prop · G10314 · 1977-12-31 00:00:00 — Alltsedan1900-talets början då man på allvar började upptäcka att dessa musikaliskatraditioner var på väg att försvinna har man i stället sökt bevara musikengenom att anordna tävlingar och spelmansstämmor. Bland det mest intressantainom svensk folkmusik är hur traditionerna upptas och förs vidare av enyngre generation spelmän som medvetet arbetar för att både bevara och levandegöramusikarvet. Enligt OMUS kan den högre musikutbildningen inom denna nyamusikrörelse hämta lärare och pedagogik. är det viktigt att man iutbildning och forskning garanterar att de regionala folkmusikstilarna, de s.k. folkmusikaliska dialekterna, bevaras. Detsamma gäller ocksåinvandrargruppernas folkmusiktraditioner. Gemenskapsfunktioner präglar också musiken i folkrörelseroch samfund. Inom fritiyrkanfinns alltsedan dess begynnelse en stor musikalisk aktivitet och en ständigsträvan att med hjälp av kända melodier föra fram det kristna budskapet i sång oehspel. Viss kritik finns mot kommersialiseringen av samfundsmusiken.Samtidigt har de större frikyrkliga församlingarna tagit upp alltmer av dentraditionella historiska kyrkomusiken. som varitfrämmande för nya musikaliska uttryckssätt har också på många håll närmat sigfrikyrkans öppenhet. Att kyrkorna upplåts för jazzkonserter och gospel är ettexempel på detta. Kyrkornas musikaUska profil påverkas således av musiklivetsförändring beträffande stil och repertoar. Detta leder enUgt OMUS till att vibehöver kyrkomusiker med kunskap i olika musikstilar och former, med öppenhetmot nya musikaliska strömningar och med god samhällsorientering. Arbetarrörelsensmusik växte fram senare hälft med kampsånger ochsolidaritetsvisor. Under framförallt ändrades karaktären på dekörer och orkestrar som vuxit upp inom rörelsen så att de kom att likna andraamatörkörer och orkestrar när det gällde repertoar och funktioner. Dettasammanföll med att ÄBF:s musikinsatser alltmer inriktades på att i nyapedagogiska former förmedla och popularisera det borgerliga musikarvet. Enliknande utveckling kan iakttas inom . finns enligt OMUS tydliga ansatser tUlåterupptagande av en tynande tradition av politisk kampmusik. Detta sker imånga pop- och rockgrupper men även i de etablerade folkrörelserna. Musik sominternationell symbol för kamp mot förtryck och förnedring är 1977/78:14 14 centralai repertoaren för grupperna inom denna musikrörelse. Musikrörelsen harbidragit till ett pånyttfött intresse för allsång och allspel. Vissångoch körsång är en mycket livskraftig musiktradition i . Vistraditionenär en av de mest intressanta då det gäller musikaliskt nyskapande.Körsång bedrivs i många varianter inom och utom kyrkliga samfund och andrafolkrörelser. Enligt vissa beräkningar skall (eller ca 200 000personer) av svenska folket vara aktiva körsångare. Vissången måste enligt OMUSuppmärksammas i musikutbildningen på ett sätt som främjar dess konstnärligasärart. OMUS anser oekså att musikutbildningen måste se som sitt ansvar attskola lärare och musiker som kan vidareutveckla svensk körtradition. Olikaslags afro-amerikansk musik, dvs. i första hand jazz- och popmusik, dominerari dag kvantitativt musikutbudet i . Denna musikaliska tradition haremellertid nästan helt oeh hållet förbisetts i musikutbildningen. Detta kan enligt OMUS beropå att jazz oeh pop har sitt ursprung i en främmande etnisk och social miljöoch att den brutit mot vedertagna traditionella estetiska och sociala normer.Den afro-amerikanska musiken har utvecklats efter två linjer, dels somunderhållningsmusik, dels som konstnärlig uttrycksform. 1 båda fallen användssamma musikaliska stilmedel men detta sker med olika grad av teknisk svårighetoeh konstnärlig ambition och med högst varierande krav på omväxling ochförnyelse. Den underhållningsinriktade jazz- oeh popmusiken tillgodoser mångamänniskors behov av förströelse och har därför kunnat utnyttjas kommersielltmed stor framgång. Musikens värde bedöms oftast i antalet sålda grammofonskivoreller i antalet röster i topp- och hitlistor. Den seriöst syftande jazz- ochpopmusiken har däremot kommit i ett besvärligt läge. Den trängs mellan enkommersiellt styrd underhållningsmusik och en av tradition sanktioneradkonstmusik. Enligt OMUS' uppfattning är det nödvändigt att musikutbildningenliksom musiklivet i övrigt värnar om det musikaliska nyskapande som sker inom ja2:zoch pop, vars stUmedel är så starkt förankrade i musiksmaken framför allt hosungdomen. OMUSkonstaterar sammanfattningsvis att vissa musikaliska traditioner har bliviteftersatta i den högre musikutbUdningen. Dessa måste nu ges plats ikursinnehållet på ett sätt som tillgodoser den konstnärliga, sociala ochpedagogiska egenarten hos varje tradition. Beträffandemusikens funktioner framhåller OMUS att musik är en kulturform som når deflesta människor. Musik spelar en roll i snart sagt alla livets funktioner. Detstora musikintresset exploateras av nöjesindustrin. En tydlig bild av dettafår man, menar OMUS, genom att se på försäljningssiffrorna för köp avmusikvaror. Prop.1977/78:14 15 harunder den senaste tioårsperioden använt en ansenlig del av sina ökade inkomstertill köp av grammofonskivor, kassetter etc. Försäljningsvolymen har underperioden 19651975 ökat från 60 till 500 milj. ökade antalet besökvid konserter och operaföreställningar. Även det borgerliga musikarvets snävaförankring i ett smalt socialt skikt har långsamt förändrats. Studieförbundenrapporterar ett kraftigt ökat antal studiecirklar (ökning med inemot underperioden 19701975). Elevantalet i kommunala musikskolor är uppe i ca 300 000elever 1975 mot 250 1970. På många håll i landet har på senare åruppstått nya musikföreningar s. k. musikforum. En rad små skivbolag harbildats, ofta med musikgrupper som initiativtagare. OMUS drar slutsatsen attdet finns många inom musiklivet, både enskilda, grupper och organisationer,som eftersträvar alternativ till ett kommersiellt musiksamhälle. OMUS diskuterarsituationen för musikundervisningen för barn och ungdom och konstaterar hurviktiga de första musikupplevelserna i hemmiljön, i förskolan och pågrundskolans lågstadium är för barnens senare musikaliska möjUgheter. Deattityder som grundläggs vid det första mötet med musiken är menar OMUS i hög gradavgörande för musiklivets utveckling på . Insatserna för musikundervisningenpå dessa stadier är på olika sätt otillräckliga. OMUS nämner den otillräckligautbildningen av lärare för musikundervisningen på låg- oeh mellanstadiet ochden ytterst allvarliga bristen på behöriga musiklärare på högstadiet.Utvecklingen leder f. n. till att barn och ungdom ofta upplever hemmet, skolan,föreningslivet och kamratkretsen som olika musikmiljöer, helt skUda frånvarann. Enligt OMUS är det nödvändigt att denna utveckling motverkas. På olikasätt måste en samverkan komma till stånd mellan skolan och den frivilliga musikverksamheteni föreningar och grupper. Vi måste försöka få en ny skolmusiktradition somfungerar ihop med andra musikaktiviteter. Musiklärarnas UtbUdning måsteförändras. Nya former för samverkan om lärartjänster måste skapas mellanskolan, annan musikverksamhet, frivilliga organisationer och grupper.Detta skulle gynna inte bara barn och ungdom utan människor i alla åldrar. 1 avsnittet om musik och teknikanser sig OMUS kunna urskilja olika, delvis motsägande utvecklingstendenser.Den tekniska utvecklingen kan å ena sidan innebära en hämmande styrning avrepertoar och utförande. Massproduktion av "perfekta" inspelningarleder tiU likriktning av musikutbud och publiksmak oeh medför också att kontaktenmellan musiker och publik upphör. A andra sidan kan de tekniska framstegenleda till nya musikaliska uttrycksmöjligheter (olika kombinationerinstrument-elektronik, datastyrd elektronmusik, olika multimediaformer) ochintressanta pedagogiska hjälpmedel. 1977/78:14 16 OMUSmenar att den tekniska utvecklingen även om den är svårbedömd måste ha ensjälvskriven plats vid planeringen av den framtida musikutbUdningen. Musikeni etermedierna kan spela en avgörande roll för ett ökat aktivt musikintresseoch musicerande. och TV gör både direkta och indirektapedagogiska insatser. OMUS konstaterar att musikpolitiken i svensk radio och TVi hög grad påverkar grundförutsättningarna för musikutbildning och musikliv.En oavbruten kritisk granskning av musikpolitiken utifrån kulturpolitiskautgångspunkter är därför nödvändig. OMUS anser också att det behövs ett mer utvecklatsamarbete mellan musikutbildning och etermedia i fråga om framtidamusikpedagogiska satsningar. Utrymmetför musikaliskt nyskapande i den högre musikutbildningen måste ökas. Hittillshar tonvikten i den högre musikutbildningen legat på att ge teknisk oehkonstnärlig förmåga att tolka verk huvudsakligen från det borgerligamusikarvet. OMUS anser att detta är en viktig del av en musikers utbildning. 1framtiden kommer det alltid att behövas specialister för att tolka och återgedenna tradition. En strävan att nå perfektion i framförandet av ett begränsatantal verk riskerar emellertid, menar OMUS, att gå ut över förmågan att självskapa musik. Nyskapandemäste gälla alla slags musikaliska uttryckssätt, både vad man kan kalla noteradmusik, improviserad musik och elektronmusik, och kunna ske både enskilt och igrupp. Genom att komplettera utbildningen med sådana kreativa moment kanutbildningen på ett annat sätt än vara med och utveckla musikskapandet.Behovet av nyskapande är enhgt OMUS utomordentligt stort. Musik behövs för nyasociala funktioner. Den konstnärUga förnyelsen behöver stimuleras. Framför alltär det viktigt att ge utbildning i skapande av populär musik, som kan innebäraalternativ till den musik som är gjord i spekulativa syften. Isin sammanfattning konstaterar OMUS att musiken är en kvantitativt stor sektorav kulturlivet. Många människor kan intresseras och engageras. Musik kanutvecklas som en aktivitet för självförverkligande och som medel för gemenskapoch social kommunikation. Det är emellertid också uppenbart att de tendensersom hotar kulturlivet i stort får ett starkt genomslag på musikområdet. En kulturpolitisktmedveten satsning pä musikundervisning och yrkesutbildning i musik kan få storeffekt i denna situation. En sådan satsning kan med hänsyn till musikens betydelseför människor också betraktas som en form av framsynt socialpolitik. Den kandessutom utgöra en viss garanti för att kvalitetsambitioner i högre grad änekonomiska vinstintressen blir styrande för musiklivets utveckling. Prop.1977/78:14 17 3.2 Mål och riktlinjer De förslag till mål och riktlinjer som OMUS lägger framavser musikutbildningen på högskolenivå. OMUS framhåller att något samlatförsök att precisera mål och ansvarsområde för musikutbildningen på denna nivåhittills inte har gjorts. I samband med att musikutbildningen nu skall inordnasi högskolan är det viktigt både att ange ansvarsområdet och formulera mål ochriktlinjer för verksamheten. Den viktigaste ideologiska utgångspunkten för OMUS' arbetehar varit det kulturpolitiska program som antogs av (prop.1974: 28, KrU 1974: 15, rskr 1974: 278). Dessutom har OMUS tagit hänsyn tillolika målformuleringar för verksamhet som har samband speciellt med någon avde olika utbildningsvägarna på musikområdet och deras studiemål. OMUS utgårockså ifrån högskolans allmänna mål och inriktning. OMUS föreslår enomprövning av de formuleringar i förslaget till högskolelag som handlar omforskning och högskoleutbildningens vetenskapliga gmnd. OMUS menar attformuleringarna i förslaget anknyter för ensidigt till tidigareuniversitetstradition och begränsar sig till de teoretiska utbildningsinslagen.Det praktiskt konstnärliga och pedagogiska utvecklingsarbetet inom högskoleutbildningeni musik liksom inom andra kulturutbildningar är inte, i varje fall inte inormalt språkbruk, forskning i strikt vetenskaplig mening. Lagtexten måstedärför kompletteras. Annars riskerar kultursektorn att missgynnas i den nyahögskolan. OMUS föreslår följande övergripande mål för utbildningen. Målet för den högre musikutbildningen är att ge dem somämnar bli yrkesverksamma inom musikområdet sådana kunskaper, färdigheter oehattityder, att de är förberedda för att arbeta inom svenskt musikliv i linjemed de aUmänna principerna för den svenska kulturpolitiken. De skall genom utbUdningenbli medvetna om sitt ansvar för att levandegöra det musikaliska kulturarvet ivid mening samt för att utveckla och förnya musiklivet. Vidare föreslår OMUS riktiinjer för verksamheten iföljande 22 punkter. 1) Den högre musikutbildningen skall medverka tUl attreella fömt sättningar skapas för största möjliga yttrandefrihet på musikområdet. Den skall eftersträva att arbeta oberoende av genrebegränsningar med en öppen sökande attityd gentemot skiftande musikaliska uttrycksmöj ligheter. Den skall fungera som ett fritt forum för ny experimentell mu sik och andra sådana musikaliska uttrycksformer som kan ha svårt att bli uppmärksammade och prövade inom ramarna för vårt musikliv. Den högre musikutbildningen skall stimulera till enlevande debatt med ständig prövning av de olika estetiska, psykologiska oehsociala element som ingår i bedömningar av musikens kvaliteter. 2) Den högre musikutbildningen skall verka för att ettrikt och mång sidigt utbud av musikaUer, läromedel och pedagogisk litteratur blir till- Prop.1977/78:14 18 gängligt och kritiskt granskat på olika nivåer avundervisning och utbUdning. Den har ett speciellt ansvar för att musikalieroch litteratur publiceras oberoende av kommersiella hänsyn. 3) Den högre musikutbUdningenskall vara så organiserad och tUl-lämpa sådana pedagogiska metoder att destuderandes förmåga tUl eget skapande utvecklas och förstärks understudietiden. Den skall därtill eftersträva att ge de studerande sådanaattityder och färdigheter att de senare som yrkesverksamma artister ochpedagoger kan uppmuntra och inspirera till skapande aktiviteter. 4) Den högremusikutbildningen skall anordna fortbildning och vidareutbildning även försådana individer eller grupper som spontant utvecklat egna musikaliskaaktiviteter, t. ex. pop- och jazzgrupper, sådana som spelar folkmusik ellerarbetar med elektronmusik. 5) Den högre musikutbUdningenansvarar för en vidareutveckling av musikens möjligheter att skapa gemenskapmellan människor. Musiken som kommunikation oeh sociala sidor av musiklivetmåste vara väsentliga inslag i den högre musikutbildningen. UtbUdningen skallgöra de studerande mstade att i sin framtida yrkesroll kommunicera med människori olika sammanhang, både vid estradframförande av musik och om det gäller attmusikaliskt aktivera grupper i olika miljöer. Det skall t. ex. ingå som ennaturlig del i yrkesrollen att muntUgt eller skriftligt förbereda en publikinför en musikupplevelse och att med olika medel söka frigöra människor frånnegativa förhandsinställningar till vissa musikformer. 6) Den högre musikutbUdningenskall ge de studerande aktuell kunskap om och praktisk erfarenhet av detfolkliga musiklivets och amatörmusicerandets villkor. 7) Den högremusikutbildningen skall orientera de studerande om den svenska kulturpolitikensmål och medel, bl. a. formerna för samhällets kulturstöd, fackligaförhållanden, folkrörelsernas verksamhet, skolundervisningen ochmusikutbildningens organisation. Utbildningen skall särskilt söka ge destuderande allsidig information om arbetsmarknaden på musikområdet. 8) Den högremusikutbildningen skall principiellt stå oberoende gentemot kommersiellahänsyn i betydelsen privatekonomiska intressen. Detta skall gälla såväl valetav repertoar och läromedel som kursernas inriktning. 9) Den högremusikutbildningen skall göra de studerande rustade att analyseramusikfunktionerna och musikverk så att de blir medvetna om hur musikkommersiellt kan utnyttjas med negativ verkan för kulturlivet. 10) Den högre musikutbildningen haransvar även för sådana genrer och musikformer som varit underrepresenteradei utbildningen. Dit hör såväl olika former av improvisatorisk musik som folk-och konstmusik från skilda kulturmiljöer. Utbildningen bör i enlighet med sittkulturpolitiska ansvar söka stödja och utveckla sådana former av populärmusiksom skapas utifrån konstnärliga, sociala och pedagogiska ambitioner och inte ikommersiellt spekulationssyfte. 11) Vid lokalisering av den högremusikutbildningen bör eftersträvas jämlikhet för studerande från olikalandsdelar att nå utbildningsorten. Man skall även beakta den betydelseutbildningen kan ha för det regionala musiklivet. måste hänsyn tastill att begränsade resurser ej kan splittras på för många enheter. I de falldå endast en eller ett fåtal specialutbildningar kan anordnas, eftersomresurserna annars skulle bli alltför splittrade, måste dessa utbildningar ansesha ett ansvar för 1977/78:14 19 helalandet, och ett samarbete skall etableras mellan högskoleenheterna så att allaberörda studerande får möjlighet att utnyttja utbildningen. 12) Samhällets politiskt ansvarigaoch anslagsbeviljande organ skall ange målen för och göra principiella avgränsningarav resp. linjers ansvarsområde, ge dem uppgifter att tillgodose olika gruppersbehov och ange vUka huvudmoment som bör ingå i utbUdningen. Varje linje eller kursskall själv inom de angivna ramarna utveckla innehållet och metodiken iundervisningen under ständig samverkan mellan lärare, studerande ochrepresentanter för yrkeslivet. 13) Varje hnje eller kurs inom denhögre musikutbildningen skall utan organisatoriska hinder kunna ta initativ föratt skapa en viss egen profil t. ex. i anslutning till det lokala och regionalamusiklivets möjligheter och behov. 14) Den högre musikutbildningenskall hos samtiiga studerande söka skapa intresse för behovet av musik inomolika eftersatta grupper i vårt samhälle samt en förståelse för derassärskilda svårigheter. UtbUdningen skall ge de studerande praktisk erfarenhetav metoder att ge olika grupper möjligheter till direkt upplevelse av musik,även gravt fysiskt eller psykiskt handikappade. De s. k. omusikaliska är urkultur-politisk synvinkel intressanta målgrupper. 15) Väsentiigt är att barn ochungdom genom aktivt deltagande i opretentiöst musicerande får en positivupplevelse av sin egen skapande förmåga. Nybörjarmetodiken måste specielltbeaktas inom den högre musikutbildningen och utvecklas så att alla oberoende avmusikalisk fallenhet kan uppleva lusten att själva musicera och i skolangrundlägga ett bestående musikintresse. 16) Den högre musikutbildningen harett ansvar för att olika invandrargrupper stimuleras att odla sina egnamusikaliska traditioner. 17) Den högre musikutbildningen harett principiellt ansvar för musiklivets förnyelse och skall själv eftersträvaatt initiera och pröva nya uttrycksformer. De som är verksamma inomutbildningen måste vara lyhörda för nya musikformer och musikaliska behov somväxer fram inom ohka grupper, både i och på det internationella fältet.Den högre musikutbildningen skall ständigt kritiskt bevaka musiklivet och skallsöka medvetandegöra de studerande om pågående förändringar, antingen dessaorsakas av samhällets omvandling, de betingas av ny teknik eller hör samman mednya konstnärliga intryck. 18) Den högre musikutbUdningenskall etablera ett fortiöpande samarbete med den musikvetenskapligaforskningen liksom med forskning och utvecklingsarbete i övriga grenar av dennya högskolan för ett ömsesidigt utbyte av erfarenheter på olika fält. 19) Den högre musikutbildningenskall avsätta särskilda resurser för fortbildning av de lärare som arbetar inomhögskolorna, så att de kan tillgodogöra sig nya rön i metodik och pedagogik.Det är viktigt att de olika högskoleenheterna och linjerna samverkar så attlärare inom samma ämnesområden kan ge varandra impulser och erfarenheter. 20) Den högre musikutbildningenskall göra de studerande medvetna om olika musikgenrers och enskUda musikverkshistoriska och sociala bakgrund som de skall inspireras att ge äldretiders musik friska levande tolkningar. 21) Den högre musikutbildningenskall arbeta i ständig växelverkan med musikutbildning och musikliv utanförSveriges gränser. Utbyte av lärare och studerande över nationsgränserna gerkunskap om andra län- dersoch folks musikaliska traditioner och särprägel, men kommer attstimulera utbildningarna inom att utforma sin egenart. 22)Den högre musikutbildningen skall göra de studerande medvetna om att detmoderna industrisamhället medför allvarliga risker för en allmänt försämrad IjudmUjÖför människan. Allamusikutbildade bör vara beredda att medvetandegöra människor om ljudmiljönsproblem och stimulera till insatser för förbättrade akustiska miljöer ihemmen, på arbetsplatserna och ute i det övriga samhället. 3.3Konsekvenser för musikutbildningen utvecklingsbehov och planeringsproblem OMUSgör ett försök att ange de viktigaste kraven på förändring avmusikutbildningens inriktning och innehåll och att sammanfatta olika planerings-och avvägningsproblem, sett utifrån föreslagna mål och riktlinjer. Förslagetinnebär att ansvarsområdet för utbildningen vidgas. Nya krav ställs påinriktningen och på vad utbUdningen förmedlar i form av kunskaper, färdigheteroch attityder. Jämsides härmed måste pedagogiken utvecklas och förnyas. Alltdetta leder till att utbUdningen måste styras efter nya principer. OMUStalar om kraven på förändring och förnyelse i termer av attityder iutbildningen. OMUS menar att det är relativt lätt att precisera vadutbildningen skall förmedla i form av kunskaper oeh färdigheter. Det äremellertid svårare att i ord definiera vilka attityder som musikutbildningenskall stimulera hos de studerande. Ändå är enligt OMUS attityderna väl såväsentliga som de teoretiska kunskaperna och praktiska färdigheterna. OMUSkonstaterar att musikutbUdningen måste präglas av en öppen, sökande, kritiskattityd. Det innebär generositet och tolerans inte bara gentemot olika välkändamusikaliska genrer och uttrycksmedel utan också mot det som verkar artskilt ochfrämmande antingen det är fråga om helt nya, experimenterande eller på annatsätt särpräglade musikaliska uttryck. Den öppna attityden innebär att de musikutbUdadeskaffar sig en ärlig vilja att söka förstå de värderingar och smakriktningar demöter hos olika grupper i samhället. De måste vara beredda att skapa musik för,musicera med eller undervisa också grupper eller enskUda som inte tillhör demsom blivit privilegierade med en utpräglad musikalisk begåvning eller haftmöjlighet att nå en hög grad av egen musikerfarenhet. Medden öppna instäUningen sammanhänger enligt OMUS en attityd av kritisk analysoch värdering. MusikutbUdningen kan framgent inte bmda sig vid vissa genrer ochuttrycksmedel som de enda kvalitetsbärande. Kvalitetsfrågorna måste ständigtomprövas. Musikern bör vara beredd att motivera sitt repertoarval, musiklärarenbör på samma sätt Prop.1977/78:14 21 kunnamotivera sitt val av musik och metod inför olika slags elevgrupper. Attitydernatill musikens sociala funktioner, dvs. förståelsen och känslan för musikensstora sociala och kommunikativa möjligheter bör utvecklas i utbildningen. a. att stimulera de studerande att söka sig nya musUcmiljöer, attvidga kretsarna av intresserad publik och att arbeta för att flera blir aktivtmusicerande. Alla musikutbildade, både musiker och musiklärare, har med andraord ett pedagogiskt ansvar. Även om det finns olika inställning till hur dettaansvar bäst kan komma till uttryck och även om metoderna kan variera. Enkreativ attityd måste enligt OMUS prägla både utbildningen och pedagogiken.Lärarna måste på alla sätt stimulera den studerandes eget skapande. MusikutbUdningenmåste anknyta till den allmänpedagogiska utvecklingen och tUl krav påförändringar i relationerna mellan lärare och studerande. Med den kreativaattityden följer också ett ökat intresse för en annorlunda metodik i denallmänna musikundervisningen, framför allt på dess tidiga stadier, en metodiksom innebär att man undviker alltför tidigt insatta prestationskrav, stimulerareget skapande och kan ge gehörsträning i lämpliga former. Frågorrörande planerings- och avvägningsproblem sammanfattas på följande sätt.