prop · G10333 · 1977-12-31 00:00:00 — omfortsatt giltighet av lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås att giltighetstiden för lagen (1974: 922) omkreditpolitiska medel förlängs med , dvs. till utgången av . 1 1977778.1 saml. 1977/78: 33 1977/78: 33 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , Mundebo, UUsten,, Propositionom fortsatt giltighet av lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel Lagen(1974: 922) om kreditpolitiska medel trädde i kraft och gällertiU och med . Lagens giltighetstid är begränsad för attriksdagen skall få tiUfälle att ta ställning till den kreditpolitiskalagstiftningens innehåll och utformning mot bakgmnd av de erfarenheter som manefter hand vinner (FiU 1974: 39 s. 33, rskr 1974: 357). Iskrivelse har fullmäktige i hemställt att regeringenföreslår att lagens giltighetstid förlängs med till utgångenav . Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga. Efter remiss har yttrandenöver skrivelsen avgetts av bankinspektionen, försäkringsinspektionen,, fullmäktige i , allmänna pensionsfondensförsta, andra och tredje fondstyrelser (AP-fonden), delegationen förbostadsfinansiering, finansieringsbolagskommittén (Fi 1975: 08), ,, , . Post- och , PK-bankenhar anslutit sig till bankföreningens yttrande. Lagen(1974: 922) om kreditpolitiska medel (prop. 1974:168) är en fullmaktslag. Denger regeringen befogenhet att på framställning av fuUmäktige i riksbankenförordna att får använda kreditpoli- 1977/78: 33 4 Förutsättningen för sådant förordnande är att det behövs för att uppnåde mål som har fastställts för penningpolitiska verksamhet (3 §första stycket). Dekreditpolitiska medlen enligt lagen är likviditetskrav, kassakrav, utlåningsreglering,emissionskontroll, allmän placeringsplikt, särskild placeringsplikt ochräntereglering (1 §). Utiåningsreglering, allmän och särskild placeringspliktsamt räntereglering är att anse som extraordinära medel. Förordnande om någotav dessa medel får nämligen meddelas endast om synnerliga skäl föreligger (3 §andra stycket). Förordnande om kreditpoUtisktmedel kan avse ett eller flera slag av bankinstitut, försäkringsinstitut ellerannat kreditinstitut (4 § första stycket). Förordnande om emissionskontrolleller räntereglering kan avse även annan än kreditinstitut. I lagen räknas sombankinstitut bankaktiebolag, sparbank och centralkassa för jordbrukskredit.Med försäkringsinstitut avses AP-fonden och försäkringsföretag med svenskkoncession. i lagens mening är vid sidan om bankinstituten ochförsäkringsinstituten jordbrukskassa, kreditaktiebolag, landshypoleks- och stads-hypoteksinstitutionerna.Svenska och Skeppsfartens sekundärlånekassa (2 §). Om regeringen hår meddelatförordnande om kreditpoUtiskt medel ankommer det på att svara för deföreskrifter som behövs för användningen (5 §). får begränsaanvändningen av kredit-politiskt medel till ett eller flera slag av institut,undanta visst institut, om särskilda skäl föreligger, och utfärda olikaföreskrifter för skilda institut (6§). I lagen anges den närmareinnebörden av de olika kreditpolitiska medlen. Likviditetskrav kan endastträffa bankinstitut. Med likviditetskrav avses att bankinstituts likvida medelvid viss tidpunkt skall uppgå till ett belopp som motsvarar viss andel högst50 "/o av institutets förbindelser med de avdrag och undantag somriksbanken anger (7 oeh 8 §§). Har regeringen förordnat om likviditetskrav,skall i sina föreskrifter ange kravet skall varauppfyllt (beräkningstidpunkten), kravets storlek uttryckt i procent, vilkatillgångar som får räknas som likvida medel, vUka skulder som därvid skall drasav samt vilka skulder och andra förbindelser som får undantas vid beräkning avförbindelserna. I lagen anges särskilt att skattkammarväxlar, obligationer ochandra förbindelser som staten har utfärdat alltid skall räknas som likvidamedel. Det föreskrivs också att som likvida medel skall räknas obligationer somhar utfärdats av stadshypotekskassa, ,allmänna hypoteksbank eller om upplånade medel är avsedda attanvändas för bostadskreditgiv-ning kreditaktiebolag (9 §). I fråga om beräkningen avde likvida tillgångarna gäller en specialregel för sådana bankaktiebolag somSparbankernas Bank och Föreningsban- Prop.1977/78: 33 5 Deras förbindelser utgörs huvudsakligen avinlåning från en särskUd grupp av bankinstitut, dvs. sparbanker resp.centralkassor för jordbrukskredit. Sådan inlåning skall dras av från summan avde likvida medlen endast i den mån tillgodohavande hos sparbank resp. centralkassa har tagits upp som likvida medel. För de nämnda båda bankerna kanriksbanken emeUertid föreskriva högre likviditetskrav än det annars gällande maximitalet50 o/o (10 §). Liksom likviditetskrav är k a s s a k r a v ett medel somkan användas endast mot bankinstituten .Syftet är att förmå bankerna att hållaviss del av kassamedlen bundna på räkning i eller som inneliggandekassa. medel på checkräkning i jämte så stor del avinneliggande kassa som medger skall uppgå till ettbelopp som motsvarar viss andel, högst , av bankens förbindelser med deundantag som anger. Meddelas förordnande om kassakrav skallriksbanken ange när kassakravet skall vara uppfyllt (beräkningstidpunkten), detprocenttal som skall gälla och i vad mån inneliggande kassa får medräknas ochundantag från förbindelserna fårgöras (1113 §§). Utlåningsreglering innebär att ett högsta beloppfastställs för bankernas utlåning. Regleringen kan avse inte bara utlämnade lånutan också beviljade men ännu inte utlämnade (disponerade) lån. Även garantiförbindelserkan omfattas av utlåningsreglering till den del de är knutna till kreditgivning.Krediter till särskilda ändamål kan undantas. Det s. k. utlåningstaket kanenligt prop. 1974: 168. (s. 196) bestämmas som en kvotdel av kreditvolymensstorlek vid en viss tidigare tidpunkt. Det kan också bestämmas på grund av ettgenomsnitt av utlåningsvolymen eller på annat sätt. Riksbankenskall sålunda för viss tidpunkt (beräkningstidpunkten) eller (beräkningsperioden) fastställa maxiinibelopp i förhållande till lånens ellergarantiförbindelsernas storlek eller på annat sätt.Utlåningstaket kan bestämmas olika för utlåning eller garantiförbindelser tillolika ändamål (14 16§§). Emissionskontroll innebär att obligationer, förlagsbevisoch andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev inte får ges ut av annanän , om inte ger tillstånd till det. Dennakontroll omfattar både kreditinstitut och andra utom , varsemissioner av statsobligationer alltså faller utanför kontrollen.Emissionskontroll kan också avse andra skuldebrev som kreditinstitut ger ut.Här undantas dock inlåning på motböcker i bank och i övrigt inlåning på räkningfrån allmänheten. Emissionskontrollen kan avse såväl emissionernas volym somräntesatser och andra villkor. anger vilka slag av värdepapper sominte får ges ut utan tUlstånd och från vilken tidpunkt ett förordnande omemissionskontroll gäller (17 och 18 §§). Syftet med ett förordnande om allmän placeringsplikt It 1977/78. Prop.1977/78: 33 6 är att tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten eUerför bostadsbyggandet. Förordnande om allmän placeringsplikt kan avse bank- ochförsäkringsinstitut. Det innebär krav på instituten att en viss andel av denökning, som deras totala placeringar undergår (beräkningsperioden),skall bestå av prioriterade placeringar. När det gäller bankerna kan ökningenav de prioriterade placeringarna i stället bestämmas som en andel avinstitutets totala placeringar. bestämmer vilka placeringar somskall anses prioriterade och hur underlaget för placeringsplikten skallberäknas (1921 §§). Förordnande om särskild placeringsplikt kan meddelas föratt tillgodose kreditbehovet för bostadsbyggandet under byggnadstid, s. k.byggnadskredit. Med särskild placeringsplikt avses skyldighet för bankinstitutatt lämna byggnadskredit för särskilt angivet byggnadsprojekt. Endast sådanaprojekt kommer i fråga för vilka utgår eller kommer att utgå statligtbostadslån. En ytterligare förutsättning är att det finns borgen förprojektet. anger vilket eller vilka bankinstitut som skall lämnabyggnadskredit för visst byggnadsföretag (2224 §§). Denna fördelningförutsätts enligt prop. 1974: 168 (s. 176) ske så långt det är möjligt i samrådmed bankerna och deras organisationer. Räntereglering innebär att högsta eller lägsta räntafastställs för inlåning eller att högsta ränta fastställs för utlåning.Inlåningsräntorna kan regleras för samtliga kreditinstitut enligt lagen ochdessutom för annan som driver inlåning på räkning av det slag bank allmäntbegagnar. Högsta utlåningsränta kan regleras för samtliga kreditinstitut.Räntasom bestäms i särskild ordning eller som beräknas enligt särskilda bestämmelserberörs inte av förordnande om räntereglering. Med ränta likställs varje annan gottgörelsesom utgör ersättning vid penninglån. får bestämma olika räntor förskilda slag av in- eller utlåning (2527 §§). Lagen om kreditpolitiska medel innehåller vidarebestämmelser om uppgiftsskyldighet. skall efter anmodan av riksbankenlämna de uppgifter som anser nödvändiga för att bedöma om kreditpoUtisktmedel behöver användas eller för att tillämpa meddelat förordnande. Även annansom kan omfattas av förordnande om räntereglering har motsvarandeuppgiftsskyldighet. får föreskriva att uppgift om ränteändringskall lämnas dagar före ändringen (28 §). Lagen innehåller också bestämmelser om särskild avgift förden som åsidosätter föreskrift som har meddelats med stöd av förordnande enligtlagen. Slutligen finns bestämmelser om straff i vissa fall för den som isamband med fullgörande av uppgiftsskyldighet lämnar oriktig uppgift och enbestämmelse om att talan inte får föras mot beslut enligt lagen. Prop.1977/78: 33 7 Riksbanksfullmäktige hänvisar till det uttalande avfinansutskottet som har berörts. Med tanke på detta av godkändauttalande har fullmäktige i skrivelsen behandlat de olika kreditpolitiskainstrumenten, sammanfattat sina erfarenheter och värderat behovet av dem samt angettom ändringar i lagen bör övervägas. Lagen har tillämpats i fråga omlikviditetskrav, kassakrav och utlåningsreglering. Fullmäktige påpekar att deti förarbetena till lagen i flera faU anförs att överenskommelser med ellerrekommendationer till kreditinstituten utgör smidigare medel, som bör prövasinnan en tillämpning av lagen kommer i fråga. Detta motiverar att ävenerfarenheterna av arrangemang av detta slag behandlas, vilket gälleremissionskontroll, placeringsplikt och räntereglering. Fullmäktige redogör inledningsvis för kreditpolitikensuppgifter och medel och påpekar bl. a. att de instrumentsom lagen om kreditpolitiska medel erbjuder har spelat stor roll för att bemästrade besvärliga kreditpolitiska problem som det växande underskottet i delöpande utrikesbetalningarna har gett upphov tiU. Fullmäktige anser därförefter de senaste årens erfarenheter att de instrument som den kreditpoliliskalagstiftningen ger behövs även i fortsättningen. De svårigheter som följer avden bristande jämvikten i våra utrikesbetalningar har i hög grad förstärktdetta behov. I fråga om förlängd giltighet av lagen om kreditpolitiskamedel anser fullmäktige att är en lämplig giltighetsperiod för attbereda tillfälle att ompröva lagstiftningen mot bakgrund av vunnaerfarenheter. hänvisade i sitt uttalande emellertidtill vissa pågående utredningar, bl. a. kapitalmarknadsutredningen (Fi 1969:59), vars slutbetänkande torde föreligga under senare delen av år 1977.Fullmäktige erinrar vidare om att finansieringsbolagskommittén (Fi 1975: 08)har att utarbeta förslag om att bl. a. finansieringsföretagen skall inordnasunder den kreditpolitiska lagstiftningen och att kommitténs betänkandelikaledes kan väntas bli publicerat . Dessa utredningarsförslag kan medföra att ändringar i den kreditpolitiska lagstiftningen kommeratt aktualiseras . Det finns därför enligt fullmäktiges meningskäl att nu förlänga lagens giltighetstid med endast . Fullmäktige finnerinte skäl att i detta sammanhang ta upp frågan om ändringar i lagens lydelse. Det fullständiga innehållet i riksbanksfullmäktigesskrivelse framgår av bilagan. Det speciella problem som avser de bostadsfinansierandekreditaktiebolagen (s. 20) har numera lösts genom överenskommelse mellanriksbanken och berörda bolag. Prop.1977/78: 33 8 Remissinstanserna tillstyrker eller motsätter sig inte attgUtighetstiden för lagen om kreditpolitiska medel förlängs ett är.Bankinspektionen ifrågasätter dock om inte är för att dekommande utredningsförslag som riksbanksfullmäktige hänvisar till skall hinnaberedas och statsmakterna hinna ta slutiig ställning till dessa. Några remissinstanser bl. a. bankföreningen, sparbanksföreningenoch föreningsbankers förbund framför vissa kritiska synpunkter pålagen om kreditpolitiska medel och dess tillämpning men avstår från att i dettasammanhang föreslå ändringar med hänsyn tiU de kommande utredningsförslagenoch till den begränsade förlängning fullmäktige har föreslagit. Dessaremissinstanser föreslår att det påbörjas en utvärdering av denkreditpolitiska lagen och dess tUlämpning. Endast delegationen förbostadsfinansiering anser att det finns skäl att redan nu överväga viss mindreändring i lagen såvitt avser särskild placeringsplikt. framhåller att, om lagens gUtighetstidförlängs utöver , de erfarenheter som har vunnits under lagenstillämpning bör värderas mera ingående än riksbanksfullmäktige i denna omgånghar funnit skäl tUl. föreslår att en arbetsgrupp tillsättsmed uppgift att göra en sådan utvärdering och att därvid inhämta erfarenheteroch synpunkter från kreditinstituten. Arbetsgruppen bör bl. a. göra en allsidiganalys av de kreditpolitiska medlen och en genomgripande översyn av lagen ochförutsättningarna för dess tillämpning. begränsar sitt yttrande i övrigt till vissaprincipiella synpunkter på hur den kreditpolitiska lagen bör vara utformad. VUlkorenför lagens tillämpning bör preciseras bättre än f. n. vid den slutliga utformningenav lagen och i förarbetena. Kreditpolitiken bör i första hand och i störreutsträckning än lita till generella penningpolitiska medel, dvs. öppnamarknadsoperationer inkl. statsskulds- och diskontopolitik. Genom att penning-och kreditpolitiken i stor utsträckning har litat tillregleringar och punktåtgärder har en uppbyggnad av fungerande marknadermotverkats. Flär krävs ett förnyelsearbete. Samverkan i olika former mellanriksbanken och kreditinstituten har ökat. anserdet angeläget att de åtgärder, som finner påkallade inom ramen förpenningpolitiken men vid sidan av traditionella penningpolitiska medel,initieras genom rekommendationer från sida efter överläggningarmed kreditinstituten eller genom regelrätta överenskommelser med dem. Dennaökade samverkan, som innebär bestämda fördelar, får inte stanna vid ett mer aUmäntmeningsutbyte utan bör även omfatta förberedandet av konkreta beslut frånriksbanken av stor ekonomisk räckvidd för det ekonomiska livet. Behovet av en samverkan mellan och företrädareför kredit- 1977/78: 33 9 livetskall ses mot bakgrund av att genom den kreditpolitiska lagstiftningenkan tillerkännas och i praktiken också får ytterst vidsträckta befogenheterutan några klart angivna gränser och utan att lagen uppställer någon egentligmöjlighet till överprövning av besluten, trots att åtgärder oftahar fundamental betydelse för stora delar av näringslivet och för helasamhällsekonomin. Rätt att anföra besvär över beslut bör införas,åtminstone i ärenden om straffavgifter. För övriga fall bör något alternativtill besvärsrätt etableras. I fråga om de särskildakreditpolitiska medlen anför bankföreningen bl. a. följande. Likviditets- ochkassakraven borde kurma tiUgodoses genom rekommendationer och överenskommelser.De senaste årens erfarenheter visar att den önskade effekten på utlåningen imånga faU har måst åstadkommas genom andra direkta åtgärder. Likviditetskravenhar främst kommit att tjäna prioriterings- och placeringssyften. Likviditetskravethar vidare visat sig vara ett för både oeh affärsbankernakomplicerat och svårhanterligt instrument, vars användning kräver ständiguppmärksamhet och anpassning. framhåller vidare bl. a. att detär angeläget att behov och verkningar av altemativt utformade system i fråga omlikviditetskrav skyndsamt utreds. Bankföreningenhar en viss förståelse för behovet att i kritiska lägen införa en temporärutlåningsreglering. Denna bör dock inte existera parallellt medlikviditetskrav såsom har varit fallet. Det kan diskuteras omtillämpningen av utiåningsregleringen enbart för affärsbanker men ej försparbanker och föreningsbanker är förenlig med kravet på konkurrensneutralitet. Bankföreningenframför vissa kritiska synpunkter på hur sanktionerna i form av särskildaavgifter tillämpas av . Sanktionerna för överskridenutlåningsrekommendation knyts f. n. till uppfyllda likviditetskrav. Dennaanknytning innebär att bank som överskrider rekommenderat utlåningstak måstebetala avgift på eventuellt underskott i likviditetskravet, medan bank med utiåningunder utlåningstaket slipper sådan avgift. Lagstiftarens mening torde ha varitatt avgift för överträdelse av utlåningstak skall kunna tas ut endast dåförordnande om utlåningsreglering föreligger. DenrUntekontroll som har tillämpat har gett effektersom i många avseenden liknar verkningarna av en räntereglering.Räntesättningen har i praktiken kommit att bli allt mer styrd genom riksbankensdirekta ingrepp. Den centralstyrda räntepolitiken leder i praktiken tillstelhet i prissättningen. Den medför bl. a. svårigheter för bankerna attbedriva en utvecklingsfrämjande pris- och produktkonkurrens. En ökad frihetför bankerna i räntesättningen skulle vara till gagn för både insättare ochlåntagare. Emissionskontrollenutgör enligt bankföreningen en god illustration till hur ingrepp iprismekanismen på ett håll i systemet leder till att ytter- Prop.1977/78: 33 10 ligare reglering och kontroller behövs på andra håll.Emissionskontrollen har ett flertal direkta nackdelar. har undersenare år vidtagit åtgärder ägnade att förbättra kapitalmarknadensfunktionsduglighet. har dock svårigheter ånyo uppstått.Bankföreningen ifrågasätter om inte återstående inslag av direkt reglering pådetta område nu skulle kunna elimineras. Den erforderliga samordningen avverksamheten på kreditmarknaden skulle kunna överlåtas till de emit-terandeinstituten. Önskemålet att trygga de prioriterade sektorernas kreditbehov böräven i fortsättningen kunna lösas genom överenskommelser mellan staten ochkreditinstituten. , och framför delvis liknande principiella synpunkter som bankföreningen påden kreditpolitiska lagstiftningen. De framhåUer också att det behövs enöversyn av lagen och den praktiska tiUämpningen och att representanter förkreditinstituten bör få delta i översynen. Dessa remissinstanser anser attriksbanken i sin tillämpning av de kreditpolitiska medlen inte har tagitvederbörlig hänsyn till åtgärdernas effekter på de olika institutens inbördeskonkurrensmöjligheter. Detta gäUer särskilt det senaste årets utformning av likviditetetskraven.Enligt sparbanksföreningen har detta för sparbankerna inneburit ekonomiska och marknadsmässiganegativa konsekvenser i förhållande till konkurrenterna. Detta beror bl. a. påatt vid sin tillämpning av kreditpolitiken indelar bankerna i dehävdvunna, associationsrättsliga grupperna och att hänsyn inte kan tas till destora individuella olikheterna inom varje grupp. och föreningsbankers förbundanser att det kan ifrågasättas om de konsekvenser likviditetskraven haft på bankernasinbördes konkurrensförhållanden är förenliga med synen på konkurrensneutraliteti kreditpolitiken. Det bör bl. a. uppmärksammas att effekterna avpenningmarknadens likviditetssvängningar inte bara har berört affärsbankernautan också varit påtaglig för föreningsbankerna och sparbankerna. har vidare anmärkt mot att skildalikviditetskrav har ställts på och , åena sidan, och övriga affärsbanker, å andra sidan. har framfört samma kritik mot skillnaden i likviditetskraven mellanSparbankernas Bank (45 "/o) oeh (50 o/o). Delegationen för bostadsfinansiering anför bl. a. attöverenskommelser mellan delegationen och bankerna har träffats för åren 1975och 1976 i fråga om byggnadskrediter och köp av bostadsobligationer. För år1977 beräknar bankerna att förvärva bostadsobligationer i den omfattning somdelegationen har angett. Någon formell överenskommelse har inte ansettsnödvändig för att säkerställa dessa insatser. Om utvecklingen föranleder det,kommer delegationen att återuppta överläggningarna med Prop.1977/78: 33 11 bankerna i syfte att träffa en formell överenskommelse. Enöverenskommelse har däremot träffats med bankerna i fråga om deras byggnads-kreditgivningunder . Det har emeUertid uppkommit vissa svårigheter vid tillämpningenav överenskommelsen. Antalet anmälningar till delegationens expertgrupp sombestår av representanter för , ochbankerna om att byggnadskredit inte har beviljats har ökat somsvårigheterna att lösa anmälda problem har blivit väsentligt större. Deuppkomna svårigheterna har medfört att byggstarten har försenats i ettoroväckande stort antal fall. Delegationenanser mot bakgrund av erfarenhetema under bl. a. att det vid sidan avsystemet med överenskommelser även bör finnas lagbestämmelser föratt säkerställa bostadsbyggandets finansiering när överenskommelser ellertillfredsställande tillämpning av dessa inte kan uppnås. Liknande synpunkteranförs av . Delegationen anför vidare att det finns skäl attöverväga om den särskilda placeringsplikten skall vara tillämplig endast påbyggnadskredit för vilken borgen föreligger. Syftet med dennabestämmelse är att bankerna skall kunna åläggas att bevilja kredit endast i defall lånesökanden är kreditvärdig enligt banklagen. Delegationen anser att densärskilda placeringsplikten bör vara lillämpbar för samtliga de projekt därstatligt bostadslån kan utgå och för vilka föreligger borgen ellerannan säkerhet som är godtagbar enligt banklagen. Den författningsmässiga grundvalen för den kreditpolitiskaregleringen finns i lagen (1974: 922) om kreditpolitiska medel. Denna lag är enfullmaktslag. Den ger regeringen befogenhet att på framställning av riksbanksfullmäktigeförordna att fär använda olika kreditpolitiska medel. Sådantförordnande får meddelas, om det behövs för att uppnå de mål som statsmakternahar fastställt för penningpolitiska verksamhet. Jag har i detföregående närmare redogjort för de kreditpolitiska medlen och berört lagensinnehåll i övrigt. Lagen omkreditpolitiska medel trädde i kraft och gäller tillutgången av . Giltighetstiden begränsades till tre är på förslag avriksdagens finansutskott. Utskottet ansåg att borde få tillfälle attta ställning till den kreditpolitiska lagstiftningens innehåll och uiformningmot bakgmnd av de erfarenheter som man efter hand vinner. Vidare bedömdes detvara värdefullt med hänsyn till pågående utredningsarbete av bl. a.kapitalmarknadsutredningen att inom ej alltför på nytt fickpröva lagstiftningen (FiU 1974: 39, rskr 1974: 357). Sedan den kreditpolitiska lagstiftningen trädde i krafthar västvärlden upplevt den djupaste konjunkturnedgång som har inträffat sedan1930- Prop.1977/78: 33 12 ekonomiska politik har inriktats på attgenom hög inhemsk efterfrågan trygga sysselsättningen och därmed överbryggalågkonjunkturen. Vi har också stimulerat produktion på lager. hararbetskraftskostnaderna i stigit kraftigare än i vårakonkurrentländer. Skillnaden mellan utvecklingen i och i vår omvärldhar medfört att den svenska exportvolymen har gått ned som importenhar ökat. Vi har fått betydande problem med underskott i de löpande utrikesbetalningarna.De ökande bytesbalansunderskotten har frambringat en betydande upplåningutomlands. Regeringen har vidtagit en serie ekonomisk-politiskaåtgärder i syfte att återställa balansen i den svenska ekonomin.