prop · G10372 · 1977-12-31 00:00:00 — 1administrativ ordning får utfärdas föreskrifter om all beslut iersättnings-ärende skall innehålla upplysning till den enskilde om den i 34 stycket inskrivna möjligheten. Bestämmelseni denna paragraf moisvarar 23 S sjunde stycket allmänna förfogandetagen ochåterfinns i utredningens lagförslag i 38 S. Som har nämnts vid 18 S gäller vadi 40 S sägs även beslut av särskild rikel. Utbetalningav ersäitning (414 SS) Avsnittetinnehåller bestämmelserom utbetalning av ersättning och regler om tredje mans rällatt erhålla betalning ur utgående ersättning. Paragrafeninnehåller en bestämmelse om utbetalning av ersättning. Motsvarigheien tilldenna paragraf finns i utredningens förslag i 38 S, som föreskriverattregeringen meddelar föreskrifter om utbetalning av ersättning. Oljekrisnämndenhar all den nya lagen i likhet med allmänna förfogandelagen börinnehålla en uttrycklig föreskrift om att faslslälld ersättning genast skallutbetalas till den ersättningsberättigade. Jag delar den uppfattningen, tenlighet härmed föreskrivs alt fastställt ersättningsbelopp genast skallutbetalas till den ersättningsberättigade sedan ersältningsbe-slulel har vunnitlaga kraft, om inte annat följer av 42-44 SS. Om beslutet överklagas skall dendel av ersättningen som inte omfattas av överklagandet genasi utbetalas. Förstastycket, som motsvarar 22 S första slyckel rekvisitionslagen, 25 S förstastycket allmänna förfogandelagen och 40 S i ulredningens förslag, innehållerbestämmelser om rätt för den som till säkerhet för fordran har Prop.1977/78:72 106 panträtteller retentionsräll i egendom, som tas i anspråk med äganderätt, alt utfå sinfordran ur ersättningen för egendomen, även om fordringen inte är förfallentill betalning, I ersättningen skall också inräknas belopp som utges vid upphävandeeller begränsning av nyttianderätt, servitut eller liknande rätt. Omegendom tas i anspråk med nyttianderält, föreligger däremoi ingen rätt för panthavareeller reiinent att göra sin fordran gällande i den ersättning som utges. Skälethärtill är att säkerheten inte rubbas genom förfogandel. Visserligenundertrycks panträtten och retenlionsrätten så länge egendomen är ianspråktagengenom förfogande men rälten kan göras gällande igen, när förfogandet upphör.Egendomen återställs då till den varifrån egendomen togs, vilkel innebär altsituationen blirdensamma som före ianspråktagandet av egendomen. Genomandra stycket utsträcks panträtten och retenlionsrätten till alt omfatta ersäitningsom utgår för skada på och avsevärd försämring av egendomen. Under skada falleräven totalförlust av egendomen. Ifråga om fördelning mellan olika rättsägare av ersättning som avses i förstaoch andra siyckena finns regler i 43 S- Tredjestycket som saknar motsvarighet i såväl utredningens förstag som gällandebestämmelser har kommit till på förslag av riksvärderingsnämnden. Bestämmelsenanger hur en fordran, som avses i paragrafens första siycke, skall beräknas, omden inte är förfallen till betalning. Bestämmelsen är utformad efter förebild av28 S lagen (1971:494) om exekutiv försäljning av fast egendom och 150 S utsökningslagen(1877:31 s, 1, 150 S ändrad senast 1971:495). Dennaparagraf innehåller reglei om fördelning mellan olika rättsägare av ersättningsom har fastställls att utgå vid förfogande. Närdet gäller ersättning som har fastställls alt utgå för skada på eller avsevärdförsämring av fastighet föreskrivs i första styckei, att expropriationslagenskall gälla i lillämpliga delar i fråga om nedsättning, fördelning ochutbetalning av ersättningen samt i fråga om verkan av dessa åtgärder. 1fråga om fördelning av ersättning i annat fall än som avses i första styckeiinnehåller paragrafen ingen reglering. I flertalet fall får man räkna med attenighet om fördelningen kan nås mellan rättsägarna. Sker ej delta, skall enligtandra stycket ersättningen nedsättas hos överexekutor, 1 fråga om nedsattbelopp skall i tillämpliga delar iakttas lagen (1927:56) om gälds betalninggenom penningars nedsättande i allmänt förvar, Paragrafeninnehåller bestämmelser för det fall alt ersättning skall utgå för egendom somär utmätt eller belagd med kvarstad eller ställd under skingringsförbud. Enligt 160 S utsökningslagen (160 S ändrad senast Prop.1977/78:72 107 1971:495)skall medel som har infiutit i ulsökningsmål ulan dröjsmål sättas in i bank molränta, om det inte kan anlagas alt medlen betalas ul . Att moisvarandeskall gälla i fråga om betalningsmedel som avses i denna paragraf torde följautan att uttrycklig föreskrift om detta las in i paragrafen, Uppgiftsskyldigbet m. m. (45-51 SS) 1detta avsnitt har tagits in föreskrifter om uppgiftsskyldighet, omhandräckning, om vite och om tystnadsplikt. 45 ,>,v Paragrafen motsvarar i huvudsak 26 S i ulredningensförslag till förfogandeförordning. Eftersom det är fråga om ett åläggande förenskild, måste bestämmelsen ha sin plats i lag, Förstastycket motsvarar 26 S allmänna förfogandelagen och 42 S i utredningenslagförslag. Andrastycket har sin moisvarighei bland bestämmelser som i allmänna förfogandelagenfinns i 30 S och i utredningens lagförslag i 45 S- Enligt bestämmelserna iallmänna förfogandelagen kan vite användas - förutom vid underlåtenhet attfullgöra uppgiftsskyldighet - när någon vägrar att fullgöra de skyldigheter somi den föreslagna förfogandelagen tas upp i 47 S, dvs. tillhandahålla myndigheihandelsböcker och andra affärshandlingar eller lämna myndighet tillträde tillkontor och annan lokal. Den föreslagna 47 S ger länsstyrelse eller, enligtregeringens bestämmande, annan myndighet rätt alt besluta om undersökning avlokal som angavs och om omhänderta-' gande av handelsböcker och andraaffärshandlingar. Med hänsyn härlill finns inget behov av att förelägga vite idessa fall. 46 S är inte tillämplig förrän 4-6 SS har satts i tillämpning. Förstastycket ger länsstyrelse eller, enligl regeringens bestämmande, annan myndigheimöjlighet att infordra handelsböcker och andra affärshandlingar för kontrollav all uppgift som har lämnats enligt 46 S är riktig och fullständig.Motsvarighet till denna föreskrift finns i 27 S allmänna förfogandelagen. Enligtandra slycket, som motsvarar 28 S allmänna förfogandelagen, kan myndighetenbesluta om undersökning av den uppgiftsskyldiges lokaler och om omhändertagandeav hans handelsböcker och andra affärshandlingar, om han inte efterkommerbegäran enligl första stycket eller om det föreligger särskild anledning tillkontroll. Prop.1977/78:72 108 Itredje slycket föreskrivs att bestämmelserna i 28 kap, omhusrannsakan skall gälla i lillämpliga delar vid undersökning ochomhändertagande enligt andra styckei. Vidare åläggs polismyndighet all lämnaden handräckning som behövs. Myndighetenfår inte själv utöva våld för att genomföra undersökning eller omhändertagandesom avses i denna paragraf I den mån den enskilde inte frivilligt upplåterlokalerna, får myndighelen begära biträde av polismyndigheten. Undersökningenskall genomföras så att skada och olägenhet inte uppstår i onödan. Handeisböckeroch affärshandlingar bör om möjligt granskas på platsen och ett omhändertagandeav handlingama bör inte bestå än som är absolut nödvändigl. Detbör framhållas att 28 kap. 8 S jämförd med 27 kap. 12 S inlemedgeratt polisman närmare undersöker handelsböcker och andra handlingar. Ilikhet med 46 S är 47 S inte tillämplig förrän 4-6 SS har salts i tillämpning, I första stycket ges föreskrifter om skyldighet all lämnade uppgifter som behövs för att kunna verkställa uttagning och i övrigtförbereda förfogande och att tillhandahålla egendom för besiktning.Föreskrifterna är tillämpliga redan i fred. Ändra styckei innehåller bestämmelser om vite och tredje styckeiöppnar möjlighet alt genomföra besiktning med biträde av polismyndighet. I denna paragrafstås fast alt skyldighet enligt 458 SSskall fullgöras utan ersättning. Regeringen kan dock besiämma att ersättningskall ulgå, Enligl första stycket får ett vitesföreläggande inteöverklagas särskilt ulan omprövas först i ärende om vitets utdömande, Vitet utdömesav allmän domstol. I andra stycket föreskrivs all lalan mol beslul om åtgärd enligl47 S andra slyckel och mol länssiyretses beslut om handräckning enligt 48 Stredje stycket förs hos kammarrätt genom besvär. Effektivitetsintresset och deldärav följande kravei på skyndsam handläggning bör medföra att besluten går iverkställighet utan hinder av anförda besvär. Den beslutande myndigheten bördock kunna föreskriva annat. i enlighet med vad nu har sagls finnsockså i andra slycket. Frågan om förhållandet mellan vite och siraff behandlasunder 52 S. Prop.1977/78:72 109 Enligt2 kap, 13 S RF får yttrandefriheten begränsas endast om särskilt viktiga skälföranleder det. Skyddet för enskilds personliga eller ekonomiska förhållandenutgör ett sådant viktigt skäl. Yttrandefriheten för också begränsas med hänsyntill rikets säkerhet och folkförsönningen. Vidare får friheten att ytlra sig inäringsverksamhet begränsas. Begränsningen av yttrandefriheten måste enligt RFi princip ske genom lag. Förbud för någon att röja vad han erfarit i altmän tiänsteller under utövande av tjänsteplikt för dock efter bemyndigande i lag meddelasgenom förordning. Uppgiftersom avses kunna inhämias med stöd av den föreslagna förfogandelagen angår intesällan enskilds persontiga eller ekonomiska förhållanden och kan medföra förfångför den enskilde om de kommer till allmän kännedom. Detsamma gälterupplysningar som lämnas vid förberedelser för förfogande. Kännedom kan ocksåvinnas om yrkeshemlighet och om sådant som är av betydelse för rikets säkerheloch folkförsörjningen. Pågrund av del anförda föreskrivs i denna paragraf förbud att obehörigen yppaeller utnyttia vad som på grund av bestämmelse i lagen inhämtats omyrkeshemlighet, arbetsförfarande, affärsförhållande, enskilds personliga ellerekonomiska förhållanden eller förhållande av betydelse för folkförsörjningeneller för rikets säkerhel. Enmotsvarighet till den föreslagna bestämmelsen finns i 29 S allmännaförfogandelagen. Där föreskrivs, att vad som har inhämtats med stöd avföreskrifter motsvarande de i 47-49 SS upptagna inte får yppas i vidare mån änsom erfordras för att vinna det med bestämmelserna avsedda ändamålet. Det nuanvända ordet "obehörigen" innebär att lystnadspliktsbestämmelsen haranpassats till den utformning som är den nu vedertagna. Medhänsyn till den lydelse som 20 kap, 3 S har getts genom lagen(1975:667) om ändring i behöver inle någon beslämmelse om straffför brott mot tystnadsplikt införas i den förestagna förfogandelagen. Vidare ärfrågan om allmänt åtal uttömmande reglerad i 20 kap, 5 S i desslydelse enligt SFS 1975:667 (se närmare om detta i prop. 1975:78, s. 184 och186). (52-55 SS) Demesl ulföriiga av de nuvarande ansvarsbestämmelserna inom rekvisitions- ochförfogandelagstiftningens område ingår i allmänna förfogandelagen. De reglersom föreslås i delta avsnitt överensslämmer i sak nära med dessa bestämmelser.Vid utformningen av strafföesiämmelserna har eftersträvats en avsevärdmodernisering och förenkling. Dei denna paragraf intagna ansvarsbestämmelserna motsvarar 47 S i ulredningensförslag. Utredningen har inte föreslagit några särskilda regler Prop.1977/78:72 110 förringa resp, grova broll, Uiredningen har inle heller gjort skillnad mellan brollsom begås uppsåtligen eller av oaklsamhel. Vidare har uiredningen föreslagit ensänkning av straffmaximum från två till . Jaganser del i och för sig lillfredsslällande all ansvarsbestämmelserna förenklas.Ett sammanförande av samtliga svårhelsgrader av brotten under en strafföeslämmelsei enlighet med utredningens förslag innebäremellertid i jämförelse med vad somnu gäller all straffen skärps vid brott som är ringa eller att hänföra tillnormalfallen och sänks vid grova brott. Jag anser inle alt det finns anledningall göra några slörre ändringar i de siraffiatituder som gäller. Detframstår inle hellei' som hell invändningsfritt att hänföra obetydligaförseelser och jämförelsevis grova brott under en och samma straffskala ulanalt i lagtexten ge rättstillämpningen någon ledning för straffmätningen.Behandlingen av det grova brottet och oaktsamhetsfallet har därför brutits uttill särskilda stycken och slraffialituderna har utformats i stort sett som inu gällande besiiimnielser. 1första stycket har förts samman fyra grupper av brottsliga förfaranden. Sirafföestämmelsernaär subsidiära till . Subjektivt krävs att gärningen sker uppsåtligen.Straffiatsen upptar böter etter fängelse i högsl . 1punkt 1 upptas handlingar som innebär att någon bryter mot föreskrift,åläggande, förbud eller villkor som gäller enligt etter har meddelats med stödav 5, 6, 11, 12 eller 13 S- Det sirafföara förfarandet kan bestå i att någongömmer undan eller förstör egendom som omfattas av beslut om förfogande. Envägran att fullgöra uppgift enligt 5 S första stycket 6 faller också inom detstraffbara områdei. Underlåtenhetatt lämna uppgifter enligt 45,46 eller 48 S har strafföelagts i punkt 2. Punkt3 strafföelägger lämnande av oriktig uppgift, om uppgiften innebär fara ibevishänseende. 1punkt 4 föreskrives siraff för den som underlåter att efterkomma begäran enligl47 S att tillhandahålla handelsböcker och andra affärshandlingar eller begäranenligt 48 S att tillhandahålla egendom för besiktning. 1andra stycket behandlas grovt brolt. Straffet är fängelse i högst . Somvägledande exempel på omsländigheler som kan föranleda all brottet skallbedömas som grovt anges i lagtextenatt brottet harskett i vinningssyfte ellerhar avsetl en belydande mängd av egendom eller eljest har varil av särskilt fariigart, 1iredje stycket strafföeläggs oaktsamhetsgärningar. 1 ringa fall av oaktsamhetskall dock inte dömas lill ansvar. Till sin objektiva Ijeskaffenhet skallgärningen vara sådan som avses i första stycket. Normalstraffet är böter. Förgrova fall är straffet fängelse . ParagrafensIjärde stycke innehåller en bestämmelse som reglerar förhållandet mellanstraff och vite. Bestämmelsen har tillkommit på förslag av riksvärderingsnämndenoch innebär att den som har underiåtit att fullgöra skyldighet som omfattas av viieslöretäggandeinte skall dömas lill straff för underlåtenheten. Detta innebär således att ioch för sig antingen straff eller Prop.1977/78:72 111 vitekan komma i fråga men att, om vite har förelagts, påföljden inte kan bli attstraff åläggs utan endast att vitet döms ut. Dennaparagraf innehåller en bestämmelse om företagaransvar, 1 utredningens förslaghar motsvarande bestämmelse tagits in i 48 S- I allmänna förfogandelagen finnsföreskrift om husbondeansvar i 39 S, 1förarbelena till allmänna förfogandelagen uttalades (prop. 1954:20 s. 143) att erfarenhelernafrån tiden för andra väridskriget visade att en bestämmelse om husbondeansvarinte kunde undvaras i förevarande lagstiftning. Utredningen har anfört att detinte föreligger tillräckliga skäl att i en ny förfogandelag mönstra uthusbondeansvaret, I överensstämmelse med utredningens förslag har personkretsengjorts någol snävare och bestämmelsen getts en modernare formulering, varjämteansvaret har utvidgats till att omfatta också culpa. Paragrafen har utformatsså att näringsidkare ansvarar för gärning som avses i 52 S, om den har begåttsi hans rörelse och han har haft etter bort ha vetskap om gärningen. Någonbestämmelse om medverkansansvar har inle tagits in i del remitterade förslagettill förfogandelag. Enligt praxis tillämpas medverkansbestämmelseranalogiskt på brotl utanför , om fängelse ingår i straffskalan förbrottet. Ansvar för medverkan kan alliså utkrävas i fråga om alla brotl enligl52 S utom normalfallet av oaklsamhels-brottet. Iparagrafen anges vilken egendom som skall kunna förverkas och vilka typer avförverkande som kommer i fråga. Föreskrifterna anknyler till 23 S 3 mom,rekvisitionslagen och 40 S allmänna förfogandelagen, 1 fråga om hos vemförverkande för ske m. m. kan hänvisas till 36 kap. 4-12 SS somgäller också uianför balken. 1första stycket första meningen ges huvudregeln, vilken innebär att egendom somden brottslige har mottagit i samband med broll som avses i 52 S eller harundanhållit genom brottet skall förklaras förverkad, om det inle är uppenbartobilligt. 1 detta sammanhang kan hänvisas till 36 kap, 4S , somdels anger hos vilka personer förverkande för ske, dels föreskriveratt egendomsom vid brolt inte tillhörde någon av vissa angivna personer inte för förklarasförverkad, I andra meningen föreskrivs att i stället för egendomen dess värdekan förklaras förverkat. Fördel fall att den brottslige äger ytterligare mängd av den egendom som brottethar avsett utsträcks enligt första meningen i andra stycket regeln omförverkande till att gälla även denna mängd. Även fördel fallet gälter givetvisall förverkande inte för ske om det är uppenbart obilligt. Enligt andrameningen i andra stycket vidgas regelns räckvidd ännu ett steg. Äger nämligen den brottslige annan egendom som omfattas av beslut om Prop.1977/78:72 112 förfogandeelterdispositionsförbud, kan också den förklaras förverkad, men i detta fallkrävs därjämte alt särskilda skäl föreligger. Ett sådant skäl kan vara att gärningsmannenhar grovt förbrulit sig mol gällande föreskrifter. Vid tillkomsten av allmännaförfogandelagen nämndes (prop. 1954:20 s, 165) att det också syntes naturligtatt lillämpa stadgandet t.ex, mot en icke näringsidkare, som i samband med enöverträdelse av meddelad föreskrifi ertappas med att inneha förråd av andraförnödenheter vilka är föremål för reglering, ehuru det inte kan till fullostyrkas att han olovligen har förvärvat dessa förnödenheter, samt del framstårsom uppenbart alt han förvärvat dem för alt handha dem i strid mot meddelade beslämmelser. Medanledning av all har anfört principiella betänkligheter motförverkande i sist angivna fall vill jag framhålla alt sådant förverkande är lillåleli gällande rält och att det med hänsyn lill kravet på särskilda skäl inte tordekomma att tillgripas annat än i undantagsfall. 41 S allmännaförfogandelagen innehåller bestämmelser om försäljning av förverkat gods ochförfarandet med infiuten köpeskilling. Motsvarande bestämmelser behöver inteingå i en ny förfogandelag, eftersom dessa frågor numera regleras i lagen(1974:1066) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m. m, 141 S allmänna förfogandelagen finns bestämmelser om hur man i vissa fall skallförfara med beslaglagen egendom som ännu inte är men kan anlas bli förverkadenligt 41 S allmänna förfogandelagen. Eftersom nägot beslut om förverkande ännuinte föreligger, kan lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. inte tillämpas. Vid sådant förhållande och för att så långt möjligttillgodose ägarens intressen upptas i denna paragrafen regel som motsvararnyssnämnda bestämmelse i allmänna förfogandelagen. Den nu gällande värdegränsen100 kr. har dock med hänsyn till det förändrade penningvärdet höjts till 1 000kr. Tillståndtill försäljning av den beslagtagna egendomen skall sökas hos den rätt som ärbehörig att pröva beslagsfrågan (jfr 19 kap. 12 S ), Räliensbeslut i sådant ärende går genasi i verkställighet (jfr 30 kap, 12 Srättegångsbalken). Särskildabeslämmelser (56-63 SS) Avsnittetinnehåller bestämmelser om handräckning för verkställighet av beslul omförfogande, om verkan av förfogandebeslut när lagens tillämpning upphör, omförberedelser av förfogande och vissa andra särskilda föreskrifter. Prop.1977/78:72 113 1första stycket föreskrivs att polismyndighet skall lämna den handräckning sombehövs för verkställighet av beslut om förfogande, när någon underlåter att behörigeneller i rätt tid tillhandahålla egendom som omfattas av bestulet. Föreskriftenöverensstämmer med 51 S i utredningens förslag och har motsvarigheter i 23 S Imom. rekvisitionslagen, 5 S första stycket beredskapsförfogandelagen samt 44 Sallmänna förfogandelagen, 1 anslutning till vad som gäller enligtnyssnämnda lagrum i rekvisitionstagen har tagits in en bestämmelse, enligtvilken myndighet som har utövat förfoganderätten får befogenhet att självverkställa beslutet under förutsättning att dröjsmål kan medföra fara ochpolismyndighet inte är tillgänglig. Ändraslycket innehåller en specialregel vid förfogande för försvarsmaktens behov.Enligt 14 S blir beslut om förfogande gällande mot ägare eller innehavare förstsedan han har fött del av beslutet. Motsvarande regel i utredningens förslaghar kompletterats med en föreskrift som säger att beslut om förfogande förförsvarsmaktens behov blir gällande ulan att ägaren eller innehavaren har föttunderrättelse om beslutet, om det kan befaras att genomförandet av beslulelannars skulle avsevärt försvåras. Som riksvärderingsnämnden har anfört,åsyftas med sislnämnda föreskrift den situationen att man inte kan avvakta attägaren eller innehavaren efter vanlig underrättelse ställer sig förfogandebestuteltill efterrättelse och att därför verkställighet för ske genom alt myndigheten- polismyndighet eller den beslutande myndigheten - direkt tar egendomen omhand. Nämnden har föreslagit att föreskriften, som berör lid och sätt förverkställighet, flyttas till den paragraf i utredningens lagförslag sommotsvarar den nu föreslagna 56 S. Ienlighet med vad riksvärderingsnämnden har förordat har i andra stycket tagitsin en bestämmelse som öppnar möjlighet för polismyndighet eller myndighet somhar utövat förfoganderätten alt verkställa förfogandebeslutet även om ägarenetter innehavaren inte har fött det av det. Befogenheten gäller dock endast ifråga om förfogande för försvarsmaktens behov och behovet skall vara såträngande att det skulle medföra allvariig olägenhet att avvakta att ägareneller innehavaren av ifrågavarande egendom hinner fö del av beslutet. Idessa paragrafer ges bestämmelser om vad som skall iakttas när tillämpningen av4-6 SS upphör. Viss motsvarighet till bestämmelserna finns i 45 S allmännaförfogandelagen. Omegendom, som till följd av beslut enligt 5 S försia stycket t skall tas ianspråk med äganderätt, inte övergått i statens ägo när tillämpningen av 4-6 SSupphör, gäller enligt 58 S att bestulet förfaller. Ifråga om beslut enligt 5 S första styckei 1 eller 2 om ianspråkiagande mednyttjanderätt av egendom gällerenligt 59 S första stycket att beslutetförfaller, om det inte har gått i verkställighet när tillämpningen av 4-6 SSupphör. 8 1977/78. Prop.1977/78:72 114 Ombeslutet däremot har börjat verkställas, skall nyttianderätten avvecklas såsnart som möjligt, om inte nyttjanderätten avser bestämd tid. Då skall denbestå tills tiden har gått till ända. Ägaren har dock möjlighet alt påfordraatt nyttjanderätten också i dessa fall avvecklas så snart det går. Föreskrifteri enlighet härmed finns i 59 S andra stycket. Tredjestycket i 59 S tar upp regler för det fall då beslut om upphävande ellerbegränsning av nyttjanderätt, servitut eller liknande rätt har meddelats.Sådant beslut förfaller, om det inte har vunnit laga kraft, när tillämpningenav 4-6 SS upphör, dock tidigast när annan genom förfogande i stället tillskapadrätt upphör. 60 Sbehandlar beslut om förfogande enligt 5 S första stycket 3-6. Sådana beslutförfaller, om de inte har bötiat tillämpas när tillämpningen av 4-6 SS upphör.I annat fall skall bestulet inte gälla än som behövs föravveckling av rättsförhållandet, Ävvecklingstiden måste bestämmas så att densom har utsatts för förfogandet inte drabbas av ekonomisk föriust. Om t. ex. enfabriksägare ålagts att framställa varor för statens räkning, är staten skyldigatt ta emot de varor som har börjat tillverkas, när tillämpningen avifrågavarande paragrafer upphör. Attdispositionsförbud inte längre gäller efter det att möjligheten att tittgripaförfogande har upphört följer av 61 S- Bestämmelseni denna paragraf återfinns i utredningens förslag i 8 S- Den motsvarar i huvudsakbestämmelsen i 49 S allmänna förfogandelagen. Som exempel på vad som avses ilagrummet kan nämnas de bestämmelser om förfogande som enligt vad som föreslåsfortfarande kommer att finnas i civilförsvarslagen. Ett annat exempel äroljekrislagen. Paragrafen syftar inte bara på förfogande utan även påtvångsåtgärder av annal slag, bl, a. undanförsel och förstöring.