prop · G10393 · 1977-12-31 00:00:00 — På kort sikt bor följande två typer av bostadsområdeninventeras dels färdigställda områden (gäller såväl efter ny- som efterombyggnad) för alt kartlägga förtjänster och brister i planering och genomförande,dels områden som har sådana brister, särskilt i fråga om fysisk och socialmiljö, att de har blivit problemområden. På bör inventeringarna ge en heltäckande bildav förhållandena i kommunens olika delar. Centrala detaljerade föreskrifter anses inte utgöranödvändiga förutsättningar för arbetet. Utrymme bör enligt utredningarnalämnas för fantasi och ambitioner hos förtroendemän och tjänstemän. Centrala anvisningarbör därför åtminstone under en övergångstid vara flexibla. Engagerademyndigheter torde bli , statens planverk och . Kommuner i samma bostadsförsörjningsområde skall enligtförslaget samverka och samråda med varandra vid upprättandet av bostadsförsörjningsprogrammetoch vid bedömningen av vilka åtgärder som den bostadssociala inventeringen kange upphov till. Utredningarnas förslag innebär formellt sett altinventering skall ulföras vid lidpunkt som anges av stadig myndighet.Initiativet bör dock i normala fall tas av kommunen. I den nya bostadsförsörjningslagen föreslås vidare ingå enbestämmelse om skyldighet för kommunen atl fortlöpande lämna information ombostadsförsörjningen i kommunen. Bostadssökande skall underrättas ommöjligheterna att få bostadslägenhet i kommunen, bostadslägenheternasbelägenhet, storlek, utrustning och pris samt andra förhållanden av betydelse. Förslaget innebär en vidgning i förhållande till deninformationsskyldighet som åligger kommunerna enligl nu gällande regler.Sakinnehållet vidgas och informationsskyldigheten anses gälla generellt, dvs.den bör inte utlösas enbart av att någon begär upplysningar. Utredningarna anser att kommunerna själva torde ha godamöjligheter alt lämna en kontinuerlig information som är avpassad till lokala Prop.1977/78: 93 150 förhållanden och finner därför inget behov av särskildreglering av formerna för informationsgivningen. I en reservation till utredningarnas förslag ombostadssociala inventeringar framhåller ledamöterna värdet av bostadssociala inventeringar. Vidare framhållerde nyttan av ökad statlig aktivitet beträffande information till kommunerna isyfte att skapa ett bredare underlag för bostadsbyggnadsprogrammen. Däremotanser de att en lagstiftning är olämplig. Skälen härtill är bl. a, attinnehållet i undersökningarna inte entydigt kan definieras och att förhållandenaskiftar mellan kommunerna och från en tidpunkt till en annan. 6.1 Kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran utredningarnas förslag att lagfästa kommunens ansvar för bostadsförsörjningen.Till denna grupp av remissinstanser bör bl, a, , ,, flera länsbostadsnämnder, statens planverk, 'fleralänsstyrelser, många kommuner. , och Svenska . och ett stort antalkommuner framhåller att detla ansvar redan är fastlagt i praktiken men att detär naturligt att detta förhållande klart uttrycks i en nybostadsförsörjningslag. ifrågasätter dock det lämpliga iatt i lag regl?ra sådana begrepp som "tillgång till rymliga, väl utrustadeoch ändamålsenliga bostadslägenheter" samt "förutsättningar för enallsidig hushållssammansättning" med hänsyn till att det är svårt attobjektivt avgöra i vilken utsträckning lagens intentioner uppfylls. säger sig inte ha något att erinra motden beskrivning som utredningarna har gjort av syftet med den kommunala verksamhetsom bör utvecklas mot bakgrund av kommunernas ansvar. Inom ramen för dettaansvar bör kommunen ha stor frihet att välja olika vägar för att tillgodosesyftet. NBD och andra företrädare för näringslivet betonarlikaledes att ansvaret för bostadsförsörjningen ligger hoskommunerna och att de uppgifterna som utredningarna vill i lag åläggakommunerna redan nu ingår i kommunernas verksamhet. De avstyrker dockförslaget att i lag lägga fast detta ansvar. Prop.1977/78: 93 151 Förslaget om atl utvidga, förändra och i lag lägga fastkommunernas programarbete på bostadsförsörjningsområdet tillstyrks av enmajoritet av remissinstansema. Till dem hör , statens planverk.Svenska kommunförbundet och flertalet kommuner som har berört frågan. RRV somfinner del angeläget att kommunerna fullgör uppgiften att upprättabostadsförsörjningsprogram ifrågasätter dock det lämpliga i attlagstiftningsvägen reglera kommunernas beslutsunderlag. NBD m, fl. delarutredningarnas uppfattning att det bör ingå i kommunens uppgifter att upprättabostadsförsörjningsprogram men menar att, i den mån kommunen har vidtagitotillräckliga åigärder detla knappast kan tillrättaläggas med ny lagstiftning. Utredningarnas förslag beträffande innehållet i bostad s-försörjningsprogrammenhar mottagils positivt av praktiskt taget samdiga remissinstanser som harkommenterat del. Förslaget anses vara en naturlig konsekvens av den helhetssynsom utredningarna har anlagt på boendet och som remissinstanserna har anslutitsig lill. säger att vad som föreslås är enfortsättning på en utveckling som inleddes . Styrelsenstryker under det angelägna i alt planering och resurser riktas in mot åtgärderi de delar av det befintliga beståndet och dess miljö som inte ärtillfredsställande. Styrelsen anser att kommunernas planering på detla områdeännu inte fåll den avsedda omfattningen och inriktningen och atl särskildabostadssaneringsprogram därför bör redovisas under ytterligare någon lid. Statskontoret stryker under att en helhetssyn måsteanläggas på bostadsplaneringen också på det sättet att de föreslagnabostadsförsörjningsprogrammen, förutom att fylla rollen som kommunala produktionsplaner,även kan ingå som dokument i en planeringsprocess för bostadsförsörjningenomfattande hela landet, I detta sammanhang bör även andra planer uppmärksammas,där bostadsområdena utgör bas. Som exempel nämner verket skyddsrumsplanerna. hävdar att planering för sociala mål avden karaktär som utredningarna föreslår måste ske genom samordning av olikasektorers planering. Detta kommer att ställa stora krav på samarbetet mellanberörda nämnder och organ. Det är angeläget, påpekar , attbostadsförsörjningsprogrammen remitteras till socialvårdskonsulen-terna isamband med länsbostadsnämndernas handläggning. Därigenom skapas fömtsättningarför atl sociala aspekter på bostadsförsörjningen beaktas på regional nivå.Vikten av atl socialvårdens kunskaper las lill vara i bostadsplaneringen stryksunder också av socialutredningen, barnmiljöutredningen,socialvårdskonsulenterna i och och företrädare försociala nämnder och förvaltningar i vissa Prop.1977/78: 93 152 i talar om attden räknar med att i ökad utsträckning stimulera till insatser från den socialasidan i samband med de fysiska planeringsfrågorna. betonar vikten av alt också åtgärderinom utbildningspolitiken beaktas i den tänkta samplaneringen. Det sägs varaen naturlig utgångspunkt när det gäller att förverkliga SIA-skolans idéer. Avvikt är atl underlätta för olika grupper att vara tillsammans. Alltför litettas f. n. dll vara t. ex. av de äldres erfarenheter och praktiska kunskaper,vilka utgör en naturlig resurs för inlärning och social fostran. Styrelsennämner också att möjligheterna att på olika sätt föra in praktisk arbetslivsorienteringi undervisningen måste beaktas i planeringen. , som likaledes tillstyrker utredningarnasförslag om bostadsförsörjningsprogram, vill dock varna för risken av formaliseringoch sektorisering av den kommunala verksamheten på området. Verket säger sig sepositivt på en områdesvis redovisning av investering etc, vilken ger ettkonkret och lättbegripligt underlag för förtroende-männnens ställningstagandeoch underlättar informationen till och inflytande från allmänheten. i betonar att en viktigförutsättning för att den föreslagna utvidgningen skall få avsedd effekt är attbostadsförsörjningsprogrammen grundas på en övergripande kommunplanering. framhåller att bostadsförsörjningsprogrammetmåste vara ett kommunalt planeringsunderlag och inte som det nuvarandebostadsbyggnadsprogrammet till stor del ett instrument för uppgiflslämnandetill stadiga myndigheter. Bostadsförsörjningsprogrammens betydelse förkommunernas egen planering stryks också under av flera kommuner.Kommunförbundet anser sig inte kunna acceptera förslaget att i bosadsförsörjningsprogrammetskall anges omfattning och inriktning av investeringar i nybyggnad ochombyggnad av bostadslägenheter, lokaler och fysisk miljö, I likhet med statensplanverk, kommun m. fl, vill förbundet undvika en formalisering avverksamheten. Förbundet menar att de uppgifter som staten behöver för sin planeringbör kunna hämtas direkt ur den kommunala planeringen, I viss motsats till nyssnämnda uppfattning framhållerSvenska att programmen kan ha stor betydelse också för de statligamyndigheternas planering t. ex. beträffande sysselsättningen, och att derasutformning bör anpassas härtill, ifrågasätter kommunernas möjligheteratt leva upp till de uppställda målen. Med de begränsade resurser som kommunernahar anser kommunen det utopiskt att tro att de skall kunna genomföra deföreslagna bostadsförsörjningsprogrammen. Effekten även av de nuvarandekommunala bostadsbyggnadsprogrammen som produktionsprogram anses begränsad.Också framhåller de begränsningar som de kommunala resursernalägger på möj- 1977/78: 93 153 ligheteratt realisera de utvidgade åläggandena. Genomförandel måste därför ses i ettlångt lidsperspektiv, menar kommunen. Avstyrkerförslaget om vidgad bostadsförsörjningsplanering gör Sydvästra . konstaterar alt bostadsbyggnadsprogrammetär ett betydelsefullt planeringsinstrument. Del bör dock, menar förbundet, inlebyggas ut i den omfattning som har föreslagils. Kommunernas samordning avbostadsförsörjningen med annan sektorplanering måste lösas på annat sätt. Flertaletremissinstanser som har berört frågan delar utredningarnas uppfattning att bostadsförsörjningsprogrammenbör föreläggas kommunfullmäktige för beslut. Några kommuner nämner alt så redansker med de kommunala bosladsbygg-nadsprogrammen. Sydvästra anser dock alt programmet liksom bör kunna prövas avfastighetsnämnd eller kommunstyrelse eftersom det i vissa avseenden ärflexibelt och justeras successivt . Behovetav att kommunema gör bostadssociala inventeringar på bostadsområdesnivå stryksunder av praktiskt taget alla remissinstanser som har behandlat frågan. Däremotär opinionen splittrad när det gäller att bestämma om denna arbetsuppgift skallåläggas kommunerna i lag på det sätt som utredningarna har föreslagit ellerinte. Positivatill förslaget ar de remissinstanser som har atl bevaka olika minoritetsgruppersintressen, såsom , , ,statens invandrarverk, , socialutredningen ochPensionärernas riksorganisation. Tillstyrkerförslaget gör också statens råd för byggnadsforskning, vissa kommuner, TCO,. Socialstyrelsenframhåller att bostadssociala inventeringar kommer att kunna bilda ettväsentligt kunskapsunderlag för kommunernas planering. Detta ligger i linje medde förutsättningar som krävs för socialsektorns medverkan i samhällsplaneringenoch med de krav som ställer på planering för sociala mål. Mångaremissinstanser framhåller kommunernas bristande resurser som en broms påmöjligheterna att göra de inventeringar som skulle behövas. Statskontoret,, och några kommuner, NBD och andraföreträdare för näringslivet m. fl. har avstyrkt förslaget om lagstiftningrörande bostadssociala inventeringar. finner en lagstiftning obehövlig eftersom Prop.1977/78: 93 154 bostadssociala inventeringar måste ses som en naturlig deli beslutsunderlaget i kommunens planering. Därför måste inventeringarna vadsåväl tidpunkt som omfattning beträffar vara anpassade till förhållandena iden enskilda kommunen. Liknande synpunkter framför statskontoret ochbostadsstyrelsen, som menar att studier av detta slag är nödvändiga somunderlag för bl. a. bostadsförsörjningsprogrammen. hävdar atten skyldighet fastställd i lag och en bestämmelse om att statlig myndighetskall fastställa när och i vilken omfattning inventering skall göras rimmarilla med det föreslagna lagfästa kommunala ansvaret för bostadsförsörjningen, I fråga om de bostadssociala inventeringarnas innehålloch uppläggning stryker ett flertal remissinstanser under den samverkan sommåste ske på det lokala planet. , socialvårdskonsulenterna inågra län, företrädare för kommunernas socialvårdande myndigheter, fleralänsstyrelser, socialutredningen, barnmiljöutredningen m, fl, betonar viktenav att de kunskaper som finns inom den sociala sektorn om människorslevnadsbetingelser tas till vara. anför en lång rad synpunkterpå lämpliga informationskällor och på den närmare uppläggningen. Bl, a. anförstyrelsen att välfärdsforskningens begreppssystem kan vara fruktbart attanvända. Liknande synpunkter anförs av SCB. för byggnadsforskning, som anser att ettarbete med att utveckla inventeringsmetoder bör sättas i gång,förklarar sig berett att ta initiativ till och finansiera sådana projekt.Statens institut för byggnadsforskning hänvisar när det gäller teoribildningoch metodfrågor beträffande bostadssociala inventeringar till ettforskningsprojekt vid institutet som bedöms kunna bidra till att relaterafysiska och sociala faktorer till vad som kallas boendevälfärd. Pensionärsundersökningen och , som tillstyrker utredningarnas förslag beträffandebostadssociala inventeringar, fäster uppmärksamheten på att kommunenssocialvårdande organ gör vissa sociala inventeringar i enlighetmed sina åligganden enligt socialhjälpslagen. Det är angeläget att de tvåverksamhetsgrenarna samordnas, så att dubbelarbete undviks, betonar dessa tvåremissinstanser. fl., som motsätter sig enlagstiftning om bostadssociala inventeringar, hävdar att det inte finns någotintresse för stadiga myndigheter att samla in sådana uppgifter. Förbundetanser dock att en central metodutveckling och information till kommunerna pådetta område är värdefull. säger att den avser att verka för enmetodutveckling beträffande bostadssociala inventeringar. Bostadssociala delegationen talar om att i deförsöksverksamheter som delegationen bedriver i ett antal kommuner, bör någonenklare form av 1977/78: 93 155 bostadssocial inventering ingå. Kunskaperna härifrån kanbli av värde för den centrala metodutvecklingen på detta område. I motsats till utredningarna och flertalet remissinstanseranser i det nödvändigt med centrala föreskrifterför arbetet med de bostadssociala inventeringarna. För attdet skall vara möjligt att använda dem för regionala bedömningar bör detenligt uppfattning finnas åtminstone en bassamling av data. Vad gäller prioriteringen av bostadsområden för inventeringamahar utredningarnas synpunkter inte föranlett några direkta invändningar.Pensionärsundersökningen anser dock att det är väsentligt alt även äldrebebyggelse med en hög andel pensionärer blir föremål för bostadssocialainventeringar. för byggnadsforskning stryker under attinventeringarna bör användas för att få information om den totala bebyggelsenuppfyller bostadssociala krav och inte enbart för nyproduktion och sanering. Behovet av samverkan mellan kommuner i samma bostadsförsörjningsområdestryks under av flera länsstyrelser och de regionala samrådsorgan som nufinns. Metoder för nuvarande samverkan på planeringsområdet redovisas också. Det råder enighet bland remissinstanserna om vikten av attkommunerna lämnar en allsidig information om bostadsförsörjningen i kommunen,, , , , Svenska riksbyggenm. tillstyrker utredningarnas förslag om att en informationsskyldighetskall åläggas kommunerna i lag. m. fl. delar utredningarnasuppfattning alt någon särskild reglering av formerna för informationsgivningeninle behöver ske. Bosladsstyrelsen har ingen erinran mot utredningarnasuttalanden om styrelsens uppgifter såvitt gäller kommunens information. SAF, , SBEF och NBD avstyrkerförslaget om lagstiftning. Dessa remissinstanser betonar att det får anses varaen självklar uppgift för kommunen att ge de lägenhetssökande del av kommunensutbyggnadsplaner och tillgängliga lägenhetsreserv. 1977/78: 93 156 7.1 Den bostadspolitiska organisationen I bostadssociala utredningens slutbetänkanden diskuteradesprinciperna för uppgiftsfördelningen mellan olika samhällsnivåer på detbostadspolitiska området. 1 utredningens slutbetänkande del 1 (SOU 1945:63),som drog upp de allmänna riktlinjerna för en framtida bostadspolitik, slog utredningenfast atl riskbördan för bostadspolitiken huvudsakligen borde bäras av staten.Ekonomisk risk borde läggas på kommuner endast i den mån detta var erforderligtför att säkra kommunens ansvarskänsla för de bostadspolitiskaangelägenheterna. Utredningen anförde också att ansvarsfördelningen mellanstat och kommun i fråga om bostadsförsörjningen hade en annan, minst lika viktigsida än den som gällde del ekonomiska risktagandet. Utredningen avsåg deorganisatoriska, planläggande och initiativtagande insatserna. En aktiv insatsfrån kommunens sida i dessa avseenden ansågs vara nödvändig för att genomföraen socialt inriktad bostadspolitik. Den bostadspolitiska organisationen var under krigsårenstarkt centraliserad. Kommunerna saknade organ med tillräckligkapacitet för att mer aktivt ta sig an bostadspolitiska uppgifter. Utredningenuttryckte ett starkt önskemål om en utveckling i riktning mot kommunaliseringav sådana bostadspolitiska funktioner som kunde decentraliseras med motiveringatt bostadsfrågan till sin natur är så lokalt präglad. En lokal handläggning avbostadsärenden i största möjliga mån var därför önskvärd. Den organisatoriskainsatsen för bostadspolitiken borde i stor utsträckning vila på kommunerna.Förmedlingen av statliga lån och bidrag för bostadsändamål borde varaobligatorisk för kommunerna. Bostadssociala utredningens riktlinjer föransvarsfördelningen mellan stat och kommun låg till grund för beslutår (prop. 1947:259, SU 1947:53, rskr 1947:480) att anta lagen (1947:523)om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m. i delföljande kallad bosladsförsörjningslagen. Denna lag reglerar än kommunernasgrundläggande skyldigheter på bostadsförsörjningsområdet. 1 det föregående(avsnitt 2.1) har en redogörelse lämnats för lagens nuvarande innehåll. Bosladssociala utredningens slutbetänkande del 2 (SOU1947:26) behandlade bl. a. organisationen av låne-»och bidragsverksamheten förbostadsändamål. var bostadslåneverksamheten uppdelad på tvåorganisationer - byggnadslånebyrån, som inte hade någon regional organisationsamt egnahemsstyrelsen med en sådan organisation. Enligt utredningen framstoddet som alltmer omotiverat att olika centrala organ handlade ärenden av sammaart. Prop.1977/78: 93 157 Utredningen fastslog att principen föruppgiftsfördelningen borde vara en decentralisering av verksamheten. Därvidframhöll utredningen behovet av ett regionalt organ för rådgivning ochkontroll, eftersom dessa uppgifter inte kunde fullgöras av små kommuner medbegränsade administrativa resurser. Av främst detta skäl föreslog utredningenatt länsbostadsnämnder borde inrättas. Bostadssociala utredningens förslag i denna del medfördeatt särskilda sakkunniga tillkallades för att inom biträdamed all närmare utforma den bostadspolitiska organisationen. På grundval av utredningensoch de sakkunnigas förslag beslöt (prop. 1948:218, SU 1948:159, rskr1948:336) dels att byggnadslånebyrån och delar av egnahemsstyrefsen skulleläggas samman till ett centralt verk - , dels att regionalastatliga organ - länsbostadsnämnder - skulle inrättas i varje län, dels att låne-och bidragsverksamhelen som dittills hade varit starkt centraliserad delvisskulle decentraliseras till länsbostadsnämnderna. Decentraliseringen avsågbeslut om lån och bidrag för enfamiljshus och motsvarande låneförvaltning,medan samma uppgifter beträffande flerfamiljshusen alltjämt skulle ankomma pådet centrala bostadspolitiska organet. Den bostadspolitiska organisation somtillkom med kommunala förmedlingsorgan, länsbostadsnämnder och bostadsstyrelsenbestår alltjämt i sina huvuddrag. Inom denna organisation har emellertid en omfattandedecentralisering av uppgifter och beslutsbefogenheter ägt rum . 1mitten av påbörjades sålunda en utflyttning av beslut om lån ochbidrag beträffande flerfamiljshus och motsvarande förvaltning till länsbostadsnämnderna.Denna decentralisering slutfördes . hadeockså en decentralisering av den bostadstekniska granskningen till kommunernapåbörjats. I bostadspolitiska organisationskommitténs betänkande (SOU1961:32) diskuterades ånyo frågan om uppgiftsfördelning mellan olika nivåersamt behovet av samordning mellan bostadspolitik och fysisk planering. Därvidaktualiserades såväl en sammanläggning av de centrala myndigheterna förbostadspolitik och fysisk planering som en bättre samordning av dessa uppgifterpå regional och nivå. Utredningen fann inte tillräckliga skäl för att slå ihopden centrala bostadspolitiska organisationen med som viddenna lid hade ansvaret på central nivå för den fysiska planeringen. Kommitténföreslog emellertid att bebyggelseplaneringen och de byggnadstekniska frågornaskulle föras över från bostadsslyrelsens tekniska byrå till byggnadsstyrelsensamt att tekniska anvisningar och de bostadstekniskaanvisningarna i skulle föras samman i en gemensam publikation.Kommittén föreslog också att låneförvaltningen skulle föras över tillriksbanken. Sambanden mellan bostadspolitisk planering och övrig samhällsplane- Prop.1977/78: 93 158 ring hade f. ö. berörts redan av bostadssocialautredningen. 1 sitt slutbetänkande del 2 konstaterade utredningen bl. a. attstadsplanen inte framstod som en på förhand given förutsättning utan som ettsjälvklart integrerat led i den konkreta planläggningen avbostadsförsörjningen. Enligt utredningen var det därför naturligt att, vid endiskussion av organisationen för bostadspolitiken, ifrågasätta om inte sladsplanefrågoroch bostadsförsörjningsfrågor borde föras samman inom ett och samma centralaorgan. Den bostadspolitiska organisationskommittén ansåg år 1961att ordningen med två inle samordnade förfaranden för prövning av bebyggelsensutformning ofta hade fördröjt bostadsproducenternas eller kommunernas programför bostadsbyggande. Den bristande samordningen av planmyndigheternas ochbostadsmyndigheternas handlande hade också medverkat till att förstärka den känslaav "plankrångel" som fanns i kommunerna och i byggnadsbranschen. Efiersom den decentralisering som hade genomförts inombyggnadslagstiftningen hade begränsat värdet av samråd på detcentrala planet, inriktade sig kommittén på åtgärder för att förbättra samordningenmellan kommunernas planarbete och länsbostadsnämndernas prövning av lånefrågan.Kommittén föreslog därför att länsbostadsnämnderna skulle få till uppgift atlfölja kommunernas planarbete redan från den tidpunkt då det påbörjas. Syftetmed att få länsbostadsnämnderna tidigt engagerade i kommunernas planarbeteborde vara att skapa förutsättningar för atl byggnadslov i princip skulleinnebära att bostadsbebyggelse enligt i plan reglerad utformning skulle varagodkänd för statsbelåning. Länsbostadsnämnderna borde härvid enligtutredningen sörja för ett underlag för en bedömning av de totala kostnadernaför att genomföra planen. Föratt tillgodose samordningssyftet föreslog kommitténvidare att man, i anslutning lill byggnadsstadgans bestämmelser, skulle införaen rekommendation lill den som upprättar förslag till plan att samråda medvederbörande länsbostadsnämnd. För att förankra samrådet också på länsplanetföreslog kommittén att regeringen skulle utfärda anvisningar till länsstyrelsernaoch länsarkitekterna att i frågor som rörde bebyggelseplaneringen samråda medlänsbostadsnämnden. 1 sin bedömning av utredningens förslag fann dåvarandedepartementschefen (prop. 7 s. 194) att samrådsförfarandena intebehövde formaliseras. Del informella samarbete som förekom tillgodosåg samrådsbehovetpå länsplanet. Departementschefen fann heller ingen anledning att flytta överlåneförvaltningen till .