prop · G103126 · 1977-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till de skäl somi remissen anförts till stöd för den föreslagna ordningen torde dennaemellertid kunna godtas. Lagrådetövergår nu till atl behandla de särskilda bestämmelserna i lagförslaget. tidigare anfört torde lagens inledande bestämmelser böra någotomformuleras i syfte att förekomma missförstånd om lagens innebörd. 1 sambandmed en sådan omformulering torde också böra anges, att vad som kan ersättasenligt lagen är personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada. Lagrådetföreslår, atl I § - under -ges följande lydelse. "/§ För personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som tillfogas någongenom brott, utgår ersättning av statsmedel (brottsskadeersätlning) i denomfattning och under de villkor i övrigt som föreskrivs i denna lag." Ettav de villkor som avses i texten är att anspråk på broltsskadeersättning kanprövas endast i den särskilda ordning som brottsskadelagen anger eller alltsåav administrativ myndighet; se 11 §, I1 § andra stycket finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Delta ärolika avgränsat för personskada, å ena, samt sakskada och ren förmögenhetsskada,å andra sidan, Häriämte upptas en allmän undantagsbestämmelse av innebörd att,om brottet har ringa anknytning till eller svenska förhållanden, broltsskadeersättninginte utgår. Enligt lagrådets mening är det emellertid lämpligare att ange dengeografiska avgränsningen för resp, skadetyp i den paragraf som behandlar justsådan skada för att först därefter ge den generella undantagsbestämmelsen.Denna torde kunna upptas såsom 4 §, medan innehållet i paragrafen med sammabeteckning enligt det remitterade förslaget flyttas lill 3§. Enligtförslaget är undantagsregelns tillämplighet beroende av i vad mån "brottethar anknytning till eller svenska förhållanden". Denna formuleringger vid handen, att - i enlighet med vad som gäller inom skadeståndsrätien -frågan huruvida ersättning bör utgå skall bedömas med ledning av förhållandenavid tiden för brottels begående. Av ett i remissprotokollet angivet exempel påen tilltänkt tillämpning av regeln framgår emellertid, att meningen är att ävenomständigheter som inträffat i tiden efter brottet skall kunna påverkaersättningsfrågan; i exemplet anges sålunda, att hänsyn skall kunna tagas sådan omständighet som var den skadeli- Prop.1977/78:126 94 dandeär bosatt "när ersättningsfrågan prövas". Lagrådet hyser tvekan till tankenatt på sådan grund ställa eil skadefall utanför lagens tillämpningsområde. Detmåste nämligen anses principiellt orikligt att i ett system, enligt vilket detär just skada i följd av brott som skall ersättas, låta ersättningsfrågan rönainflytande av händelser eller omständigheter, som timat efter brottet, ochdärmed möjliggöra, att en skada, som vid brottels fullbordan hade egenskapenatt vara ersättningsgill, senare förlorar denna egenskap. Härtill kommer, atttillämpningen av undantagsregeln försvåras, om hänsyn skall tagas även tillomständigheter, som inträffat efter brottet. Anses så emellertid böra kunnaske, bör i vart fall lagtexten omformuleras så att den ger täckning härför. Lagrådetföreslår, atl 2-4 §§ - under rabriken Förutsättningar för brottsskadeersätlning- ges följande lydelse. "2.1Brottsskadeersättning med anledning av personskada utgår i fall då brottetbegåtts i eller då det begåtts utomlands och den skadelidande hadehemvist i . visst fall brottsskadeersättning för personskada utgå enligt första stycket,ersätts även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade barpå sig vid skadelilirället. 3För sakskada utgår brottsskadeersätlning i fall dä brottet begåtts i avnågon som 1. var intagen i kriminalvårdsanstalt, 2. var inskriven vid eller intagen i ungdomsvårdsskola, 3. var intagen i allmän , såvitt gällerförsökspermilterad dock endast om han bodde på inackorderingshem eller fickfamiljevård, 4. var häktad på grund av beslut som verkställts, eller 5. i , , eller var underkastad motsvarande frihetsberövande. Ersättning för sakskadagenom brott som begåtts i ulgår även i annat fall än som avses i förstastycket 1-5, i den mån den skadelidandes möjlighet all försörja sig harallvarligt äventyrats genom skadan eller ersätlningsbehovet annars, med hänsyn tillden skadelidandes ekonomiska villkor och omständigheterna i övrigl, framstårsom särskilt angeläget, fall och under de förutsättningar i övrigt som anges i första eller andra stycketkan, om särskilda skäl föreligger, brottsskadeersätlning utgå för ren förmögenhetsskada, 4 Brottsskadeersätlning utgår inte, om det med hänsyn lill den skadelidandesringa anknytning till eller till förhållandena i samband med brottet ejär rimligt att skadan gotlgörs av svenska statsmedel," Prop.1977/78:126 95 Förslagethar den principiella utgångspunkten att brottsskadeersätlning skall bestämmasmed tillämpning av allmänna skadeståndsrältsliga regler. Ståndpunkten är naturiigmed hänsyn till att det härgäller skadelidande som är berättigade tillskadestånd av den som har orsakat skadan och att ett av de bärande skälen föratt staten över huvud taget träder in och bereder gottgörelse är, alt deskadelidande typiskt sett saknar möjligheter att fl ut det skadestånd de har räutill. Medden angivna utgångspunkten har i första stycket av förevarande paragrafföreskrivits, att i fråga om brottsskadeersättning för personskada 5 kap. 1-5 §§skadeståndslagen (SkL) samt lagen om ändring av skadeståndslivräntor (värdesäkringslagen)skall tillämpas, I andra slycket har emellertid tagits upp en bestämmelse attlivränta får fastställas endast om ersättningen är av väsentlig betydelse förden skadelidandes framtida vård eller försörjning. Tillden del de sålunda föreslagna bestämmelserna innebär, att vissa angivna skadeståndsrältsligaregler skall tillämpas i fråga om personskade-ersältning, ger de inte lagrådetanledning till erinran. Det särskilda stadgandet om under vilka betingelsersådan ersättning skall få fastställas som livränta innefattar emellertid enviss avvikelse frän de skadeståndsrätlsliga reglerna, och lagrådet vill för sindel ifrågasätta om denna avvikelse är påkallad. Denföreslagna regleringen innebär, att möjligheterna atl fastställa ersättningför framtida inkomstföriusl eller föriust av underhåll såsom livränta blir någotmer begränsade än enligt 5 kap. 4 § SkL. Förde fall dä ersättningen är av väsentligbetydelse för den skadelidandes försörjning, dvs. fall av hög invaliditetsgrad,överensstämmer visserligen bestämmelserna i förslaget med motsvarandeföreskrifter i nämnda lagrum i SkL, Ersättningen skall således i dessa fallfastställas som livränta, om inte särskilda skäl talar däremot. För övriga fall- alltså de fall då invaliditetsgraden är jämförelsevis låg -gäller enligt SkLen valfrihet, dvs. ersättningen kan fastställas som livränta, som engångsbeloppeller som engångsbelopp jämte livränta, under det atl enligt förslagetersättningen i dessa fall ovillkoriigen skall ulgå i form av engångsbelopp. Förslagetsståndpunkt i sistnämnda hänseende torde ha förestavats av stalsfinansiellahänsyn. Man synes ha utgått från att med den utformning man har gettbegränsningsreglerna i 10 § ersättning i form av livränta regelmässigt blirbetydligt förmånligare för den skadelidande - och kostsammare för staten - änett engångsbelopp och att en särskild begränsning av möjligheterna att användalivränteformen därför är påkallad. Bådeprincipiella och praktiska hänsyn lalar enligt lagrådets mening för att man iett lagreglerat ersättningssystem av detta slag inle avviker frånskadeståndsrättsliga principer annat än om en sådan avvikelse föranleds av tvingandeskäl. Enligt lagrådets uppfattning kan det emellertid ifrågasättas. Prop.1977/78:126 96 omstatsfinansiella hänsyn verkligen gör en särreglering i det aktuella hänseendetnödvändig. Eneffekt av reform av SkL:s personskaderegler torde bli, att i sådanafall av låg invaliditetsgrad som del här gäller skadestånd för framtida förlusteri större uisträckning än tidigare kommer att utgå som engångsbelopp. En sådanutveckling inom skadeståndsrätten skulle självfallet slå igenom också på brottsskadeområdet,om 5 kap. 4 § SkL gjordes fullt ul tillämplig. Man kan därför räkna med attäven en strikt tillämpning på brottsskadeområdet av skadeståndsrättsligaprinciper skulle leda till att i de aktuella fallen ersättning för framtidaförluster regelmässigt bestäms att utgå som engångsbelopp. Och i den mån enanknytning till skadeståndsrätten skulle föranleda att ersättningen i enstakafall fastställs såsom livränta, skulle livräntebeloppen uppenbarligen bliblygsamma och följaktligen den ekonomiska betydelsen av att livränieformenvalts i stället för engångsbelopp bli ringa. Tilldelsagda kommer atl det av psykologiska skäl måste bli svårt atl i fråga om valetav ersättningsfomi avvika från de skadeståndsrältsliga reglerna i de fall dåden skadelidande genom dom eller på annat sätt har tillerkänts en skadeståndslivränta.Men därmed blir det också med hänsyn till nödvändigheten att upprätthålla enenhetlig rättstillämpning på brottsskadeområdet praktiskt sett knappast helleri andra fall möjligt att avvika frän de skadeståndsrätlsliga grundsatserna. Detär sannolikt, att bestämmelsen i andra slycket får en mycket begränsad, om ensnågon statsfinansiell betydelse, samlidigt som den däremot kan komma attförsvåra den praktiska tillämpningen av ersättningssystemet. Det bör isammanhanget också framhållas, att begränsningsregler av den art som har tagitsupp i 10 § av förslaget torde vara ett både effektivare och smidigareinstrument än sådana rent materiellträttsliga bestämmelser som diskuteras,när det gäller att skapa garantier för att de ekonomiska ramarna förersättningssystemet inle sprängs. mening finns under nu angivna förhållanden inte bärande skäl mot att5 kap. 4 § SkL får gälla utan inskränkning i fråga om brottsskadeersätlning. Stadgandet i 5 § andrastycket av lagförslaget vilar på den förutsättningen atl också ersättning förandra framtida förluster eller kostnader än förlust av inkomst eller underhällskall kunna fastställas i form av livränta. Denna fråga har lämnats oreglerad iSkL. Lagens bestämmelser kan emellertid inte anses utgöra hinder moi en sådanrättstillämpning. I rättspraxis har också förekommit, all ersättning förframtida vårdkostnader har fastställts i form av livränta (se NJA 1961 s. 572och 1968 s, 23), Än vanligare torde det vara i försäkringsbolagensskaderegleringspraxis, att framtida kostnader eller ölägenheter gotlgörs genomlivränta. Prop.1977/78:126 97 Detbör uppenbariigen inte resas hinder mot en motsvarande rättstillämpning närdet gäller brottsskadeersättning. Någon bestämmelse i ämnet synes knappast varaerforderlig. I avsaknad av en uttrycklig reglering får man falla tillbaka påallmänna skadeståndsrätlsliga regler och praxis på skadestånds-området och näriiggandeområden. För fullständighetens skull bör emellertid i sammanhanget framhållas,att livränta bör väljas som ersättningsform endast när fråga är om framtidainkomster eller förluster; ersättning för kostnader eller förluster somuppkommit i förfluten tid börgivetvis alltid ulgå i form av engångsbelopp. Motden i 5 § tredje stycket av förslaget upptagna bestämmelsen har lagrådet ingensaklig erinran. Underhänvisning lill vad som här har anförts finner lagrådet, att paragrafen kanutformas efter förebild av 9 § trafikskadelagen; jfr. 5 § första stycket i brottsskadeutredningensförslag. Paragrafen bör följaktligen ges följande lydelse. "Js'' 1 fråga om brottsskadeersätlning äger 5 kap. skadeståndslagen (1972:207)samtlagen (1973:213)om ändring av skadeståndslivräntor motsvarandetillämpning." 1dessa paragrafer har tagils upp föreskrifter om att vid bestämmande av brottsskadeersätlningskall ske avräkning för i princip varje ersättningsbelopp, som denskadelidande erhållit eller kan antagas komma atl erhålla från annat håll medanledning av skadan. I viss omfattning skall vid sakskada eller renförmögenhetsskada avräkning också ske för vad den skadelidande skulle hauppburit i försäkringsersättning för skadan, om det skadade intresset hade varitförsäkrat. Reglerna i paragrafernautgår från vad som gäller angående bestämmande av brotlsskadeersältning pågrund av de i 5 § givna föreskrifterna. Hänvisningen i detta stadgande lillbestämmelser i 5 kap. SkL innebär, all i huvudsak skadeståndsrättliga principerskall vinna tillämpning. Brottsskadeersättning med anledning av person- ochsakskada skall sålunda utgå i de hänseenden som i fråga om skadestånd anges i 5kap. 1, 2 och 7 §§ SkL. Ersättning skall inte bestämmas till ett belopp i ettför allt ulan delas upp i skilda poster som belöper på olika förekommandeskadeföljder. Den som har tillfogats personskada skall sålunda ersättas för t.ex. inkomstförlust under en särskild post. 1 fall då personskada har lett tilldöden, skall särskild ersättning bestämmas för t. ex. förlust av underhåll. Av5 § i förslaget följer också, alt principerna för bestämmande av skadestånd somsammanträffar med annan förmån flr motsvarande tillämpning. Vid bestämmande avskadestånd avräknas vissa förmåner, medan andra förmåner ulgår utöverskadeståndet. Systemet med avräkning av förmån brukar kallas"samordning". 1 5 kap. 3 § 7 1977/78. 1977/78:126 98 SkLges regler om samordning mellan ersättning för inkomsföriust och föriust avunderhåll, å ena, samt vissa sociala förmåner m. m., ä andra sidan. Enligtdessa regler avräknas förmånen vid ersättningens bestämmande. Ersättning, ochdärmed även skadeståndsskyldigheten, fastställs således till det belopp somuppkommer efter avräkningen, den s. k. nettometoden. En förutsättning föravräkning är att förmånen utgår med anledning av föriusten i fråga. Ändamåletmed skadeslåndsposten och den utgående förmånen skall såledesöverensstämma. Av grandsalsen alt skadestånds-poslen och förmånen skall hasamma ändamål följer vidare bl. a., att överskoll, som uppkommer därför attförmånerna mer än täcker den aktuella skadeföljden, inte får avräknas pä annan skadeständspost. Bestämmelsernai 6 och 7 §§ i förslaget utgär sålunda från atl brottsskadeersältningen skallbestämmas särskilt för varje förekommande skadeföljd. De är utformade somkompletterande regler till samordningsföreskrifterna i 5 kap. 3 § SkL. Genomatt föreskriva att ifrågavarande förmåner skall avräknas vid bestämmandet aversättningen anger de atl samordningen även här skall ske genom avräkning enliglnettometoden. I remissprolokolletuttalas emellertid den uppfattningen att brottsskadeersättningen, tillskillnad från vad som gäller inom skadeslåndsrätten, skall bestämmas efterjämförelse mellan skadans totala belopp och summan av de olika förmåner somtillkommer den skadelidande. Alt en sådan beräkningsmetod förordats iremissprotokollet har uppenbariigen föranletts av syftet atl den skadelidande inleskall, såsom kan inträffa vid samordning mellan skadestånd och andra förmåner,bli överkompenserad för skadan. Del synes i och för sig rimligt alt sådan gottgörelsegenom statsmedel varom här är fråga inte skall leda till överkompensation.Visst avsteg från principen om avräkning för varie skadeföljd för sig tordedärför få göras. Den förordade metoden torde dock möta åtskilliga svårigheter itillämpningen. Detsynes nödvändigt, att åtminstone grandema för hur en samordning skall ske angesi lagen. I första hand bör föreskrivas, atl avräkning skall företas för varje skadeföljdför sig men alt belopp, som ej kan sålunda avräknas, flr avräknas vidbestämmande av ersättning för annan skadeföljd. En sådan regel kan emellertid inleanses tillfyllest. 1 fall då ett belopp inle kan avräknas vid bestämmande aversättningen för viss skadeföljd kan del vara av väsentlig betydelse för denskadelidande, till vilken av flera andra aktuella skadeföljder som beloppethänförs. Frågan blir framför allt i vad mån den skadelidandes önskemål ochintresse - inte minst från skatlesy npunkt - skall tillgodoses. Vad somförekommit i detta lagstiftningsärende ger dock inte underiag för bedömning hurnu berörda spörsmål bör lösas. Lagrådet avslår därför från att föreslåfullständiga regler i ämnet. Tankenbakom föreskriften i 7 fj första stycket andra punkten, atl ersättning sominnefattar sparande skall avräknas endast i skälig omfattning, är synbariigenatt vid den typ av livförsäkringar som vid sidan av riskmo- Prop.1977/78:126 99 mentetinrymmer ett sparande av försäkringstagaren såvitt möjligt bortse från den delav utfallande försäkringsersättning som motsvarar sparandet. Lagrådet delaruppfattningen atl försäkringssparande av detta slag inte bör avräknas vidbestämmande av brottsskadeersättning. Men även om det av försäkringstekniskaskäl kan vara förenat med vissa svårigheter alt exakt bestämma hur slor del avförsäkringsersättningen som motsvarar sparande, motiverar detta inle alt, påsätt som här föreslås, avräkningsförfarandet som helhet grundas på en skälighetsprövning.Det kan visseriigen bli nödvändigt att bestämmandet av i vad mån ersättningenskall anses motsvara ett sparande ibland grundas på antaganden. Men det är intedetsamma som att ersättningen skall avräknas i skälig omfattning; sedan en påberäkningar eller antaganden gjord uppskattning av "sparandeandelen"av försäkringsersättningen gjorts, bör denna andel obetingat lämnas utanför avräkningen. Bestämmelseni 7 § andra stycket första punkten av förslaget om viss avräkning när den somhar lidit sakskada eller ren förmögenhetsskada är självförsäkrare kan enligtlagrådels mening med fördel ges en utformning som närmare knyter an tillvedertagen skadestånds- och försäkringsrättslig terminologi. 1systematiskt och redaktionellt hänseende synes de båda nu aktuella paragrafernakunna förenklas och göras mer lättillgängliga. Huvudprincipen i förslaget äratt varje form av gottgörelse eller ersättning med anledning av skadan somtillkommer den skadelidande och som han faktiskt har uppburit eller kan väntasuppbära skall avräknas när brottsskadeersättningen bestäms. Det synes lämpligtall denna princip kommer till uttryck i en enda huvudregel med giltighet för allaskadetyper. Hänvisningen i 5 § till 5 kap. 3 § SkL gör en särskild föreskriftom avräkning för sådana förmåner som avses där överflödig, och den angivnaregeln bör därför la sikte på skadestånd och i övrigt andra ersättningar änsädana som avses i 5 kap. 3 § SkL. Ävskäl som tidigare redovisats lägger lagrådet inte fram något förslag till författningsregleringav hur avräkning enligl 6 § skall ske. Lagrådet föreslår, att 6 och 7 §§ iövrigt får följande lydelse, "ö.s''Vid bestämmande av broltsskadeersättning avräknas, förutom förmån som avses i 5kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207), även skadestånd, försäkringsförmån ellerannan ersättning som tillkommer den skadelidande med anledning av skadan ochsom har betalts eller får antagas komma att betalas till honom. 1 den mån förmån ellerersättning som avses i första stycket motsvarar eller kan anses motsvara ettsparande från den skadelidandes sida skall avräkning ej ske, 7 s Vid bestämmande avbrottsskadeersättning för skada på egendom, som ej var försäkrad motskaderisken och som den skadelidande måste antagas ha underlåtit att försäkrapå grund av omfattningen av sina intressen och 1977/78:126 100 riskspridningeni sin verksamhet, avräknas ett belopp motsvarande vad som skulle ha avräknatsenligt 6 §, om försäkring hade funnits. Harskada tillfogats egendom, som enligt vedertaget bruk bori hållas försäkrad motskaderisken men som den skadelidande försummat att försäkra, skall vidbestämmande av brottsskadeersättning för skadan i skälig omfattning avräknasett belopp motsvarande vad som skulle ha avräknats enligt 6 §, om försäkringhade funnits," Dennaparagraf innehåller bestämmelser om jämkning av brottsskadeersättning på grundav förhållanden på den skadelidandes sida. Dessa bestämmelser avviker frånreglerna i 6 kap. 1 § SkL om jämkning på grund av medvållande. Enligl förslagetskall nämligen inte bara vållande utan också annat uppträdande frän denskadelidandes sida i samband med brottet och liknande omständigheter kunnaföranleda jämkning. Särskilt när det gäller personskada innebärdetta enavsevärd vidgning av jämkningsmöjligheterna i förhållande till vad som gällerenligt SkL, eftersom skadestånd i personskadefall kan jämkas bara om denskadelidande har handlat uppsåtligen eller grovt vårdslöst eller, vid dödsfall,om den avlidne har handlat uppsåtligen. Vidare uppställer förslaget inte någotkrav på atl det skall föreligga orsakssammanhang mellan det beteende från denskadelidandes sida - eller den "liknande omständighet" - som skallvara jämkningsgrundande saml skadan. Medhänsyn till brottsskadeersättningens offentligrättsliga natur har lagrådet ioch för sig inte någon erinran mot atl del införs en möjlighet all på grand avförhållanden på den skadelidandes sida begränsa ersättningen utöver vad somföljer av medvållandereglerna. Men genom att frågorna om jämkning på grund av medvållandeoch om nedsättning av ersättningen på annan grund i förslaget har reglerats medgemensamma kriterier undanskyms det faktum att del här är fråga om tväprincipiellt artskilda jämkningsregler: å ena sidan en regel av civilrättsligkaraktär, som föratsätter en rättslig prövning med direkt tillämpning av skadeståndsrältsligaprinciper, och ä andra sidan en regel vars tillämpning skall vila på en rent skönsmässigbedömning. Sammanblandningen av de båda reglerna kan föranleda missförstånd.Redan den omständigheten att jämkningsreglerna i 6 kap. 1 § SkL och de nuaktuella reglerna formellt uppvisar så avsevärda skillnader är ägnad attinbjuda lill slutsatsen alt det även inom del gemensamma tillämpningsområdetföreligger sakliga skillnader. Del kan därför inie uteslutas, all tillämpningenav brottsskadelagens jämkningsregler i vad avser medvållande kommer att avvikafrån motsvarande rättstillämpning på skadeståndsområdel. Prop.1977/78:126 101 Motdenna bakgrund bör enligt lagrådets mening jämkningsbestämmelserna - utannämnvärd ändring av det sakliga innehållet - ges en annan systematiskuppbyggnad än i det remitterade förslaget. Frågan om jämkning på grund av medvållandepå den skadelidandes sida bör regleras i en inledande bestämmelse i 8 förstastycket, vilken innefattar endast en hänvisning till 6 kap. I S SkL, Iparagrafens andra stycke bör därefter tas upp en fristående regel om möjlighetalt även i fall då medvållande i egentlig mening inte föreligger sätta nerbrottsskadeersättningen eller låta ersättningen helt bortfalla på grund avannat förhållande på den skadelidandes sida. Densistnämnda bestämmelsen bör enligl lagrådets mening utformas pä ett något annoriundasätt än de i remissförslaget upptagna reglerna. Med hänsyn till att det här ärfråga om förhållanden som inte står i ett direkt, adekvat orsakssammanhang medden uppkomna skadan ulan bara på ett mera indirekt sätt har medverkat i det händelseförioppsom har lett fram till skadefallet, synes nedsättning av ersättningen inte inågot fall - alltså vare sig i fråga om personskada, sakskada eller ren förmögenhelsskada- böra ifrågakomma, såvida inte särskilda skäl föreligger. Vidare bör dettydligare än i det remitterade förslagets lagtext framgå, att det förhållandesom skall kunna föranleda nedsättning av ersättningen måste kunna läggas den skadelidandetill last som ett oaktsamt beteende från hans sida. Även om det inte börställas upp något krav på kausalitet mellan den omständighet som skall medföranedsättning av ersättningen och skadan, bör dock krävas att den skadelidandesförhållande har föranlett en ökning av risken för att skadehändelsen skulleinträffa. På sätt som det remitterade förslaget förutsätter bör slutligen, ifall då den skadelidande är en efterlevande till någon som har dödats, ennedsättning av ersättningen enligt den nu aktuella bestämmelsen kunna ske ocksåpå grund av förhållande som kan lillräknas den avlidne. 1enlighet med vad som har anförts förordar lagrådet, att 8 § erhåller följandelydelse. "511fråga om jämkning av brottsskadeersätlning på grund av medverkan genom vållandepå den skadelidandes sida äger 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)motsvarande tillämpning.