prop · G103105 · 1977-12-31 00:00:00 — Denfortsatta ökningen av narkotikamissbruket föranledde regeringen att i december1968 lägga fram ett program i tio punkter för att bekämpa missbmket. Programmetförutsatte samordnande insatser på en rad olika områden, bl. a. intensifieradpolis- och tullverksamhet, ökning av vårdresurserna och förstärkt information. Underår 1969 genomfördes en rad olika aktioner för att förverkliga detta program.Polisen, som gavs förstärkta personella resurser och möjligheter tilltelefonavlyssning, gjorde en kraftig satsning mot narkotikabrott. Inomtullen skedde likaså en ökad satsning på åtgärder för bekämpning avinsmugglingen av narkotika. Undersamma period kartlade de resurser som fanns eller somplanerades för narkomanvård. Det skedde genom att alla kommuner och landstingtillfrågades. Undersökningen följdes upp med regionala överiäggningar medföreträdare för social- och sjukvård, polis, skola m. fl. Som ett annat led iåtgärderna höjdes maximistraffet för grovt narkotikabrott och grov narkotikasmugglingfrån fyra till fängelse. Genomen ändring av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vårdförtydligades möjligheterna alt bereda narkotikamissbrukare vård mot derasvilja. Ettresultat av åtgärdsprogrammet var slutligen att ett samarbetsorgan förbekämpande av narkotikamissbruket tillsattes (SBN). SBN fick till uppgift attnoga följa utvecklingen, samordna myndigheternas insatser och ta initiativ tillåtgärder mot narkotikamissbruket. Narkomanvårdskommitténlämnade sill slutbetänkande (SOU 1969:52 och 53). Kommittén redovisadeen omfattande kartläggning av missbmkssituationen i landet. På grundval avdenna kartläggning föreslogs i betänkandet olika typer av insatser för vårdenav missbmkare inom social-, sjuk-, kriminal- och ungdomsvården. Vidareföreslogs alt informationsinsatserna skulle utökas. Det underströks atl olikatyper av forskning och utvärdering inom narkomanvården borde genomförasfortlöpande. Del totala antalet tunga narkotikamissbrukare uppskattades avkommittén till ca 10 000. Hälften av dessa antogs finnas i . beslötriksdagen på förslag av regeringen om nya åtgärder mot narkotikamissbmket.Besluten innefattade en höjning av maximistraffet för grovt narkotikabrott ochför grov varusmuggling beträffande narkotika lill fängelse i högst tio år.Skärpta regler infördes vid långvariga frihetsberövanden förbi. a. grovtnarkotikabrott. Medel anvisades bl. a. lill försöksverksamhet med nya vård-och behandlingsformer. fick personalförstärkning för att kunnasvara mot de behov av centrala insatser som fanns inom detta område. År1973 utgav skriften Behandling av narkotikamissbrukare som envägledande information till huvudmännen inom social- och sjukvården. Skriftenvänder sig också till vårdpersonal av alla kategorier som i sitt arbete kommeri kontakt med narkotikamissbrukare. Med denna rapport som underiagorganiserades en omfattande utbildningsverksamhet för vårdpersonal inomlandstings- och kommunförbundens ansvarsområden. tillkalladeregeringen den s. k. brottskommissionen för att dra upp riktlinjer för ochlägga fram förslag till åtgärder för att minska brottsligheten och förbättraden allmänna ordningen. 1 sitt betänkande föreslog kommissionen bl. a. ökadebidrag till vård av narkotikamissbrukare saml försöksverksamhet medsocialjour. Kommissionen föreslog atl ett centralt råd skulle inrättas för attsamordna samhällets insatser mot brott. Med anledning härav inrättadesbrottsförebyggande rådet (BRÅ). Inom rådet bildades bl. a. en speciellnarkotikagrupp som övertog de uppgifter som tidigare hade ankommil på SBN. 1.7Uppskattningar av missbrukets omfattning Uppskattningarom missbrukets omfattning har gjorts av bl. Åriigen genomförs vidare undersökningarbland skolungdomar rörande deras bruk av bl. a. narkotika. I brottsförebygganderådets narkotikagrupp ges vid varje sammanträde redovisningar avmissbrukssituationen som den uppfattas av de i gruppen ingående myndigheterna.Till narkotikagruppen rapporteras också resultaten av de undersökningar, somvissa myndigheter regelbundet genomför. Utredningen om narkotikamissbmketsomfattning har i en departementspromemoria (Ds S 1977:8)gjort en sammanställning av undersökningar av narkotikavanor. I promemoriansammanfattas bilden av missbmkets utveckling på följandesätt: Detmest utbredda preparatet har varit cannabis (främst hasch).Missbmk av cannabis tycks förekomma över hela landet. Myndigheternasfrekvensundersökningar tyder på att antalet ungdomar som prövat på narkotika -i första hand cannabis - har minskat . Undersökningarnavisar också att flertalet av dem som har använt cannabis slutar efter att haprövat medlet en eller . Även bland den mindre grupp ungdomar somhar använt narkotika ett flertal gånger är cannabis det dominerandena.rkotikapreparatet. Omfattningen av det tungamissbruket - i första hand injektionsmissbruket - är svår all bedöma. Enligtberörda myndigheter och organisationer ligger antalet injektionsmissbrukare påmellan 10 000 och 15 000 personer. Denna siffra är dock mycket osäker Underhela har det tyngre narkotikamissbruket dominerats avcentralstimulerande medel. Antalet personer som injicerar centralstimulantiaanses inte ha ökat . Däremot har användningen av opiater ökat.Av opiaterna förekom morfinbas medan del närbesläktadeheroinet började fä en Framför allt tycks en kraftigökning ha skett av handeln med heroin och av heroinmissbruket. Detla är liksomövriga former av tungt missbruk i huvudsak koncentrerat till storstadsområdena.Antalet heroinmissbrukare uppskattades lill ca 2 000 i hela landet -ca 1 000 i och ca 1 000 i övriga landet. LSD, som för någraår sedan lidvis hade en relativt stor spridning, har under de senaste årenförekommit i mycket liten omfattning. Kokainmissbruk har trots en relativtkraftig ökning i och vissa delar av ännu inle fatt någonpåtaglig spridning i . Vissa tecken tyder dock på att ett begränsatkokainmissbruk finns och att risker föreligger för en ökning av dennamissbruksform även i . Ledningsgruppensinventering av narkotikasitualionen i landet redovisas i kapitel 2 och bilaga2. 2Lägesbeskrivning - vårdbehov 2.1 Inledning Enviktig del av ledningsgruppens arbele har varit att fä en realistisk bild avnarkotikasituationen i landet. Som tidigare nämnts tillsatte regeringenparallellt med ledningsgruppen Undersökningen om narkotikamissbruketsomfattning (S 1977:04). Denna utredning förväntas mera exakt kunna beskrivanarkotikamissbrukets utbredning i landet. Syftet med ledningsgruppensinventering av lägel har således inte varit att räkna antalet missbrukare, utanatt i första hand fä ett underlag fören realistisk bedömning av behovet avytteriigare vårdåtgärder och av övriga akuta insatser inom detla område.Ledningsgmppens inventering bygger på uppgifter från samhällets åtgärdsorgan,främst socialvården och polisen och andra som har kunskap om missbrukslägel.Detta har givit en tydligare bild av del aktuella tyngre missbmket än vad somfrån böljan bedömdes möjligt genom en sådan inventering. Med anonymaintervjuundersökningar och andra metoder, som kommer att ligga till grund förden kommande kartläggningen om missbrukets omfattning, fär man högre siffrorbeträffande t. ex. erfarenheter av canna-bismissbruk. Ledningsgruppensförfrågningar ger vidare bl. a. en ofullständig bild av överkonsumtion och missbrukav sådana (narkotikaklassifierade) läkemedel som barbituralen Detta framgår vidjämförelse med statistiska uppgifter från sjukvården. Uppgifter om sådanamissbmksformer erfordras för den långsiktiga kontrollpolitiken. Förledningsgruppens bedömningar av omedelbara åtgärder mot del lunga missbruketger emellertid ledningsgruppens förfrågningar en tillräcklig grundval. Ledningsgruppensinventering har genomförts i form av regionala överläggningar i samtliga län ilandet. Vid dessa överiäggningar har representanter för resp. kommuner(politiker och tjänstemän) deltagit. Före de regionala överiäggningarna harkommunerna besvarat en enkät från ledningsgmppen angående vårdsituationen ochvårdbehoven på narkotikaområdet (bil. Fömtom kommunerna i resp. län harlandsting, polis, skola, kriminalvård, frivilliga organisationer m. fl. varitföreträdda vid överiäggningarna. Vid varje överiäggning har följande trehuvudfrågor diskuterats: missbrukets utbredning, vårdbehov och behov av andrainsatser, förslag till åtgärder. 1 de län där man redovisat problem mednarkotikamissbmk har regionala arbetsgmpper bildals med uppgift alt preciseraläget och inkomma med förslag om insatser till ledningsgruppen. Regionalaarbetsgmpper arbetade i 15 län. Utöverledningsgruppens 24 regionala överiäggningar genomfördes under periodenjuni-december 1977 i landet ytteriigare ca 70 överläggningar i narkotikafrågani de regionala arbetsgruppernas regi. I fyra län har de regionalaöveriäggningarna följts upp genom atl socialkonsulentorganisationen genomförtkompletterande utredningar. länder skiljer mellan tunga och lätta droger. (Exempel på en tung drog meddenna terminologi är heroin, medan hasch brukar anges som en lätt drog.) Dennatyp av indelning innebär risker-användning av lätta droger kan komma allgenerellt klassas som lätt missbruk. Detla kan inle vara rikligt. "Enperson vars främsta livsinnehåll är att röka hasch kan vara en svårare missbmkareän den som äter centralstimulerande tabletter."' Det är dock frå nvårdplaneringssynpunkl nödvändigt att göra en åtskillnad mellan olika typer avmissbruk eftersom alll användande av narkotika som inte är medicinskt motiverati brukar kallas missbmk. Följande exempel visar varför en sådanuppdelning är nödvändig: Kommunen A redovisar sammanlagt 750narkotikamissbrukare. Av dem bedöms 175 som tunga missbrukare i behov av vård.Vissa har inte ett missbruk av sådant slag att det är aktuellt med vårdinsatserutan mera en fråga om förebyggande insatser, gängbearbetning m. m. för attförebygga tyngre missbruk. För många rör det sig endast om någon enstakakontakt med hasch. För denna sista grupp skulle det vara både felaktigt ochskadligt atl vidta åtgärder som fär gruppdeltagarna att uppleva sig somnarkomaner i behov av vård. Om man här inte gör denna uppdelning fär man intereda på vilken typ av insatser som behövs för olika typerav missbruk. Heltmissvisande blir det om samtliga 750 beskrivs som narkomaner och om man avdetta drar slutsatsen att alla är i 'Fakta om narkotika och narkotikamissbrukare, Liber 1977 1de rapporter och utredningar som kommit in till ledningsgruppen används oftabegreppet tungt missbruk när det gäller missbrukare i behov av vård. Däremotsägs inte alllid vilka missbruksmedel som ingår i vad som bedöms som ett tungtmissbruk. På samma sätt används begreppet tungt missbmk i denna redovisning.Med tung missbrukare menas här en missbrukare i behov av någon form avvårdinsatser för att komma ifrån sitt missbruk, oberoende av vilkamissbruksmedel han använder, Ledningsgruppensgenomgång av narkotikasitualionen, kommun för kommun, återges i en översiktligredogörelse, fogad som bilaga 2 lill denna rapport. är del angelägetatt redan inledningsvis här ge en bakgrund för ledningsgruppens förslag i delföljande, genom en summarisk redovisning av resultaten av ledningsgruppensöveriäggningar. Någon systematisk genomgång av detta slag har inte gjorts sedanår 1969. Redovisningen är av intresse inte minsl med hänsyn till de skildauppgifter om narkotikasilua-tionen som kommit fram i narkotikadebatten undersenare år. Ett skäl lill alt så varierande uppgifter om situationen i landetframförts är alt olika yrkesgrupper som har beröring med området definieratbegreppet narkotikamissbruk på olika sätt. Vidde regionala överiäggningarna har t. ex. polisen och de sociala myndigheternaibland redovisat olika siffror. Genom att närmare diskutera och definiera vadman från resp. håll menar med narkotikamissbrukare, narkotikamissbrukare ibehov av vård, narkotikamissbrukare i behov av andra insatser, enstaka missbruketc. har man i så gott som samtliga fall kunnat enas om bedömningen. Det börsamtidigt understrykas alt redovisningen baseras på skattningar av framförallt socialvårdspersonal och polis och inte utgör någon vetenskapligundersökning av antalet missbmkare. I många kommuner anser sig de socialamyndigheterna ha en god bild av missbruket, 1 andra är kunskapen sämre. Dettagäller särskilt i fråga om kommuner som helt saknar fältassistenter. Underår 1977 har polisen prioriterat insatserna mot den illegala narkotikahanteringen(se vidare kap. 9). Detta har ökat polisens kunskap om narkotikasitualionen ilandet. Den bästa kunskapen om narkotikasituationen har man i de län ochkommuner där det förekommer ett organiserat samarbete mellan polis och socialamyndigheten Med samarbete avses kontinueriiga samråd, med utbyte av allmäninformafion och jämförelser av den sociala och polisiära sidans iakttagelser. Närdel gäller missbrukssituationen kan kommunerna grovt delas in i fyra kategorienDen första består av de tre storstadsregionerna , och Malmö.Här finns en etablerad narkotikamarknad med ständig tillgång på olika typer avnarkotika. I och har under de senastetvå åren antalet heroinmissbrukare ökat. Missbruket av centralstimulerandemedel är dock det mest förekommande tunga missbruket. Antalet etableradenarkotikamissbmkare uppskattas till i ca 5 000, i ca 4 000och i ca 1 000 personer. Siffrorna för och är dockmycket osäkra och är endast skattningar. Tillden andra gmppen hör de mellanstora kommunerna i landet, som ,, , , , m. fi. Där finns, liksom istorstäderna, en viss etablerad narkotikamarknad. Missbmket avcentralstimulerande medel är här det mest förekommande efter cannabis, medanmissbruk av heroin sker i begränsad omfattning. Ofta rör det sig omblandmissbmk av alkohol och narkotika. Antalet etableradenarkotikamiss-brukare/blandmiissbrukare kan röra sig om 100-500 personer ivarje kommun. Dentredje gruppen omfattar sådana kommuner som , , , ,m. fl. 1 dessa finns inte någon etablerad narkotikamarknad.Biandmissbruk är här dominerande. Vid sidan av ett etablerat alkoholmissbrukförekommer missbruk av cannabis, men även tyngre missbruk. Antalet lunganarkotikamissbrukare i dessa kommuner kan under olika perioder variera mellan10 och 100 personer. fjärde kategorin ingår kommuner som , , , , Osbym. Från dessa har rapporterats att enstaka fall av narkotikamissbrukförekommer. 1 flera fall beror detta på alt någon missbrukare har placerats ifamiljevård inom kommunen. Missbruket har dock i dessa fall efter en kortareperiod upphört, antingen beroende på atl missbrukaren eller missbrukarna slutatatt använda narkotika eller flyttat till annan ort. På grund av redanexisterande problem med alkoholmissbmk och en ofta besvärande högungdomsarbetslöshet finns även här risk för ett ökat narkotikamissbruk. I dennakategori ingår även kommuner ulan något känt narkotikamissbruk. Sammanfattningsvisär alkoholmissbruket del ojämföriigt största missbruksproblemet i hela landet.Narkotikamissbruk är mest utpräglat i storstadsregionerna. Narkotikamissbrukförekommer mest i form av biandmissbruk, dvs. olika former av narkotikamissbrukförekommer tillsammans med missbmk av alkohol och andra medel. Fler och flerkommuner redovisar problem med narkotika. Förekomsten av narkotika på så mångahåll i landet och det allvariiga missbruksläget i sin helhet, understryker attåigärder på bred front behövs från samhällets sida. På flera områden harledningsgmppen emellertid funnit att det inte är nya metoder eller nya medelsom krävs ulan främst en intensifierad samverkan mellan redan befintligaverksamhetsformer. Resultatenav de regionala överläggningarna redovisas länsvis i bilaga 2. Ledningsgruppensdärpå grundade förslag till regeringen om förstärkning av vårdresursernaåterges huvudsakligen i kapitel 4. Inventeringenvisaratt vårdresurserna för narkotikamissbrukare är allvar- En kraftig ökning av antalet behandlingshem är nödvändig,men även den öppna vården måste förslärkas. Eftervården har ofta en avgöranderoll när del gäller atl uppnå långsiktigt goda behandlingsresultat. Den måsteuppmärksammas i större utsträckning. Här kan folkrörelser, fackföreningar ochideella organisationer göra en särskild insats. Utökad familjevård somalternativ till institutionsvård efterlyses av många kommuner. Familjevårdenhar därför särskilt uppmärksammats i ledningsgruppens arbele. Nuvarandearbetsmarknadssituation med en stor ungdomsarbetslöshet beskrivs av flertaletkommuner som en allvariig riskfaktor när det gäller missbruk av narkotika ochandra beroendeframkallande medel. I den enkät som tillställdes alla kommunerföre de regionala överläggningarna efterfrågas (fråga 5) vilken typ avförebyggande insatser för t. ex. ungdomar i riskzonen som är mestbehövlig. 1 första hand har kommunerna därvid efteriyst åtgärder motungdomsarbetslösheten, utökad fritidsverksamhet, uppsökande verksamhet,information om alkohol och narkotika, bosläder åt missbrukare saml etteffektivare samarbete mellan myndigheter, organisationer och övriga berördaorgan. 3Förebyggande åtgärder och information 3.1 Förebyggande åtgärder Förebyggandeverksamhet har varit en central fråga i ledningsgruppens arbete. Missbruk avnarkotika kan förebyggas genom 1) åtgärder för att begränsatillgången på narkotiska medel 2) åtgärder för atl begränsabehovet av narkotiska medel Polisens och tullensarbete beskrivs i kapitel 9, Dessa myndigheters arbele inom narkolikaområdethar en förebyggande funktion genom att minska tillgången på narkotika. Dennationella och internalionella kontroll som lagts över produktion och hanteringav läkemedel bör vidare uppmärksammas i detta sammanhang. Denandra typen av förebyggande åtgärder består i att begränsa behovet av narkotika(och andra beroendeframkallande medel). Åtskilliga faktorer bidrartill att skapa fömtsättningar för missbruk och andra former av socialtavvikande beteenden. Dessa faktorer har ofta anknytning till allmännasamhällsproblem. Därmed blir ofta motåtgärderna generella och inriktas påarbetsliv, boendepolitik, fritidspolitik, kulturpolitik etc. och på en allmänsamhällsplanering. Det är uppenbart atl sådana allmänna åtgärder inte kanmotiveras enbart utifrån missbruksproblemen. Åtgärder av detta slag bestämsnaturligtvis och i högre grad av andrabehov och bedömningar. Det pågår f n. ett reformarbete inom en rad av deangivna sektorerna. Degenerella åtgärderna är av största vikt för att motverka missbmk. Inom flera avdessa generella åtgärdsområden är del möjligt och lämpligt atl i vissuisträckning utforma åtgärder som särskilt inriktas på missbruksproblemen. Detgäller inle minst inom arbetsmarknadspolitiken. Särskilda arbetsmarknadspolitiskainsatser för missbrukargruppen berörs i kapitel 8. Det gäller också inomskolans område, där man i ett tidigt skede kan nå ungdomar i riskzonen.Ledningsgmppen redovisar i del följande förslag till särskilda sådanaförsöksverksamheter inom skolområdet. Det är väsentligt attförebyggande insatser inte ses som enbart socialvårdens uppgifter utan somallmänt medborgeriiga angelägenheter. Här fyller de frivilliga organisationernaen mycket viktig funktion. Olika ungdomsorganisationer når slora grupper avungdomar i sin verksamhet och kan erbjuda en aktiv och meningsfull fritid.Flera organisationer arbetar också med kontakt-skapande verksamhet övergenerationsgränserna. Följande redovisning avolika typer av åtgärder, såväl generella som riktade, skall inte ses som någonfullständig redovisning av de insatser som kan betraktas som förebyggande. Delreformarbete som pågår på de olika åtgärdsområdena (t. ex. SlA-reformen och socialulredningensförslag) har endast berörts i den mån det varit nödvändigt som bakgrund förledningsgruppens konkreta förslag. 3.1.2Nuvarande situation 3.1.2.1 Generella åigärder Under4:e kvartalet 1977 har i genomsnitt 82 000 ungdomar under 25 årvarit arbetssökande vid arbetsförmedlingen. De har utgjort av samtligaarbetssökande. har i genomsnitt 36 000 ungdomar varit kvarvid slutet av som arbetssökande ulan arbete och varit redo aU taanställning . Hälfien av dessa har varit ungdomar . Mängaungdomar har varit sysselsatta genom olika arbelsmarknadspoliiiska åigärder.Således fanns i genomsnitt 20 400 ungdomar iberedskapsarbeten och 20 500 i arbetsmarknadsutbildning. antogriksdagen ett tiopunktsprogram i syfte att förstärka de redan omfattandeåtgärderna mot de akuta sysselsättningsproblemen, 1 åtgärdsprogrammet finnsflera riktade insatser för all bekämpa ungdomsarbetslösheten, bl, a, kortareyrkesinriktade kurser i gymnasieskolan, yrkesutbildning i företag, höjtutbildningsbidrag, Föratt utöka arbetsförmedlingens resurser tidigareläggs vissaspirantutbildning lill arbetsförmedlingen. Vidare föriängs de särskildaåtgärderna i form av beredskapsarbeten för ungdomar till , Fleraav de arbelsmarknadspoliiiska åtgärderna förutsätter medverkan från kommuneroch statliga myndigheter om de skall kunna genomföras framgångsrikt. Som ettkomplement lill arbetsmarknadsmyndigheternas information framställer information till sina medlemmar om ungdomsarbetslösheten. Ettsamlat informationsmaterial beräknas föreligga , Det omfattarlägesbeskrivningar, information om gällande bestämmelser och material beträffandeolika verksamhetsformer. Inomramen för kommunförbundets verksamhet med en idébank planeras f n, ett anlalregionala konferenser om dessa frågor, Sysselsättningsutredningenhar också studerat frågor om ungdomsarbetslösheten. För att bl, a, följa upputredningens förslag och för alt effektivi kunna samordna insatser motungdomsarbetslösheten har regeringen beslutat inrätta ensärskild delegation för ungdomens sysselsättningsfrågor, 3.1.2.2Åtgärder för ungdomar i riskzonen Vidde regionala överiäggningar ledningsgruppen anordnat samt vid gruppens andrakontakter med olika myndigheter har framkommit att många kommuner och regionalamyndigheter arbetar med olika typer av riktad förebyggande verksamhet. Envanlig typ av verksamhet är att socialarbetare eller särskilda fältassistentersöker kontakt med ungdomar i deras fritidsmiljöer för att vid behov hjälpa dem.Förutom sådan uppsökande verksamhet finns inom flera kommuner och landstingsärskilda enheter för barn- och ungdomsvård. Dessa enheter kan vara integreradei den primärkommunala socialvården, utgöras av särskilda enheter vid sjukhuseller vara fristående PBU-byråer (psykisk bam- och ungdomsvård). Ofta sökerungdomar eller deras föräldrar kontakt med dessa enheter för atl fä hjälp medpsykiska problem eller relationsstörningar. Personal därifrån har påtalat allungdomar ofta kommer till PBU i ett alltför sent skede. Om ungdomarna komtidigare skulle större möjligheter att hjälpa dem finnas. Denna uppfattningdelas också av personal inom den övriga socialvården. Enförklaring lill att vissa ungdomar, som behöver stödinsatser, inte på etttidigt stadium söker hjälp kan vara all de är okunniga om hjälpmöjligheternaeller atl de har en allmänt negaliv inställning till socialvården och PBU.Fältarbetande socialarbetare kan dock i andra fall fä god kontakt med ungdomari riskzonen. Sedanår 1970 har 23 ungdomsmottagningar startats i landet. Dessa mottagningar äröppna enheter för ungdomar i åldern , där man kan få hjälp medmedicinska, sociala eller psykiska problem. Genom ett okonventionelltarbetssätt försöker mottagningarna vara så lättillgängliga som möjligt. En avmålsättningarna med verksamheten är atl nå ungdomar sominle själva söker kontakt med eller nås av andra vård- eller serviceorgan. Enannan typ av förebyggande insats, som förekommer i vissa kommuner, är"gängbearbeitning", I denna verksamhet går socialassistenter ochfältarbetare, ofta i samarbete med ideella organisationer, ut tillungdomsgängen och lar fasta pä de positiva inslagen av gemenskap ochsolidaritet där. Insatserna syftar till att hjälpa ungdomarna till meningsfullafritidssysselsättningar och atl söka bearbeta deras problem, 3.1.3Un'ecklingsarbeie och projektverksamhet 3,1,3.1 Arbetsmarknadsinsatser Sysselsättningsutredningenoch bedrev för. ';öksverksamhet medintensifierad arbetsförmedling för ungdomar på fem orter, bl.