prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — betonar att man ansett detsjälvklart att de allmännyttiga bostadsföretagens hyresgäster genom sinorganisation skall kunna förhandla om sina villkor. Förslaget ses som enformell bekräftelse av den reglering av partsförhållandena, som sedan längefunnits mellan SABO-företagen och deras hyresgäster. Den modell enligt vilkenparterna inom den allmännyttiga bostadssektorn löst sina mellanhavan-den fårenligt förslaget bilda mönster för den privata hyresmarknaden. anför att desspositiva inställning till kollektiva förhandlmgar framgår av attfastighetsägareförbundet och ,inför den väntade avvecklingen av hyresregleringen, antog enförhandUngsordning, som rekommenderades till föreningama. Denna följdes i mars1973 av en av riksorganisationerna föreslagen förhandUngsordning, som skuUe undertecknasäven av fastighetsägaren. Under meUantiden hade för enskUt ägda fastigheterbyggda och senare träffats en del lokala förhandlingsordningar. Antaletmellan partsorganisationema lokalt träffade frivilliga förhandlingsordningar(med hyresvärden som tredje part) är f. n. mycket olika i skilda delar avlandet. I räknar man med att fastighetsägareföreningen förhandlar medhyresgästföreningen för nära nog samtiiga enskilt ägda fastigheter byggda 1958och . Liknande är förhållandet i . Inom vissaregionsföreningars områden saknas helt förhandlingsordningar. Förhandlingamasker där direkt med hyresgästema eller hyresgästföreningens ombudsman som ombudför sina medlemmar. De remissinstanser som är kritiska mot förslagetfinner det olämpUgt att institutionalisera och lagfästa det på frivUlighetensväg framväxta 1977/78:175 52 förhandlingssystemet.Hyresnämnden i anser att det nuvarande förhandlingssystemet bör fåutvecklas vidare utan en lagfäst förhandlingsrätt. Det förefaller tveksamt omett gynnsamt förhandlingsklimat kan skapas genom en ordning som innebär attden ena parten skall kunna tvinga den andra tiU förhandlingsbordet. Nämndenerinrar om att det stora flertalet hyresgäster på den privata sektorn stårutanför hyresgästorganisationerna. måste principen atthyresgästorganisation skaU kunna förhandla även för oorganiserade hyresgästersräkning accepteras. Det kollektiva förhandUngssystemet inrymmer aUtså på dennapunkt intressemotsättningar som kan försvaga ett koUektivt agerande. Mångahyresgäster har svårt att godta att deras hyra bestäms genom förhandlingar därde förettäds av en organisation i vUken de inte är medlemmar. a. riskerarde att hyran anpassas tiU enhetliga normer som varken motsvarar lägenhetensstandard eUer tar hänsyn tUl den utformning hyresgästen med hyresvärdensmedgivande har gett sin lägenhet. Sådana intressemotsättningar inomhyresgästkoUektivet är ägnade att försvaga hyresgästemasförhandlingspositioner och förringa värdet av en legal förhandUngsrätt. Nämnden ifrågasätter också ett annat avutredningens motiv för förslaget, nämligen att det kommer att finnas ett inteobetydligt antal fastighetsägare som inte finner förenligt med sina intressenatt teckna förhandUngsordning. Det är givetvis tänkbart att det mom dennakategori finns fastighetsägare som om de påtvingas en förhandlingsordning lojalt kommer att följa spelreglema i förhandlingssystemet. Om meningen medlagstiftningen är att komma tiU rätta med de relativt fåtaliga direkt Ulojalafastighetsägarna torde däremot inte mycket vara att vinna. Förslaget synesnämUgen inte i nänmvärd grad minska möjligheterna för ett iUojalt agerandefrån hyresvärdens sida. Enligt nämndens mening har utredningen ocksåunderskattat den enskilde hyresgästens möjUgheter att hävda sina intressen. Denhyresgäst som känner sig okunnig och i underläge gentemot sin hyresvärd kanredan nu avhjälpa detta genom att bli medlem i hyresgästorganisation och lämnadenna fullmakt att företräda honom vid förhandlingar med hyresvärden. Om haninte önskar bli medlem i en sådan organisation, kan han låta sig företrädas avadvokat och utnyttja möjligheten till rättshjälp. Eftersom förhandUngssystemetotvivelaktigt innebär praktiska fördelar också för hyresvärdarna, tordeförhandUngsordningar under aUa förhåUanden komma att i ökad omfattning vinnainsteg också på den ensldlda sektorn. Det ligger närmast tiU hands att manavstår från lagstiftning om ffätt tiU förhandUngsordning och överlämnar åtpartsorganisationema att i samförstånd bygga ut förhandlingssystemet i den taktsom motsvarar aktuella behov och resurser. Vissa lagstiftningsåtgärder kan ändåvara påkallade med hänsyn tUl den utvidgning av förhandlingssystemen som är attvänta. Det synes aUtså befogat att tUlgodose hyresgästernas in- 1977/78:175 53 iresseatt påkalla prövning av förhandUngsöverenskommelse. Vidare bör förstrandningssituationerna införas regler som gör det möjligt för partema attföra tvistefrågan tUl hyresnämnden oberoende av gällande regler omvillkorsändring. En sådan begränsad reform kan genomföras inom ramen förhyreslagen. ÄvenNäringslivets byggnadsdelegation anser att det finns faktorer som verkar för ensnabb utbredning av frivUliga överenskommelser mellan hyresmarknadens parter.Så snart en förhandlingsordning har vunnit större utbredning på en lokalhyresmarknad är det föga mening med att hålla sig utanför denna. Förbostadskonsumenten gäUer att braksvärde-nivån i praktiken blir reglerad genomförhandlingsordningamas hyresnivå. Möjlighetema att inför hyresnämnd uppnånågon förändring i förhandlingsresultatet torde vara ytterst ringa. Enbostadssökande har knappast heller någon verklig möjlighet att förhindra attförhandlingsklausul tas in i hyreskontraktet. För de organiserade partema påmarknaden är det dessutom ändamålsenligt att kunna reglera en mängd hyresfrågorgenom gemensamma förhandlingar som avser störte lägenhets-bestånd. Det finnsdock inget behov av att lagstiftningsvägen befrämja kollektiva förhandlingar påhyresmarknaden. Utvecklingen hittUls har visat att detta kan lösas påfrivillighetens väg. Det är också av praktiska skäl motiverat att kollektivaförhandUngssystem utvecklas i den takt parlema hinner bygga ut sinaförhandlingsorganisationer. Advokatsamfundetanser att redan den nuvarande ordningen för bestämmande av hyra genomkollektiva förhandlingsöverenskommelser bör StäUas under debatt. Den kritik somdet nuvarande förhandUngssystemet har gett upphov till har väsentUgen riktatsmot hyresgästorganisationerna men också i vissa fall mot fastighetsägarsidansrepresentanter. , som iimehåUer företrädare för de storaorganisationerna, har varit enig om att bygga ut det nuvarande systemet.Därmed är inte sagt att de individuella hyresvärds- eller hyresgästsyn-punktemahar beaktats. Organisationema på hyresmarknaden representerar inte någonmajoritet av landets hyresgäster och hyresvärdar. Redan den ställningorganisationerna tillerkänns i gällande lagstiftning inger därförbetänkligheter. Särskilt gäUer detta beträffande hyresgästorganisationerna. tid då frågor om tvångsanslutning är föremål för debatt och i ett läge därindividens ställning och rättsskydd mot dominerande intressen tilldrar sigstort intresse framstår det som betänkligt att hyresgäster skaU tvmgasacceptera att inte kimna föra sin egen talan. Den debatt som har förts om hyresgästorganisationemasönskan att göra åtskillnad mellan medlemmar och icke medlemmar har ytterligareaccentuerat frågan om det riktiga i att låta organisation med bindande verkanförhandla för personer som inte tillhör organisationen. En lagstiftning i syfteatt ytterUgare bygga ut det nuvarande systemet bör därför inte komma i fråga.Det system av frivUUga förhandlingsord- 1977/78:175 54 ningarsom byggts upp av partsorganisationema befiimer sig dessutom i en vissutveckUng. Organisationerna måste om nuvarande ordning bibehålls anseskapabla att själva styra denna utveckling. SärskUt med hänsyn tUlutvecklingsbarheten i systemet är en lagreglering om förhandlingsordningarinte lämplig. Några remissinstanser pekar på attpartsorganisationernas arbetsbörda kommer att öka tiU följd av reformen.Enligt bostadsdomstolen har erfarenhetema av förhandlmgarna enligt hyresregleringslagenoch awecklingslagen gett vid handen att partsorganisationerna inte alltid harhaft tiUräcklig kapacitet i förhållande till förhandlingsarbetets omfattning.Detta har bidragit tiU att förhandUngarna ibland inte har kunnat genomföras såsnabbt och smidigt som har varit önskvärt. Liknande erfarenheter redovisas avhyresnämnderna i och . Dessa remissinstanser understrykerdärför att de lokala förhandlingsorganisationerna måste vara redo förreformen. Tiden för den nödvändiga utbyggnaden av förhandlingsorganisationernapå ömse sidor får inte bli för knapp. Reformens effekter för arbetsbelastningen vid hyresnämndernatas upp av bostadsdomstolen, som anser att det finns anledning att befara attutredningen har imderskattat förslagets betydelse härvidlag. Domstolen pekarsärsldlt på att enskUd hyresgäst enligt förslaget får rätt att utan uppsägningav hyreskontraktet få en förhandUngsöverenskommelse prövad av hyresnämnd. Detär möjUgt att antalet sådana prövningsärenden kan bU relativt stort. Domstolenerinrar om att de flesta hyresnämnder utgör små administrativa enheter utanstörte flexibilitet. Även en mera tUlfällig ökning av måltillströmningen kanlätt leda tUl så besvärande målbalanser att förhandlingsordningssystemet kommeri olag. i framhåUer att förslagetmedför att nya typer av ärenden kommer att handläggas av nämndema. Antalethyres-sättningstvister kan komma att öka tiU följd av att hyresgäst ges möjlighetatt få en förhandlingsöverenskommelse prövad av hyresnämnden. Dettakan medföra en avsevärt ökad belastning för nämndema. A andra sidan tordeåtskUliga hyrestvister, som går tUI hyresnämndema för medling eUerprövning, i fortsättningen komma att lösas förhandlingsvägen. Reformen kandärför genomföras utan några omedelbara organisatoriska åtgärder för hyresnämndemasdel. Också anser att antalet ärenden om prövning av förhandUngsöverenskommelsekan komma att bli stort. En sammanvägning av oUka faktorer får dock antasmedföra att den totala arbetsbelastningen kommer att minska i hyresnämnderna.Som en konsekvens härav kan frågan om hyresnämndemas fortsatta stäUning somsjälvständiga förvaltnmgs-myndigheter behöva tas upp tiU bedömning. Bostadsdomstolenkonstaterar att den föreslagna delreformen medför Prop.1977/78:175 55 atthyreslagstiftningen kompliceras ytterligare. Som exempel nämns att deföreslagna reglema om hyresgästs rätt till prövning avförhandlingsöverenskommelse och reglerna om hyresvärdens och hyresgästs rätttill prövning av hyresvillkoren, när förhandlingama har strandats, i viss månkonkurrerar med hyreslagens bestämmelser om uppsägning för vUlkorsprövning.Domstolen utgår dock från alt utredningens fortsatta arbete, som bl.a.innefattar en lagteknisk översyn av hyreslagen, kommer att leda till sådanalösningar att berörda olägenheter inte skall behöva bestå under någon längretid. Remissinstanserna godtar alt lagstiftningenutformas så att samma regler kommer att gälla antingen förhandlingsrätt haruppnåtts på frivillig väg eller vunnits med stöd av lagen. Remissinstansernagodtar också att förhandlingsrätten utformas som en rätt till förhandlingsordning.Domslolsverket anser emellertid alt förslaget till lagreglering är krångUgareän nödvändigt. Syftet att garantera hyresgästerna rätt att genom sinorganisation komma till tals med hyresvärdarna och vice versa förefaller blitillgodosett på enklare vis genom en gmndläggande bestämmelse omförhandUngsrätt och en däremot svarande förhandlingsskyldighet. Med stöd av enpå detta sätt garanterad förhandUngsrätt bör det normalt vara möjligt för enpart att få till stånd en överenskommelse om den ordning i vilken förhandlingarskaU föras. Beträffandeförhandlingsordningens parter avstyrker bostadsdomstolen förslaget attfastighetsägareorganisation skall kunna inta stäUning som part. Part påhyresvärdssidan bör bara kunna vara den enskilde hyresvärden. Enligt vaddomstolen har sig bekant har hittUls så gott som undantagslöst fullmakt ellerannat uppdrag förelegat, när fastighetsägareförening ingått avtal för medlemsräkning. Någon anledning att frångå en sådan ordning synes knappast föreligga.Anses likväl skäl föreUgga att ge fastighetsägareförening rätt att med bindandeverkan för medlem ingå avtal om förhandlingsordning, bör detta uttryckligenanges i lagen. Förslagetatt förhandlingsordning i princip skall omfatta samtliga bostadslägenheter ide berörda husen tiUstyrks uttryckligen av bostadsdomstolen, hyresnämnderna iGöteborg och samt . En begränsning tiUendast de lägenheter som innehas av den avtalsslutande hyresgästorganisationensmedlemmar kan enligt dessa remissinstanser inte komma i fråga. Ettpar remissinstanser som avstyrker hela förslaget kan inte heUer godta förslagetatt samtliga lägenheter skall omfattas. Enligt Näringslivetsbyggnadsdelegation bör man i stället hålla fast vid grandsatsen att enanslutning tUl kollektiva förhandlingsordningar skall bygga på konsu- 1977/78:175 56 menteraasfria vilja att anlita de tjänster som hyresgästorganisationerna kan erbjuda.Liknande synpunkter anförs av , som tillägger att det intefinns ett så självklart förtroende från aUa berörda parters sida för denuvarande partsorganisationerna att man lagstiftningsvägen bör stärka dessaorganisationers möjlighet att föra talan för andra än sina egna medlemmar. Några remissinstanser tar i detta sammanhang uppdet av utredningen inle behandlade problemet med hyresgästorganisationsförhandlingskostnader. upplyser att hyresgästförening iblandhar ställt som viUkor för förhandUng eller förhandlingsöverenskommelse attkommunen skall bekosta eller bidra till kostnadema för föreningensförhandUngar. Det har också hänt att hyresgästförening begärt att kommunenskall åtaga sig att svara för ett belopp motsvarande hela medlemsavgiften tillhyresgästföreningens medlemmar i det av förhandlingen berördabostadsbeståndet. Självfallet måste hyresgästförening genom medlemsavgiftereller möjligen på annat sätt förses med medel för hyresförhandlingama som ju ärtiU nytta även för hyresvärdssidan. Det är emellertid otUlfredsstäUande förhyresgästerna när hyresgästförening nödgas ställa upp krav av detta slag påmotparten i samband med hyresförhandUngar. Kommunförbimdet har liksom SABOrekommenderat kommunerna att som ersättning för förhandlingsarbetet erläggaett belopp motsvarande högst . och lägenhet till resp.hyresgästförening. Någon förankring för denna lösning har dock inte erhåUitsfrån . Enligt torde det även ifortsättningen framstå som naturligt med insatser från samtliga hyresgästerssida i form av hyresmedel för att skapa de behövliga resurserna för förhandlingsverksamheten.Detta bör såtillvida beaktas vid genomförandet av en lagfäst förhandlmgsrältatt man inte förhindrar eller försvårar överenskommelser av detta slag. Detbör ges utrymme för denna synpunkt när hyresnämnd enUgt förslaget har att taställning till om hyresvärds begäran om förhandUngsordning skall anses obiUigmot hyresgästorganisationen. Detsamma bör gälla när hyresvärd begärförlängning av förhandUngsordning som har sagts upp av hyresgästföreningen. förslag inte kan komma tiU direkt uttryck i lagtexten, bör det istället klart anges i motiven. Altemativet måste annars bli att hyresgästorganisationinte skall kunna påtvingas en förhandlingsordning. Finansieringsfrågan kommenteras också av , som erinrar om att hyresgäströrelsen först av deallmännyttiga företagen och sedan också av de enskUda fastighetsägarna harkrävt att medlemsavgiftema skulle uppbäras i samband med hyrorna. De aUmännyttigaföretagen och de flesta enskUda fastighetsägare torde göra detta på hyresavin.Sedan hyresgäströrelsen enligt awecklingslagen fått förhandlingsmonopol, haremellertid vissa hyresgästföreningar börjat kräva 1977/78:175 57 ersättningav fastighetsägare med förhandlingsordningar för att föreningen förhandlar förandra än sina medlemmar. har tillrått sinaregionsföreningar att avvisa sådana krav. Enligt vad som har upplysts, haremellertid de allmännyttiga förelagen börjat erlägga sådant arvode. I Göteborgskall det enligt uppgift kosta de allmännyttiga företagen nära 1 mUj. Detkan ifrågasättas om detta motsvarar skälig ersättning för förhandlingarna fördem som inte är medlemmar. Enligt fastighetsägareförbundets uppfattning kanfrågan om ersättning till hyresgästorganisation för förhandlingsarbete kommaatt medföra oanade konsekvenser när det gäUer såväl tecknande av förhandlingsordningarsom slutande av förhandlingsöverenskommelser. I ett system med lagfäst förhandlingsrätt harenligt den enskilde hyresgästen ringa anledning att varamedlem i hyresgästorganisation som ändå måste sköta förhandlingama för honom.Åtminstone gäller detta om medlemskapet medför någon nämnvärd kostnad. I ettsådant läge skulle hyresgästorganisationerna kunna bli beroende av allmännabidrag eUer av att kunna träffa avtal med motparten om ekonomiska bidrag tillden egna verksamheten, överenskommelser av sådant slag förekommer redan nu mellanhyresgästföreningar och allmännyttiga bostadsföretag. Denna typ av beroende avmotparten kan inte vara lillfredsställande och ökar betänkligheterna mot attinföra en lagfäst rätt till förhandlingsordning. Enligt förslaget kommer hela bostadshyresmarknadenatt omfattas av lagen. Några remissinstanser diskuterar om det finns skäl attinskränka lagens tillämpningsområde. Enligt bostadsdomstolen bör undantag görasför en- och tvåfamiljshus. Beståndet av sådana hus är betydligt mer heterogentän det övriga fastighetsbeståndet och därför typiskt sett mindre lämpat förkoUektiva förhandlingar på grandval av schablonartade bedömningar. Detpersonliga förhållandet mellan hyresvärd och hyresgäst är här av avgörandebetydelse. Försök att tvångsvis driva igenom krav på förhandlingsordning skullelätt kunna störa relationerna mellan dem på ett sätt som inte står iproportion tUI intresset av att få förhandlingsordning till stånd. Också hovrätten för , ,hyresnämnderna i och samt fastighetsägareförbundförordar att en- och tvåfamUjshus undantas. anserdäremot att ett sådant undantag inte är motiverat. SjälvfaUet kommerhyresgästorganisationen i allmänhet inte att ha anledning att i dessa fallpåkalla förhandlingsordning utan kommer att föredra att söka lösa tvistergenom förhandling med stöd av fullmakt. Endast där det av särskilda skäl ärnödvändigt att gå vägen över en förhandlingsordning skulle denna utväg behövatillgripas Ett skäl att .inte undanta en- och tvåfamiljshusen är att de intesällan uppförs i större serier av samma företag. Sådana bestånd finns hosexempelvis en del aUmännyttiga bostadsföretag. Prop.1977/78:175 58 Det legala förhandlingssystemet bör enligtStockholms kooperativa bostadsförening inte omfatla kooperativa bostadsföreningar.Sådana bostadsföreningar är i fråga om medlemsinflytande och beslutsförfarandefullt jämställda med bostadsrättsföreningarna. Liksom dessa bör de därförundantas från lagens tiUämpningsområde. anser att den föreslagna lagen inte bör omfattaföreningsmedlemmarnas lägenheter men däremot lägenhet som hyrs ut av föreningentUl exempelvis en anställd fastighetsskötare. Det finns också ett mindre antalbostadsaktiebolag, som i praktiken fungerar på i stort sett samma sätt sombostadsföreningar. Också sådana kooperativa bostadsföretag bör undantas fråntillämpningsområdet. Byggnadsstyrelsenkonstaterar att utredningen inte har gjort några uttalanden rörande statensbostadsbestånd. Styrelsen utgår därför från att också lägenheter som hyrs ut avstaten omfattas av förslaget. Emellertid uppstår vissa svårigheter vidtiUämpningen av förslaget på det lägenhetsbestånd som styrelsen förvaltar. Detrådgivande organet i hyressättningsfrågor för såväl de statliga bostäderna somkyrkans tjänstebostäder är statens personalbosladsdelegation. Dessarbetsuppgift är i huvudsak att lägga fram förslag tUl hyror tUI defondförvaltande myndigheterna samt att verka för en enhetlig hyressättning inomdet statliga bostadsbeståndet. svarar för hyressältningen avca 2 100 bosläder inklusive de på slottsfonden redovisade bostadslägenheterna.Dessa lägenheter är utspridda över i stort sett hela landet. Ett mera samlatbostadsbestånd (mer än 10 lägenheter) finns fömtom i och endastpå de orter där mera omfattande statiig verksamhet förekommer såsomungdomsvårdsskolor, vårdanstalter, viss högre utbildning etc. Såväl bostädernasgeografiska läge som deras spridning talar med stor sannoUkhet för attflertalet av styrelsens hyresgäster inte är med i någon hyresgästförening. Iregel finns det inte heUer på platsen någon representant för fastighetsägarsidan,eftersom hyres-sättningsfrågoma företrädesvis handläggs på central nivå. EnförhandUngsordning för s. k. uthymingsbostäder (bostädersom hyrs ut utan anknytning tUl tjänst) skulle medföra administrativa fördelarvid handläggningen av hyresfrågor jämfört med den nu gällande ordningen.Tjänstebostädema torde däremot få lämnas utanför, eftersom de omfattas av annanförhandlingsordning (statens avtalsverks löneförhandlingar). De speciellaförhållanden som råder beträffande styrelsens bostadsbestånd torde dock imånga fall förhindra eUer åtminstone försvåra införande av lokalaförhandlingsordningar på samma sätt som beträffande kommun- ochindustrisektorerna. Om en lokal organisation av hyresgäster exempelvis deboende inom en ungdomsvårdsskola begär avtal om förhandlingsordning, tordeen central förhand-Ung med statens personalbosladsdelegation som representantför faslig- Prop.1977/78:175 59 hetsägarsidankunna äga rum och detla företrädesvis i förhandlingar rörande dehyreshöjningar som kan erfordras på grand av hyresutvecklingen inom denallmänna hyresmarknaden. Föratt bostadslägenhet skall omfattas av förhandlingsordning förutsätts detenligt förslaget att den är uthyrd. Några remissinstanser tar upp frågan hurnytillkomna bostadslägenheter (nybyggda hyreshus, lokaler som byggs om tiUbostadslägenheter) skall behandlas. Enligt hyresnämnden i torde ingethindra att en förhandlingsordning utformas så att den kommer att omfatta ocksåbostadslägenheter som tillkommer under dess giltighetstid. Någon rätt förhyresgästorganisationen att mot hyresvärdens vUja få förhandlingsordningenutformad på detta vis föreligger dock inte. Beträffande nybyggda hyreshus är detvidare oklart rätten till förhandlingsordning inträder.Hyresnämnden i anser att man beträffande nyproducerade hyreshus kanöverväga att låta rätten till förhandlingsordning inträda redan underbyggnadstiden. Därigenom skulle också fÖrstagångshyra kunna bestämmas genomförhandling enligt förhandlingsordning. Liknande synpunkter framförs avSACO/SR, KSB och . Attförhandlingsordning inte är tUlämplig beträffande a n d -rahandsupplåtelse, somgjorts av hyresgäst, kommenteras av hovrätten för . Denföreslagna gränsdragningen i fråga om underuthyrning är i och för sig lämplig.I vissa fall kan det dock uppstå tUlämpningsproblem. Det förekommer t. ex. atten fastighetsägare hyr ut en del lägenheter till enskilda hyresgäster medan deövriga lagenhetema i samma hus hyrs ut tiU en studentbostadsstiftelse eller ettindustriföretag, som i sin tur upplåter lägenheterna tiU studerande resp.anställda. Sådana situationer bör kunna lösas genom att det för fastigheteningås två förhandlingsordningar, en mellan fastighetsägaren och en organisationsom företräder de enskilda hyresgästema och en mellan stiftelsen resp.industriföretaget och en organisation som företräder de studerande resp. deanstäUda. Detta kan ske genom att man utnyttjar den föreslagna möjUgheten attfrån resp. förhandlingsordning undanta vissa lägenheter. Möjligen kan det varapåkaUat att ha en tredje förhandlingsordning, nämligen mellan fastigheten ochen organisation som företräder stiftelsen resp. industriföretaget i egenskap avhyresgäst. En nackdel med att undanta vanliga andrahandsupplåtelser är riskenför att lagen kringgås. Fastighetsägaren kan för att komma ifrånförhand-Ungsskyldigheten formeUt hyra ut alla lagenhetema i ett hus till bulva-ner,som i sin tur upplåter lägenheter i andra hand.