prop · G10340 · 1977-12-31 00:00:00 — Småföretagssektorn') svarar i för av företagen,av sysselsättningen och av näringslivets omsättning. Antalet småföretagsenheter har ökal betydligt under1970-talets början. Småföretagens andel av sysselsättningen har i stort legatoförändrad mellan . Samhällets insatser på småföreiagsområdet kanaliseras iförsta hand genom den i början av 1950-talel tillskapade Small BusinessAdininistra-tioii. Denna oiganisaiion är i första hand en finansiellinstitution med möjlighet att förse mindre och medelstora företag med såvällångfristiga krediter som aktiekapitaltillskott. SBA medverkar vidare till altden offentliga upphandlingen i viss omfattning styrs mot de mindre företagen.Slutligen riktar organisationen ett betydande utbud av rådgivnings- ochinformationsservice till den mindre företagsverksamheten. ') Småföretagsbegreppet ges i den amerikanskaadministrationen ingen storleksmässig definition. Prop.1977/78:40 130 bedrivs huvudsakligen genom ett drygt 10-tal lokala kontormed sammanlagt 4 200 anställda. Den antagna budgeten uppgicktill och organisationen är auktoriserad att garanteraprivata lån till småföretag om totalt . SBA:s kreditgivning till företag enligt s. k. individuellalåneprogram (Regular Business Loans) uppgick till I . Lånen avsåg såväl expansionsinvesteringar i anläggningar och utrustningsom tillskott av rörelsekapital och krediter vid omställning av företags verksamhet.Av det totala antalet beviljade lån - ca 22 000 - avsåg lån till lokala,privata utvecklingsbolag etablerade för att ekonomiskt främja tillväxten avhandel och industri inom lokalt avgränsade områden. utgick 358sådana lån om totalt . Sedan programmets tillkomst år 1958beräknas ca 260 000 sysselsättningstillfällen ha skapats eller räddats. Viadelstatliga utvecklingsbolag görs vissa ytterligare liknande insatser mednågot mer förmånliga lånevillkor. Särskilda lånemöjligheter finns vidare förvissa typer av samverkansprojekt mellan småföretag. Speciella låneformer harockså tillkommit för att förse mindre förelag med krediter för investeringareller omställningar till följd av samhällets reglering, bl. a. påarbetsmiljöområdet, konsumentskyddsområdel och vid uppförandet av militära anläggningar. SBA auktoriserar och delvis finansierar vidare särskildainvesteringsbolag - () - genom vilkaenskilda skall kunna kanalisera riskkapital till mindre företag. Särskiltförmånliga beskattningsregler har givit ett incitament till medverkan i dessabolag. Vid slutet av fanns 262 verksamma bolag med ett totalt kapitalom ca . SBA har vidare möjlighet att i vissa fall lämnagarantier till factoringbolag för täckning av av förlusteruppkomna till följd av utebliven betalning från mindre företag. Den federala regeringen upphandlar varor ochtjänster för . SBA bevakar att en skälig del av dessakontrakt går till småföretag. Förutom direkta kontrakt förekommer ettomfattande system för att tillförsäkra småindustrin tillfällen tillunderleveranser genom överenskommelser med de hundra störstaentreprenadföretagen i . 1 de fall ett litet företags förmåga att uppfyllaett kontraktsförhållande ifrågasattes av en federal upphandlare kan SBA eftergranskning av företagets resurser uttarda ett s. k. kompetensbevis, vilketgaranterar företaget förmåga att motsvara ifrågavarande kräv. Rådgivnings-, informations- och utbildningsverksamheten äri huvudsak inriktad på de företagsledande funktionerna i företaget. Av särskiltintresse är att notera de s. k. SCORE/ACE (Executivesresp. Detta är en frivilligkår av pensionerade ochaktiva professionella företagsledare med goda meriter som via SBAtillhandahåller sitt kunnande och kan "rycka ut" för att bistå ettlitet företag som har problem. Sedan begynnelsen 1964 har inemot 300 000 1977/78:40 131 sådana uppdrag genomförts. Det totala antalet personer idenna verksamhet uppgår till 5 800. Med småföi-etag avses i vanligen företag med färreän 100 anställda vad avser industrin och färre än 50 anställda vad gällerövriga näringsgrenar. År 1973hade av samtliga företag i näringslivet färre än 100 anställda. Antaletanställda i småföretagen uppgick till ca 1.9 miljoner personer, vilket utgjordeca av den totala sysselsättningen. Särskildaformer för samhälleligt stöd till småföretagen har funnits . De direktaoch indirekta samhällsinsatserna beräknas till mellan 500 och I 000miljoner dollar . Huvudansvaret för samhällets stöd lill småföretagenåvilar en särskild minister bunden till industri- och . En radfinansiella stödformer finns. startades Indnstridlu ui-veckUngsbanken(IDB) med sin verksamhet riktad i första hand till småförelagen. Dennaersattes av Federala föreiagsuivecklingshanken (FBDB). 1 samband härmedexpanderades utbildningen till småföretag och regionala kontor öppnades. FBDBkan numera även teckna aktier i småföretag. har totalt lånats ut till småföretag via IDB och FBDB. Vid mitten av år1977 hade FBDB lån utestående hos ca 32 000 småföretag. Statligalånegarantier kan även liimnas för finansiering vid företagsetablering ellerexpansion i småföretag. ställdes garantier till ett belopp omtotalt ca . De individuella garantibeloppens maximala storlekhöjdes i mitten av till . Det kanvidare nämnas att företag med beskattningsbara inkomster understigande genom sänkt beskattning stimuleras att låta vinsten stanna kvar iföretaget. Förekonomiskt utsatta regioner finns särskilda program för industriell expansionvia Departinent for Regional Economic Expansion. Genom det införda s.k. företagsutvecklingsprograinmet har små företag beretts särskildamöjligheter att finansiera produktutveckling och marknadsföring av nyaprodukter. Samhälletssmåföretagsinriktade företagsserviceverksamhet kanaliseras i första hand genomFBDB. Ett särskilt rådgivningsprogram administreras av banken. Särskilda formerfinns även för att underlätta småföretagens möjligheter att få tUlgång till denyrkesutbildade arbetskraft som erfordras. Detta sker via speciellaarbetsmarknadscentra (). Genom denna kan också särskildpersonalutbildning arrangeras. Prop.1977/78:40 132 Småföretagens sysselsättningsandel har i legat på ca80 % ända . Minskningen har varit mindreän . Inom tillverkningsindustrin har de små företagsenheternassysselsättningsandel legat oförändrad på . Denna ijämförelse med de västeuropeiska länderna mycket höga andel torde delvis kunnaförklaras av den för små företagsenheter särskilt gynnsamma företagsbeskattningen.Inom byggnadsindustrin svarar de mindre och medelstora företagen för avsysselsättningen. Småföretagens andel av sysselsättningen inom varuhandeln harunder det minskat något och uppgick år . Demindre företagen minskade sin sysselsättningsandel inom servicenäringen från till . Samhällets insatser till stöd för småföretagenadministreras av handels-och industridepartementet (, Ministry ofInternational Trade and Industry) samt av ett till regeringen knutet råd försmåföretagsfrågor (Medium and ). Samhällets direkta insatser på kreditförsörjningsområdetförmedlas dels genom botlenlångivningsinstilut, dels i form av funktionellspecialdesline-rad kreditgivning. Sistnämnda långivning avser en rad ändamålsåsom stöd till utbildning av företagsledare, lån vid samverkansprojekt ochstöd till modernisering av produktionsapparaten. Hämtöver finns en statlig leasingverksamhetmed huvudsaklig inriktning på mindre företag. Samhällets företagsserviceförmedlas i första hand genom olika småföretagareföreningar oeh statiigakonsulter, genom kostnadsfri tillgång till laboratorier m.m.Företagareföreningarna utgörs av ett stort antal delvis statsunderstöddaenskilda föreningar för olika typer av samverkan mellan mindre och medelstoraföretag, såväl på kreditförsörjningsområdet som i fråga om produktion ochförsäljning. Dessa enskilda organisationers verksamhet är i stor utsträckningreglerad i särskild lagstiftning. Vid sidan av insatserna på kreditförsörjnings- ochföretagsserviceområdet har även andra åtgärder vidtagits vilka syftar till attsärskilt underlätta de mindre företagens verksamhet. har nämntsföretagsbeskattningens för små företag särskilt gynnsamma utformning. De småföretagens roll i den statliga upphandlingen behandlas i särskild lagstiftning.Vidare finns bestämmelser om att samhället i vissa fall kan begränsa storadetaljhandelsföretags verksamhet till förmån för de små företagen. Prop.1977/78:40 133 Statsministernhar tidigare denna dag redovisat regeringens allmänna syn på småföretagenssituation. Han har därvid anfört bl. a. följande. Småföretagen,dvs. företag med mindre än ca 200 anställda, utgör en viktig del av vårekonomi. Småföretagen svarar för mer än en tredjedel av vår industriella sysselsättning.De är av utomordentlig betydelse för den regionala utvecklingen. Småföretagenspelar en avgörande roll för utkomstmöjligheterna för människor på mindreorter och därmed också för dessa orters möjlighter att bibehålla sin livskraft.Deras betydelse för innovationsprocessen inom näringslivet är stor. De är enviktig källa för teknisk förnyelse liksom för tillkomsten av nya affärsidéer.Småföretagen fyller också en väsentlig funktion som underleverantörer ochlegotillverkare för störte inhemska och utländska företag. Statsministernhar också framhåUU att en rad förhållanden verkar direkt hindrande påsmåföretagens utveckling och expansion. Till dessa utvecklingshinder hänförsig framför allt frågor rörande kapitalförsörjning, kapitalbeskattning,företagsservice och företagsimiljön. För att åstadkomma en gynnsam utvecklingbland småföretagen är det därför en självklar utgångspunkt för regeringenspoUtik att söka minska förekommande utvecklingshinder. Det gäller att ta tUlvara outnyttjade möjligheter inom småföretagen tUl ökad produktionsvolym ochsysselsättning, ökad produktivitet, ökad produktutveckling ochinnovationsveirksamhet samt ökad export. Jagskall nu med utgångspunkt i de av statsministern angivna riktlinjerna förregeringens politik på småföretagsområdet redovisa olika förslag till åtgärderinom industridepartementets verksamhetsområde. Mina förslag är inriktade främstpå att lösa de problem som hänger samman med kapitalförsörjningen och servicentill företagen. Idet följande kommer jag att ta upp frågor om dels uppbyggnad av regionalautvecklingsfonder med de nuv;irande företagareföreningarna som bas, dels nyinriktning av verksamheten vid (), delsförstärkning av den småföretagsinriktade fort-bUdningen, dels stöd tUlexploateringsföretcig, dels ock ökat stöd tUl uppförande av kommunägdaindustrUokaler inomi främst det inre stödområdet. Demedelsbehov som följer av mina överväganden beräknar jag tUl sammanlagt nära470 milj. kr för nästa bud:?etår. Jag avser att återkomma härtUl vid minanmälan till budgetpropositionen 1978. Tillgrund för mina överväganden ligger ett omfattande utredningsmaterial. Jag hartidigare i avsnitt 2 översiktligt redovisat resultaten av denutredningsverksamhet som har bedrivits för att kartlägga och analyserasmåföretagens situation och utvecklingstendenser. Här bör särskilt framhållasverksamheten vid statens industriverk, vissa universitet och högskolor samtnäringslivets egna organisationer. 1977/78:40 134 (A 1975:03) tillkallades islutet av för att utreda företagareföreningarnas ställning och rollinom den närings- och regionalpolitiska organisationen samt för att göra enanalys av bl. a. småföretagens tillgång och efterfrågan på krediter.Utredningens betänkande (SOU 1977:3) Utbyggd regional näringspolitik ochremissyttrandena över betänkandet är ett viktigt underlag för minaöverväganden. I rapporten (SIND 1975:6) Kursverksamheten m. m. vidstatens industriverk redovisade industriverket förslag tUl förstärkning ocheffektivisering av den småföretagsinriktade fortbildningen. lade i en skrivelse framförslag om intensifierad informations- och dokumentationsverksamhet m. m. vidföretagareföreningarna. Utöver vad jag nu har nämnt finns åtskilliga rapporter,promemorior och skrivelser som behandlar olika frågeställningar påsmåföretagsområdet. Under beredningsarbetet i industridepartementet haröverläggningar hållits med företrädare för bl. a. företagens och de anställdasorganisationer. 8.2 Uppbyggnad av regionala utvecklingsfonder Utvecklingen har ställt ökade krav på bådeföretagen och deras anställda. De strukturella förändringarna i näringslivet harfortsatt i snabb takt. Den tekniska nivån har höjts med krav på allt merkomplicerad teknisk och maskinell utrustning. Produkternas livslängd har blivitkortare, vilket har ställt ökade krav på produktutveckling och påbedömningsunderiaget vid produktval. Konkurrensen har hårdnat i takt medhandelns ökade internationalisering. Kraven på förbättrad yttre och inre miljöhar successivt ökat. Dessa förhållanden leder i många fall till påfrestningaroch anpassningsproblem som kan vara speciellt kännbara för småföretagen. Denna utveckling ställer stora anspråk pånäringspolitiken. Statsministern har tidigare framhållit att en självklarsträvan från regeringens sida är att fortlöpande vidta åtgärder för atteffektivisera de näringspolitiska instrumenten. På ett flertal områden har samhället redan vidtagitåtgärder i syfte att undanröja de svårigheter som möter småföretagen. Detgäller främst på kredit- och kapitalförsörjningsområdet samt påföretagsserviceområdet. Flera olika organ har inrättats på både central ochregional nivå. Deras stöd- och utvecklingsprogram varierar vad avser ändamål,omfattning och inriktning. Bland de kreditinstitut och andra organ som genom statensmedverkan har tillkommit för att främja utvecklingen bland småföretagen börnämnas Prop.1977/78:40 135 AB Industrikredit, AB Företagskredit, , , Norriandsfonden, SVETAB, statensutvecklingsfond, statens industriverk, inkl. dess enhet för företagsutveckling(SIFU), exportråd och Industriellt utvecklingscentrum i övre (lUC). Vidare bör speciellt företagareföreningarna nämnas. Företagareföreningarna är organiserade som ekonomiskaföreningar. De skall genom företagsservice och kreditstöd söka stimulerautvecklingen bland de mindre och medelstora industriföretagen inom länen. Detfinns en förening i varje län. Verksamheten finansieras huvudsakligen medbidrag från staten och resp. landsting. Föreningarnas kreditverksamhet möjliggörsgenom att de kan ta upp lån från statens hantverks- och industrilånefond. Företagareföreningsutredningenframhåller i sitt betänkande, med utgångspunkt i den splittrade bild som detstatliga stödet lill småföretagen uppvisar, att en ökad samordning på regionaloch lokal nivå av olika näringspolitiska insatser bör åstadkommas. Behov avökad samordning föreligger enligt utredningen inte bara av de centralanäringspolitiska organens, landstingens och kommunernas kontakter medföretagen utan också av själva genomförandet av stöd- och utvecklingsprogrammen.Hittillsvarande erfarenheter visar att företagen skulle finna det värdefulltatt kunna repliera på en organisation, som kan arbeta i nära kontakt medföretagen. De har redan ofta svårigheter att överblicka alla de organ ochaktiviteter som står till buds. Företagen känner ofta inte till vilkastödformer som finns och de vet inte vart de skall vända sig med sina problem.De har sällan tid eller resurser att söka lösningar på problemen genom allkontakta alla olika myndigheter och organ. Utredningen anser att åtgärder bör vidtas i syfte atteffektivisera de utvecklingsfrämjande insatserna för näringslivet inom varjelän. Utredningen pekar på att företagareföreningarna fungerar somen slags samordnande organisation i varje län. Föreningarnas resurser behöveremellertid enligt utredningens uppfattning kraftigt förstärkas. De måstesamtidigt få en bättre organisatorisk uppbyggnad för att mer effektivt kunnastödja småföretagen. Utredningen har i sin genomgång och analys avföretagareföreningarnas nuvarande verksamhet funnit föreningarna i stort vällämpade att utgöra basen för en framtida regional näringspolitisk organisation.Föreningarna börjar enligt utredningen få väl utvecklade kontakt- ochinformationsvägar inte bara till de mindre och medelstora företagen utan ocksåtill de olika centrala och regionala myndigheterna samt till andra organ, somingår i den näringspolitiska organisationsstrukturen. De ökade resurser som harställts till föreningarnas förfogande har enligt utredningen inneburit attförutsättningarna för olika insalser i företagen har förbättrats. Genom närakontakter har föreningarna fått förtroende hos företagen och bidragit till engynnsam utveckling bland dessa. Prop.1977/78:40 136 pekar utredningen på att det hos dagensföretagareföreningar finns vissa olösta problem och att det föreligger vissaförhållanden som inte kan betraktas som helt tillfredsställande. Några av dessaär av generell natur medan andra är att hänföra till svagheter inom enskildaföreningar. Vissa av problemen beror på bristande resurser. Utredningen harredovisat förslag till lösningar av dessa problem. Utredningen föreslår sammanfattningsvis attföretagareföreningarnas resurser för både kreditstöd och företagsserviceförstärks kraftigt. Vidare föreslås att en siftelse med staten och resp.landsting som huvudmän bildas i varje län för att överta föreningarnasnuvarande uppgifter. Utredningens förslag i stort får ett mycket positivtmottagande av det helt övervägande antalet remissinstanser. Dessa ärgenomgående posiliva till förslaget att de näringspolitiska insatserna byggs utpå regional nivå och att företagareföreningarna får utgöra basen för uppbyggnadav en regional näringspolitisk organisation. För egen del kan jag i huvudsak ansluta mig tillföretagareföreningsutredningens slutsatser och förslag. Behovet av attåstadkomma en ökad samordning på regional nivå av samhällets näringspolitiskainsatser anser jag vara uppenbart. Det är vidare angeläget att minska avståndenmellan olika näringspolitiska organ och företagen. Företagareföreningarnaspelar i detta avseende enligt min uppfattning en central roll. Föreningarnahar verksamt bidragit till att främja utvecklingen inom länens näringsliv ochtill en bättre regional balans. Den verksamhet som föreningarna bedriver börenligt min mening utgöra en bas för en förstärkt samhällelig näringspolitik ilänen. De överväganden och förslag, som utredningen har lagtfram, är därför enligt min mening väl ägnade att läggas till gmnd för ettställningstagande till företagareföreningarnas framtida verksamhet och därmedockså till frågan om hur näringspolitiken på lämpligt sätt skall kunnaförstärkas på regional nivå. Jag övergår nu till att behandla huvudfrågorna iutredningens förslag. ledning och uppföljning m. rn. Som redan har framgått ställer sigföretagareföreningsutredningen kritisk till att organisationsformen ekonomiskförening bibehålls. För att en ökad stabilitet i föreningarnas organisatoriskauppbyggnad skall åstadkommas bör enligt utredningens förslag föreningarnaupplösas och ombildas till stiftelser med stat och landsting, samt iförekommande fall kommun utanför landsting, som stiftare och huvudmän. Enövergång till stiftelseform kan enligt utredningen i viss mån ses som enformell anpassning till de faktiska förändringar som redan har ägl rum. Det stora flertalet remissinstanser tillstyrker ellerlämnar utan erinran utredningens förslag att föreningarna ombildas tillstiftelser med staten och Prop.1977/78:40 137 landstingen som huvudmän. Ett fåtal remissinstanser bl. a.några företagareföreningar och i län. anser dock attföreningsformen bör bibehållas. är kritisk mot stiftelseformen ochförordar att företagareföreningarna ombildas till aktiebolag. Landsorganisationeni (LO) framhåller i sitt ytirande att man inte motsätter sig att ävenlandstingen ingår som huvudmän i stiftelserna men att man av både principiellaoch prakliska skäl hade föredragit renodlade statliga stiftelser.Tjänstemännens centralorganisation () framför liknande synpunkter och anseratt övervägande skäl talar för att endast staten bör vara huvudman för de nyastiftelserna. å andra sidan förordar att landstingenensamma blir huvudmän. framhåller att starka skäl talar för ett delat statligt,landstingskommunalt och primärkommunalt huvudmannaskap. Förbundet förordardärför att formerna för huvudmannaskapet prövas förutsättningslöst i varje länoch i samarbete mellan berörda parter, däribland kommunerna. Enligt minmening bör företagareföreningarna få en ny roll i samhällets näringspolitik.Den medför att formen ekonomisk förening är lämplig.Företagareföreningsutredningens förslag att föreningarna ombildas tillstiftelser anserjag vara väl underbyggt. En övergång till stiftelseform medgeratt verksamheten kan bedrivas med krav på flexibilitet och anpassning till desärskilda förhållanden som råder i varje län. Vidare kan den organisatoriskaanknytningen till landstingen garanteras. Enligt min mening är det viktigt attnäringspolitiken i länen får en så bred förankring som möjligt. Utredningensförslag att landstingen tUlsammans med staten blir huvudmän för verksamhetenfinner jag därför både naturiigt och nödvändigt. Efiersomett åtagande att vara huvudman också bör vara förenat med ett åtagande attfinansiera verksamheten lorde i praktiken knappast andra parter än stat ochlandsting vara aktuella. I likhet med utredningen bedömerjag det inte somrealistiskt att bidrag från kommuner - bortsett från de kommuner som liggerutanför landsting - kan bli av en sådan storleksordning att det motiverarhuvudmannaskap. Detta spörsmål får också anses beröra frågan omprimärkommunernas rättsliga kompetens på det näringspolitiska området. Däremotanser jag det vara värdefullt att ett nära samarbete med kommunerna åstadkoms. Jag förordar således att en stiftelse med staten och resp.landsting som stiftare och huvudmän bildas i varje län med uppgift att övertaföretagareföreningarnas nuvarande uppgifter och verksamhet. I förekommandefall bör även kommun utanför landsting ingå. Den roll i näringspolitiken somstiftelserna avses få kommer att ställa stora krav på ledningen av verksamheten.Jag återkommer senare till denna fråga. En allmän strävan bör enligt min uppfattning vara attstiftelserna i de 1977/78:40 138 olika länen görs likaitade vad gäller mål, uppgifter,styrelsesammansättning osv. Regionala olikheter kan självfallet finnas sommotiverar variationer i vissa avseenden. Rent formellt kan en övergång från förening till stiftelseske genom att en stiftelse bildas som övertar föreningarnas oiganisaiion ochverksamhet. Föreningarna kan därefter upplösas i den ordning som föreskrivs ilagen om ekonomiska föreningar. Eftersom föreningarna är självständiga och medegen beslutanderätt, fordras samverkan från deras sida. Några problem i dettaavseende räknar jag inte med skall föreligga. Jag kommer att ta initiativ till attförhandlingar tas upp om att upplösa de nuvarande föreningarna och om att bildastiftelser. Jag avser att föreslå regeringen att en särskildorganisationskommitté tillkallas för ändamålet. Stiftelserna bör enligt min mening inom de ramar somstiftarna fastställer ha stor självständighet. Samhällets ledning avverksamheien bör således ske genom utlagda program och fastställda normer, t.ex. i fråga om lånevillkor. Styrningen av den löpande verksamheten böröverlåtas på stiftelserna och deras ledningar. Det bör, som ocksåföretagareförenings-utredningen har understrukit, ankomma på resp. stiftelseatt själv bestämma om uppläggning och inriktning av den löpande verksamheten.Samtidigt vill jag i likhet med LO understryka att stiftelserna som utgångspunktför sin inriktning av verksamheten och för sina prioriteringar i övrigtgivetvis måste ha den övergripande planering som sker inom ramen för den avstatsmakterna fastställda industri-, regional- och sysselsättningspolitiken. Kontroll av stiftelsernas verksamhet bör ske genomrevision. Enligt min uppfattning bör varje stiftelses verksamhet granskas avtre revisorer. En av dem bör vara auktoriserad. Därutöver bör staten och resp.landsting utse var sin revisor. Huvudmännen bör besluta om ansvarsfrihetför styrelsen och verkställande direktören i stiftelserna. Jag vill isammanhanget erinra om att industriverket har utarbetat en modell för revisionav de nuvarande företagareföreningarnas verksamhet.