splittrat. Någon entydig opinionför förslagen föreligger således inte. 1 remissytlrandena framhålls bl.a. altfrågorna rörande jaktvårdsomrädes bildande, jaktens administration ochorganisation, villvårdsområdenas konkreta utformning, m.m. bör utredasytteriigare. Jag delar denna uppfattning. Vad gäller frågan om jägarulbildninghar redan fält i uppdrag att utreda vissa frågor.Uppdraget kommer att redovisas av verket . Vidarebör möjligheterna att få till stånd en samordning av viltforskningenundersökas. Underlag för en prövning av denna fråga finns bl.a. i betänkandet(Ds Jo 1974:8) Samordnad miljövårdsforskning. F.n.finns regler om ersättning för viss skadegörelse av vissa slags rovdjur samtälg och kronhjort i bl.a. förordningen (1976:430) om ersättning vid vissaskador av rovdjur, kungörelsen (1965:260) om älgavgift m.m. och kungörelsen(1970:890) om ersättning för skada av kronhjort, m.m. Särskilda regler förskada av andra fridlysta djur finns däremot inle. Ersättning kan dock utgå urjaktvårdsfonden efler prövning av omständigheterna i det enskilda fallet. Genomde skilda formerna för ersättning har, särskilt , betydandeoklarheter uppkommit. Önskemål har framförts om vidgade författningsregleradeersättningsformer för sådana skador. Vidare pågår inom arbelemed frågan om skador förorsakade av fridlyst vilt, framför allt vad gällermöjligheter all vidta förebyggande åtgärder. Skälfinns således atl närmare pröva vissa frågor rörande skador förorsakade avvilt. Därvid bör möjligheterna att vidta förebyggande åtgärder mot skador ochatt vidga formerna för ersättning jämföras och bedömas. En eventuell vidgningav de författningsmässigt reglerade ersätlningsmöjlighe-terna bör emellertidinte fä sådan form att statsverket belastas med ytteriigare kostnader. Enlösning innebärande all ersättning för skada utgår från jaktvårdsfonden bör iförsta hand komma i fråga. Antalet villolyckor itrafiken har ökat kraftigt. Under första hälften av1970-talel har de fördubblats. har tillräckliga kunskaper för alt mötadessa problem saknats. har fält i uppdrag att i samråd medirafiksäkerhetsverket bedriva viss forskning och försöksverksamhet angåendeviltolyckor på statens vägar. Denna forskning tog sin början , varvid enprojektgrupp () bildades bestående av representanter för vissa myndigheter. Nuvarande jaktlagstiftningär omfattande, invecklad och svåröverskådlig. En starkt bidragande orsak tilldetta är alt bestämmelserna tillkommit vid skilda tider. 1 samband medremissbehandlingen av jaktmarksutredningens betänkande har från flera hällföreslagits alt lagstiftningen skall ses över. Jag delar uppfattningen atl jaktförfatiningarnabehöver förenklas och göras mera överskådliga. Riksdagenhar i skrivelse (motioner 1975:58, 1975:1573, JoU 1975/76:26, rskr 1975/76:129)fill regeringen hemställt om undersökning av de möjliga formerna för vårjaktefter sjöfågel. Regeringen gav i uppdrag attgenomföra denna undersökning i enlighet med vad som har anförts ijordbruksutskottets betänkande 1975/76:26. DelII Jo:5 Skr 1977/78:103 310 Verket avstyrkervårjakt efter sjöfågel och hemställer om befrielse från uppdraget alt redovisamöjliga former för sådan jakt. Medhänsyn till beslut bör utredning kompletteras vadgäller de möjliga formerna för vårjakt efter sjöfägel. 1syfte atl behandla de frågor som här redovisats bör enligt min uppfattning ensärskild beredning tillkallas. Beredningens arbele bör i huvudsak kunna grundaspå redan gjorda undersökningar, bl.a. jaktmarksutredningens betänkande ochremissyttrandena över delta. Beredningen bör dels biträdajordbraksdepartementet i arbetet med vissa av de nyssnämnda frågorna, dels därså anses nödvändigt genomföra kompletterande utredningsarbete. Beredningen börockså vid behov verka för en samordning av det arbete som på olika håll bedrivsi jakt- och villvårdsfrågor. Arbetet bör bedrivas skyndsamt och i sådan taktatl regeringen kommande höst kan förelägga en första proposition. 1denna bör frågorna om jägarulbildning och vårjakt efler sjöfågel kunna tas upp. Delbör ankomma på beredningen all la upp de övriga frågor inom jakt- ochviltvårdsområdet som kan bli aktuella. Ensärskild referensgrupp, med bl.a. parlamentariskt inslag, bör knytas tillberedningen. Däratöver bör samråd ske med berörda myndigheter ochorganisationer. Medhänsyn lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen bemyndigarchefen för alltillkalla en beredning med högst tre ledamöter med uppdrag att se över de jakt-och viltvårdsfrågor som jag har angett, atlutse en av ledamöterna atl vara ordförande, attutse högst fem ledamöter i en särskild referensgrupp till beredningen, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt beredningen. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver atlersäUning till ledamot i beredningen och referensgruppen, sakkunnig, expert ochsekreterare skall utgå i form av dagarvode enligt kommittékungörelsen(1946:394), om inte annat föreskrives, atlkostnaderna skall belasta nionde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Departementschefen,statsrådet , anför. Ivårt land finns förhållandevis god tillgång på sötvalten i vattendrag ochgrundvallen. Tillgångarna är emellertid ojämnt fördelade över landet. Rikligtmed vatten finns i landels nona delar, medan däremot tillgångarna i de södradelarna är mer begränsade. har ökade anspråk riklats mot 311 Kommittéer: Del II Jo:5 landetsvattenresurser från olika håll. De ökade anspråken på utnyttjande eller skyddav vattenresurserna har i vissa områden lett lill atl konfliktsituationeruppkommit mellan olika former av vattenutnyttjande. Kraven påvattentillgångarna gäller främst och industriell vattenförsörjning,jordbruksbevattning, recipientutnyttjande, vattenkraft, fiske, transporter samtrekreation. De olika anspråken kan innebära att såväl bildningen av grundvattensom avrinningen påverkas med negativa effekter på miljön som följd. 1skrivelser till regeringen har från skilda håll framhållits att det finns ettslorl behov av anvisningar och riktlinjer för vattenplanering. En sådanplanering skulle syfta till att skapa förutsättningar för och möjligheter tillavvägning mellan olika anspråk och därmed bättre hushållning medvattenresurserna. Vidare framhålls att det råder osäkerhet när det gällerbl.a. formerna för en sådan planering, ansvarsfördelningen mellan olikamyndigheter, planeringsnivåer m.m. Riksdagenantog lagen (1976:997) om vattenförbund. Lagens syfte är attmöjliggöra bildandel av vattenförbund med uppgift att genom rensning,vattenreglering eller andra vattenvårdande åtgärder främja ett ändamålsenligtutnyttjande av vattnet i vallendrag, sjöar och andra vattenområden. Utredningsarbetetmed anknytning till frågor om vattenplanering pågår f n. bl.a. ivattenlagsutredningen och inom . Vatlenlagsutredningenberäknas lägga fram förslag till ny vattenlag. Regeringengav är 1974 i uppdrag att översiktligt kartlägga landetsvattentillgångar. Arbetet omfattar förutom en sådan kartläggning även enbegränsad redovisning av anspråken på vattentillgångarna. Vidare ingår enstudie av hur vattenfrågorna kan behandlas inom ramen för den kommunalaöversiktsplaneringen. Uppdraget, som utgör en del av arbetet med den fortsattafysiska riksplaneringen, kommer all redovisas . Fleramyndigheter än har ansvar för frågor av betydelse frånvattenplaneringssynpunkt. Väsentliga intressen när det gäller utnyttjandet avvattenresurserna bevakas av bl.a. och lantbraks-styrelsen.Andra myndigheter såsom (SMHl) och geologiska undersökning (SGU) har lill uppgift alt bl.a.tillhandahålla underiag för bedömning av vattenplaneringsfrågor.