prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Det väsentliga motivet föralt tillsätta utredning var just att man ville undersöka om någraändringar påkallades med anledning av de praktiska erfarenheter som dittillshade vunnits av lagens tillämpning. Utredningen visade emellertid atterfarenheterna inte var så omfaUande som man hade kunnat vänta sig. kanytterligare ett drygt årtiondes erfarenheter utgöra underiag för enundersökning med den inriktning som angavs . Vad som kom fram vid denöverläggning inom som har omlalats och vad som iövrigt är känt tyder på att lagen inle i alla avseenden svarar mot de praktiskabehoven på området. Från arbelstagarhåll har framhållits att särskilt reglernaom ersättning till uppfinnare har gett otillfredsställande resultat. PTK:syrkande om begränsning av lagens dispo-sitivitel bör ses mot denna bakgrund.Från arbetsgivarhåll har gjorts gällande att lagen gerarbetsgivaren alltför begränsade och opraktiska möjligheter att överta rätttill anställdas uppfinningar. Vidare har framhållits alt utvecklingsarbetet iföretagen numera i stor utsträckning bedrivs i arbetslag och att lagen inle äranpassad härtill. Även andra anmärkningar har riklats mot den rättsligareglering som gäller på området. Det som har anförts nuleder enligl min mening lill att lagen om rätten till arbetstagaresuppfinningar bör bli föremål för en allmän översyn som grundas på en kartläggningav praktiska erfarenheter och behov. Översynen torde lämpligen anförtros åt ensärskild utredare. Utredarenbör i enlighet med vad som har sagts här skaffa sig kännedom 105 Kommittéer: Del II Ju:21 omde erfarenheter som har vunnits av den svenska lag- och avialsregle-ringen påområdet. Han bör göra sig underrättad om berörda parters synpunkter ochönskemål när det gäller denna lagstiftning. Vidare bör rättsutvecklingen iandra länder med högt utvecklad industri uppmärksammas. Denskisserade kartläggningen bör bilda underlaget för utredarens översyn av lagen.Utredningen bör göras med den övergripande synpunkten för ögonen, attuppfinnarverksamheten skall stimuleras och att de uppfinningar som görs sålångt möjligt bör tas till vara i praktisk användning. Som framgår av vad jagtidigare har sagt bör huvudprinciperna i gällande rätl ligga fast också förframtiden. Jag skall i det följande beröra vissa frågorsom utredaren böruppmärksamma. Det står emellertid utredaren fritt all ta upp också andraspörsmål oni rätten till arbetstagares uppfinningar. Starkaskäl talar för att en lagstiftning om rätten till arbetstagares uppfinningaräven i fortsättningen till stor del bör vara i princip dispositiv. Härför talarbl,a, behovet av anpassning till skiftande förhållanden inom olika delar avarbetsmarknaden. Utredaren bör emellertid pröva den av PTK väckta frågan, omavvikelser till arbetstagarens nackdel från lagens regler bör fä ske endastgenom eller med stöd av kollektivavtal. Enviktig uppgift för utredaren blir att se över lagens regler om omfattningen avarbetsgivarens räu till arbetstagares uppfinningar och deersäit-ningsbestämmelsersom anknyter härtill, 1 ett nära sammanhang med dessaregler står bestämmelserna i 4 och 5 ! ;§ om arbetstagares skyldighet aU anmälauppfinning till arbetsgivaren, om tidsfrister och förfarande för övertagande avräu till uppfinning samt om parternas rättsställning innan frågan om sådantövertagande har blivit avgjord. När del giiller frågan ivilken utsträckning arbetsgivaren bör ha rätt till arbetstagares uppfinningarsynes det i huvudsak råda enighet om att arbetsgivaren i vart fall bör kunnagöra anspråk på sådan rätt i den omfattning som följer av 3 i; i lagen.Utredaren torde sålunda närmast fä ta ställning till om det föreligger skäl förnågon utvidgning av arbetsgivarens rättigheter härvidlag. Jag vill framhållaatt den omständigheten, alt vissa arbetsgivare fn. har enkollektivavtalsreglering som är förmånligare för dem än lagen, inte ensam fårlas som intäkt för att arbetsgivarens lagstadgade rättigheter utvidgas.Utgångspunkten bör fortfarande vara att inskränkningar i arbetstagarens rätttill sina uppfinningar färgöras endast i den mån del är påkallat av vägandeskäl. En väsentlig punkt ikritiken mot den nuvarande avvägningen mellan arbetsgivarens och arbetstagarensrätt är att den anses göra det svårt för en arbetsgivare som är underkastadlagens regler att delta i tekniskt samarbete och erfarenhetsutbyte med andraföretag. Kritiken grundas härvidlag främst på att arbetsgivaren inte på förhandkan garantera en samarbetspartner att denne skall kunna dra nytta avuppfinningar som görs av arbetsgivarens anställda. Liknande problem kanuppkomma i samband med avtal om internationellt forsknings- ochutvecklingsarbete som ingår med andra länder. Med hänsyn till vikten avdessa frågor bör utredaren särskilt undersöka om kritiken i denna del ärbefogad och om det påtalade förhållandet i så fall bör avhjälpas genomlagstiftning. Eventuellt kan det komma i fråga att införa regler som direkt tarsikte på .samarbetssituationer. Vad beträffararbetstagarens rätt till ersättning för den uppfinnarrält han avstår innehåller6 >:; lagen om rätten till arbetstagares uppfinningar fn, en del DelII Ju:21 Skr 1977/78:103 106 allmänthållna regler, I de kollektivavtal som har nämnts i det föregående och somgäller rätten arbetstagares uppfinningar finns liknande ersättningsregler,I båda fallen har dessa regler ett nära samband med vad som gäller beträffandeomfattningen av arbetsgivarens räu till uppfinningar av olika slag. Frånarbelstagarhåll har, som redan har antytts, framförts bl.a. attersättningsreglerna i praktiken har tillämpats så au arbetstagare i många fallhar fält alltför ringa ersättning för den rätt som de har avstått. Vidare harsagts alt gällande reglering har lämnai alltför stort utrymme för aU skjutafrågorom ersättning på framliden. Det har också påtalats att arbetsgivaren kankomma i ett icke godtagbart överläge gentemot arbetstagaren, om han harövertagit rätt lill en uppfinning utan att ersäUningsfrågan har avgjorts isamband med övertagandet. Arbetsgivaren kan då bestämma över hur uppfinningenskall utnyttjas och därmed över dess ekonomiska värde. Det kan i dessa fall ocksåbli arbetsgivaren ensam som fär praktisk möjlighet att samla det material sombehövs för all bedöma ersättningsfrågan. Utredaren bör undersöka om kritikenkan anses ha fog för sig saml söka vägar att avhjälpa eventuellamissförhållanden. Detkan sättas i fråga om del är en framkomlig väg att i författning ge merdetaljerade normer än nu för hur ersättningen skall bestämmas. Andramöjligheter kan emellertid slå till buds för aU fä fram en tillfredsställandeersättningspraxis. Bl.a. bör övervägas om del är lämpligt att föreskriva attersättning normalt skall utgå i viss form, t.ex. som royalty. 1 del sammanhangetbör prövas om det finns anledning att göra arbetsgivarens ensamrätt till enuppfinning som han har övertagit beroende av atl han också utnyttjaruppfinningen. Härvid bör beaktas, förutom parternas intressen, betydelsen avatt uppfinningar som är värdefulla för samhället också blir utnyttjade. För arbetstagaren tordedet oftast vara ett betydande intresse att frågan om ersättning kan bringastill en snabb lösning. Det förtjänar därför övervägas om inle bestämmelser börtillskapas som skapar en viss press på båda parterna eller endera av dem attagera i ersättningsfrågan. Vad därefter angår frågan om atl ge parternajämbördiga förhandlingspositioner vill jag erinra om atl lagen (1976:580) ommedbestämmande i arbetslivet innehåller bestämmelser om informationsskyldighetsorn syftar till att arbetsgivare och facklig organisation vid förhandling iprincip skall ha tillgång till samma faktaunderlag. Utredaren bör pröva omliknande regler behövs även såvitt avser förhållandet mellan den enskildearbetstagaren/uppfinnaren och arbetsgivaren när fråga är om förhandling omersättning för en övertagen uppfinning. Även andra åtgärder kan vara motiveradeför alt förstärka förhandlingspositionen för uppfinnaren. Ett önskemål om en snabblösning av frågor rörande ersättning lill arbetstagare kan komma i konflikt medintresset av alt ersättningen står i riktig proportion lill uppfinningensvärde. Det verkliga värdet kan ibland konstateras först sedan avsevärd lid harförfiulit från del all arbetsgivaren övertog rätt till uppfinningen. Parternahar givetvis möjlighet alt i avtal sinsemellan ta in förbehåll rörandeomprövning i framliden av ersättningen. Sådana förbehåll finns ikollektivavtalen på området. Utredaren bör pröva om det kan vara lämpligt att ilag tillskapa en särskild möjlighet atl fä ersättningsfrågor omprövade, vidsidan av gällande rättsregler om jämkning av oskäliga avtalsvillkor Som har nämnts tidigarekan arbetsgivare och arbetstagare samt i vissa fall domstol inhämta utlåtandefrån statens uppfin- 107 Kommittéer: Del II Ju:21 ningari fråga som avser tillämpningen av lagen om rätten till arbetstagaresuppfinningar. Utredaren bör skaffa sig en överblick över den verksamhet somhiuills har bedrivits hos nämnden. Vidare bör prövas om denna verksamhet med deregler som gäller för den kan anses utgöra ett ändamålsenligt instrument närdet är fråga om all förebygga och avveckla tvister på området. F.n.gäller atl lagen om rätten lill arbetstagares uppfinningar är tillämplig påarbetstagare i allmän eller enskild tjänst, med vissa angivna undanlag. Närlagen kom lill torde man härvid ha utgått från det s.k. civilrättsligaarbetstagarbegreppet. Detta begrepp har efter hand kommit att omfatta allt flerkategorier av förvärvsarbetande (jfr exempelvis framställningen i SOU 1975:1 s.691-741). Som arbetstagare betraktas sålunda numera bl.a. vissa grupper som år1950 torde ha hänförts till kategorin beroende uppdragstagare. Även förframliden har man att räkna med att arbetstagarbegreppet vidgas (jfr prop.1975/76:105, bilaga l,s. Deförhållanden som har angetts nu bör beaktas när bestämmelserna om tillämpningsområdetses över. Det är inte utan vidare givet, att en arbetsgivare med slöd av lagbör kunna göra anspråk på rätt till en uppfinning som görs av den som har enkanske mindre fast anknytning till arbetsgivarens verksamhet. Detta gäller ävenom denne i andra rättsliga sammanhang behandlas som arbetstagare. A andra sidanskulle del kunna vara av värde för en icke anställd uppfinnare som gör enuppfinning inom ramen för ett uppdragsförhållande, l.ex. ettkonstmktionsuppdrag, alt i förhållandet till uppdragsgivaren åtnjuta ett skyddsom motsvarar det som lagen ger åt en arbetstagare. Utredaren bör därförundersöka om det finns behov av att i något avseende göra reglerna i lagen omrätten till arbetstagares uppfinningar tillämpliga också på sådana uppdragsförhållandeneller atl införa särskilda regler till skydd för icke anställda uppfinnare. Från lagenstillämpningsområde är f n. undantagna bl.a. vissa lärare vid universitet,högskolor eller andra inrättningar som hör till undervisningsväsendet. Undantagetsammanhänger med att man vid dessa inrättningar bedrev forskningsarbete som iprincip var inriktat på det allmännas bästa, ulan avseende på det omedelbarapraktiska utnyttjandet av resultaten Qfr prop. 1949:101 s. 63-67). Sedan lagenkom till har förhållandena i viss mån ändrats. Så t.ex. ingår numera forskningpå uppdrag av utomstående som en del av verksamheten inom högskolan, I 1964 årsbetänkande föreslogs att även annan vetenskaplig personal än lärare vid deberörda undervisningsin-rätlningarna skulle undantas från lagenstillämpningsområde. Motsvarande förslag har, med en del modifikationer, lagtsfram av dåvarande universi-telskanslersämbelel (UKÄ) i en tillutbildningsdepartementet överiämnad rapport angåendeuniversitetens och högskolornas uppdragsverksamhet (1975:9),Hithörande frågor bör prövas av utredaren, efter samråd med berörda myndigheteroch organisationer, 1utredningsarbetet bör som sakkunniga delta företrädare för arbetslagar-ocharbelsgivarinlressen samt för de myndigheter och organisationer som berörs.Dessutom bör utredningen i vanlig ordning erhålla experthjälp. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atlregeringen bemyndigar chefen för atttillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågor rörande rättentill arbetstagares uppfinningar, att besluta om sakkunniga,experter, sekreterare och annat biträde ål utredaren. Del II Ju:22 Skr 1977/78:103 108 Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver all ersättning till utredare, sakkunnig, expert ochsekreterare skall utgå i form av dagarvode enligt kommitlékungörelsen(1946:394), om inle annat föreskrivs, alt kostnaderna skall belasta andra huvudtitelnskommitléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan, () 22.Tilläggsdirektiv till rättighetsskyddsutredningen (Ju 1977:01) Beslut vid regeringssammanträde , Departementschefen, statsrådet , anför. Med stöd av regeringens beslut (Dir1977:1) har jag tillkallat en pariamentariskt sammansatt kommitté för attutreda frågan om förstärkt skydd i regeringsformen (RF) för de medborgerligafri- och rättigheterna. Kommittén, som har antagit namnet rättighetsskyddsutredningen, skall enligt direktiven läggafram sina förslag senast vid utgången av , Det äravsett atl ett första riksdagsbeslut på grundval av kommitténs arbete skallfattas års val, har tre huvuduppgifter. Denskall först och främst arbeta ut särskilda regler om förfarandet vidrältighetsbegränsande lagstiftning. Den skall vidare ta ställning till denframtida utformningen av den s, k, lagprövningsrätlen. Den tredje huvuduppgiftengäller lagrådets ställning, är enligt direktivenoförhindrad att även ta upp sådana frågor rörande förstärkning avrätlighetsskyddet som behandlades i reservauoner till konstitutionsutskottetsbetänkande (1975/ 76:56) med anledning av propositionen (1975/76:209) medförslag till nya regler i RF om de medborgerliga fri- och rättigheterna. En avdessa frågor som särskilt nämns i direktiven gäller krav på en viss minsta tidmellan de två besluten vid grundlagsändring. Formerna för grundlagsändring berörs också i ett annathänseende i rättighetsskyddsulredningens direktiv. Jag nämnde i mitt anförandevid regeringssammanträdet att jag avsåg att föreslåregeringen att redan under det då pågående förelägga riksdagenförslag till regler som skulle möjliggöra beslutande folkomröstning igrundlagsstiftningsfrågor. Arbete påatt utforma sådana regler har bedrivits i under våren1977,1 samband härmed har, i enlighet med den praxis som har utvecklat sig imer väsentliga grundlagstiftningsärenden, förekommit samråd med företrädareförden parlamentariska oppositionen. Från oppositionen har därvid förts framönskemål om att förslag i frågan inte skall läggas fram för förränresultatet av rättighetsskyddsutredningens arbete föreligger. 109 Kommittéer: Del II Ju:22 Enligtmin mening talar starka principiella skäl för att medborgarna ges möjlighet attta direkt del i den beslutsprocess som syftar till alt ställa upp degmndläggande reglerna om vilka organ som på deras vägnar skall utöva denoffentliga makten, om hur dessa organ skall utses, om hur makten skall fördelasmellan dem och om vilka gränser som skall sättas för den offentligamaktutövningen. Skälen för folkomröstning som ett led igrund-lagsstiftningsförfarandet har ytterligare ökat i styrka i och med att deti RF har förts in ett omfattande regelsystem med uppgift atl skydda demedborgeriiga fri- och rättigheterna mot angrepp från del allmännas sida. Enordning som innebär att de enskilda medborgarna ges möjlighet alt la direkt deli beslut om ändring av dessa skyddsregler måste ses som en viktig förstärkningav del konstitutionella rättighetsskyddet. Jag är därför av den uppfattningenatt ett första riksdagsbeslut om folkomröstning i grundlagstifiningsfrågor börfattas redan under innevarande valperiod. Skäl talar emellertid för att manskall gå till mötes önskemålet om ett visst dröjsmål i förhållande till denurspmngliga tidsplanen. Jag vill här först och främst peka på det .stora värdesom ligger i att lagar som reglerar demokratins spelregler beslutas understörsta möjliga enighet. Härtill kommer alt det råder ett nära samband mellande frågor som omfattas av rättighetsskyddsutredningens uppdrag och ärendet omfolkomröstning i grundlagsstiftningsfrågor. Jag kan i sammanhanget nämna att,enligt vad jag har inhämtat, även andra aspekter pågmndlagsstiftnings-förfarandet har aktualiserats inom utredningen. Denönskvärda samordningen av reformarbetet på RF:s område uppnås lättast om dettai sin helhet läggs på rättighetsskyddsutredningen. Jag förordar därför attfrågan om införande av beslutande folkomröstning som ett led igrundlagstiftningsförfarandet överiämnas lill utredningen. Efter samråd med företrädareför utredningen anser jag mig kunna utgå från att detta inte kommer att medföraatt kommitténs arbete fördröjs i någon högre grad, Rättighetsskyddsutredningenbör vid ,sina överväganden i folkomröstningsfrågan utgå från de förslag i ämnetsom har lagts fram i olika sammanhang, EU sådant förslag återfinns iförfatlningsutredningens förslag lill regeringsform (SOU 1963:16 och 17; 7 kap,4! ;), Lösningar som nära ansluter sig till författningsutredningens hardärefter förts fram dels i en reservation till grundlagberedningensslutbetänkande (SOU 1972:15), dels i reservationer till konstitutionsutskottetsbetänkanden i samband med beslutet om 1974 års RF (KU 1973:26) och beslutet omde nya reglerna i RF om skydd förde medborgeriiga fri- och rättigheterna (KU1975/76:56), Dessa förslag innebär alla alt en riksdagsminoritet av vissstorlek (en tredjedel av ledamöterna) skall kunna få till stånd enfolkomröstning om ett vilande grundlagsförslag i samband med närmast följanderiksdagsval. Jaghemställer att regeringen utvidgar rättighetsskyddsutredningens uppdrag ienlighet med vad jag nu har anfört. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. DelIIJu:23 Skr1977/78:103 110 Chefenför , statsrådet , anför. Inomsjörätten spelar internationellt antagna rättsregler av naturiiga skäl enframträdande roll. På sjörättens område finns det därför sedan lång lidtillbaka ett flertal konventioner som innehåller internationella regler i olikahänseenden. Sjölagen (1891:35 s 1, omtryckt 1975:1289, ändrad 1977:681) byggeri betydande utsträckning på sådana konventioner. Det gäller bl a stora delar av5 kap om befordran av gods och 8 kap om skada genom fartygs sammanstötning samtbestämmelserna i 10 kap om begränsning av redares ansvarighet. Ävenbestämmelserna i 6 kap om befordran av passagerare och resgods ansluter tillden internationella regleringen på detta område. Det nordiska samarbetet harockså gamla traditioner inom sjörätten och de nordiska ländernas sjölagarinnehåller i slor utsträckning bestämmelser som är helt eller delvislikalydande. 1 lOkap sjölagen finns bestämmelser om den högsta sammanlagda ansvarighet som kanåläggas en redare i anledning av en och samma händelse, s k globalbegränsning.Ansvarsbegränsningen omfattar ersättning för skada på person, som befinner sigombord på fartyget för att medfölja detta, och på egendom ombord på fartyget.Vidare omfattas ersättning för skada på person eller egendom i annat fall, omskadan orsakals av någon som befinner sig ombord på fartyget. Rätt tillbegränsning av ansvarigheten föreligger också i fråga om ersättning för skadapå person eller egendom, om skadan orsakats av omständighet som hänför sig tillnavigeringen eller handhavandet av fartyget eller till lastningen, befordringeneller lossningen av lasten eller, i fråga om passagerarbefordran, för skada pågrund av omständighet som hänför sig till inskeppningen, befordringen ellerlandsättningen av passagerarna. Slutligen omfattar rätten lillansvarsbegränsning ersättning för skada på hamnanläggning o 1 samt ersättningpå grund av föreskriven skyldighet att avlägsna vrak m m. Ansvarsbegränsningengäller dock ej i vissa fall. De från praktisk synpunkt viktigaste undantagenavser skada som åsamkats befälhavaren eller besättningsmedlem eller lots ellernågon som är i redarens tjänst och som befinner sig ombord på fartyget ellervilkens åligganden står i samband med fartygets tjänst. Omansvarsbegränsning gäller, är ansvarigheten begränsad till ett belopp av (ca ) per ton av fartygets dräktighel, dock minsl (ca ). Inträffar personskada, höjs ansvarighetsgränsen i fråga omsådan skada med ; (ca ) per ton, dock med (ca ). Fordringar på grund av personskada skall i första handtillgodoses ur det belopp varmed ansvarigheten höjs vid sådan skada. Förslår intedetta, skall återstoden av fordringarna för personskada tillsammans med övrigafordringar tillgodoses ur det belopp som återstår. Bestämmelser finns också omfrihet från kvarstad och andra handräckningsålgärder för redare som har ställtsäkerhet för det högsta belopp som kan utgå. Deregler som jag nu har redogjort för bygger på en i avslutadkonvention om redaransvarets begränsning, till vilken är ansluten.Frågan om en revision av denna konvention aktualiserades i slutet 111 Kommittéer: Del II Ju:23 Efter förarbete inom () ochMellanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationen (IMCO) antogs vid endiplomatisk konferens i en ny konvention ombegränsning av sjörättsligl skadeståndsansvar. Den nya konventionen, som äravsedd att ersätta konvention, bygger i huvudsak på samma system somdenna men innebär förbättringar i fiera avseenden. Sålunda harbegränsningsbeloppen höjts betydligt, särskilt för mindre fartyg. Vidare harfrågan om förhållandet mellan begränsningskonventionen och vissa andrasjörättsliga regler lösts på ett mera tillfredsställande sätt än i den tidigarekonventionen. Vissa regler, som erfarenhetsmässigt gett upphov lill tvister iolika avseenden, har fått en klarare utformning i den nya konventionen.Systematiken i denna är också bättre än konvention. Fråganom sjölagens bestämmelser angående begränsning av redarens ansvarighet hartagits upp i motionen 1975/76:1120. 1 denna framhölls all reglerna omansvarsbegränsning lett till att vid vissa skador som drabbat hamnanläggningarhamnen endast fått obetydlig ersättning. Med hänvisning härtill hemställdemotionärerna att regeringen skulle ta initiativ till en sådan ändring av 1957års konvention, att hamnägare får väsentligt förbättrademöjligheter till ersättning för skador som fartyg åsamkar hamnanläggningar. 1betänkande LU 1976/77:10 hemställde lagutskottet att skulle avslåmotionen eftersom syftet med denna måste anses tillgodosett genom tillkomstenav den nya konventionen. Utskottet anförde dock att den nuvarande kraftigabegränsningen av det sjörättsliga skadeståndsansvaret ter sig helt otidsenligmot bakgrund av de betydelsefulla förändringar, som den svenskaskadeståndsrätten undergått. Utskottet framhöll att även ettlitet fartyg kan orsaka avsevärda skador. Med så små begränsningsbelopp som tex för de minsta fartygen löper en skadelidande stor risk altinte fä en godtagbar ersäUning för sina skador. Utskottet erinrade om attavsevärt högre kataslrofgränser för skadeståndsansvar finns i annanlagstiftning. Enligt utskottets mening torde det dock inte vara möjligt atthelt avskaffa systemet med globalbegränsning i sjörätten. Riksdagenbiföll vad utskottet hemställt (rskr 1976/77:104). Ävenjag anser alt reglerna om globalbegränsning i 10 kap sjölagen bör ses över.Antagandel av den nya konventionen aktualiserar frågan om en sådan översyn. Delbör enligt min mening uppdras ål en särskild kommitté atl göra denna översyn. Motsvarandekommittéer kommer att tillsättas i och . 1 finns redan ensjölagskommitté som har fåu i uppdrag att se över motsvarande norskabestämmelser. Vid möte med nordiska ämbetsmannakommittén förlagstiftningsfrågor överenskoms att arbetet skall bedrivas inordiskt samarbete. Dennya konventionen innebär som jag nämnde åtskilliga förbättringar iförhållande till konvention. Del finns emellertid också anledning attpå några punkter ställa sig tveksam till den nya konventionen. Vid dendiplomatiska konferensen i förelåg olika meningar i fråga om storiekenav de höjningar av begränsningsbeloppen som var erforderiiga.