prop · G103112 · 1977-12-31 00:00:00 — Innehav av licens bör enUgt kommittén vara enförutsättning för att få del av de stödåtgärder som utgår tUl fisket. För vissaformer av statligt stöd tiU fisket, t. ex. rationaliseringsstöd, krävs förutomlicens även en prövning av förutsättningarna i det enskilda fallet för att stödskall kunna utgå. Den som inte har licens bör således inte kunna få del avsådant statligt stöd som avser yrkesmässigt fiske. Kommittén anför att innehav av licens bör berättigatUl fiske med alla tillåtna fiskeredskap. Frågan om vilka fiskeredskap somskall få användas av fiskare utan Ucens behandlas av fiskevattensutredning. Licens bör enligt kommittén vara förenad medskyldighet att lämna uppgift om fångster samt fartygs- och redskapsinnehav m.m. i sådan omfattning att den fiskeriuiventering som f. n. vart tredje årgenomförs av SCB och fiskenämnderna blir överflödig. Kommittén föreslår att licens för fiske medfiskeskepp skall prövas av , medan individuell licens skallprövas av fiskenämnden i det län där sökanden är bosatt. I den mån någon ledamot i fiskenämnden anmälerskiljaktig mening i beslut rörande tUlstånd bör enligt kommittén fråganhänskjutas till . När fråga om Ucens behandlas i fiskenämndenbör nämnden förstärkas med ytterligare en företrädare för yrkesfisket. Ifiskeristyrelsen bör Ucensfrågor handläggas av en särskUd licensdelegation. Idelegationen bör styrelsens chef vara ordförande. I övrigt bör ingårepresentanter för statens jordbruksnämnd och . Enligt fiskerikommittén är det från såväl näringenssom konsumenternas synpunkt nödvändigt att genom olika åtgärder skapa eneffektiv fiskerinäring. En fortlöpande effektivisering av fisket i takt med dentekniska utvecklingen och rationaliseringen i andra länders fiske är nödvändigom det svenska fisket skall kunna bevara och stärka sin konkurrensförmåga. Det är enligt kommittén självfaUet i första hand deenskilda företagarnas sak att ta initiativ till åtgärder i syfte atteffektivisera sina Prop.1977/78:112 33 företag.I en fiskerinäring som uppfyller kravet på hög effektivitet och som har entillfredsställande lönsamhet borde, framhåller kommittén, sådana åtgärder iprincip finansieras av företagen själva. I nuvarande läge kan dock intenäringen själv klara den erforderliga kapitalförsörjningen tiUinvesteringarna, varför ett fortsatt statligt stöd behövs. Bedömningen av stödåtgärderna måste sättas in isitt samhällsekonomiska och regionalpolitiska sammanhang. a. måstetillgången på fisk och fiskeflottans totala fångstkapacitet noga beaktas. Den fortsatta rationaliseringsverksamheten börenligt kommittén inriktas såväl på åtgärder för att anpassa fångstkapacitetentill fångst- och avsättningsmöjligheterna för olika fiskslag som på förnyelseoch förbättring av den befintiiga fiskeflottan. En möjlighet för fisket attuppnå högre effektivitet är enligt kommittén att styra över fångstkapacitetfrån fiskslag där överproduktion förekommer till fiskslag där bristsituationråder. För att fisket på skall kunna bestå somnäring är det enligt kommittén även nödvändigt att fiskeflottan successivtförnyas. En sådan förnyelse bör i princip också innebära en vissrationalisering, eftersom nya fartyg är effektivare än äldre. Kommittén anför vidare att äldre fartyg kan göraseffektivare och deras fångstkapacitet ökas genom att de exempelvis förses medstarkare motorer, som ger ökad dragförmåga vid training. Andra åtgärder som kanmedverka till en effektivisering av den befintliga fiskeflottan är att utrustafartyg med arbetsbesparande utrustning som gör det möjligt att öka deneffektiva fisketiden. Enligt kommitténs mening bör det statliga stödetinriktas på att möjliggöra nyetablering, modernisering och strukturomvandlingsamt därutöver på forskning, utveckling och rådgivning. J.5.2Villkor för statligt rationaliseringsstöd Det statliga rationaliseringsstödet bör enligtkommittén som regel utgå endast tUl företag som kan bedömas ha fömtsättningaratt klara sig och ge sina utövare tryggad utkomst. För att ett företagskall bedömas uppfylla detta villkor måste företaget kunna uppnå ensådan lönsamhet att de i fisket heltidssysselsatta såväl på kort som lång siktkan få en tillfredsställande manslott som medel för framtidaerforderliga rationaliseringar skapas. Därutöver bör stöd kunna utgå till företag som utanatt fullt ut uppfylla ovan angivna krav ändå bedöms kurma erbjuda rimliga villkor.Avgörande för om stöd skall ges eller inte bör bl. a. vara övrigasysselsättningsmöjligheter i området. Föratt avgöra om nödvändig lönsamhet kan uppnås och tUlfredsställande manslotttas ut fordras en lönsamhets- och Ukviditetsbedöm-ning. 3 Riksdagett1977/78.1 saml Nr 112 1977/78:112 34 Kommittén framhåller att en bedömning avförutsätlningarna för investeringen blir särskilt viktig vid nyetablering. Föratt ett nybildat fiskeföretag skall få statligt stöd till investeringen börkrävas att tUlgången på fisk av det eller de slag som företaget avser att fiskafinns i tillräcklig mängd i de vatten där fartyget är avsett att användas. Ävenavsättningsmöjligheterna bör självfallet beaktas. Föratsättningsbedömningenbör i princip avse den tid som företaget kan förväntas bestå, dvs. som regelfartygets beräknade ekonomiska livslängd. Självfallet kan föratsättningar fören etablering skapas genom att äldre fiskeföretag avvecklas. Förutsättningsbedömningenbör normalt kunna samordnas med licensprövningen. Även i fråga om ett bestående fiskeföretag måste enföratsättnings-bedömning göras innan statligt stöd lämnas. Innebär dentiUtänkta investeringen att företagets fångstkapacitet ökas är det angelägetatt de biologiska och marknadsmässiga förutsättningarna för detta prövas. Ävenom investeringen inte innebär kapacitetsökning är det angeläget att klarläggaom företaget har möjligheter att bestå och utvecklas till etteffektivt företag eller om den fångstkapacitet som fartyget representerar istället bör överföras till ett annat fiskeföretag som bedöms ha bättremöjligheter att utvecklas. För att komma i fråga för statligt stöd börsökande, för att åtgärden skall kunna genomföras, vara i behov av statligtstöd. Statligt stöd för förvärv av fiskefartyg bör enligtkommittén avse högst kostnaden för förvärvet. KöpeskiUingen för fartyget börför att statligt stöd skall kunna utgå vara skälig med hänsyn tUl denavkastning som kan förväntas från fiske med fartyget. Statligt stöd för andra åtgärder, t. ex. ombyggnadav fartyg eller investering i utrustning eller redskap, bör avse högstkostnaden för åtgärden. Det statliga stödet bör kunna minskas om delta ärmotiverat med hänsyn till sökandens ekonomiska ställning och möjligheter attsjälv på rimliga villkor finansiera ett fartygsförvärv eller annan åtgärd. För statligt lån eller lån med statlig garantiskall ställas tillfredsställande säkerhet. Kravet på säkerhet bör dock kunnaefterges om särskilda skäl föreligger. Kommittén framhåller att en betydandekapitallillgång numera krävs för investeringar i fisket. Enligt kommittén börrationaliseringsstöd lämnas till förvärv av fiskefartyg endera i samband mednyetablering eller för att rationalisera driften i ett bestående fiskeföretag.Vidare bör stöd utgå tUl större ombyggnad av fiskefartyg, motorbyte eUer annanliknande åtgärd som gör fartyget mer rationellt. Förutrustning av fartyget i samband med förvärv av fartyg eUer 1977/78:112 35 störreombyggnad bör stöd utgå liksom för utrustning eller redskap som behövs förövergång till annat fiske. Slutligen föreslås att stöd skall kunna lämnas tillfiskodling och utsättning av fisk samt till utveckling av fiskeredskap. Kommittén föreslår att rationaliseringsstöd börutgå i form av statsbidrag, fiskerilån och/eller statlig lånegaranti. Statsbidrag bör utgå i samband mednybyggnad av fiskefartyg. Om särskilda skäl föreligger bör statsbidrag ävenutgå vid byte av fartyg om bytet leder till modernisering av flottan. Bidragetbör utgå med högst av godkänd kostnad för fartyget, dock med högst . Statsbidrag bör också kunna utgå till fiskodling och utsättning avfisk med högst av godkänd kostnad, dock högst . Statsbidrag bör inte lämnas om sökanden själv ellertillsammans med familjemedlem har likvida medel eller inkomst av sådan storlekatt statsbidrag inte kan anses motiverat. Statsbidrag bör lämnas som avskrivningslån. Fiskerilån bör lämnas med högst 1 milj.kr till ett och samma företag. Om statsbidrag har utgått till företaget börfiskerUånet minskas med bidragsbeloppet. Lånets återbetalningstid bör anpassas tiU denekonomiska varaktighetstiden för fartyget eller den utrustning som lånetavser. Det bör ankomma på att bestämma amorteringstid. Fiskerilån bör som vara räntefritt underde två första åren. Räntan bör därefter löpa med en räntesats som motsvarar tvåtredjedelar av statens normalränta. För fiskerilån bör ställas tillfredsställandesäkerhet. Kan den som söker fiskerilån inte ställa säkerhet bör lån ändå fåbeviljas, om det med hänsyn till låntagarens eller företagets förhållanden bedömskunna ske utan oskälig risk. StatUg lånegaranti bör förutomför de ändamål som angetts i det föregående även kunna lämnas för lån tUldriftskapital. Förlån för vilket garanti beviljas bör ställas tillfredsställande säkerhet. Kanden som söker garanti inte ställa säkerhet bör garanti ändå kunna beviljas omdet med hänsyn till låntagarens eller företagets förhållanden bedöms kunna skeutan oskälig risk. Lånegaranti bör ställas endast för lån i bankaktiebolag,sparbank, hypoteksförening eUer föreningsbank eller arman kreditinrättning,som den garantibeviljande myndigheten godkänner som långivare. Lånegarantibör kunna lämnas för driftslän också till belopp som erfordras för attbestrida nödvändiga driftsutgifter för att få i gång fisket efter förvärv avfiskefartyg eller annan mera omfattande investering. Storleken av driftslån böravvägas bl. a. med hänsyn till att sökandens Prop.1977/78:112 36 egetkapital i första hand bör användas till drift- och rörelsekapital och attmöjligheterna utnyttjas till en sund finansiering av företaget. Det bör ankomma på att bestämma omamorteringstid också för lån med statlig lånegaranti. Ett särskiltrationaliseringsstöd bör enligt fiskerikommittén kunna utgå i kust- ochskärgårdsområden eller vid insjöar, där fisket har särsidld betydelse somförsörjningsunderlag för en bofast befolkning och där alternativasysselsättningsmöjligheter inom rimligt pendlingsavstånd saknas. Sådant särskilt rationaliseringsstöd bör lämnas somstatsbidrag i form av avskrivningslån för samma ändamål som ordinarierationaliserings-stöd. Stöd bör utgå med högst av det bidragsberättigadeinvesteringsbeloppet. Statsbidraget bör dock inte överstiga 100 000 kr.Bidraget bör efter särskild prövning kunna lämnas också till annan investeringän till nybygge eller byte till modernare fartyg. Kommittén framhåller vidare att detfinns skäl att stimulera företag som är inriktade på visst fiske att övergåtUl annat fiske. Som exempel har kommittén angett att ett företag, vars fiskehuvudsakligen är inriktat på sill, bör stimuleras att övergå till fiske eftertorsk, kolja, vitiing m. fl. fiskslag som normalt anses som"bristfiskar", dvs. där efterfrågan överstiger utbudet inom landet.För att ett fiskeföretag skaU kunna ändra sin fångstinriktning krävs ofta vissainvesteringar. I vissa fall är det nödvändigt att fiskeföretaget byter fartyg,i andra fall räcker det med att komplettera redskap och utrustning. För att främja en önskvärd inriktning på fisketföreslår kommittén särskilt stöd till fiskeföretag som vill bytafångstimiktning på ett sätt som leder till ett bättre utnyttjande av beståndenoch flottan. Stödet bör utgå som statsbidrag i form avavskrivningslån upp tiU av kostnaderna för de investeringar som föranledsav den ändrade fångstinriktningen, dock högst . För återstoden av investeringenbör fiskerilån kunna lämnas enUgt tidigare redovisade regler. En förutsättningför stödet bör vara att företaget uppfyller angivna lönsamhets- ochlikviditetskriterier. Kommitténkonstaterar också att fiskeflottan har en hög medelålder. Särskilt gäller dettade mindre och medelstora fartygen. Av 216 fiskefartyg i och i storleksklassen 1075 bruttoton är inte mindre än 129 eller avantalet fartyg byggda . På sydkusten är av fartygen i sammastorleksklass byggda . Även på ostkusten är många fartyg gamla.Särskilt påfallande är enligt konmiitlén att endast ett litet antal mycketstora fartyg byggts . Många äldre fiskefartyg harmoderniserats och är effektiva och rationella fartyg. Föratt fisket skaU kunna bestå som näring krävs enligt kommittén attfiskeflottan successivt förnyas. Enligt kommittén bör den Prop.1977/78:112 37 utformningav rationaliseringsstödet som den har föreslagit kunna bidra till detta.Kommittén pekar också på ytterligare åtgärder som bör kunna vidtas för attförbilliga och påskynda en förnyelse av flottan. Enmedelstor trålare kostar f. n. ca 4 milj. kr. Enligt kommittén bör kostnademaför att bygga fiskefartyg kunna minskas om fartygen byggs i längre serier.Under senare år har knappast något fiskefartyg, bortsett från mindrefiskebåtar, byggts på svenska varv. Mot bakgrund härav och av desysselsättningssvårigheter som råder inom varvsindustrin föreslår kommitténatt och styrelsen för teknisk utveckling får i uppdrag att isamarbete med och svenska varv utvecklafiskefartyg som är lämpade för fiske i svenska fiskevatten, och som kantiUverkas i längre serier och till rimliga kostnader vid svenskt varv. Kommitténföreslår vidare att en plan för fiskeflottans förnyelse upprättas i samrådmellan och . Planen bör varavägledande för tiUämpningen av rationaliseringsstödet i detta avseende. Planenbör utgå från att de fartyg som är byggda ersätts . beräknar att en årUg fiskerUåneramav 25 milj. kr. behövs för det rationaliseringsprogram kommittén förordar.Häratöver beräknar kommittén 5 milj. kr. till statsbidrag i de olikaformer kommittén har föreslagit. För lånegarantier beräknar kommittén dennuvarande ramen på 20 milj. kr. Kommittén anför att fångster ochavsättningsförhållanden även kommer att variera så attförstahandspriserna på fisk inom landet behöver stödjas genom prisreglering ochgränsskydd. Dessa stödåtgärder bör ses som medel att nå de av kommitténföreslagna målen för fiskeripolitiken. Ettav huvudsyftena med prisregleringen på fisk är enligt kommittén att skapasådana lönsamhetsförhållanden för fisket att inkomstmålet kan nås. Inkomstmåletenligt kommitténs förslag innebär att de som är verksamma inom fiskerinäringenskall kunna få en ekonomisk standard som är jämförbar med den som erbjuds inomandra näringar. Enligt kommitténs uppfattning bör dock inte en automatiskinkomstföljsamhet för fisket i förhåUande till någon bestämd grupp i samhällettillämpas. I stället bör övervägandena bygga på en allsidig bedömning avinkomstförhållandena inom näringen. Föratom inkomstutvecklingen för näringensom helhet, måste även inkomstfördelningen mellan olika grupper av fiskarebeaktas. Ien prisreglering som syftar till att påverka inkomstema i fisket 1977/78:112 38 krävsett beslutsunderlag i form av statistik över inkomst- och kostnadsutvecklingeninom fisket. För att ett tillfredsställande beslutsunderlag skall erhållaskrävs vissa förbättringar och kompletteringar i de deklarationsundersökningarför fiskare som f. n. görs av SCB. Enligt kommittén varierar såväl inkomstnivån sominkomstutvecklingen kraftigt mellan olika grupper av fiskare. Inkomstnivån,sådan den framkommer i deklarationsundersökningen, är fortfarande låg för sloragrapper av fiskare trots att yrkesfiskarnas taxerade inkomster under perioden19701975 steg med i genomsnitt . Enligt kommittén är det såväl från det allmännassom från fiskets synpunkt viktigt att fiskets produktionsvolym anpassas tillavsättnings-möjUgheterna för olika fiskslag på den inhemska marknaden och videxport. Prisregleringen bör därför enligt kommitténutformas så att den stimulerar fisket alt i ökad utsträckning producera defiskslag där efterfrågan på främst den inhemska marknaden är större änutbudet, medan fångsterna av de fiskslag som normalt ger stora överskott börbegränsas. En självklar utgångspunkt för prisregleringens ochgränsskyddets utformning är enligt kommittén att konsumentpriserna på fiskskall hållas på en i förhållande till andra livsmedel rimlig nivå. Attkonsumentpriserna inte är högre än nödvändigt ligger också i fiskerinäringenseget intresse, eftersom i förhållande till andra livsmedel höga konsumentpriserpå fisk kan leda till minskad konsumtion och därmed tUl minskatavsättningsutrymme för näringens produkter. Av särskild betydelse i detla sammanhang är hurprisstödet på jord-bmksområdet är utformat och vilken prisnivå som tillämpas påsub-stituerbara jordbmksprodukter. Vid avsättningen inom landet konkurrerarfiskets produkter nämUgen med andra livsmedel, vilkas prisbildning bestämsinom ramen för jordbmksprisregleringen. avvägdespriserna inom jordbraksprisregleringens ram med hänsyn till överväganden om bl.a. jordbrukarnas inkomstutveckling i förhållande till andrabefolkningsgruppers. lämnas med utgångspunkt i samma avvägningstödet till jordbruket i betydande utsträckning även i form av direktapristillägg. Detta innebär att konsumentpriserna på vissa jordbruksprodukterpå den inhemska marknaden blir lägre än om jordbrukets inkomstkrav helt skulletUlgodoses genom höjda konsumentpriser. Så länge detta förhållande råder är detenligt kommitténs uppfattning inte möjligt att genom marknadsreglerande åtgärderoch gränsskydd höja priset på fisk till den nivå som skulle erfordras för attnå den för fisket tidigare angivna önskvärda inkomsten. Även frånkonsumentsynpunkt är en sådan utformnmg av prisregleringen på fisk enligtkommitténs mening olämpUg. Om den i så fall eftersträvade prisnivån påsvenskfångad fisk skall kunna upprätthållas Prop.1977/78:112 39 krävsnämligen att även priserna på importerad fisk höjs till motsvarande nivå.Eftersom svenskfångad fisk endast utgör ca en tredjedel av den fisk somkonsumeras inom landet skulle detta uppenbarligen vara mycket oförmånligt förkonsumenterna. Prisstödet till fisket bör därför enligt kommitténi stället lämnas genom pristillägg på den inhemska produktionen i den mån de idet följande föreslagna normpriserna inte uppnås på marknaden. Deåtgärder som kan vidtas inom ramen för prisregleringen på fisk är dock enligtkommittén inte tillräckliga för att främja låga konsumentpriser på fisk.Förstahandspriserna utgör nämligen endast en liten del av priset ikonsumentledet. Från såväl näringens som konsumenternas synpunkt är enfortgående effektivisering av såväl fisket som distributionen av fisk nödvändig. Prisregleringens utformning påverkar ävenråvarukostnaderna för den industri som vidareförädlar fiskets produkter.Fiskberedningsindustrin har stor betydelse för avsättningen av fisk. Genom sinstarka koncentration till och , och länhar denna industri också stor betydelse för sysselsättningssvaga regioner. Motdenna bakgrund har fiskerikommittén ansett att prisreglering och gränsskyddbör utformas så att den svenska fiskberedningsindustrins avsättningsmöjligheterinle försvåras. Kommittén anför att de nuvarandeformerna för prisreglering på fisk innebär att en lägsta prisnivå upprätthållspå den svenska marknaden för färskkonsumtion och beredning. För de flestafiskslag som omfattas av regleringen bestäms prisema på den svenska marknaden ihög grad av det internationella marknadsläget. För att främja avsättningen avfisk och på bästa sätt tUlvarata marknadens efterfrågan måste minimi- ochgarantiprisema anpassas till utvecklingen av marknadsprisema för ifrågavarandefiskslag. Vid en internationell pris-uppgång kan minimipriserna som regel höjasoch fisket således få ökade inkomster. När fiskprisema på den internationeUamarknaden sjunker måste, om avsättningen av fisk skall kunna bibehållas,minimipriserna i princip sänkas, vilket leder till minskade inkomster förfisket. I praktiken kan emellertid en nedgång i priserna för fisk som förs iland i i viss utsträckning motverkas av prisregleringsåtgärder. Möjligheternaatt upprätthålla i förhållande till marknadsprisnivån höga minimipriserbegränsas dock av de medel som står tUl Svensk fisks förfogande. Enligtgrunderna för prisregleringen bör nämligen Svensk fisk, när minimi- ochgarantipriserna fastställs, beakta att utgifterna för prisstödet håller siginom ramen för de medel som enligt statsmakternas beslut disponeras avföreningen. Iett svagt marknadsläge kan således inom vissa gränser förstahands- 1977/78:112 40 prisernapå fisk inom landet hållas uppe genom regleringsåtgärder. Detta kan dockmedföra att betydande kvantiteter fisk måste undandras marknaden somöverskott. Dessa får avsättas till låga priser utomlands eller inom landet fördjurföda och beredning av fiskmjöl, vilket medför stora kostnader förregleringen. Fiskets inkomstförhållanden och kostnaderna förprisregleringen på fisk påverkas enligt kommittén i stor utsträckning av detinternationella marknadsläget för fisk. I ett svagt internationellt marknadsläge har detvisat sig att minimi-prissystemet i praktiken är otillräcldigt för att inom enrimlig kostnadsram tUlförsäkra fiskarna en rimlig inkomstnivå. När prisema påden internationeUa marknaden för fisk stiger, leder detta ofla till starktökade priser på fisk inom landet, vilket inte är tiUfredsställande frånkonsumentsynpunkt. Kommittén har i detta sammanhang erinrat om att denmot bakgrund av svårigheterna för fisket under /76 ansåg detnödvändigt att föreslå särskUda pristUlägg på fisk. Enligt kommitténs bedömningbehövdes pristUläggen för att förbättra lönsamheten inom fisket.Inkomstförbättringar för fisket kunde visserligen tekniskt uppnås inom ramenför minimiprissystemet. Höjda minimipriser på fisk skulle dock ha lett tillökade konsumentpriser, vilket sannolikt skulle ha minskat avsättningen ochmedfört ökade överskott av fisk. Kommitténanser att den intemationella marknadssituationen inte bör vara avgörande förfiskets inkomstutveckling och för priserna på fisk inom landet.Förstahandspriserna på fisk bör enUgt kommittén i stället avvägas medutgångspunkt i av kommittén angivna mål. Härvid bör fisket tillförsäkras depriser som med hänsyn till kostnadsutvecklingen inom fisket behövs för att deinom fisket verksamma skall tillförsäkras en med andra grupper jämförbarstandard, som konsumentema erbjuds en bra vara till rimliga priser. Motbakgrand härav har kommittén utformat ett förslag till prisregleringssystem,som enligt kommittén beaktar såväl fiskarnas som konsumenternas intressen.Förslaget innebär att prisstöd utgår i den mån det efter överläggningaröverenskomna priset inte kan uppnås på marknaden. Konsumenternas intressentillvaratas genom att de får ett ökat inflytande över prissättningen och genomatt särskilda åtgärder kan sättas in om priserna överstiger den nivå som krävsför att ge fisket tillfredsställande inkomster. Kommitténsförslag innebär att s. k. normpriser fastställs för olika fiskslag ochsorteringar. Om de förstahandspriser som uppnås på marknaden understigernormpriserna bör pristillägg utgå till fiskaren. Pristillägg bör dock utgåendast för vissa s. k. normkvantiteter som fastställs på samma sätt somnormprisema. Normkvantitet skall fastställas med utgångspunkt i behovet av fiskför färskkonsumtion, beredning Prop.1977/78:112 41 ochfoderändamål inom landet samt lönsam export. Dessutom föreslås att också ettlägstapris och ett överskottspris skall fastställas. Normprisets funktion bör vara att angeden nivå för förstahandspriset på ett visst fiskslag som behövs för att deinom fisket verksamma skaU få en runlig utkomst av sitt arbete. Ommarknadspriset inte når upp till normpriset bör pristillägg utgå. PristUläggföreslås utgå av skillnaden mellan överenskommet normpris och uppnåttmarknadspris. Detta utgör en stimulans att söka få ut så högt pris som möjligtpå marknaden. Pristillägget kan enligt kommittén i praktikenberäknas på de genomsniltiiga marknadspriser som uppnåtts för olika fiskslagoch sorteringar under en viss regleringsperiod, t. ex. en månad.