prop · G10314 · 1977-12-31 00:00:00 — Musikbåde som konst och som kommunikationsmedel är enligt OMUS en uttrycksform somär beroende av stor frihet för att utvecklas. Denna frihet måste finnas ocksåinom musikutbildningen. Individuella begåvningar måste få utvecklas oehpersonliga uttrycksbehov tUlfredsställas. är det fråga om utbUdningsom behöver en fast organisation för olika gemensamma moment, praktisktmusicerande i olika ensemble-former och en varierad pedagogisk verksamhet. MusikutbUdningenbehöver alltså organiserade ramar. Ramar som ger rimlig administrativ stadgaoch möjlighet till en resursfördelning relaterad till behoven i musiklivet ärockså ett intresse från samhällets sida. Risk finns emellertid att självaramarna hämmar och begränsar den frihet som utbildningen är beroendeav. Risk finns också att friheten begränsas på andra sätt, t. ex. genombegränsning till studiemål som alltför ensidigt inriktas på etableradeyrkesroller och musikformer. De ramar som föreslås syftar till största möjligafrihet åt den musikaliska utvecklingen men också att tillgodose utbildningensoch samhällets andra intressen. OMUSkonstaterar att utvecklingstakten i musiklivet är snabb och att det därför ärnödvändigt att planera utbUdningen på ett sådant sätt att en garanti förföränderlighet och kontinuerUg förnyelse äv inbyggd i systemet. Innehållet iutbildningen måste kunna omprövas i takt med förändrade behov. Enligt OMUS'uppfattning är detta möjligt endast om UtbUdningen står öppen för påverkanutifrån, från yrkeslivet och Prop.1977/78:14 22 Musikutbildningens innehåll och metoder måste växa fram i ett samspelmellan dem som är ansvariga för utbildningen, de studerande och människor somhar erfarenheter av musik- oeh yrkeslivet. Ett av de viktigaste konkretakraven ligger i förslaget tiU varvad praktik i utbildningen, som kan ge destuderande realistiska erfarenheter av sin framtida yrkesroll men ocksåmaterial för analys och kritisk granskning. OMUSkonstaterar att den framtida musikutbildningen måste ge plats för musikensmångfald. Vissa genrer har fått utveckla sin egen pedagogik med ringaeller inget stöd från det allmänna. Om dessa genrer över huvud taget kanpedagogiskt utvecklas i en institutionaliserad form är omdiskuterat. OMUS anseremellertid att en konfrontation mellan olika musikformer inom en och sammainstitution kan vara av stort värde. Det kan leda till ett fruktbart utbyte ochmotverka den misstro och misstänksamhet mellan de olika intresseområdena som nufinns. Detsvåraste problemet vid planeringen av musikutbildningen på högskolenivå är attinom en rimlig studietid bereda utrymme för allt det stoff som musikområdetkräver. Genom att kraven på musikalisk allmänorientering, pårepertoarkännedom, på erfarenheter av nya ensembletyper och arbetssätt hela tidenstegras blir detta stoff ständigt mer komplicerat och mångfaldigat. Därtillkommer att musik är ett praktiskt ämne oeh att en musikalisk färdighetsträningkräver tid. I färdighetsträningen ingår en konstnärlig mognadsprocess som intekan forceras. OMUSför vissa resonemang om färdighetsträningen och riskema med alltför högtuppdrivna perfektionskrav. Balansen mellan bredd och specialisering måsteenligt OMUS i någon mån få avgöras i varje särskilt fall, med hänsyn tiUindividuella behov. Det får dock inte vara fråga om att välja antingen breddeller specialisering. Principen måste vara att utbildningsledning, yrkeslivetsrepresentanter och inte minst de studerande själva prövar vad som kan vara enrimlig avvägning mellan bredd och specialisering med tanke på studiemålet och yrkesroUenoch med hänsyn tiU kravet på en rimlig studietid. OMUS har utgått från att deli den utbUdning man föreslår skall bli möjligt att göra sådana avvägningar. OMUShar vidare försökt tUlämpa ett realistiskt synsätt på utbildningens möjligheteratt tUlgodose utbildningskraven. UtbUdningen kan enligt OMUS endast garanteraett visst mått av allmän orientering, kunskaper, färdigheter och praktisktillämpning. Den ger beredskap att påbörja ett yrkesmässigt arbete inommusiklivet. OMUS räknar med att en stor resurs måste finnas förfortbildning och vidareutbildning av redan yrkesverksamma. Denstyrningsmodell som OMUS föreslår innebär att utbildningen skall styras eftertvå huvudprinciper. Den första är att utbildningen måste ge de studerande enmöjlighet att utveckla sina personliga musikaliska uttrycksmöjligheter, den andra att utbildningen Prop.1977/78:14 23 måste anknyta tiU de musikaliska behoven i samhället ochsåledes styras av de utbildades tänkta yrkesroller i det framtida musiklivet.De studerande måste ständigt ställa sina personliga intressen och sinspeciella begåvning i relation till en realistisk syn på musikens funktioner isamhället. OMUS avvisar med förslaget musikutbildningenstraditionella styrningsmodell. Denna kan enligt OMUS beskrivas så attutbildningen präglas av ett fixerat kvalitetsbegrepp, som främst definieras avde i utbildningen verksamma lärarnas kunskaper, attityder och intressen. Enannan ledande princip kan enligt OMUS sägas bestå i att det yttersteftersträvade studiemålet är att uppnå särskilt ansedda och framståendepositioner, t. ex. solistrollen. De som inte under en ständigt pågåendegallringsprocess uppnår detta toppskikt i pyramiden får inta andra platser isystemet, t. ex. roll. En styrningsmodell av detta slag kan inte,menar OMUS, överensstämma med den nya kulturpoli-kens krav. OMUS för i detta sammanhang ett resonemang om kvalitet ochkvalitetsbegreppet som utmynnar i uppfattningen att musikutbildningen inte kan arbetautifrån ett fixerat kvalitetsbegrepp. 1 stället måste man ständigt i utbUdningenkritiskt granska de värderingsnormer som används vid bedömning av olikamusikaliska eller pedagogiska prestationer. I sitt resonemang anför OMUSföljande. Kvalitet är ett av dessa värdeladdade ord, som ständigtåterkommer i debatten. Det är ytterst svårt att exakt definiera eftersomdet inte är något entydigt begrepp. Det kan gälla själva musiken, ibland användsdet om upplevelsen av musiken, ofta avser det färdighetsnivån hos densom musicerar. Kvaliteten i en viss musikform kan också definierassociologiskt: musik uppfattas av en viss grupp äga god kvalitet eftersom denmotsvarar denna grupps förväntningar. Kvaliteten i en musiklärares pedagogiskaverksamhet bör bedömas utifrån den effekt hans undervisning har i den grupp hanarbetar i. I fråga om den högre utbildningens kvalitet kan sägas att den börvärderas utifrån hur väl UtbUdningen lyckas tillgodose de behov som för destuderande är väsentliga i relation till deras personliga studiemål eller omman vill formulera det så, den yrkesroll de önskar förverkliga i musiklivet.Kvalitetsbegreppet har i många sammanhang en moralisk dimension särskilt närdiskussionen rör den konflikt som uppstår mellan musiken som handelsvara ochmusiken som kulturprodukt. 3.4 Utbildning efter musiklivets behov 3.4.1 Yrkesroller i musiklivet OMUS har strävat eftei att så konkret som möjligt förankrasina studieorganisatoriska förslag i musiklivets reella behov. OMUS har därförlåtit olika experter studera vad man kallar yrkesroller på musikområdet. Detmest omfattande arbetet har lagts ner på att analysera 1977/78:14 24 utbildningskravenför de fyra stora yrkesrollerna nämligen artister, instrumentalpedagoger, denbreda musikpedagogen och läraren i musik för skolväsendet. 1 sammanhanget gör OMUSen jämförelse mellan lärarens och cirkelledarens roll. OMUS redovisar ocksåsina synpunkter på den framtida lärarrollen i skolan och högskolan. Vidareingår i analysen yrkesroller som ensembleledare och dirigenter, korister ochden yrkesroll som sammantaget kan beskrivas som komponistarrangörmusik-makare.Någon särskild diskussion om kyrkomusikerns yrkesroll förs inte med tanke påden genomgång av utbildningskraven för kyrkomusiker som gjordes innanutbildningen reformerades . OMUS har också redovisat synpunkter påkombinationsyrken i vilka musik ingår och nämner i sammanhanget nya tekniskamusikyrken såsom musiktekniker, studiotekniker och ljudingenjörer samt deslags yrkesuppgifter som kan hänföras till området kulturförmedling ochkulturkommunikation. Eftersomden reformerade musikutbildningen skall inordnas i högskoleorganisationenansluter sig OMUS i sitt förslag tUl det studieorganisatoriska system och denterminologi som skaU tUlämpas i den nya högskolan. För grundläggandeutbildning föreslår OMUS således allmänna, lokala och individuella utbUdningslinjer.Vidare förutsätter OMUS att det på musikområdet också skall finnas olika slagspåbyggnadsutbildning anknuten tUl linjerna och enstaka kurser för bl. a.fortbildning och vidareutbildning. OMUSkonstaterar att de yrken som musikutbUdningen syftar till i princip har tvåolika inriktningar. I det ena fallet är den yrkesverksamme främst inriktad påatt uttrycka sig musikaliskt på kvalificerad konstnärlig nivå. Detta kaninnebära många olika slags yrkesuppgifter t. ex. att sjunga och spela för ochmed olika publikgrupper, att som ensembleledare studera in och leda musikverkeller att arrangera och komponera musik som är avsedd att framföras. I detandra fallet syftar yrkesverksamheten i huvudsak till att undervisa olikagrupper oin musik, att stimulera och inspirera till musicerande, att gehandledning i instrumentalspel, sång, gehör, ensemblemusicerande etc. 1 detförsta fallet är det fråga om musikerfunktioner, i det andra lärarfunktioner. OMUSanser det ändamålsenligt att använda dessa två principiellt åtskUdayrkesinriktningar som indelningsgrund för studieorganisationen. Samtidigtbetonar OMUS att de angivna funktionerna sällan finns renodlade hos denenskilde yrkesutövaren. Vid konstmktionen av utbildningen bör avgränsningenmellan de båda huvudinriktningarna därför göras så flytande som möjligt. Medstöd av den angivna indelningsgrunden föreslår OMUS att huvuddelen avutbildningen organiseras på två allmänna utbild- 1977/78:14 25 n i n g s 1 i n j e r, en musiklärarlinje och enmusikerlinje. Kyrkomusi-kemtbildningen bör liksom f. n. organiseras på en särskUdallmän utbildningslinje, kyrkomusikerlinjen. Vidare föreslås en ny typ avkombinationsutbildning med inslag av musik. Inom den föreslagna musiklärarlinjen har OMUS fört ihoputbildning av lärare i musik för grundskola och gymnasieskola, för kommunalamusikskolor liksom utbildning av ledare eller lärare för musikverksamhet iform av studiecirklar, för gruppverksamhet etc. Linjen bör enligt förslagetomfatta både utbildning av lärare med inriktning enbart på musik(ettämneslärare) och tvåämneslärare, som kombinerar musik med annat ämne. Ävenrytmiklärarutbildning skall enligt förslaget ingå i linjen. OMUS är angelägenom att rytmikpedagogikens synsätt och metodik i större utsträckning änhittills kan påverka både musiklärare- och musikerutbildningen. Den speciellautbildningen av rytmiklärare som finns vid bl. Svenska Dalcroze-seminarietbör ingå som en särskild variant i musiklärarlinjen. OMUSföreslår att alla som fått sin musikaliska oeh pedagogiska utbUdning påmusiklärarlinjen i fortsättningen skall kallas musiklärare. Termen musikpedagogsom nu används för att ange att vederbörande genomgått viss sådan utbildning(jfr kap. 2 i betänkandet) bör enligt OMUS endast användas som en allmänbeteckning på personer som sysslar med musikpedagogisk verksamhet. OMUS har i sitt förslag medvetet bortsett från nuvarandesystem för tjänster och behörighet på musiklärarområdet. I stället menar OMUSatt tjänsteorganisation och anställningsvillkor liksom behörighetsregler börändras så att musiklärare med den nya utbildningen kan i sin tjänst hauppgifter både i skolan, musikskola, annan frivillig musikverksamhetinom folkbildning och föreningsliv samt i kyrkliga samfund. OMUS nämner att enutveckling i denna riktning är på gång bl. a. til! följd av uttalandena frånregering och riksdag i samband med beslutet om SIA-reformen (prop. 1975/76: 39,UbU 1975/76: 30, rskr 1975/76: 329). Kyrkomusikerlinjenlämnar OMUS i stort sett oförändrad både vad gäller studieorganisation ochinnehåll. Det som enligt OMUS behöver förändras är den praktisk-pedagogiskautbildningen inom linjen. Några förslag till sådana förändringar ingår inte iprincipbetänkandet. OMUS föreslår emellertid att kyrkomusikerlinjen med hänsyntill sin inriktning och karaktären hos de yrkesuppgifter tUl vilka den syftarorganisatoriskt bör höra nära samman med musiklärarlinjen. Detta bör enligt OMUSfå tUl följd att kyrkomusikerUnjen och musiklärariinjen skall höra till ansvarsområdetför samma linjenämnd (se vidare kap. 7 i betänkandet). Musikerlinjen skall i OMUS' förslag täcka behovet avutbildning för 1977/78:14 26 allade många skiftande yrkesroller som i bakgmndsmaterialet hänförts till samlingsbegreppetartist, däribland orkestermusiker, andra instrumentalister, musiker somföreträder andra genrer än de redan etablerade, komponister, arrangörer ochensembleledare. Denframtida musikerrollen bör enligt OMUS innebära en syntes av musiker, arrangör,komponist och ensembleledare, där inslaget av skapande verksamhet är detcentrala. OMUS föreslår därför att kurser med inriktning mot musikalisktskapande bör ingå i musikerlinjen på alla platser där den skall inrättas ochinte som endast finnas på ett ställe inom en exklusiv form avkompositionsutbildning. Utbildningen av ensembleledare bör avse alla former avensembleledarskap, både inom instmmental- oeh vokalmusiken. Någon utbildning avenbart korister bör enligt OMUS inte ske. Kvalificerade körsångare bör samtidigtutbildas till pedagoger och ensembleledare. Allastuderande inom musikerlinjen skall också få en viss pedagogisk basutbildning.Därtill skaU inom linjen finnas utbildning av vad OMUS kallar specialiseradepedagoger, som bör kunna vara specialiserade antingen på olika instmment (violmpedagogetc.) eller pä olika musikgenrer (jazzpedagog etc.) eller ämnesspecialiserade(t. ex. på ensembleledning, gehör och satslära, komposition och arrangering). OMUSanser att det finns risk för att de nuvarande anställnings-förhåUandena påmusikerområdet kan styra utbUdningens inriktning. Fast anställda musiker finnshuvudsakligen i regionmusiken, de statsunderstödda symfoniorkestrarna och ivissa teaterensembler medan man i övrigt är hänvisade till frilansverksamhet.Genom att det finns möjlighet till trygga ensembleanställningar på ett områdeoch genom att frilansmarknaden är osäker riskerar man att utbildningen tar förstor hansyn till de fasta ensemblemas yrkeskrav. OMUS menar att det är en kulturpolitiskfråga av stor vikt att samhäUet i olika former stöder frilansmusikernasyrkesverksamhet. Därmed skulle det också finnas bättre garantier för att enrimlig andel av utbUdningsresurserna skulle komma frilansområdet till del. OMUStar upp behovet av kombinationsutbildningar med inslag av musik och konstateraratt kombinationsmöjligheterna f. n. är mycket få. En av fördelarna med musikutbUdningensanslutning till högskolan är enligt OMUS att detta öppnar vägar för olika nyakombinationsutbildningar. Det kan också ge möjligheter till ett bättrefungerande samarbete mellan musikutbildningen och annan hÖgskoleutbUdning. OMUSnämner här särskilt behovet av utvidgat samarbete mellanmusiklärarutbildningen och övrig lärarutbildning. OMUSanser att det finns ett stort behov av nya kombinationsmöjligheter mellan den praktisk-musikaliskautbUdning, som musikhögskolorna nu svarar för, och musikvetenskap. Prop.1977/78:14 27 behovav nya tvärkulturella utbildningskombinationer med både praktiska ochteoretiska inslag. Kombinationsutbildningenär enligt OMUS särskilt viktig som underlag för olika yrkesroller somkulturförmedlare. Ätt det föreligger förslag om en ny allmän utbildningslinjeför kulturkommunikation inom högskolan anser OMUS vara värdefullt. OMUS är instäUdpå att folkhögskolan bör spela en stor roll i utbUdningen för kullurförmedlandeuppgifter och är också medveten om att en stor del av utbUdningsbehoven kantäckas genom differentierade insatser i form av vidareutbildning ochfortbildning. Ändå måste det enligt OMUS vara ett kulturpolitiskt intresse atthögskolan tar sin del av ansvaret. UtbUdning för kulturkommunikation ochkulturförmedling är ett rikt differentierat fält. En rad för kulturområdetviktiga och värdefulla kombinationsutbildningar behöver finnas inom högskolansom grundläggande utbildning. OMUS menar emellertid att den föreslagna utbUdningslinjen ifall dess syfte skall vara aktiv kulturförmedling och praktisk kulturkommunikation har en alltför teoretisk, analyserande inriktning. Linjen bör i sinslutgiltiga form göras mer verklighetsanknuten och yrkesanpassad och ges ettmer varierat och praktiskt inriktat innehåll. Som ett led i en sådan utvecklingföreslår OMUS att den allmänna utbildningslinjen för kulturkoninmnikationutvidgas med en speciell variant på musikområdet. När det gäller påbyggnadsutbildningger OMUS vissa exempel. PåbyggnadsutbUdning i komposition och arrangemang, en-semblcledningoch dirigering och med solistisk inriktning inom sångar-och instrumentalistutbUdningenbör höra till musikerlinjens ansvarsområde medan det inom musiklärarlinjen kanfinnas påbyggnadsutbUdning för speciella arbetsfält, t. ex. musikterapi, olikaslags lärarutbildning på högskolenivå. Inte heller när det gällerpåbyggnadsutbildning bör avgränsningen mellan linjerna vara för markerad. För påbyggnadsutbUdningi ensembleledning och komposition bör exempelvis genomgången musiklärarlinjevara en väl så god gmnd som musikerlinjen. Givetvis måste dock visspåbyggnadsutbildning bygga på en speciell utbildningslinje. Så bör exempelvis solistiskpåbyggnadsutbildning kräva genomgången musikerlinje. OMUStar slutiigen också upp behovet för hela kultursektorn inom högskolan att byggaupp utbUdning på nivå med forskarutbildningen som också kombinerar teoretiska inslagmed praktiskt konstnärliga studier på hög nivå. Enligt OMUS är det av storbetydelse att det konstnärliga och kulturpolitiska utvecklingsarbetet kan fåstöd i denna form. OMUS nämner för musikens del bl. a. det musikpedagogiskaoch musiksociologiska området. OMUS menar att definitionsfrågan, som givetvissammanhänger med frågan om att på kulturområdet finna en motsvarighet tillforskning, bör lösas av forskarutbUdningsut-redningen. 1977/78:14 28 OMUSvälkomnar för musikutbildningens del de olUca former för sambandutbildningyrkesliv som finns i de beslutade riktlinjerna för högskolereformen,bl.a. representation för yrkeslivet i linjenämnderna. OMUS betonar attlinjenämnderna bör ha ett avgörande inflytande över utbildningens innehåll oehinriktning. OMUS menar också att högskoleläraraas fortlöpande kontakt medyrkeslivet måste säkerställas. Detta bör praktiskt påverka lärarnas anställningsformer (se vidare kap. 7). Heladen principiella syn som OMUS har på utbildningen och dess kontakt med yrkeslivoch samhälle leder tiU kravet att de studerande skall kutma uppehålla enkontinuerlig kontakt med yrkeslivet . Detta kan bästske genom s.k. varvad prak-t i k. OMUS framhåller de många fördelar som kan nåsgenom förslaget. Praktiken bör kunna bidra till att ge de studerande enrealistisk syn på sin kommande yrkessituation och öka deras motivation införolika moment i utbildningen. För utbildningen kan praktiken ge intressantaåterkopplingseffekter genom att den utnyttjas för kritisk analys averfarenheter och därmed på ett aktivt sätt ökar kännedomen inom utbildningen ommusiklivets förändringar och regionala skiftningar. Praktiken kommer oekså attpositivt påverka utbildningsresultatet genom att bidra till att hos destuderande skapa den eftersträvade attityden av medansvar och beredskap föraktiva insatser i musiklivet. Praktiken kan också rätt använd ge många positivakulturpolitiska effekter i form av stimulans åt det lokala och regionalamusiklivet. OMUS'förslag innebär att fyra former av praktik skall ingå i utbildningen. Det förstapraktikinslaget bör vara auskultationen inom olika arbetsfält och musUcmiljöer.Handledda övningar bör läggas in i utbildningen efter ca tre terminersstudier. De handledda övningarna bör successivt övergå i mer självständigaövningar. Härutöver bör varje studerande få . Denav OMUS föreslagna praktiken blir mycket varierad för olika grupper avstuderande. Med hänsyn härtill menar OMUS att det inte bör vara någon,skyldighet för vare sig kommuner, institutioner eller andra att ta emotpraktikanter. En viktig och lämplig form för praktik är enligt OMUS projekt somutbildningen anordnar i olika slags samarbete med myndigheter, institutioner oehorganisationer. Praktikenbör finansieras med studiemedel. Närdet gäller ansvaret för praktikorganisationen föreslår OMUS att de nuvarandelärarhögskolorna skall svara för praktiken inom musiklärarlinjen medanansvaret för praktiken inom musikerlinjen bör åvila de nuvarandemusikhögskolorna. Prop.1977/78:14 29 De grundläggande kraven som de olika yrkesrollerna ställerär i viss mån likartade. Viktiga principiella skillnader finns dock sompåverkar den allmänna inriktningen av utbildningen. OMUS diskuterar skillnadenmellan musiklärare och musiker och mellan musiklärare och specialiseradepedagoger. OMUSframhåller, att man måste kräva av musildärare att de är musikaliskt allmänbildade.Detta medför flera olika krav på utbildningen som OMUS ger exempel på. När detgäller musiker kan man inte ställa samma grundkrav på bred baskunskap.Samtidigt framhåller OMUS att en koncentration enbart på bred kunskap utanfördjupning på något eller några områden för musiklärarnas del kan innebära enrisk för ytlighet som skulle göra dem olämpliga för många uppgifter. Också förmusikernas del är det alltmer önskvärt med en så stor allmänbildning påmusikområdet att musikern har förståelse för de speciella uttrycksmedlen iolika musikformer och ett underlag för att göra kritiska värderingar imusikfrågor. Anknytningentill yrkesområdet leder till att man både i musiklärar-och musikerlinjenbehöver göra en avvägning mellan, bredd och specialisering. OMUS konstateraratt specialiseringsgraden givetvis måste vara högre inom musikerlinjen. Inommusiklärarlinjen påverkas avvägningen också av det förhållandet att destuderande där ofta måste komplettera sina brister innan de kan utveckla sinaspeciella intressen. För musikerstuderande är det mer naturligt att satsa tidpå utveckling av egna specialanlag och intressen. Tillskillnad från musiklärarna är de specialiserade pedagogerna redan från börjaninriktade mot större musikalisk färdighet på sitt instrument eller inom singenre. Skillnaderna bör emellertid enligt OMUS inte vara lika stora för alla.Också inom musiklärarlinjen bör man kunna inrikta sig på att komina långt ispecialisering på exempelvis instrument eller musikgenre. Utbildningen inommusiklärarlinjen bör med andra ord utformas så att de studerande där i sinutbildningsprofil kan komma de specialiserade pedagogerna ganska nära. Den konstruktion för utbildningslinjerna som OMUS föreslårinnebär en basutbildning, gemensam för alla, fördjupningsutbUdning ochtillvalskurser. Basutbildningen skall ge allmän beredskap för yrkesverksamhetpå resp. område medan fördjupnings- och tillvalskurserna ger speciellberedskap för de yrkesroller inom varje område som Vederbörande studerande vUlinrikta sig mot. En viktig princip i den föreslagna studieorganisationen äratt basutbildning, fördjupningsutbildning och tUlvalskurser inte får sesåtskilda enkelt och schematiskt på det sättet att basutbildningens samtiiga momenttidsmässigt kommer före fördjupning och tillval. Studiema måste som kunnaske parallellt. Prop.1977/78:14 30 Somunderlag för sitt förslag till uppbyggnad av musiklärarlinjen har OMUS delat inyrkesområdet för musiklärare i följande sju arbetsfält, som utgår från dearbetsmiljöer och grupper som musikläraren kan tänkas verka inom. Gymnasieskola, folkhögskola, lyssnarcirklari musik Handledning i instrumental ochvokal övning och ensemblespel över nybörjarstadiet Arbetsfälten har skiftandeinriktning. Arbetsfähen 14 omfattar mer av kollektiv verksamhet ocharbetsfälten 6 och 7 mer av verksamhet inriktad på individuella färdigheter.Inriktningen bör i vissa delar vara gemensam.