prop · G103142 · 1977-12-31 00:00:00 — Prop.1977/78:142 38 ditlagen,se avsnkt 2,2.3), Den olikheten i förhållande till konsumentkreditlagenföreslås dock att säljaren, om återtagandet grundas på dom varigenom köparenhar förpliktats att ulge varan, för tillgodoräkna sig även obetald ersättningför rättegångskostnad enligt domen (jfr betänkandet s, 116), Omköparen vid avräkningen til Igodoräknas ett större belopp än säljaren för varanenligt förstaget endast om säljaren kompenserar köparen. Fördet falt att säljaren tillgodoräknas ett större belopp än köparen - dvs. attden senare belastas med en restskuld - innebär den nuvarande avbetalningsköplagenatt säljaren för kräva ut restskulden, om denna inte har blivit preskriberad.Samma ordning förestås gälla enligt den nya avbetalningsköplagen. Deninskränkning av rätten att kräva ut restskuld som följer avkonsumentkreditlagen bör enligt ulredningens mening inte införas i en lag somkommer att gälla främsl avtal mellan näringsidkare. 3.3.6Åleriagande genom handräckning eller domsverksiälUghel Utredningenanser att nuvarande ordning för att ivångsvis genomföra ett återtagande avavbetalningsgods i huvudsak bör behållas också i en ny avbetalningsköplag. Närdet gäller de formella förutsättningarna för handräckning föreslår uiredningenregler som nära anknyter till konsumentkreditlagens motsvarande bestämmelser.Enligt förslaget för handräckning beviljas endast om det är uppenbart attsäljaren äger göra gällande förbehåll om återtaganderätt. Den föreslagna regelnsammanhängei' med handräckningsförfarandels summariska natur och har sinmotsvarighet i konsumentkreditlagen. Utredningen föreslår emellertid vidare atthandräckning inle skall fö beviljas, om köparen gör sannolikt att varan harsålts till oskäligt högt pris. En motsvarande bestämmelse finns i nu gällandeavbetalningsköplag men har ansetts kunna undvaras i konsumentkreditlagen Qfrprop. 1976/77:123 s. 135). Någonmotsvarighet titt regeln i 21 § tredje stycket konsumentkreditlagen, enligtvilken handräckning etter verkställighet av dom inte för h)eviljas beiräffandevara som ingår i köpaiens s, k. beneficium enligt 65 § utsökningslagen, börenligt utredningens mening inte upptas i en ny avbetalningsköplag. a. all återtaganderäiten närmast är jämförbar med panträtt. Enligt 67§ första stycket utsökningslagen utgör bestämmelserna i 65 S samma lag intehinder mot att pant utmätes för pantfordringen. Konsumentkreditlagenssamordning med 65 § utsökningslagen är betingad av sociala hänsyn. Ettmotsvarande "avsteg" kan enligt utredningen inte göras utanförkonsumentkreditområdet. Somframgår av det hittiUs anförda innebär ulredningens förslag att avräknings- ochhandräckningsreglerna i den föreslagna nya avbetalningsköplagen på vissapunkler blir oförmånligare för köparen än motsvarande regler ikonsumentkreditlagen. Del blir alltså av betydelse, vilken lag som är Prop.1977/78:142 39 tillämpligpå ett köp. Mot den bakgmnden anser utredningen att det behövs en hanterligregel för utmätningsmannens bedömning av frågan om den nyaavbetalningsköplagens tillämplighet i det enskilda fallet. Utredningen föreslårdärför att det i den nya avbetalningsköplagen föreskrivs, att handräckningenligt lagen inte får beviljas, om del finns påtaglig anledning räkna medmöjligheten att avbetalningsköpel omfattas av konsumentkreditlagen. Utredningenförestår vidare all i den nya avbetalningsköplagen tas in en rad regler omhandräckningsförfarandet, vilka i sak motsvarar vad som gäller enligt dennuvarande avbetalningsköplagen. På grund av hänvisning i konsumentkreditlagenskall dessa regler tillämpas även vid handräckning enligt den tagen. Vidareföreslår utredningen alt i den nya avbetalningsköplagen skall föras in vissabestämmelser, som f n. åierfinns i utsökningslagen och gäller förhandräckningsförfarandet på grund av hänvisning i nuvarande avbetalningsköplag. Enliglförstaget skall beslut i fråga om handräckning överklagas hos överexekutor, somhärvid är sista instans. Part som är missnöjd med värdering etter annan ålgärdvid handräckningen skall emellertid vara oförhindrad att väcka talan mot denandre vid domstol, varvid för säljaren gäller vissa tidsfrister, om han viltundvika att köparen får disponera ett vid avräkningen ev, uppkommet saldo tillköparens förmån. Vidare förestås en altmän hänvisning till utsökningslagensbestämmelser i den mån dessa är lillämpliga på handräckningsförfarandet. Nuberörda regler överensstämmer med vad som gäller enligt den nuvarandeavbetalningsköplagen. Desålunda föreslagna bestämmelserna om handräckningsförfarandet skall enligtutredningsförslaget i huvudsak ha tillämpning även i fråga om verkställighet avdom, varigenom köparen har förpliktats att åleriämna vara som sålts genomavbetalningsköp, Enliglgällande avbetalningsköplag för det gods som här sålts genom avbetalningsköpinte utmätas för fordran på grund av köpet. Detsamma gälter enligtkonsumentkreditlagen såvitt angår vara som har sålts med förbehåll omåtertaganderätt. Utredningen anser att ett utmätningsförbud bör gälla ävenenligt en ny avbetalningsköplag. Enligt förslaget för sålunda vara, som harsålts genom avbelalningsköp, inte utmätas för fordran på gmnd av köpet. 1detta sammanhang tar utredningen emellertid upp frågan, huruvidautmätningsförbudel bör gälla även efter del att rätten att ta tillbaka varanhar gått förtorad på grund av att kreditfordringen har blivit belalad.Uiredningen framhåller att det i ett rättsfall rörande tillämpningen avgällande avbetalningsköplag har anseits alt utmätningsförbudet inle gäller iden berörda siluaiionen (se NJA 1976 s. 128). 1976/77:123 medförslag litl 1977/78:142 40 m. har föredragande departementschefen däremot uttalat attutmätningsförbudet gäller även om rätten att återta varan har gått föriorad pågrund av alt kreditfordringen helt etter till störte delen har eriagts (prop.s. mening hör man utanför konsumentkreditområdet upprätthålla denlinje som kommit till uttryck i nyssnämnda rättsfall, dvs. tillåta utmätningför fordran på grund av köpet sedan återtaganderäiten upphört på grund avbetalning av kredilfordringen. Det kan här vara fråga om exempelvislagsökningskostnader. Enligt uiredningen bör uianför konsumentkreditområdetsäljaren vid avbetalningsköp liksom vid andra kreditköp fö la varan i anspråkför täckning av varje fordran på gmnd av köpel. 3.3.8Vitesklaiisuler m. tn. Dennuvarande avbetalningsköplagens reglerom att säljaren vid köparensbetalningsdröjsmål får göra gällande särskild påföljd bara om belalningsdröjsmåletär på visst sätt kvalificerat avser inte endast förfallopåföljd och återtagandeulan även annan särskild påföljd i form av 1, ex. vite. 1 konsumentkreditlagenhar avtalsvillkor om sådana andra särskilda påföljder inte ansetts krävasärskilda bestämmelser, utan det har ansetts tillfyllest att villkoren kanangripas med stöd av 36 S avtalslagen (jfr avsnitt 2.2.2). Enligt utredningenkan det betraktelsesätt som sålunda ligger bakom konsumentkreditlagen anläggasäven såvitt gäller en ny avbetalningsköplag. Enligtsåväl den gällande avbetalningsköplagen som konsumentkreditlagen har köpareninom efler ett återtagande rält att på vissa villkor lösatillbaka den återtagna varan. Enligl utredningen bör detta inte gälla enligt enny avbetalningsköplag. Utredningen hänvisar härvid till de ganska stränga kravsom i förslaget ställs upp för att återtagande skall få ske saml till köparensmöjligheter all avväga återtagande genom betalning och att få uppskov medverkställigheten av återtagande, Ikonsumentkreditlagen finns inle någon motsvarighet lill bestämmelserna i dennuvarande avbetalningsköplagen om falt där fiera föremål har sålts genom sammaavbetalning:iköp. Enligl utredningen bör del även inom området för en nyavbetalningsköplag vara möjligt att undvara lagbestämmelser av detta,innehåll, 1den nuvarande avbetalningsköplagen finns en bestämmelse om att avtal omdomstols behörighet att ta upp tvist angående avbelalningsköp är utan verkan,om avtalet har ingåtts innan tvisten uppkommit. Uiredningen framhåller attkonsumentkreditlagen däremoi inte innehåller några särskilda bestämmelseromsådana s. k. pn)rogationsavtal etter om skiljeavtal. Begränsningar i derasverkan kan dock följa av 11 S tagen (1974:8) om rättegången i tvistemål ommindre värden och av 3a S tagen (1929:145) om skiljemän. Härtill kommer enligtutredningen den spärr mot oskäliga avtalsvillkor av 1977/78:142 41 förevarandeslag, som 36 S avtalslagen utgör. Enligt utredningens mening för denna ansestillräcklig när det gäller tvister om avbetalningsköp utanförkonsumentkreditområdet. Vidsidan av de frågor som hillilis har berörts har utredningen även haft attöverväga frågor om de särskilda finansieringsformerna leasing och factoring ochom konsumenttjänster på kredit. Uiredningenlämnar i betänkandet (s, 57-70) uppgifter angående s. k. leasing(långiidsuthyrning) och dess förekomst i näringsidkarförhåtlanden. Häravframgår i huvudsak följande. Leasing förekommer i tvåhuvudvarianter, finansiell och operationell leasing. Särskilt finansiellleasing är under vissa omständigheter ett lämpligt atternativ lilt köp. Vidsådan leasing är avtalets finansieringsfunktion del väsentliga för bådeuthyraren och hyresmannen. Uthyraren svarar i regel inte för reparationer ochunderhåll. Finansiell leasing kännetecknas av att hyresavtalet är ouppsägbartunder en basperiod som med hänsyn till varans ekonomiska livslängd ochhyresmannens önskemål normalt varierar mellan . Leasingavgifterna täckertillsammans varans anskaffningskostnad (minus påräkneligt restvärde) och densärskilda kapitatkostnadsersättning som uthyraren betingar sig. Vidbasperiodens slut har hyresmannen i allmänhet rätt att fortsättahyresförhållandet mot kraftigt nedsatt avgift. Däremoi ges han sältan påförhand rätt att köpa varan vid basperiodens ulgång, eftersom hyresavtaletnormalt ulformas med sikte på all klart utesluta del från avbetalningsköplagenstillämpningsområde. Vid finansiell leasing anmodar vanligen hyresmannen ettfinansieringsföretag att inköpa varan för uthyming till hyresmannen (indirektleasing). Det förekommer att leverantör av utrustning lämpad för leasingträffar överenskommelse med finansieringsföretag om att leverantören skallkunna hänvisa kunder titt finansieringsföretagel för avtal med detta om inköpför leasing. Ganska vanligt är att leverantören, efter alt själv ha ingåttteasingavtal med kunden, till finansieringsföretaget överiåter eller pantsätterden uthyrda varan och sina rättigheter enligt avtalet. En leverantör kan på nubeskrivna olika sätt omgående få likvida medel för varan och i regel befriasfrån kreditrisken. Han kan också välja att själv finansiera leasingverksamhet. Operationellleasing innebär i regel kortare hyrestid än vid finansiell leasing ochskytdighei för uthyraren att svara för reparationer och underhåll. Såvälbelåning av leasingkontrakl som självfinansierad uthyrning förekommer vidoperationell leasing. 1977/78:142 42 Ettsyfte med leasing är att nyttjaren inte skall behöva binda kapital som kan fåen mera givande användning. innebär ofta att hyresmannen ibegynnelseskedet inte behöver betala ett så stort belopp som kontantinsatsenvid avbetalningsköp. Kraven på kundens kredilvärdighet är i allmänhel minstlika stränga vid leasing som vid avbetalningsköp. Leasing är således inte någotaltemativ för den som inte godtas som kund vid avbetalningsköp. har leasing inte alls eller endast i ringa omfattning kommit tillanvändning som finansieringsform när det gäller företags och andranäringsidkares anskaffning av enlreprenadmaskiner, tantbmksmaski-ner,skogsmaskiner, lastbitar och bussar. Däremot kan en stor det av personbilarnainom företagssektorn antas vara finansierade genom leasing (jfr betänkandet s,68 O- Leasing är också av betydelse vid företags anskaffning avverkstadsmaskiner och dyrbarare kontorsmaskiner. Uiredningen påpekar attlagsliftning angående leasing inte har ansetts erforderiig.Utredningen har ansett sig sakna anledning att gå in på frågan om det framtidabehovet av sådan lagstiftning, eftersom leasing fungerar som ett alternativtill köp över huvud taget och inte enbart till avbetalningsköp. Utredningenfrainhåller vidare att leasing inte i någon nämnvärd omfattning utnyttjas av deminsta företagen. Oskäliga villkor i leasingavtal kan, framhåller utredningen,kommas åt med tillämpning av 36 § avtalslagen. Härvid kan bestämmelsernarörande avbetalningsköp indirekt få betydelse, t. ex. när det gälter att bedömaskälighelen av villkor rörande återtagande av varan före hyrestidens utgång ochåtertagandels ekonomiska följder för hyresmannen (jfr betänkandet s. 79 och93), 3.4.2Köparens ställning vid Jacloring Beträffandekreditformen factoring (belåning eller köp av kundfordringar) lämnarutredningen följande uppgifter. Factoringinnebär att factorn - normalt ett finansieringsföretag - lämnar röretsekreditål ett försäljningsföretag mot säkerhel i dettas fakturafordringar sedda som enhelhet. Försäljningsföretaget får åtnjuta kredit motsvarande viss procent av defordringar som factorn för tillfältet har såsom säkerhet, dock med vissbeloppsbegränsning. Man brukarskilja mellan fakturabelåning och fakturaköp. Vidfakturabelåning - som är den i ojämförligt vanligaste formen - stårförsäljningsföretaget risken för att kunden inte betalar, medan vid fakturaköpdenna risk överläs av factorn mot särskild riskpremie. Uiöver kreditgivningbmkar avtalet innebära, att factorn övertar hanteringen avförsäljningsföretagets kundfordringar. Närförsäljningsföretaget fakturerar en kundfordran använder det normalt formulär medtryckt uppgift om all fordran har överlåtits på factorn och alt kunden därförskall eriägga betalning till factorn. Denne för sedan till Prop.1977/78:142 43 försäljningsföretagetredovisa skillnaden mellan å ena sidan det belopp som kunden har eriagt tillfactorn (vid fakturaköp fakturabeloppet) samt å andra sidan kreditbeloppet liltförsäljningsföretaget plus ränta och annan ersättning till factorn, - Denfactoring som bedrivs av de svenska factoringbolagen omfattarenligt uppgift iprincip endast fakturafordringar som avser andra köp än konsumentköp. Utredningenerinrar om att det i en riksdagsmotion (1974:653)påtalades att en köpare kunde förbise uppgift i fakturan om att betalning skallske till ett finansieringsföretag. Om köparen på grund av sådani förbiseendebetalar till säljaren, löper han risk att behöva betala fakturabeloppet en gånglilt. Enligt den i sammanhanget analogt lillämpliga 29 S skutdebrevstagen kanvid överlåtelse av enkell skuldebrev gäldenären visseriigen med befriandeverkan betala titt den ursprungliga borgenären, om gäldenären inte har vetskapom eller skälig anledning misstänka att överlåtelse av skuldebrevet har skett.Motsvarande gälter enligt 10 S samma lag vid pantsättning. Motionärerna menadeemellertid att detta skydd för köparen inte var lillräckligi starkt ochhemställde därför att skulle anhålla om översyn av gällandelagstiftning med hänsyn titt systemet med factoring. Motionen avstyrktes avlagutskottet, som i sitt belänkande (LU 1974:28) anförde bl. a, att risken fördubelbetalning i praktiken inte var så uttalad att den ensam kunde motivera denförordade lagöversynen, 1 sammanhanget nämndes också det inom den dåvarandekreditköpkommittén pågående arbetet. Motionen avslogs av . Utredningenlägger inte fram någol förslag till lagsliftning rörande factoring. Uiredningenframhåller emellertid som sin uppfattning att den allmänna princip som kommertill uttryck i 29 S skuldebrevstagen inte har mindre bärkraft vid factoring äni andra sammanhang. 3.4.3Konsumenlkreditlagens tillämplighet på konsumenters föivärv av Uänster m. ni. Konsumentkreditlagensbestämmelser om kreditköp är f n. tillämpliga endast vid köp av vara. Dennabegränsning är emellertid inte gmndad på något slutligt Slällningstagande tittbehovei av skyddsregter i tag såvitt gälter kreditförvärv av tjänster och andranyttigheter som inte utgör varor. 1976/77:123 med förstag tillkonsumentkreditlag m. m. förklarades sålunda, att kreditköputredningen hade attåterkomma med förslag rörande sådana skyddsregler, om det bedömdes somerforderiigt. Vidare framhölls bl. a. att resultatet avkonsumenttjänstutredningens (Ju 1972:07)arbete fick avvaktas i detta sammanhang(prop, s, 81, jfr även s, 138). Kreditköputredningenredovisar nu i belänkandel sina överväganden i frågan humvidalillämpningsområdel för konsumentkreditlagens bestämmelser om kreditköp börutvidgas titt att omfatta även konsumenters 1977/78:142 44 kreditförvärvav andra nyttigheier än varor, främst tjänster. Utredningenframhåller att kreditgivning i samband med förvärv av annat än varor är avskiftande beskaffenhet och att man här rör sig på ett område som är svårt attöverblicka. Vad angår bl. a. förfalloklausuler, kopplings- och avräkningsförbehåll,vitesklasusuler samt andra avtalsvillkor som rör frågor där parterna harstridiga intressen anser utredningen därför, att generalklausulen i 36 §avtalslagen framstår som rätt slags medel mol oskälig avtalstill-lämpning påifrågavarande område. De skiftande förhållandena gör enligt utredningen ocksåalt en ovillkorlig rätt för konsumenten att betala sin skuld här intekan komma i fråga. Utredningentar emellertid till närmare övervägande upp frågan om en utvidgning avtillämpningsområdet för konsumentkreditlagens bestämmelser om kontantinsatsoch irepartsförhåtlanden vid kreditköp, främst till att omfatta ävenkreditförvärv av tjänster. När det gäller förvärv av andra nyttigheier, t. ex,värdepapper och fast egendom, anser utredningen alt man utan vidare kan avfärdatanken på att låta ifrågavarande regler i konsumentkreditlagen tjäna somallmän förebild, 1fråga om tjänsteområdet framhåller utredningen till en början att detta är vidamera heterogent och svåröverskådligt än varuområdet. Som exempel påkonsumenttjänster nämner utredningen uppförande av hus, reparation av bil,klädtvättning, godsförvaring, undervisning, hushållshjälp, transporter samtsällskapsresearrangemang. Utredningen anför vidare att det innebär problem attfaslslälla vad som är kredii när tjänst tillhandahålls, Kredii slår i motsatstill kontant betalning, dvs. betalning med att del förvärvadeobjektet överiämnas. I fråga om tjänster är emellertid huvudregeln attbetalning behöver eriäggas först \id anfordran, sedan tiänsten har utförts.Kreditkostnad eller moisvarande brukar härvid inte förekomma om inte parternahar kommit överens om att konsumenten skall åtnjuta särskilt anstånd medbetalningen. Vid enstaka slag av tiänster är det dock vanligt att den som tilthandahåltertiänsten lietingar sig betalning i förskott. Omen kontantinsalsreglering skall införas på tiänsleområdet torde man enligtutredningen sålunda tvingas att ställa upp regler om förskottsbetalning, vilketskulle betyda krav på tidigareläggning av betalningen i förhållande till vadsom f n. vanligen tillämpas. Enligt utredningen måsle det emellertid normallanses vara till övervägande fördel för konsumenten att inte behöva betala någotinnan han har fått minst motsvarande del av motpartens prestation. Frånvaron avreglering beträffande tidpunkten för betalningen har såvitt utredningen kännertill inte skapat några pålagliga problem av del slag somkonsumentkreditlagens kontantinsalsreglering avser all motverka. Risken föroöveriagda avtal om umbäriiga tiänster måsle enligt utredningens mening typisktsetl vara avsevärt mindre än moisvarande risk vid varuköp. Åtskilliga tjänsteravser reparation eller annan åtgärd beträffande sak som konsumenten redan har.Endast researrangemang torde kunna 1977/78:142 45 aktualiseradet betraktelsesätt som ligger bakom konsumentkreditlagenskontantinsalsreglering. Under hänvisning till bl.a. nu berörda förhållanden uttalar utredningen att någon atlmänkontantinsalsreglering beträffande tiänster inte kan komma i fråga. Engrundläggande förutsättning för en sådan reglering måste nämligen enligtutredningen vara att ett krav på kontantinsats typiskt sett är befogal. Utredningenframhåller att man möjligen skulle kunna länka sig att beträffande visst slagav tjänst, där ingripande anses påkallal, införa en motsvarighet tittkontantinsatsregteringen vid varuköp, Enligl utredningens mening bör dock fördetta krävas att det vid ifrågavarande slag av tjänst är brukligt attkonsumenten avkrävs förskottsbetalning, kanske också att medgivande tillbetalning i efterhand innebär debitering av kreditkostnad. När det gäller frågan omen utvidgning av reglerna om trepartsförhållanden i 10 § konsumentkreditlagentill tjänsteområdet framhåller utredningen att det sannolikt är mycket ovanligtatt den som tillhandahåller tjänst låter annan överta hans fordran på(efterhands-) betalning. Något egentligt skäl att i dessa fall tillförsäkrakonsumenten en bättre ställning än som följer av nämnda allmänna regler harenligt utredningen inte framkommit. Utredningen anför att det på tjänsteområdetoftast är fråga om angelägna förvärv, vid vilka efterhandsbetatning är naturiigoch fördelaktig för konsumenten. Den tredje part som övertar betalningsanspråkpå grund av tiänst kan inte såsom vid varuköp typiskt sett anses underiättaanvändningen av kredit. Inte heller kan han bereda sig rätt att återtaförvärvsobjektet. Med hänsyn litl de skiftande förhållandena på tjänsteområdetär del enligt utredningen vidare möjligt att en reglering motsvarande den somgäller vid överlagande av fordran på grund av kreditköp skulle kunna föolämpliga konsekvenser. Vad angår det fall attkreditgivaren redan från börian är en annan än den som tillhandahåtler tjänstenanför uiredningen att bestämmelserna i 10 S konsumentkreditlagen förmotsvarande situation inte har en sådan bakgrund att de i sig uppfordrar likartad reglering på tjänsteområdet. Utredningen finner inle fog försynsättet att kreditgivarens ansvar måste vara detsamma oavsett vad somförvärvas med hjälp av krediten. En grundläggande förutsättning för en titttjänsteområdet utsträckt reglering måste enligt utredningens åsikt vara att detanses åtminstone typiskt sett oskäligt mot konsumenten att kreditavtatet"hålls isär" från avtalet om Ijänst, Underiag för en sådan ståndpunktsaknas emellertid på tjänsteområdet. Beträffande särskilt krediter av typenlåneköp framhåller utredningen vidare att dessa inte utgör något uppmärksammatinslag vid vanliga konsumenttjänster. 1 de fall då sådana krediter förekommerkan enligt utredningen reglema i gällande rätt mycket vät tänkas vara lämpliga. Vaddärefter angår s. k. externa kontokrediter framhålls att de kan tänkas kommatill ökad användning vid konsumenters förvärv av tiänster. 1977/78:142 46 närdet gäller tåneköpsfati föreligger enligt utredningen här svårigheter allöverblicka området för en eventuell reglering motsvarande den på varuområdet.Utredningen anser sig dock våga påstå, att det i fråga om extern kontokreditförefaller ännu mindre sannolikt att reglerna i gällande rätt skutte varatypiskt sett oskäliga mot konsumenten, eftersom sambandet mellan kreditavtaletoch förvärvsavtalet här är mera uttunnat. Till10 § konsumentkreditlagen anknyter ett i 11 § samma lag upptagetstraffsanktionerat förbud mol användning av växlar och andra löpandefordringshandtingar i kreditköpssammanhang. Utredningen anför att något reelltbehov av ell moisvarande fijrbud på tjänsteområdet inte har framkommit. Brukav t. ex. växel kan enligt utredningen mycket väl tänkas vara försvariigt vidsådana avtal om tjänst där det titt äventyrs förekommer. Avbetalningsköpelär föremål för särskild rättslig reglering genom lagen (t915:219) omavbetalningsköp (ändrad senast 1977:982), avbetalningsköplagen, Lagen kom tittsedan det hade visat sig att avbetatningssystemet, som introducerades undersenare hälften av , medförde åtskilliga missförhållanden. a,hade säljarna ofta utnyttiat sin i allmänhet överlägsna ekonomiska ställninglill titt påtvinga köparna oskäligt hårda avtalsvillkor. Del främsla syftetmed avbetalningsköplagen var all genom tvingande regler skyddaavbelalningsköparna, som ofta levde under små ekonomiska omständigheter, motmaktmissbmk från säljarens sida.