prop · G10393 · 1977-12-31 00:00:00 — Genom en sådanordning skapas bättre fömtsättningar än nu att samordna fördelningen med övrigastatliga insatser. i län framhåller att dessa beslut är avövergripande karaktär och ett av de starkaste regionalpolitiska medlen.Ställningstagandet är av renodlad politisk karaktär och regeringen bör i dessafrågor ta det övergripande ansvaret. Sydvästra , som avstyrker, ser som enkonsekvens av förslaget att de värdefulla direktkontakterna mellankommunalförbundet och bryts. ,som inte tar direkt ställning till förslaget i denna del, framhåller att fördelningav ramar inte kan anses vara ett regionalpolitiskt styrmedel utan skall görasutifrån behovet av bostadsbyggande i olika områden. Givetvis kan detta behov hapåverkats av beslut om regionalpolitiska insatser och i denna mening finnsbehov av samordning. Om ramfördelningen skall beslutas av regeringen bör likväljusteringar 1977/78: 93 86 underlöpande år kunna beslutas av . i Jönköpingslän framhåller att man med nuvarande beslutsordning har möjligheter att i enklaformer och utan tidsutdräkt erhålla en vidgad ram då detta har varit lämpligtoch nödvändigt. Under fömtsättning att man kan finna former för sådanajusteringar är nämnden emellertid beredd att tillstyrka förslaget. Behovetav en samordning mellan ramen för bostadslån och byggnadstillstånd för inte statligtbelånat bostadsbyggande påtalas i vissa yttranden. Enligt bör det vid en omläggning av ramsystemet undersökas huruvidadet är möjligt att samordna de två ramarna för nyproduktion och sombeslutanderätten om bostadslån överflyttas till kommunerna även överföra tillståndsgivningentill dem. Utredningensförslag att den centrala bostadspolitiska organisationen i regel skall vara sistabesvärsinstans över kommunernas beslut om lån och bidrag för bostadsändamålhar i regel inte föranlett några erinringar från remissinstanserna. Till demsom tillstyrker hör bl, a. decentraliseringsutredningen samt och Gislavedskommuner. i anser dock att regeringen även ifortsättningen bör vara sista besvärsinstans. Tvist i enskilda ärenden mellanstatliga myndigheter och kommuner bör enligt styrelsens uppfattning i principavgöras av regeringen och inte av ett statligt verk. Norrköpingskommun ifrågasätter till skillnad från utredningen en vidgning av de besvärsberättigadeskrets för att kunna bibehålla en enhetlig rättstillämpning vid en kommunalisering.Enligt kommunen skulle vissa kommuner annars, då det ej är fråga om anbud,tolka bestämmelserna synnerligen generöst utan risk för överprövning, Malmökommun anser däremot förslaget tillfredsställande på denna punkt. Fullmäktigei nöjer sig med att konstatera att besvärsförfarandet ilåneförvaltningsärenden är otillfredsställande utrett. Förslagetatt anbudsgivare i särskild ordning skall ges besvärsrätt över kommunernasbeslut har föranlett erinringar från många remissinstanser, bland dem länsstyrelseni , länsbostadsnämnderna i och samt ,och kommuner. Länsbostadsnämndeni framhåller att det med hänsyn till bostadsplaneringen ochsysselsättningen knappast är möjligt med någon längre tidsutdräkt för justdessa ärenden som bör tas upp till omedelbar prövning för alt arbetet skallkunna bedrivas enligt tidsplanen. Statsmakternas beslut om större öppenhetkring anbudsupphandling har 1977/78: 93 87 utantvekan varit av mycket stor betydelse bestämmelserna hartillämpats. Den tämligen enkla form av prövning som finns bör emellertidinte, som utredningen har föreslagit, ersättas med ett utdragetbesvärsförfarande som kan äventyra företagens igångsättning. kommun anserinte utredningens motivering för att ge anbudsgivare förvaltningsbesvärsrättövertygande. Kommhnernas beslut innebär en bedömning av anbud och val av detanbud som i olika avseenden får anses vara det förmånligaste. Kommunernabedriver för egen del en omfattande upphandlingsverksamhet där beslut endastkan överklagas genom kommunalbesvär. Kommunen anser inte att anbudsgivarna i bostadslånefallenhar en sådan särställning att förvaltningsbesvärsrätt är motiverad. Gislavedskommun ifrågasätter om man inte tillskapar förhållanden som blir mycketbesvärliga genom den föreslagna besvärsrätten. Okynnesöverklagningar kanfördröja igångsättningen av ett projekt ganska länge till förfång förgenomförandet och med ökade kostnader som följd. Kommunen avvisar därförförslaget. Även kommun finner den föreslagna besvärsrätten olämplig avliknande skäl. 4.8Ökat ekonomiskt ansvar för kommunerna Utredningensförslag om ett ekonomiskt ansvar för det statliga bostadslånet ävenbeträffande lån till lägenheter med hyres- eller bostadsrätt har fått ettblandat mottagande hos remissinstanserna. RRVsom tillstyrker utredningens förslag finner det rimligt att den som beviljar enkredit också bör stå en risk för krediten. Enligt fullmäktige i börkravet på kommunens borgensåtagande ökas från föreslagna av låneunderlagettill av detta underlag för andra fastighetskategorier än småhus som skallbebos av låntagaren. Därigenom uppnås en bättre balans mellan kommunensställning som beslutsfattare i låneärenden å ena sidan och som låntagare å denandra. finner inte skäl att motsätta sig förslaget men kan inteacceptera den konstruktion för ansvaret som utredningen har föreslagit,eftersom risktagandet kvarstår och någon minskning av kommunensansvar ej sker i takt med lånets amortering. Enligt förbundets mening börrisktagandet i stället utformas på sådant sätt att det avser viss procentuellandel av statslånet vid förlusttillfället i likhet med nu gällande bestämmelserför småhus. Denna uppfattning delas av bl, a. kommun. Tillde i huvudsak positiva hör också och Svenska . anseratt det föreslagna kommunala ansvaret medverkar lill en lika seriös behandlingav ärenden i kommunerna som den som utförs av länsbostadsnämnderna. Malmökommun finner det rimligt alt kommunerna åtar sig ett ekonomiskt ansvar avföreslagen omfattning. Kommunen stryker dock starkt under att detta ökadeansvar bör åtföljas av 1977/78: 93 88 ökadfrihet att bedriva en aktiv bostadspolitik innebärande bl. a. en lokalanpassning av långivningen. kommun vill se förslaget ur ett vidareperspektiv. Kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen och deras avgörandeinflytande i plan- och byggnadsfrågor av enbart lokal räckvidd är därvidviktiga utgångspunkter. Mot bakgrund av kommunernas planerings- ochbeslutskompetens i dessa frågor finner kommunen det rimligt attbeslutanderätten för stadiga bostadslån knyts till en utvidgning avrisktagandet till flera låntagarkategorier. Bostadssocialadelegationen är däremot tveksam till ett ökat kommunalt ansvar. I det enskildafallet kan förslaget enligt delegationens mening få negadva konsekvenser i denmeningen att kommunernas intresse för att medverka till utvecklings- och experimentverksamhetinom bostadssektorn minskar. Enligt HSB har några övertygande skäl inte anförtsför förslaget. Även om kommunerna får överta beslutanderätten beträffandebostadslånen vilket HSB avvisat kan det inte antas att denna beslutanderättskulle utövas så, att ett ökat kommunalt ansvar för bostadslånen är motiverat.Ansvaret för bostadslån bör därför enligt förbundets mening i sin helhet åvilastaten som långivare, Uppsalakommun konstaterar att förslaget innebär en avsevärd ökning av kommunensekonomiska risktagande. Enligt kommunen har en grundtanke bakom fördelningen avbostadspolitiska uppgifter mellan stat och kommun varit att riskbördanhuvudsakligen skall bäras av staten. Kommunen avstyrker förslaget då dettaendast skulle innebära en omotiverad övervältring av riskbördan från statentill kommunerna inom ramen för ett av staten helt regleratbostadsfinansieringssystem, biträder ej utredningens förslagpå denna punkt, eftersom utredningen inte på något sätt har visat att detvidgade kommunala borgensåtagandet motsvaras av ett reellt kommunalt inflytandepå långivningen, kommun kan för sin del inte godta utredningensmotivering alt kommunernas ansvar för besluten markeras genom ett ekonomisktrisktagande. Enligt kommunens uppfattning torde kommunernas vilja att åta sigett ökat ansvar inom bostadspolitiken inte öka genom att de påtvingas ökatrisktagande. , som avstyrker förslaget, framhåller att kommunen kanorsakas förluster av orsaker varöver kommunen inte råder och påpekar att denregionala utvecklingen till större delen bestäms av regionala och stadigaorgan genom ekonomiska styrmedel. Fråganom samordning mellan borgensåtagande och lånebeslut vid en kommunalisering harberörts av ett flertal kommuner, kommun framhåller att det kommunala lånebeviljandeorganet inte rimligen kan fatta beslut om bostadslån som kommunenvägrar det borgensåtagande som utgör förutsättning för lånet. En samordningmåste alltså ske mellan besluten, vilket knappast kan ske på annat sätt än attlånebeslut också innebär skyldighet att teckna borgen i föreskri- 1977/78: 93 89 Detta innebär att ett kommunalt specialreglerat organ som äroberoende av direktiv från kommunfullmäktige och kommunstyrelse kan fattabeslut som medför motsvarande borgensansvar för kommunen. kommunframhåller med samma utgångspunkt som kommun att det ökade risktagandetkommer att innebära behov av en mera noggrann och ingående handläggning avlåneärendena och pekar också på den situation där lånesökanden efter besvär ihögre instans får bifall till sin låneansökan. 4.9Överföring av förvaltning av bostadslån m. m. till Utredningensuppfattning att låneförvaltningen av rationella skäl inte lämpligen kan förasöver till kommunerna stöds av remissopinionen. Utredningens förslag attlåneförvaltningen förs över till har dock mött stark kritik ochavvisas av flertalet remissinstanser som har uttalat sig i denna fråga. Deremissinstanser som är negativa till utredningens förslag om kommunaliseringav beslutanderätten i fråga om låne- och bidragsärenden avvisar vanligtvisförslaget med hänvisning till sitt ställningstagande i kommunaliseringsfrågan.Många instanser framhåller också att man anser det olämpligt att läggalångivning och låneförvaltning på olika organ. Även flertalet av deremissinstanser som är positiva till en kommunalisering ställer sig avvisandeeller tveksamma till förslaget om överföring av låneförvaltningen dllriksbanken. När det gäller frågan om vilket organ som bör ha hand omlåneförvaltningen vid en kommunalisering pekar åtskilliga remissinstanser på möjUghetenatt föra över låneförvaltningen på befintliga bottenlåneinstitut och lokalabanker. Blandde remissinstanser som är negativa till utredningens förslag om överföring avlåneförvaltningen till återfinns bl, a, , nästansamtliga länsbostadsnämnder, flertalet länsstyrelser, LO, TCO, KonungariketSveriges stadshypotekskassa. , , föreningsbankers förbund. Svenska , , , , och flertalet av de kommuner som berörtutredningens förslag i denna del. Bostadsstyrelsenanser att skiljandet av långivning och låneförvaltning innebär en allvarligolägenhet. Åtgärden skulle enligt styrelsen försvåra handläggningen av såvälsjälva lånefrågan som av förvaltningsärendena. Styrelsen pekar på att det är avstort praktiskt värde för den s. k. pantvårdande verksamheten att ha näratillgång till teknisk och ekonomisk expertis. Då det gäller säkerhetsfrågor ärdet angeläget att den juridiska bedömningen är lika vid beslut om lån och vidförvaltningsbeslut. 1977/78: 93 90 skiljandeav beslut och förvaltning har förvaltningsorganet inte tillgång tilllåneansökningshandlingar eller till den personal som har handlagt låneärendet,vilket ökar behovet av kontakter utåt. Organisatorisktinnebär skiljandet av långivning och låneförvaltning enligt enökad specialisering av personalen. Brist på kontakt mellan olikapersonalgrupper medför en risk för en kunskaps-mässig uttunning till olägenhetför såväl låntagare som myndighet. En utveckling i denna riktning skulle enligtstyrelsen gå rakt emot nutida strävanden att skapa stimulerande arbetsuppgifteroch en serviceinriktad förvaltning. För låntagama medför uppdelningen på enbesluts- och en förvaltningsmyndighet att de får svårare att orientera sig iorganisationen. Riskerna för att de drabbas av fel i handläggningen och attdenna tar är enligt styrelsen uppenbara. Svenska och harutredningen inte redovisat några bostadspolitiskt vägande argument föröverföringen av låneförvaltningen till . TCO anser att skiljande avlångivning och låneförvaltning kan leda till både en försämring av servicen förbostadskonsumenterna och en specialisering med mer monotona arbetsuppgiftersom följd för personalen. KonungariketSveriges stadshypotekskassa delar inte utredningens uppfattning att låneförvaltningeninte innehåller bostadspolitiska ställningstaganden i egentlig mening. Enmängd åtgärder kräver enligt stadshypotekskassanbedömningar från bostadspolitiska utgångspunkter. Exempel på sådana åtgärderär bevakning av att betryggande säkerhet föreligger, beslut om övertagande avlån, beslut om ändringar av säkerhet, beslut om indrivningsåtgärder ochhandläggning av exekutiva auktioner. Stadshypotekskassan anser också att utredningenborde ha prövat den möjlighet som föreligger att förvalta de statligabostadslånen tillsammans med de långfristiga bottenlånen. Den naturligastelösningen är emellertid att även i fortsättningen låta länsbostadsnämndernaeller motsvarande myndighet handha den egentliga låneförvaltningen, SABOanser att en överföring av låneförvaltningen till skulle innebäraatt en från huvudsakliga uppgifter väsensskild funktion skulletillföras denna bank. Det kan enligt starkt ifrågasättas om det ärlämpligt och ändamålsenligt att väsentliga kreditpolitiska rollsammanförs med en passiv lånehantering av stor omfattning. noterar ocksåatt utredningen inte har prövat bl, a. möjligheten att i den nya centrala organisadonenanvända ett utbyggt utnyttjande av det centrala administrativa systemet ochatt låta länsstyrelserna sköta den rena pantvården och kravåtgärderna. Utredningensförslag tillstyrks eller godtas med vissa erinringar av bl. a. kammarkollegiet,statskontoret, RRV, länsbostadsnämnden i , några länsstyrelser, decentraliseringsutredningen, riks- Prop.1911 f 18: 93 91 banksfuUmäktige,och ett mindre antal kommuner. Statskontoret anför attden förkortning av handläggningstiden som kan väntas genom att ärendena intebehöver underställas och beslut i endel fall torde motverkas av tillkommande svårigheter i och med att besluts- ochförvaltnings-funktionerna organisatoriskt skiljs åt. Detta blir förhållandet ide fall där samråd mellan lånebeslutande och låneförvaltande organ måste skeinnan lånebeslut fattas. Vid ett genomförande bör därför särskild uppmärksamhetägnas utformningen av rutinerna vid sådana kontakter. I övrigt harstatskontoret inte kunnat finna några avgörande nackdelar med att skilja lånebeviljandeoch låneförvaltande funktioner åt. Skiljandet av funkdonerna kan dock enligtstatskontoret komma att medföra högre administrativa omkostnader än . Föratt motverka en kostnadsökning bör bl. a. de samordningsvinster som kan uppståytterligare uppmärksammas. Inte heller RRV kan se några avgörande hinder motatt skilja låneförvaltningen från långivningen. RRV saknar emellertid enbedömning av kostnaderna för att lägga låneförvaltningen på jämförtmed andra låneförvaltande organ. Från redovisningssynpunkt torde dockriksbanken vara det enklaste alternativet. ochlänsstyrelsen i framhåller att skiljandet mellanlåneförvaltningen och handläggningen av låne- och bidragsärenden innebär vissaofrånkomliga nackdelar, men att dessa inte har sådan tyngd att de uppvägerfördelama med en kommunalisering av låne- och bidragsverksamheten. Riksbanksfullmäktigeframhåller att förvaltningen av de statliga bostadslånen inte avserkreditbedömning utan är av administrativ karaktär och därför på ett naturligtsätt torde kunna inpassas i bankens verksamhet. Riksbanksfullmäktige hänvisartill sin tidigare utfästelse om att åta sig låneförvaltningen. Om en kommunaliseringav långivningen kommer till stånd är fullmäktige i enlighet med dennautfästelse beredd att medverka till att förvaltningen överförs dll riksbanken.Fullmäktige framhåller emellertid att reformen är förenad med störrearbetsuppgifter än vad som i utredningsarbetets initialskede kunde förutses.Utbyggnaden av organisationen vid blirgenomgripande. Svenska kommunförbundetanför att det för kommunerna torde sakna betydelse om låneförvaltningen läggspå , någon annan bank eller ett statligt regionalt bostadsorgan,kommun anser att utredningen har överdrivit nackdelarna med attskilja beslutsfattande och låneförvaltning åt. Redan med nuvarande beslutsordninghandlägger de kommunala organen låneansökningar så ingående att låne- ochinteckningsförhållandena är utvärderade innan ansökningarna med yttrande ingestill länsbostadsnämnden. Eftersom kommunerna redan nu har omfattande kontaktermed tingsrätt och låneinsdtutioner skulle det 1977/78: 93 92 innebäramycket litet merarbete att inhämta uppgifter från ytterligare en instans. 4.10Ny roll för den statliga organisationen Uiredningensallmänna syn på de statliga myndigheternas framtida roll inom bostadspolitikensamt inom plan- och byggnadsväsendet har mött ett starkt gensvar blandremissinstanserna, framför allt bland kommunerna. Från vissa remissinstanser,bl, a. och många länsbostadsnämnder, kritiseras dockutredningens slutsatser med anledning av de förändringar som har inträtt påbostadsmarknaden. Dessa remissinstanser godtar i regel inte utredningensförslag som en beskrivning på en ny roll eftersom de föreslagna uppgifterna iregel anses ingå i myndigheternas verksamhet. Intressetför en ökad rådgivning, service och information från de statliga centrala ochregionala organen inom bostadspolitiken är starkt hos kommunema. Till dem somär allmänt positiva till en ökning av denna verksamhet hör bl. a, ,, , , , , , ,och Bodens kommuner. instämmer i utredningensuppfattning att informationsinsatserna bör intensifieras för att nya rön ochmetoder skall tränga ut till dem som handlägger och beslutar i bostadsfrågor.Likaså finner kommunen det värdefullt att åtgärder vidtas för att främjakonsumentupplysning och varudeklaration av bostäder. Kommunen finner detangeläget att statsmakterna ökar stödet till experiment- och utvecklingsarbeteinom bostadsområdet och att de främjar projekt för utveckling av närmiljö ochservice i bostadsområdena. Kommunen är dessutom positiv till att formema förolika kommuners sätt att öka medborgarinflytandet analyseras ochvidareutvecklas. Ävenlänsstyrelserna i och län anser alt information, råd och servicetill olika parter och intressenter inom bostadsområdet bör spela enframskjuten roll. Liknande uppfattning finns allmänt inom den statligabostadspolitiska organisationen. Utredningensuppfattning att kommunen är det naturliga kontaktorganet för information dllallmänheten i bostadsfrågor är allmänt omfattad bland framhåller det viktiga i attinformationsinsatserna till medborgarna koncentreras till ett enda organ idet här fallet kommunerna. Som skäl härför anför nämnden att kommunen jämförtmed regionala och centrala organ oftast står närmare, inte bara geografiskt,ulan också när det gäller förutsättningarna att kunna anpassa informationentill lokala förhållanden. Nämnden vill därför betona vikten av att kommunernasinformationsskyldighet på detta område fastställs, så att medborgarnas rätttill likvärdig information tillgodoses oavsett var de bor. 1977/78: 93 93 ningenskisserade modellen för att tillgodose behovet av underlag för dennainformation, dvs. att det centrala verket producerar albnängiltigt underlagmedan det regionala organet ger den kompletterande information som despeciella regionala förutsättningarna påkallar, tillstyrks av nämnden. Malmökommun framhåller emellertid i detta sammanhang riktigheten i utredningenspåstående att informationen inte enbart är en uppgift för statliga ellerkommunala myndigheter och hänvisar till utredningens uttalanden omfolkrörelsernas betydelse. Kommunen pekar särskilt på de positivaerfarenheterna av samarbetet med hyresgäströrelsen i vissa projekt inomkommunen. Utredningenssyn på statens nya roll inom bostadspolitiken är delvis grundad på deförändringar som har inträffat på bostadsmarknaden.Bostadsstyrelsen instämmer i att detta innebär en förskjutning och utvidgningav arbetsuppgifterna men stryker starkt under att denna förskjutning inteinnebär någon förändring av de grundläggande bostadspolitiska uppgifterna.Frågor om bostadsproduktionens omfattning, fördelning på nybyggnad ochombyggnad samt inriktning på olika typer av hus och lägenheter är alltjämt likaväsentliga. Detsamma gäller kostnader och priser samt olika hushållsgruppersekonomiska möjligheter att skaffa sig bra bostäder. Tyngdpunkten i bostadspolitikenkommer med all sannolikhet alltid att ligga på ekonomiska problem, som måstelösas med finansierings- och bidragssystemen som medel. Det är då givet attsådana frågor också till stor del måste prägla bostadsmyndigheternas arbetebåde regionalt och centralt. Bostadsstyrelsenoch ett flertal länsbostadsnämnder riktar också stark kritik mot synsättet attutvecklingen på bostadsmarknaden medför att kvalitetsstyrningen skulle kunnaersättas med information och rådgivning. Enligt länsbostadsnämnden i Kalmarlän har utredningen inte diskuterat svårigheterna och informationensbegränsade möjligheter. Nämnden har den bestämda uppfattningen att en vidgadinformationsverksamhet som i och för sig kan vara behövlig inte kanersätta behovet av minimikrav i fråga om bostadstekniska och byggnadstekniskakvaliteter. Kvalitetskrav av detta slag måste finnas kvar som ett grundläggandestöd till bostadskonsumenterna. Detta innebär däremot inte att behovet avinformation minskar. Oavsett hur den bostadspolitiska organisationen utformaskan och bör informationsverksamheten ökas. Denna uppfattning framförs avOskarshamns kommun. Länsbostadsnämndeni län godtar den av utredningen skisserade utvecklingen påbostadsmarknaden när det gäller flerfamiljshusen. Däremot finner nämnden attbristsituationens problem finns kvar vad gäller småhusen. Inom denna sektorfinner praktiskt taget alla hus avsättning oavsett pris och kvalitet. Deproblem som motiverade en noggrann kvalitets- ochkostnadskontroll finns således kvar i fråga om småhusbyggandet. Nämnden anserdock att en riktigt utfor- 1977/78: 93 94 madinformation på detta område kan vara en god vägledning för presumtivasmåhusköpare. Bosladsstyrelsenoch några länsbostadsnämnder kan inte godta utredningens synsätt att centraltutfärdade bestämmelser behöver innebära en motsättning till de boendesvalfrihet och möjligheter att påverka sin bostadsmiljö. Bestämmelser somsyftar till att garantera rymlighet och tillgänglighet ökar i ställetvalfriheten framhåller styrelsen. Detsamma gäller krav på att lägenheter skallbyggas så att de kan slås ihop eller så att rumsindelningen kan förändras.Likaså gäller det bestämmelser om reservutrymme och anpassbarhet hos gemensammamarkutrymmen, lokaler m, m. Bostadsstyrelsenoch flera länsbostadsnämnder konstaterar vidare att de nya uppgifter somutredningen beskriver till stor del redan nu ingår i arbetet. Bostadsstyrelsenanser dock att den utåtriktade, informerande och rådgivande verksamheten intehar kunnat bedrivas i önskvärd omfattning. Utöver de uppgifter som utredningenhar nämnt framhåller styrelsen behovet av aktiviteter beträffande olikaupplåtelseformer, hyresutveckling, bostadsförvaltning o, d. Styrelsen framhålleratt man på olika sätt försökt förbättra informationen till deboende. För att ge allmänheten den allsidiga och sakliga upplysning om bostadstillgångoch boende som utredningen förutsätter krävs dock en utvidgning avinformationsverksamheten också till andra områden. Det gäller exempelvis hyreslagstiftning,lagstiftning om upplåtelseformer m, m. Statensråd för byggnadsforskning betonar särskilt behovet av en ny roll för denstatliga organisationen när det gäller experiment- och försöksverksamhet ochde stora brister som f. n, råder härvidlag. Rådet framhåller attexperimentsituationen är det sista ledet i ett forskningsarbete, ett led som förhindras på grund av institutionella och finansiellasvårigheter.