prop · G10390 · 1977-12-31 00:00:00 — pekar på att svårigheter vid verkställigheten inte alltid kanförutses när förpassningsbeslutet meddelas. Förhållandenatorde gestalta sig på olika sätt, beroende på den verkställandepolismyndighetens storlek samt befattning med och erfarenhet avverkställighetsärenden. Det bör ankomma på att i möjlig mån beakta dettanär förpassningsbeslut meddelas. I den mån kontakter med utländska ambassader,ordnande av pass och tillstånd m, m. har ombesörjts av polismyndighetbör detta självfallet ske också i fortsättningen. Skall verkställighetendäremot ombesörjas av en polismyndighet med begränsade erfarenheter i dessahänseenden, är det angeläget att i samband med beslutet vidtar de praktiskaåtgärder som behövs för att underlätta verkställigheten. Förhörär i UtlL föreskrivet i vissa fall. Det gäller bl, a, när beslut skall fattasom förlängning av förvarstagande samt vid underställning av verkställighet av förpassningsbeslutnär utlänningen har åberopat politiska skäl. Förutom de fall då skyldighet atthålla förhör föreligger kan det i ärende hos regeringen, , utlänningsnämndeneller länsstyrelse i annat fall finnas anledning att hålla förhör. Förhör tordeframför allt hållas när motstridiga uppgifter har lämnats. Oftare än förhörförekommer emellertid informella muntliga kontakter. gäller enligt40 § UtlL att förhöret skall hållas av den myndighet som handlägger ärendet.SIV får emellertid i ärende hos verket överlämna åt ellerlänsstyrelse att hålla förhör. I ärende som handläggs av regeringen får detansvariga statsrådet eller tjänsteman som han bestämmer besluta om förhör ochutse förhörsmyndighet. Behöver vittne höras kan regeringen förordna om förhörvid allmän domstol (43 § UtlL). Medanledning av utlänningslagkommitténs förslag har jag förordat attutlänningsnämnden avskaffas (5.2). Det får i det läget övervägas om i dessställe annan myndighet bör utses som förhörsmyndighet och i så Prop.1977/78: 90 75 fallvilken myndighet som är mest lämpad. Kommittén har till en början övervägt omman kan låta sig nöja med enbart länsstyrelse som förhörsmyndighet. Kommitténanför därvid följande. Förhör enligt UtlL hålls i de flesta fall på grund avatt motstridiga uppgifter lämnats. Det krävs därför stor erfarenhet och insiktav förhörsledaren. Speciella kunskaper om utlänningarnas hemländer ärnödvändiga. Förhören kan vara särskilt känsliga med hänsyn till att utlänningenkan ha sådana erfarenheter från sitt hemland att han finner det svårt attsamarbeta med myndigheter. Med hänsyn till dessa förhållanden och med tanke på atthandläggningen hos länsstyrelse i princip är skriftlig har kommittén kommitfram till att annan myndighet än länsstyrelse bör ersätta utlänningsnämndensom förhörsmyndighet. Övervägandena föranleder kommittén att föreslå attlänsrätt blir förhörsmyndighet, Munllighet i form av förhör sägs ingå som ettnaturligt inslag i en domslolsmässig handläggning. Om förhör iutlänningsärenden hålls av länsrätt, kan vidare den erfarenhet av muntligaförhandlingar som har byggts upp hos länsrätterna komma förhörentillgodo. Vid sidan av länsrätten bör i vissa fall länsstyrelse kunna liksomhittills anlitas som förhörsmyndighet. Kommitténsförslag har i allt väsentligt godtagils av remissinstanserna. Även jagansluter mig till förslaget. I detta sammanhang vill jag emellertid, i likhetmed flera remissinstanser, betona värdet av att i Ökad utsträckning självhåller förhör i ärenden hos verket. 5.7 Uppehållstillstånd för gäststuderande I prop.1968: 142 med riktlinjer för utlänningspolitiken m. m, gavs bl. a. allmännariktlinjer för tillståndsprövningen beträffande utländska studerande. En gruppsom där ägnades särskild uppmärksamhet var sådana utlänningar som vill flyttahit i avsikt att studera eller i vart fall inleda sin vistelse här med studier.I fråga om bl. a, dessa framhöll dåvarande chefen för inrikesdepartementettill en början, att bestämmandet av utrymmet för de utländska studerandenasmöjligheter att få utbildningsplatser i inte var en utlänningspolitiskfråga. Däremot var det ett utlänningspolitiskt intresse att utlänningenverkligen kunde bedriva studier här och inte bara kom hit under förevändningatt studera. Genom kravet på uppehållstillstånd fanns möjlighet att kontrolleraatt utlänningen var inskriven vid svensk läroanstalt, dvs, alt studieplats hadeordnats, och att han hade ekonomiska möjligheter att studera. Ävensäkerhetssynpunkter beaktades i det sammanhanget. Mot den bakgmnden förordadesatt kravet på uppehållstillstånd skulle finnas kvar, som den dittillsvarandegenerösa tillståndsprövningen behölls. Föredragande departementschefen anförde vidare bl. a., att den ut- 1977/78: 90 76 ländskestuderanden vid prövningen av tillståndsärendet i regel måste visa, att hansförsörjning var tryggad på annat sätt än genom svenskt studiesocialt stöd t,ex. genom egna medel, studiesocialt stöd från hemlandet, stipendier e. dyl.Tillstånd borde regelmässigt lämnas för ett läsår, om utlänningenslegitimationshandling gällde och försörjningen var tryggad för helaläsåret. Deriktlinjer som har antagit och som återfinns i den nämndapropositionen bör även i fortsättningen i sina huvuddrag tillämpas vidtillståndsprövningen beträffande gäststuderande. Mot bakgrund av den förändringsom ägt rum i fråga om framför allt antalet gäststuderande och derasstudiemöjligheter anser jag det emellertid vara angeläget attriktlinjerna preciseras i skilda hänseenden. Jag återkommer strax till denfrågan. Iett hänseende bör emellertid gälla en annan ordning än vad som anges i 1968års riktlinjer. Jag syftar på uttalandena angående rätt för gäststuderande somhar fullföljt sina studier att få stanna kvar här (prop, 1968: 142 s, 116). Ipropositionen uttalas att tillstånd till detta i regel bör meddelas den somredan vid sin ankomst hit lämnat en trovärdig förklaring att han ämnar bosättasig i , I övriga fall skall avgörandet bero på förhållandena i varjesärskilt fall. Motsvarande anges böra gälla studerande som avbryter sinastudier. Enligtmin mening bör riktlinjerna för beviljande av uppehållstillstånd åtgäststuderande i princip inte omfatta utlänning, som kan antas ha för avsiktatt stanna kvar i vårt land efter avslutade studier. Sådan utlänning börbetraktas, inte som gäststuderande utan som invandrare. Den generösa tiUståndsgivningsom också i fortsättningen bör tillämpas beträffande gäststudier bör alltsåförbehållas sådana utländska studerande, som avser att skaffa sig utbildninghär och därefter återvända till sitt hemland eller till annat land. Utlänningsom bedöms ha för avsikt att bosätta och försörja sig här i landet efterfullföljda eller avbrutna studier bör i allmänhet vägras uppehållstillståndäven för studietiden. Det gäller självfallet inte utlänning som med tillämpningav andra bestämmelser redan från början bör få uppehållstillstånd sominvandrare. I annat fall skulle man bli tvungen att antingen vägra utlänningenrätt att stanna kvar sedan denne efter kanske hunnit rota sig här ellerockså acceptera, att utlänningar med hjälp av bestämmelserna omuppehållstillstånd för gäststuderande bereds möjlighet att bosätta och försörjasig här vid sidan av den reglerade invandringen. Ingen av dessa bådakonsekvenser bör enligt min mening accepteras. Frågan huruvida utlänningen harför avsikt att stanna här enbart eller ej är naturligtvisofta svår att besvara. Det bör emellertid stå fritt att begära besked avutlänningen på denna punkt. Jagåtergår så till frågan om en precisering av de riktlinjer som bör gälla förmeddelande av uppehållstillstånd för gäststudier. 1977/78: 90 77 Somjag har nämnt har i skrivelse till regeringen begärt ändradebestämmelser om uppehållstillstånd för gäststuderande. gäller enligt 37 § UtlKatt utlänning, som är inskriven vid läroanstalt här i landet och varsförsörjning är säkrad genom egna medel, stipendium, studielåneller på annat sätt, inte utan särskilda skäl får vägras uppehållstillståndunder . Verket framhåller att bestämmelserna kom till under heltandra förhållanden än dem som råder. Syftet var i hög grad att bidra till u-ländernasutveckling bl. a. genom att ge stipendiater möjlighet till utbildning som deinte kunde få i hemlandet. Antalet gäststuderande var lågt. Förkunskaperna ochstudieförutsättningarna var i alhnänhet goda. Sedanbörjan av har antalet gäststuderande mångfaldigats. Enligt SIVförsöker utlänningar att i allt större utsträckning utnyttja den generösa tillståndsgivningenför gäststuderande till att skaffa en fast anknytning i och på så sättkringgå bestämmelserna om reglerad invandring. Invandrarverketunderstryker vidare att många av gäststuderandena är alltför dåligt förbereddaför studier här. Kompletteringsstudier utöver sådana i svenska språket är somregel nödvändiga. Även därefter kvarstår ofta betydande studiesvårigheter.Mycket ofta saknar utlänningen begrepp om vad han skall studera. Motbakgrund av de angivna förhållandena föreslår följande. Uppehållstillståndför gäststudier skall anskaffas före inresan i . Sådant tillstånd skall endastbeviljas den som har fyllt , om inte synnerliga skäl föranleder annat, ochendast ges åt den som avser att återvända efter studietiden. Kravet påinskrivning i läroanstalt ersätts med krav på behörighet att skrivas in, vilketredan nu gäller i praxis. Uppehållstillstånd för gäststudier skall i huvudsakfå ges endast för eftergymnasial utbildning. förslag har iallt väsentligt tillstyrkts av remissinstanserna. I några yttranden haremellertid anförts, att förutsättningar för en prövning av tillståndsfråganföre inresan knappast föreligger . Jaghar redan angett som min uppfattning, att uppehållslilistånd för gäststudier iprincip inte bör lämnas åt annan än den som bedöms ha för avsikt att lämnaSverige efter studietiden. En sådan ordning iakttas för övrigt . Iövrigt vill jag efter samråd med chefen för anföraföljande. Detär även enligt min mening angeläget att beviljandet av uppehållstillstånd för gäslstudierbegränsas till studier på en förhållandevis hög nivå. Detta torde också havarit avsikten när bestämmelsen kom till, även om den har kommit att tillämpasannorlunda. Uppehållstillstånd bör i princip beviljas endast för studier påeftergymnasial nivå. Det innebär att tillstånd som regel endast får avsehögskolestudier. Studier på grundskole- och gymnasieskolenivå, dvs. studier somutgör en förbere- Prop.1977/78: 90 78 delseför högskolestudier, bör alltså inte godtas i detta sammanhang. Detta börgivetvis gälla oavsett om sådana studier bedrivs inom grundskola och gymnasieskola,inom den kommunala vuxenutbildningen eller vid folkhögskola. Utbildning inomfolkhögskolan som motsvarar högskoleutbildning bör kunna godtas. Utbildningsom anordnas av studieförbunden bör normalt inte ge rätt tilluppehållstillstånd. Frågan om vilken utbildning som skall betraktas sommotsvarande högskoleutbildning bör avgöras i samråd med universitets- ochhögskoleämbetet eller . Jag vill emellertid tillägga, attuppehållstillstånd för gäststudier i regel bör beviljas endast den som harfyllt eller som har skolgång bakom sig påbörjad tidigast . En sådan ordning är bl. a. ägnad att motverka att tillstånd lämnas förstudier på lägre nivå än jag har angett. Ipraxis har kravet på att sökanden skall vara inskriven vidläroanstalt ersatts med ett krav på att han skall vara behörig att skrivas in.En sådan ordning är för övrigt nödvändig numera, sedan nya behörighets- ochantagningsbestämmelser har införts . Den bör alltså gälla även ifortsättningen. För erhållande av uppehållstillstånd skall utlänningen såledeskunna visa att han uppfyller de allmänna behörighetsvillkoren och göraantagligt att han fyller de särskilda förkunskapskraven för den utbildning hanavser att genomgå. Det är enligt min mening naturligt att i denna frågasamverkar med myndighet eller utbildningsanstalt som fattar beslut i behörighets-resp. antagningsfrågan. Den omständigheten att utlänning, som i övrigt fyllerbehörighetskravet, behöver skaffa sig kunskaper i svenska språket och eventuelltäven kunskaper i engelska språket bör inte förhindra att han beviljas uppehållstUlslånd.Sådana förberedande studier i svenska bör normalt inte få bedrivas under merän . Iövrigt bör som villkor för uppehållstillstånd liksom normalt gälla,att försörjningen för studietiden är tryggad genom egna medel, stipendium,studielån eller på annat liknande sätt. Ofta torde ledning kunna hämtas frånnivån på de allmänna studiemedlen. Vidare bör fordras att sökanden anger måletför sina studier. För fortsatt tillstånd bör som regel krävas att studiernafullföljs på ett i huvudsak godtagbart sätt. Även här bör samverka medlämplig myndighet inom utbildningsväsendet. Det måste emellertid beaktas attden utländske studeranden ofta har att övervinna svårigheter som inteföreligger för andra studerande. Enligt min mening bör bedömningen avstudieresultaten ske i en generös anda. Slutligenvill jag ta upp SlV:s förslag att uppehållstillstånd för gäststudier skall habeviljats före inresan. En sådan ordning skulle otvivelaktigt förebygga fleraav de olägenheter som föreligger. Genom att frågan om utlänningens faktiskamöjligheter att vinna tillträde till studier slutligt avgörs före inresanskulle man undvika att utlänningen reser 1977/78: 90 79 hitpå vinst och förlust för att kanske få avslag på sinframställning och tvingas återvända. Jag anser mot den bakgrunden att förslageti sig är tilltalande. Jagvill emellertid peka på att möjligheterna att lösa vissa problem somkan följa av förslaget ännu inte har studerats tillräckligt. Så t, ex, måsteett genomförande av förslaget föregås av en tillräcklig och väl spriddinformation om reglerna i detta. Det torde dessutom vara nödvändigt att närmareutreda förutsättningarna att pröva sökandenas behörighet för studierna och iövrigt pröva förutsättningarna för tillstånd, medan utlänningen befinner sig isitt hemland. Det praktiska förfarandet behöver också utredas närmare. Omdessa problem inte är lösta när förslaget genomförs riskerar man att mångastuderande kommer till utan att uppfylla villkoren med de negativaföljder detta kan få. Jaghar erfarit att chefen för avser att isärskild ordning bereda vissa frågor rörande de utländska studerandenas förhållandeni . I detta sammanhang kommer också de frågor som jag här har berört attbeaktas. Mot bakgmndav vad jag nu har anfört förordar jag att förslaget övervägs vidare. Skulleregeringen finna det ändamålsenligt att genomföra förslaget, bör enligt minmening tillståndsprövning före inresan införas. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom arbetsmarknadsdepartementetupprättats förslag till 1. lag om ändring iutlänningslagen (1954: 193) 2. lag om ändring i rättshjälpslagen(1972: 429) 3. lag om ändring i lagen(1971:52) om skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Deunder 2 och 3 angivna förslagen har upprättats i samråd med chefen förjustitiedepartementet resp. chefen för kommundepartementet. Förslagenbör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga. 7.1 Förslaget till lag om ändring i utlänningslägen Deförslag som jag i det föregående har lagt fram medför ändringar bl, a, ibestämmelserna angående och dess verksamhet, meddelande ochverkställighet av förpassningsbeslut samt förhörs- 1Bilagan har uteslutits här. Förslaget är likalydande med det som är fogat tillpropositionen. Prop.1977/78: 90 80 Om förslagen godtages, får ändringar göras i UtlK. Dessabör övervägas i ett senare sammanhang, Iparagrafen anges att en central utlänningsmyndighet skall ha ansvaret för denkontroll över utlänningar som behövs för lagens tillämpning. Enligt andrastycket kan myndigheten inhämta yttrande från . Vidare angeshur nämnden skall vara sammansatt. Eftersom föreslåsavskaffad utgår detta stycke, 1denna paragraf anges innebörden av ett tidsbegränsat uppehållstillståndrespektive ett permanent uppehållstillstånd. Enligt andra stycket fårtidsbegränsat uppehållstillstånd innehålla föreskrift om att utlänningensenast då tiden för tillståndet går ut skall resa ut ur landet. Ett sådant s,k. utresebeslut utgör ett slags förhandsbesked om att utlänningen inte fårsitt tillstånd förlängt. Beslutet får däremot inte till följd att utlänningenvid tillståndstidens utgång kan avlägsnas ur riket utan särskilt förpassningsbeslut,Förpassningsförfarandet är emellertid enklare och snabbare, när utresebeslutföreligger. Beslut om förpassning kan då meddelas utan att har inhämtatyttrande från (23 § UtlL) och förpassningsbeslutet kan inteöverklagas (46 § jämförd med 49 § UtlL), varför verkställighet kan skeomedelbart. Utlänningens rättsskyddsintresse har tillgodoselts redan genom attutlänningsnämnden skall höras innan utresebeslut meddelas (12 § första stycketUtlL). Till detta kommer möjligheten att överklaga utresebeslutet (46 § UtlL). Detpraktiska behovet av uteresebeslut är ringa. Som framgått medför utresebeslutinte att avlägsnande automatiskt kan ske, om utlänningen underlåter att lämnalandet. Förpassningsbeslut måste i vanlig ordning meddelas. Av betänkandetframgår också att utresebeslut meddelas relativt sällan (SOU 1977: 28 s. 130),Den omständigheten att avlägsnandebeslutet i dessa fall inte kan överklagassätter vidare den utlänning som har haft uppehållstillstånd med utresebeslut ien sämre ställning än den som har vistats i landet illegalt. Det måstesjälvfallet vara viktigt för utlänningen att kunna överklaga själva förpassningsbeslutet,särskilt som det ofta inträffar nya omständigheter, somutlänningen kan önska åberopa och få prövade i förpassningsärendet. Utlänningslagkommitténhar föreslagit, att möjligheten att meddela utresebeslut avskaffas. Jag delarkommitténs uppfattning. Information om att förlängt tillstånd inte kan påräknaskan lämnas på annat sätt. Bestämmelserna i om utresebeslut bör alltsåutgå. Andra stycket skall sålunda upphöra att gälla. Prop.1977/78: 90 81 11§ Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke angående meddelande av utresebeslutbör utgå (jämför 10 §), Enligtförsta stycket får utresebeslut samt beslut att vägra uppehållstillstånd av vandelsskälinte meddelas ulan alt hörs, 1 fråga om utresebeslutenhänvisas till 10 §, Som jag närmare har utvecklat i den allmänna motiveringenbör avskaffas. Att låta annan myndighet än utlänningsnämndenavge yttrande i fall som i övrigt avses i första stycket bör inte komma ifråga. Första stycket bör därför utgå. Detta innebär inte i sig någon ändring ifråga om möjligheterna att även fortsättningsvis vägra uppehållstillstånd av vandelsskäl.Möjligheten härtill har utbildats i praxis. Frågan om införande av ett förbudmot att vägra utlänning uppehållstillstånd på grund av hans vandeldiskuterades i prop. 1968: 158 (s. 61 f.). En sådan förbudsbestämmelse hadeföreslagits av utlänningsulredningen. Föredraganden kunde emellertid för sindel inte ansluta sig till förslaget, 1 den nämnda propositionen framhållsvidare (s. 77) att en utlännings personliga förhållanden inle bör prövas iärende om uppehållstillstånd annat än inom ramen för avvisnings- ochutvisningsbestämmelserna, I likhet med utlänningslag-kommittén anser jag att hittillsvarandemöjligheter atl inom ramen för avvisnings- och utvisningsbeslämmelserna vägrautlänning uppehållstillstånd på grund av hans vandel bör behållas, även omförsta stycket med dess hänvisning till vandelsskäl slopas. Andra stycket av 12 § innehållerbestämmelser om hörande när s, k. ortsbegränsatuppehållstillstånd meddelas än eller förlängs utöver dentiden. Om nämnden anser att ortsbegränsningen är obehövlig, skall fråganunderställas regeringen. Bestämmelserna bör utgå med anledning av att nämndenavskaffas, I stället bör, som föreslagits i betänkandet, föreskrivas attuppehållstillstånd som innebär rätt att vistas endast inom en kommun eller ettpolisdistrikt för varje gång inte får meddelas för längre lid än , Orlsbe-gränsadeuppehållstillstånd har i praktiken ytterst sällan använts. Beträffandefrågor om besvärsrätt återkommer jag (se 46 §). Ändringenberor på avskaffade. Bestämmelsernaom hörande bör utgå, Istället bör i denna paragraf tas in bestämmelser om skyldighet för 6 1977/78. 1977/78: 90 82 SIVatt i de fall då ansökan om uppehållstillstånd avslås meddela beslutom förpassning (5,4), Enligt den föreslagna bestämmelsen skall förpassningsbeslutmeddelas i dessa fall, om inte synnerliga skäl föreligger däremot. Som harframgått av den allmänna motiveringen syftar jag bl, a, på fall då det ärställt utom varje rimligt tvivel att utlänningen lämnar landet frivilligt. Somvidare har framgått blir den föreslagna ordningen möjlig genom attgrundutredningens kvalitet förbättras och genom atl utlänningen i dessa fallnormalt kan beräknas ha haft offentligt biträde redan under utredningen hospolisen. Skulle i visst fall finna alt utredningen visserligen räcker föratt klarlägga alt uppehållstillstånd inte kan meddelas men att ytterligareuppgifter behövs för att förpassningsbeslut skall kunna meddelas, skall verketavvakta med båda besluten tills komplettering har skett. Överförpassningsbeslut får talan föras (46 § UtiL), Verkställighet genom myndighetsförsorg kan ske först sedan beslutet har vunnit laga kraft. Att verkställighetdessutom anses ha skett när utlänningen har lämnat riket efter att ha fått delav beslutet framgår av 60 a § UtlL. Paragrafenhar anpassats till förslaget om avskaffande av . Enligtparagrafen hålls förhör i utlänningsärende av den myndighet som handläggerärendet. Denna kan i vissa fall överlåta åt annan myndighet att hålla förhör.I ärende som handläggs av regeringen får det för utlänningsärenden ansvarigastatsrådet besluta om förhör och utse förhörsmyndighet. Statsrådet kandelegera beslutanderätten till tjänsteman. Iparagrafen skall inte vidare nämnas eftersom den föreslås bliavskaffad. Det föranleder bl. a, att andra stycket utgår. Jaghar i det föregående föreslagit (5,6) att förhör i utlänningsärende skall kunnahållas hos länsrätt och får beträffande de närmare övervägandena hänvisa tillden allmänna motiveringen, I likhet med kommittén anser jag att de förhör somutlänningsnämnden på begäran har hållit för handläggande myndighet ifortsättningen normalt bör hållas av länsrätt. Länsrätt bör i allmänhet övertaäven funktion i detta hänseende, med hänsyn till altverkställighet av förpassning skall handhas av polismyndighet och inte avlänsstyrelse (58 § UtlL), I vissa fall kan det emellertid, som kommitténframhåller, finnas skäl att låta länsstyrelse hålla förhöret även ifortsättningen. Det är bl. a. fallet beträffande ärende angående verkställighetav förvisning eller utvisning, vilket har underställts enligt 58 § andrastycket UtlL. Det kan då ofta vara lämpligt att låta den länsstyrelse som harhandlagt verkstäl- Prop.1977/78: 90 83 lighetsfrågan före underställningen hålla förhör som SIVinte självt kan hålla. Förslaget föranleder ändring i 6 § första stycket lagen(1971: 52) om skatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt. Av bestämmelsenbör framgå att länsrätt är domför med ordföranden ensam vid förhör som begärsenligt 40 § UtlL, Paragrafen ändras lill följd av utlänningsnämndensavskaffande. Paragrafen utgår till följd av utlänningsnämndensavskaffande, Paragrafen innehåller bestämmelser om besvärsrätt över i avvisnings- och förpassningsärenden samt över beslut om uppehållstillståndi sådana fall då har hörts enligt 12 § första stycket UtlL,De åsyftade fallen är sådana då tillståndet har förenats med utresebeslut ellerdå tillstånd har vägrats av vandelsskäl, .Av moti\'cringen till 10 § framgår alt utresebeslut intelängre skall kunna meddelas. 1 23 § i förslaget föreskrivs att förpassningsbeslutskall meddelas med beslut som innebär atl ansökan om uppehållstillståndlämnas utan bifall, om inte synnerhga skäl talar mot detta. Enligt förevarandeparagraf får talan föras mot förpassningsbeslut. Under sådana förhållandensaknas, som kommittén anfört, anledning all behålla den särskilda besvärsrättenöver beslut att vägra uppehållstillstånd av \andelsskäl.