prop · G10355 · 1977-12-31 00:00:00 — Svenska handelsfartyg trafikerarnämligen huvudsakligen utländska hamnar och en del fartyg kommer elleraldrig till svensk hamn. Under nor mala driftsförhållanden är det omöjligt förredaren att svara för alt skyddsåtgärderna samordnas då exempelvis lastningeller lossning pågår ombord. I praktiken blir det ändå befälhavaren som kommerall få ansvaret för samordningen av skyddsåtgärderna och som även får svaraför eventuell påföljd vid skadefall som kan ha uppkommit på grund av oklarainstruktioner. Föreningen anser därför att lagreglerna bör utformas så att detklart framgår, atl del är befälhavaren som har ansvaret för samordningen. I fråga om samordningsansvaret på fartyg, som har tagitsin på varv i , biträder , , och förslaget. anser det nödvändigt att den för samordningen ansvarige arbetsgivarenåläggs att samråda i dessa frågor med fartygets befälhavare. Arbetarskyddsstyrelsen och arbelsmiljöutredningen anseratt möjligheten för den arbetsgivare som svarar för varvsdriften att överlåtasamordningsansvaret till redaren bör slopas. Arbetarskyddsstyrelsen framhålleratt del vid de diskussioner styrelsen har haft med berörda parter t samband medutarbetandet av anvisningar om varvsarbete har rått enighet om att den förvarvsdriften ansvarige bör vara ansvarig för samordningen vid alltvarvsarbete. anser det inte riktigtklarlagt när ansvaret kan övergå från den för varvsdriflen ansvarigearbetsgivaren lill redaren. När fartyget ligger vid varvets kaj eller dockanläggningbör ansvarel alllid åvila varvet. Ligger fartyget däremot som reparenl i hamneller på redd bör ansvarel läggas på den som bedöms ha bästa förutsättningarför atl upprätthålla samordningsansvaret. När det gäller ansvaret för sådan samordning avskyddsåtgärder som behövs därför att fartyget är under lastning eller lossning biträds förslagel av , och . anser att ansvarel endast un danlagsvisskall kunna överiåtas till annan än redaren och i så fall på grund av yttreomständigheter. framhåller att redaren bör vara primärtansvarig och det bör ankomma på honom alt avgöra om samordningsansvaret skalldelegeras lill stuveriarbetsgivaren eller inte. I många fall, t.ex. vid färje-och ro-ro-trafik, torde det enligt 1977/78: 55 35 förbundet vara lämpligast atl samordningsansvaret liggerkvar hos redaren. Kritik motförslaget i nu berört avseende framförs av arbetarskyddsstyrelsen, arbetsniiljöutredningen, , SAF, . , , SALF ochSveriges fartygsbefälsförening. Arbetarskyddsstyrelsen anser atl ansvaret iförsta hand bör åvila den för lastning och lossning ansvarige arbetsgivarenmed möjlighel för denne och redaren att avtalsvägen komma överens om attredaren skall ha detta ansvar. bör emellertid ha rätt atlföreskriva att ansvaret återgår till den sluveri-ansvarige arbetsgivaren. I andrahand bör arbeiarskyddssiyrelsen ges rätt att för vissa kategorier fariyg gegenerella föreskrifter om att samordningsansvaret vid stuveriarbete skallåvila stuveriarbetsgivaren. Styrelsen anser inte alt samordningsfrågor när detgäller arbeten på fartyget och i land är lösta. Styrelsen anför vidare attsamordningsansvaret i vissa hamnar enligt 7 a § arbelarskyddslagen åvilarhamnmyndigheten. I dessa fall är det olämpligt att ansvaret enligtsjösäkerhetslagen läggs på stuveriarbetsgivaren. Lagen bör ge möjlighet attsamordningsansvaret överlåts på hamnmyndigheten. Arbetsmiljöutredningenbetonar att samordningsansvaret bör läggas på den stuveriansvarigearbetsgivaren särskilt när det gäller utländska fartyg. LO framhåller att närlastnings- eller lossningsarbete pågår ombord är della arbete det primära. Detär också ett mycket farligt arbete och allt annal arbete ombord bör ståtillbaka för och underordnas stuveriarbetet. LO anser därför att samordningsansvareti svenska hamnar skall vila på sluveribolaget. Av samma uppfattning är Svenskamaskinbefalsförbundel, som anger alt det i praktiken är den vanligasteordningen alt sluveribolaget svarar för samordningen. Förbundet pekar på atlgodshanteringen på kaj och ombord är en sammanhängande uppgifl och atl de bästakunskaperna i godshantering finns hos stuveriarbetare och deras ansvarigaarbetsledning. 5v-riges stuvareförbund, med vilket förbund instämmer,anser att det blir ett alltför lösligt syslem om redare och stuveriförelagavtalsvägen får komma överens om vem som skall ha ansvaret. Svenska transportarbetareförbundetanser att ansvarel alltid skall åvila stuveriarbetsgivaren. Lastnings- ochlossningsarbelen är det primära. Förslagets regler kan ge upphov tilltveksamhet för den enskilde om vad som gäller. SALF framhåller atl det iallmänhet är en livlig verksamhet i samband med fartygs lastning och lossning.Del gäller inte minsl när fartyget är i hemmahamn. Enligt förbundets uppfattning är det nödvändigt att samordningsansvaret läggs hosstuveriarbetsgivaren. Denne har oftast bäst lokalkännedom och erforderligakontakter för att arbetet skall löpa smidigt. Sveriges fartygsbefälsföreningåberopar det ansvar som enligt 59 § sjölagen läggs på befälhavaren. Dennesansvar framgår inte av förslaget. Detta ansvar bör enligt föreningensuppfattning klart komma Prop.1977/78: 55 36 till uttryck i författningen. Redaren skall hållabefälhavaren underrättad om vad som skall hända i de hamnar som fartygetanlöper. Det är viktigt alt samordningsfrågorna inte får en lösning försvenska hamnar och en annan när fartyget trafikerar utländska hamnar. Enligt utredningsförslaget skall i 1 kap. 6 §tillämpningskungörelsen till sjösäkerhetslagen föreskrivas alt sjöfartsverketfår meddela de föreskrifter som behövs i fråga om samordning avskyddsåtgärder på fartyg där flera arbetsgivare bedriver arbete. Ifråga om fartyg som har tagits in på varv i skall emellertidyrkesinspektionen meddela sådana föreskrifter liksom när det gäller fartyg isvensk hamn där ansvaret för samordningen av skyddsarbetet har överlåtits tillden som har ansvaret för lastning och lossning på fartyget. Flertaletremissinstanser som har yttrat sig i denna fråga biträder förslaget menförutsätter att yrkesinspektionen blir tillsynsmyndighet omsamordningsansvaret vid lastning och lossning i större utsträckning övergår påstuveriarbetsgivaren. förutsätter att alla föreskrifter somyrkesinspeklionen utfärdar i detta avseende skall tillkomma i samråd medsjöfartsverket. Utredningen föreslår i 1 kap. 7 § sjösäkerhelslagen attäven hälsovårdsnämnd och sjömansläkare skall vara skyldiga att lämna tillsynsmyndigheterforderligt biträde samt att de och även polismyndighet och tullmyndighet skall lämna tillsynsmyndighet upplysningar som behövs. Remissinstanserna har i allmänhet lämnat förslaget utanerinran. anför i anslutning härtill alt hälsovårdsnämndernas resurseroch kunnande i dessa frågor är mycket varierande. Del är därför enligtstyrelsen angeläget att kraven på nämndernas insatser blir mera preciserade.Försvarets sjukvårdsstyrelse finner det ändamålsenligt att i skyddsarbetetutnyttja även den expertis som finns tillgänglig på lokal nivå med kännedom omarbetssituationen ombord. Över utredningens förslag i 3 kap. 2 § sjösäkerhetslagenatt på fartyg skall finnas särskilt inrättade utrymmen även för förenings- ochskyddsverksamhet har för mindre fartyg, SAF:s allmänna grupp.Svenska sjöfolksförbundet och uttalat sig. Alladessa utom har anfört kritiska synpunkter påförslaget. erinrar om att 3 § lagen omfacldig förtroendemans ställning på arbetsplatsen stadgar, att förtroendemanskall ges tillfälle alt disponera lokal eller annat utrymme på arbetsplatsensom fordras för det fackliga uppdraget. Att sådan möjlighet skall finnas ock- 1977/78: 55 37 såför skyddsombud, så alt de kan bedriva skyddsverksamheten på det för allaombordvarande bästa sättet, synes förbundet vara ett rimligt krav.Förutsättningarna att praktiskt genomföra kravet varierar med hänsyn tillfartygets storlek. Behovet av rillgång till egen lokal för förenings- ochskyddsverksamhet kan vara stort även i mindre fartyg, menbegränsningar avtotalutrymmet i bostadshänseende, beroende av bl. a. stabilitelskraven, görönskemålet svårgenomförbart. Ett minimikrav är dock enligt förbundet att detfinns låsbara förvaringsutrymmen av tillräcklig storlek för att rymma dehandlingar facklig förtroendeman och skyddsombud behöver för sin verksamhet. anser att skyddsarbetet ombord självfallet börunderlättas men ifrågasätter om lagen måsle kräva särskilt inrättade utrymmenombord för förenings- och skyddsverksamhet. Ordalydelsen av förslaget tilllagändring antyder enligt föreningen all ifrågavarande lokaler inte skullevara möjliga att disponera för andra ändamål. På medelstora och stora fartygfinns normalt två mässar, två dagrum, ett fritidsrum och ibland ytterligarepublika rum. Föreningen anser att något eller några av dessa utrymmen bör kunnaduga som sammanträdeslokaler för föreningsverksamhet. Lagförslaget utesluter,enligt föreningens tolkning, denna möjlighet. Föreningen framhåller vidare attlagförslaget är oacceptabelt för fartyg som byggs med ett bruttotonnage påhögst 1 599 registerton. Fartyg med denna storleksbegränsning har redan i dagbetydande svårigheter att under svensk flagg konkurrera med utländska fartyg.Införs krav på ytterligare ulrymmen i fartygets inredning måste motsvarandevolym tas från disponibelt lastutrymme, vilket direkt medför en minskadlastkapacitet för det svenska fartyget. Föreningen föreslår mot denna bakgrundatt 3 kap. 2 § sjösäkerhetslagen inte ändras på det sätt utredningen harföreslagit. I stället bör anges att lämpliga lokaler ombord skall varadisponibla för förenings- och skyddsverksamhet och att nya fartyg utformas föralt underlätta sådan verksamhet. I motiven till lagstiftningen bör anges attkrav på särskilda lokaler för förenings- och skyddsverksamhet på fariyg bruttoregisterton inte ställs. Rederiföreningenför mindre fartyg menar atl kravet på särskilda lokaler för skyddsverksamheteni mindre fartyg ar helt ogenomförbart. Seriebyggda fartyg ligger som regel vidnågon mätningsgräns under 500 eller under 1 600 bruttoregisterton.Specialbyggen för svensk räkning måste brytas ur serierna och detta medförenligt föreningen stora fördyringar, vilka effektivt stoppar svensktdeltagande i transportarbetet med mindre fartyg. SAF:s allmänna grupp uttalarsig om förhållandena för bogserbåtsrederier. Dessas verksamhet utgörs av hamn-och lång-bogsering, isbrytning och timmerbogsering. a. kraven påmanövrer-barhet medför att bogserbåtar är i förhållande till maskinstyrkan småfartyg. Att därför inrätta särskilda utrymmen för förenings- och 1977/78: 55 38 sksddsverksamhetenligt utredningens förslag framstår inte som prak-nskt möjligt för gruppen. Utredningensförslag lill ändringar i 8 kap. sjösäkerhetslagen, innefattande bl. a.möjlighet att dels förbjuda användningen av visst ämne eller viss arbetsmetod,dels förelägga redare att avhjälpa brister och dels förknippa förbud ellerföreläggande med vite, tillslyrks av de remissinstanser som har yttrat sig ifrågan. Arbeiarskyddssiyrelsen menar dock atl den föreslagna lagtexten syneskunna ge upphov lill missuppfattningen att föreläggande i motsats till vad scmföreslås gälla beträffande förbud inte kan avse arbetsmetod eller ärane.Sjöfartsverket anser alt 8 kap. 1 § sjösäkerhetslagen bör kompletteras med enregel som ger verket stöd att förbjuda användningen av viss lokal i fariygäven om sådan rätt möjligen kan antas föreligga redan enligt gällande lag. Ensådan regel kan komma till användning då en lokal befinns bristfällig i frågaom ventilation så att hygieniska gränsvärden för luftburna ämnen överskrids,om utrymningsvägarna är satta ur stånd, larmanordningar är bristfälliga ellerannars då uppehåll i lokaler kan medföra risk för ohälsa och olycksfall. Förslageli 9 kap. 3 § sjösäkerhetslagen all redare eller lastägare skall kunna anmodasalt föranstalta om undersökning av ämne eller malerial eller tillhandahållaprov för undersökning tillstyrks av . I anslutninglill denna fråga påpekar att yrkesinspektionen ärtillsynsmyndighet beträffande bl. a. fartygels utrustning när fartyget liggeri hamn och lossar eller lastar. Detta bör enligt förbundets mening komma lilluttryck i paragrafen. Undersenare år har arbetsmiljöfrågor spelat en central roll i den allmänna debatten.De snabba förändringarna inom näringslivet med övergäng lill alltmer rationaliseradoch specialiserad produktion har skapat ändrade förhållanden för de anställda ideras yrkesverksamhet. I mänga fall har väsentliga framsteg gjorts genom altarbetslokaler har blivit rymligare och sundare och genom att arbetsredskap ocharbetsmetoder har förbättrats. har ny teknik och nya processermedfört lidigare okända problem. Automalisering och rationalisering har förändratinnehållet i arbetet och har i många avseenden fört med sig att detla harblivit psykiskt pressande. Ökad användning av maskiner har lett till problemmed buller, vibrationer och andra störningar. Framslällning och användning avkemiska ämnen med farliga eller okända långtidsverkningar har framkallat nyayrkesrisker. 1977/78: 55 39 Föralt man skall komma till rätla med problemen på arbetsmiljöområdet krävssamverkan mellan anslällda, arbetsgivare och myndigheter. Del inlresse som harvisals arbetsmiljöfrågoma visar enligt min mening attarbetslagarna i allmänhet känner ett starkt engagemang för förhållandena påsina arbetsplatser. Detta ökade intresse har tagits till vara av de anställdasfackliga organisationer, som i många fall har drivit på utvecklingen. Ocksåfrån arbetsgivare och myndigheter har visats stort intresse för miljön påarbetsplatserna. Företagen har satsat avsevärda summor på att förbättraarbetsmiljöerna i olika hänseenden och statsmakterna har på olika sätt främjatdenna utveckling. Det kanske mest positiva är den enighet som råder om altsamverkan är det bästa medlet i strävandena att uppnå en tillfredsslällandearbetsmiljö. Ett uttryck för detta är det avtal om allmänna regler förarbetsmiljöverksamhet i företagen samt om rekommendationer för partssamarbetei företagshälsovårdscentraler (arbelsmiljöavtalel), som ingicks mellan (), i (LO) ochPrivattjänstemannakartellen (PTK) . Jämsidesmed förändringarna i arbetslivet har ett omfattande reformarbete ägt rum pålagsiifiningsområdet i fråga om arbetslivs- och arbetsmiljöfrågor. Engenomgripande översyn av arbetarskyddslagstiftningen har företagits avarbelsmiljöutredningen (S 1970: 35). Utredningen lämnade sill förstabelänkande (SOU 1972: 86) Bättre arbetsmiljö, på grundval av betänkandetreformerades arbetarskyddslagstiftningen till vissa delar (prop. 1973:130, SoU 1973: 25, rskr 1973: 290, SFS 1973: 834). Genom reformen stärktes deanställdas inflytande över arbetsmiljön. De fackliga organisationernas roll närdet gäller att skapa en bättre arbetsmiljö betonades kraftigt. I syfle altförbättra skyddsförhållandena infördes nya regler om skyddsombudens ochskyddskomm.ittéernas uppgifier och befogenheter. Nya bestämmelser skapades omförhandsgranskning av arbetslokaler och om skyddsåtgärder på gemensammaarbetsställen. Viktiga förändringar skedde i fråga om sanktionssystemet ochtillsynsverksamheten. Arbetarskydds-myndighetevna omorganiserades ochförstärktes. Samordningen mellan forskning och tillämpning inomarbetsmiljöområdet förbättrades. 1januari lämnade arbetsmiljöulredningen sitt slutbetänkande (SOU 1976: 1)Arbelsmiljölag. Betänkandet ligger till grund för prop. 1976/77: 149 omarbetsmiljölag m. m. I propositionen föreslogs att arbetarskyddslagen (1949:1, omtryckt 1973: 834, ändrad senast 1977:534) skulle ersättas av enarbetsmiljölag. har beslutat om detta (SoU1977/78: 1, rskr 1977/78: 18). Arbelsmiljölagen innebär i väsentliga delar enhelt ny reglering jämfört med vad som gäller. Arbelarskyddslagsliflningensallmängiltighet betonas genom en utvidgning av tillämpningsområdet bl. a. ifråga om familjejordbruken, ensamföretagarna, utbildningen och försvaret. 1977/78: 55 40 ramryms åtgärder mol alla slag av hälso- och säkerhetsrisker som anknyter tillarbetsmiljön. Grundläggande är att arbetsmiljön skall anpassas till människansförutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. De anställdas medverkan iutformningen av sin arbetsmiljö framhävs starkt. Genom olika regler omförhandsbedömning ges underlag för alt hänsyn skall tas tillarbetsmtljösynpunkter på ett tidigt stadium. Detta kan gälla en hel anläggning,tekniska anordningar eller kemiska ämnen. Det kan också vara en fråga omarbetsprocesser eller arbetsmetoder. Grundläggande principer för övervägandenom gränsvärden slås fast. Stor vikt läggs vid arbetarskyddsslyrelsensförfattningsverksamhet. I betydande utsträckning kan direkta straffpåföljderknytas till överträdelser av arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter.Arbelarskyddsmyndig-heternas möjligheter alt kontrollera och göra direktaingripanden stärks dessutom. Vidare sker en utveckling av de regler sominfördes genom reform av arbelarskyddslagsliftningen. a. alt skyddsombudens och skyddskommittéernas ställning ytterligare stärks.Arbetsmiljölagen skall träda i Icraft . Tillarbetsmiljöfrågor i vidare bemärkelse hör även trygghet i anställningen ochmöjlighet att beredas sysselsättning. På dessa områden utfärdades lagen(1974: 12) om anställningsskydd (ändrad senasi 1976: 593) och lagen (1974: 13)om vissa anställningsfrämjande åtgärder (ändrad : 743).Anställningsskyddslagens viktigaste regel innebär ett krav på saklig grund föruppsägning. Främjandelagen syftar lill att för äldre och handikappadearbetstagare förbättra arbetsförhållandena och trygga fortsatt anställningeller främja nyanställning. För att ge stöd åt facidigt arbete antogs år 1974även lagen (1974: 358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen(ändrad : 594). Enannan arbetsrättsreform av stor räckvidd har trätt i krafl den 1 januari 1977.Jag syftar på lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet (ändrad senast1977:532), som ger de anställda medbestämmande i fråga om deras arbetsvillkor.Lagen förutsätter alt arbetsmarknadens parter träffar kollektivavtal omarbetslagarnas medbestämmande. De anställdas strävanden stöds i lagen av bl.a. en vidsträckt förhandlings- och informationsrätt och tolkningsföreträde ivissa frågor för den fackliga organisationen. Grundtanken är att arbetslivetskall byggas upp genom lönlagarnas aktiva medverkan. Arbetarskyddslagensbestämmelser gäller enligt uttrycklig föreskrift inte skeppstjänst. Arbetsmiljölagenmedför ingen ändring i detta avseende. Med skeppstjänst förstås enligt 1 §sjöarbetstidslagen (1970: 105, ändrad : 586) arbete, som på svensktfartyg anställd person utför för fartygels räkning eller annars på grund avförmans uppdrag utför ombord på fartyget eller på annat ställe. Förskepps-tjänst finns en särskild reglering av arbetarskyddet i lagen (1965: 719) 1977/78: 55 41 omsäkerheten på fartyg (ändrad : 722) (sjösäkerhetslagen). Vidtillkomsten av denna lag var den allmänna målsättningen att de principer somgällde i fråga om arbetarskyddet för landanställda också skulle användas förombordanställda. Vissa av arbetarskyddslagens allmänna regler fördes därföröver till den nya lagens tredje kapitel, som behandlar åtgärder tillförebyggande av ohälsa och olycksfall m. m. Bestämmelserna kvarstår oförändradesedan lagen trädde i kraft . Genombeslut bemyndigade Kungl. Maj:t chefen förkommunikationsdepartementet att tillkalla en sakkunnig med uppdrag att utredafrågor som hänger samman med de ombordanställdas arbets- och miljöförhållanden.I utredningsdirektiven framhölls att den ändrade lag-sriftningen omarbetarskyddet lill lands krävde alt molsvarande regler för fartyg i sjösäkerhetslagstiflningensågs över. Utredningen,som har antagit benämningen fartygsmiljöutredningen (K 1973: 04), lämnade ijanuari 1975 delbelänkandet (Ds K 1975: 2) Bättre farlygsmiljö. I detla harutredningen tillvaratagit resultatet av det arbete som redovisades iarbetsmiljöulredningens delbetänkande (SOU 1972: 86) Bättre arbetsmiljö och1973 års ändringar i arbetarskyddslagstiftningen. Som en följd härav harutredningen föreslagit tillägg och ändringar i lagstiftningen om säkerheten påfariyg. Remissinstanserna har i huvudsak ställt sig positivatill att utredningens förslag genomförs. På en del punkter har de föreslagitändringar i förhållande lill utredningens förslag. Jag återkommer härUll i detföljande. Innanjag övergår lill alt presentera de förslag till ändringar i lagstiftningen somjag förordar vill jag ytterligare något beröra bakgrunden till reformen såvittavser förhållandena ombord på våra fartyg. Densvenska handelsflottan har genomgått slora förändringar under senare år.Tonnaget har moderniserats i en allt snabbare takt och har alltmer inriktats påstora och specialiserade enheter. Utvecklingen av fartygens tekniska utrustninghar varit belydande och har bidragit till att göra fartygsarbelet fysiskt mindreansträngande . Trots atl det under den fortgående moderniseringen avfartygen har gjorts stora ansträngningar för alt förbättra arbets- ochboendemiljön ombord har inte alla olämpliga arbetsmiljöer försvunnit. Antaletolycksfall ligger också traditionellt högt för de ombordanställda. Även om manbeaktar att statistiken i delta avseende i motsats till vad som gällerland-arbetsplatser omfattar såväl arbetstid som frilid ombord och alt antaletolyckor har minskat bör utvecklingen mot en förbättradarbetsmiljö ombord på våra fartyg drivas vidare. Ett led häri är att genomförade förslag som fartygsmiljöutredningen har lagt fram i delbelänkandet Bättrefartygsmiljö. Dereformer i fråga om arbetsmiljön som jag kommer atl förorda Prop.1977/78: 55 42 läggs fram i samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet. De innebär i korthet följande. Den lokala skyddsverksamheten byggs ul och de anställdasinflytande i de lokala skyddsfrågorna stärks. Skyddsombud skall finnas på allafartyg med minst fem ombordanställda. Därmed slopas en nu gällande regel omundantag för särskilda förhållanden som har haft sin förebild i förul gällandelandbestämmelser. Begreppet huvudskyddsombud föreslås införi isjösäkerhelslagen. Skyddsombud skall under vissa omständigheter kunna varagemensamt för flera fartyg inom ett och samma rederi. Skyddsombudens uppgifterbreddas och grundläggande regler om deras verksamhet förs in i lagen. a.skall skyddsombud delta i planeringen av anordningar och arbetsmetoder ombord.Vidare skall skyddsombud beredas tillfälle att fullgöra sina uppgifter underarbetstid. Efter mönster från arbetarskyddslagen föreslås regler omskyddsombuds rätt att ingripa genom atl avbryta arbetet när omedelbar ochallvarlig fara hotar. skall finnas på fartyg med minst 15ombord.nställ-da och även på andra fartyg, om de ombordanställda begär det. Omförhållandena kräver det skall en för rederiets fartyg gemensam skyddskommittékunna ulses. Även skyddskommittéernas uppgifter breddas, bl. a. i fråga oraplaneringen av nya eller ändrade arbetslokaler, arbetsmetoder etc. Genom en lagbestämmelse slås fast alt arbetsgivare ocharbetstagare gemensamt svarar för att skyddsombud får den utbildning sombehövs. Kostnaderna för utbildningen skall falla på arbetsgivarna. Nya lagregler föreslås ora saraordning av skyddsåtgärdernapå fartyg som är gemensamma arbetsställen för flera arbetsgivares anställda.Därvid skall ansvaret falla på redaren eller den som i redarens ställe brukar fartyget.I fråga om fartyg som har tagils in på varv i blir dock denarbetsgivare som har hand om varvsdriften ansvarig. Då fartyg lastar ellerlossar i skall samordningsansvaret vila på den arbetsgivare sora äransvarig för detla arbete. Till komplettering av gällande regler om förbud att nyttjafartyg eller arbetsinrättningar föreslås en bestämmelse som gertillsynsrayndighet möjlighet alt meddela förelägganden som är förenade medvite. Förbud skall också kunna meddelas mot att använda viss arbetsmetod ellervisst ämne. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli1978. Sjösäkerhetslagen i den nya lydelse som jag föreslår bör fogas tillprotokollet i detta ärende sora bilaga 2. Prop.1977/78: 55 43 Genom1973 års ändringar i arbetarskyddslagen reforraerades beslämmelserna om denlokala skyddsverksamheten i land.