prop · G103175 · 1977-12-31 00:00:00 — En sådan prövning måste enligt utredningen skeäven om organisationen i fråga till äventyrs skulle ha stöd hos åtskUligahyresgäster. Det sagda innebär enligt utredningen att tviströrande rätten tUl förhandlingsordning skall avgöras på grundval av enobUlighetsprövning, där de faktorer som inverkar på bedömningen får vägas motvarandra. Huvudregeln bör enligt utredningen vara att hyresgästorganisationskall äga rätt till förhandUngsordning. Sådan rätt skall dock inte föreligga ide fall där den begärda förhandlingsordningen efter övervägande av samtUgaomständigheter framstår som obillig mot hyresvärden eller mot hyresgästema. Enligt utredningen behövs det inte nägra särskUdaregler för den situationen att det föreUgger konkurrens om rätten tUl förhandlingsord- 1977/78:175 112 ningmellan oUka hyresgästorganisationer. FaU där konkurrerande organisationer kankomma att uppträda mot varandra torde i praktiken bU säUsynta. De bör enligtutredningens mening kunna hanteras tUlfredsstäUande genom den föreslagnaregleringen. Utgångspunkten kommer regelmässigt att vara att hyresnämnden i enprocess har att pröva fråga om förhandlingsordning eUer förhandlingsklausulbeträffande en av de konkurrerande organisationerna. Humvida denna organisationbör uteslutas med hänsyn tUl att annan organisation som redan har ellerönskar få förhandlingsordning är bättre skickad att företräda hyresgästemafår enligt utredningen avgöras inom ramen för en obUlighetsprövning enligt denyss angivna riktiinjerna. Utredningen tillägger att företräde i aUmähet synesböra ges åt en organisation med långsiktig målsättning framför en nybUdadsammanslutaing, som uppstått på grund av ett utbrett missnöje i en enstakafråga. Det torde sålunda säUan finnas anledning att låta en beståendeförhandlingsordning rab-bas av en tillfälUg opinion bland hyresgästema även omden skulle omfattas av majoriteten. En förhandlingsordning kan gälla tUIs vidare eUerför bestämd tid. Enligt utredningen bör skriftiig uppsägning aUtid krävas föratt en förhandlingsordning skall upphöra att gäUa. Den lagfästa rätten tUI förhandlingsordningskulle emellertid vara utan värde, om fri uppsägningsrätt tUlåts. Utredningenföreslår därför att en av hyresvärden gjord uppsägning av förhandlingsordningenskaU kunna hänskjutas till prövning av hyresnämnden. Prövningen av tvist omförlängning av förhandlingsordning föreslås ske enUgt samma normer som enligtförslaget bör tillämpas i tvist om rätt tUl förhandlingsordning. Förslaget att förfarandet inför hyresnämnden närdet gäUer rätten tiU förhandlingsordning bör utformas som en obiUighetsprövninghar tillstyrkts av samtliga remissinstanser. I allmänhet instämmer remissinstansemaockså i utredningens uttalanden angående vilka faktorer som bör tillmätasbetydelse vid prövningen. framhåUer dock atten hyresgästorganisation som begär förhandlingsordning aUtid måste ha ettklart uttalat stöd från en majoritet av hyresgästerna för att hyresnänmdenskall få bifaUa framstäUningen. Viss kritUc riktas också mot utredningensuttalanden när det gäller en från riksorganisationen fristående organisation avhyresgäster. Det påpekas exempelvis att frågan vUka kompetenskrav som börställas på en sådan organisation är ofullständigt belyst. Vissa remissinstanserbetonar också starkare än vad utredningen har gjort att man i ett sådant falli första hand bör låta hyresgästemas egen inställning tiU frågan omförhandlingsordning vara utslagsgivande. Detta bör enUgt dessa remissinstansersuppfattning särskilt gälla, om det föreligger konkurrens mellan olUcaorganisationer om rätten tUl förhandlingsordning. Också jag anser att den prövning som skaU ske ihyresnämnden bör utformas som en obUUghetsprövning, varvid partemas motståendein- 1977/78:175 113 tressenfår vägas mot varandra. I de flesta fall torde denna intresseavvägning intekomma att innebära några svårigheter för hyresnämnden. Mera svårbedömdasituationer torde egentligen endast uppkomma, om det är en friståendeorganisation av hyresgäster som har begärt att få förhandlingsordning. Som utredningen har föreslagit bör huvudregeln vidhyresnämndens prövning vara att hyresgästorganisation skaU äga rätt tillförhandlingsordning. En grandtanke bakom den föreslagna lagen är ju att detkollektiva förhandlingsförfarandet innebär väsentUga fördelar för hyresgästerna.Det bör därför fordras starka skäl för att en hyresgästorganisationsframställning om förhandUngsordning skall kunna ogillas av hyresnämnden. Detbör ske endast om det på grund av omständigheterna i det enskilda falletframstår som obiUigt mot hyresvärden eUer hyresgästema att organisationentUlerkänns förhandlingsrätt. Liksom är fallet när det gäller hyrestvister avannat slag bör det åligga den part som påstår att obilUghet föreUgger attstyrka detta. När hyresgästorganisation har hänskjutit tvist omförhandlingsordning tUl hyresnämnden, bör det alltså ankomma på hyresvärdenatt åberopa och styrka de omständigheter som enligt hans mening är ägnade attgöra förhandlingsordningen obUlig. De omständigheter som kan göra den begärdaförhandlingsordningen obilUg torde i allmänhet röra dels organisationensförhandUngsförmäga, dels hyresgästernas inställning. Som vägledning förhyresnämndens bedömning av dessa förhållanden vill jag framhålla följande. Har framställningen om förhandlingsordning gjortsav någon av de till riksorganisationen anslutna hyresgästföreningarna torde detknappast finnas någon anledning för hyresnämnden att ifrågasätta organisationensaUmänna kompetens för förhandUngsuppdraget. En närmare prövning avförhandlingskapaciteten kommer alltså i praktiken bara att behöva företas, omframställningen härrör frän en fristående organisation av hyresgäster. För att en organisation skall kunna föraförhandlingar för samtliga hyresgäster i ett eller flera hus krävs det attorganisationen har möjlighet att fortlöpande bevaka hyresgästernas intressenpå ett tUlfredsställande sätt. Prövningen av förhandlingskapaciteten blir ipraktiken aktueU endast när förhandlingsordningen omfattar ett störrelägenhetsbestånd. Är det däremot fråga om ett enstaka hus med ett mindre antallägenheter bör det enligt min uppfattning inte ställas nägra större anspråk,framför aUt inte om alla eller nästan aUa hyresgästema är medlemmar iorganisationen. Även i ett sådant fall bör ett minimikrav dock vara attorganisationen förfogar över personer som kan ta ansvar förförhandlingsverksamheten och som har möjUghet att delta i sammanträden medhyresvärden i den utsträckning som ett regelbundet bedrivet förhandlingsarbetefordrar. 8 1977/78.1 saml Nr 175 1977/78:175 jj4 Som jag antydde kan hyresvärden också kommaatt åberopa att hyresgästema är negativa till organisationens krav påförhandlingsrätt. Beträffande denna typ av invändning vill jag understrykavikten av att största möjUga hänsyn tas tUl hyresgästemas mening i frågan. Attgenomdriva en förhandlingsordning i strid mot den förhärskande uppfattningenhos de hyresgäster, vilkas rätt skaU tUlvaratas, står inte i överensstämmelsemed lagens syften. Man bör i detta sammanhang också ta med i bedömningen att,om organisationen tUlerkänns förhandlingsrätt, även de oorganiseradehyresgästema i enlighet med vad jag har föreslagit (se avsnitt 7.4)kan bli skyldiga att i skälig omfattning bidra tiU finansieringen avförhandlingsverksamheten. Det bör enligt min mening inte krävas att enhyresgästorganisation skaU kunna uppvisa en viss anslutning av medlemmar blandde berörda hyresgästema. En särskild fråga blir därför, när tvist föreligger omrätten tiU förhandlingsordning, hur hyresgästernas inställning till organisationensbegäran skaU komma tiU uttryck i processen. Jag delar på denna punkt utredningens uppfattningatt det redan av praktiska skäl är olämpligt att ge hyresgästernapartsställning i tvisten. Det måste anses fullt tUlräckligt att de blandhyresgästema rådande meningarna får föras fram i processen genom hyresvärdenresp. Hävdar hyresvärden att det finns en stark opinionbland hyresgästerna mot den ansökande organisationen, måste han enligt de nyssberörda bevisbördereglerna söka bevisa detta. Det kan han göra exempelvis genomatt låta utföra en undersökning bland hyresgästema om deras uppfattning ochpresentera denna inför hyresnämnden. Han kan vidare påkalla vittnesförhör införnämnden med ett antal hyresgäster. För att bemöta hyresvärden kanhyresgästorganisationen å sin sida också gå ut bland hyresgästerna för att sökafå gensvar för sitt krav på förhandUngsordning. Det kan inte uteslutas att det ibland visar sigråda delade meningar bland hyresgästema. Om så är fallet, torde det inte finnasnågon annan lösning än att hyresnämnden på grundval av den förebringade utredningensöker fastställa, vUken mening som omfattas av flest hyresgäster, och låterdenna bU bestämmande för utgången. Eftersom bevisbördan åvUar hyresvärden, börorganisationens framställning ogUlas, om det framgår av utredningen attflertalet hyresgäster motsätter sig den begärda förhandliagsordningen. Kandetta inte anses vara utrett, bör framställningen bifallas. Läget kan kompUceras av att det råder konkurrens omrätten till förhandlingsordning mellan olika hyresgästorganisationer. I det sammanhangetviU jag tiU en början understryka att mer än en förhandlingsordning inte kangäUa för ett och samma hus. En i praktiken ohåUbar situation skullenämligen uppstå, om hyresvärden kunde 1977/78:175 115 ådrasig förhandlingsskyldighet gentemot flera, sinsemellan oberoende organisationerbeträffande samma bestånd av lägenheter. Detta kan sägas komma tiU uttryck i denföreslagna regeln att förhandlingsordning i princip skaU omfatta samtligalägenheter i ett eUer flera hus (se avsnitt 7.4). Eftersom utredningensförslag på denna punkt har gett upphov till missförstånd vidremissbehandlingen, bör emeUertid lagtexten förtydligas. Jag förordar därföratt det i lagen tas in en bestämmelse av innebörd att, om visst hus omfattas avförhandUngsordning, nytt avtal om förhandlingsordning beträffande det huset ejfår slutas med annan hyresgästorganisation, förtän den förra förhandlingsordningenhar upphört att gälla för det huset. En fråga som har specieU betydelse för prövningenav tvister, där konkurrerande organisationer uppträder mot varandra, är vUketlägenhetsbestånd som hyresnämnden bör utgå från, när nämnden har att bedömavem som bör tiUerkännas förhandlingsrätt. Hyresvärden kan ha ett stort antalfastigheter på samma ort, och de kan då utgöra en förvaltningsenhet som frånhyresvärdens synpunkt bör omfattas av en och samma förhandlingsordning. A andrasidan kan hyresgästema i ett hus ha intresse av att få till stånd en egenförhandlingsordning som gäller just det huset. Jag har tidigare understrukit att hyresnämnden viden obUUghetsprövning mäste fästa stort avseende vid vilket stöd enhyresgästorganisation kan visas ha hos hyresgästema. När hyresnämnden skallförsöka bilda sig en uppfattning om hyresgästemas inställning, bör nämndenenligt min uppfattning endast fästa avseende vid vad de hyresgäster anser sombor i det eller de hus som direkt berörs av den till nämnden hänskjutnatvisten. Det är aUtså uppfattningen hos dessa hyresgäster som nämnden bör läggatiU grund för bedömningen i denna del. En annan sak är att hyresnämnden som en faktor vidobiUighets-prövningen kan ha att beakta en invändning från hyresvärden om attdet är till fördel både för honom själv och för hyresgästerna i gemen att aUahans fastigheter omfattas av en och samma förhandlingsordning. Hur stor hänsynsom bör tas tiU en invändning av detta slag får enUgt min mening bero påomständlghetema i det enskilda faUet. Jag viU emellertid understryka att om deav tvisten direkt berörda hyresgästernas inställning kommit tUl klart uttrycki processen så bör detta alltid anses utslagsgivande för utfallet avobilUghetsprövningen. En konkurrenssituation som det finns anledning attsärskUt uppehålla sig vid är den situationen att hyresvärden redan har ingåttavtal om förhandlingsordning med en hyresgästorganisation och att det senareframsläUs begäran om avtal av en annan organisation. ViU hyresvärdentillmötesgå den nya organisationens begäran, mäste han först säga upp den redaningångna förhandUngsordningen. 1977/78:175 116 ningen,får tvisten hänskjutas tUl hyresnämnden. Parterna har då att förebringautredning om hyresgästemas mening i frågan. Ger utredningen vid handen attmajoriteten av hyresgästerna motsätter sig att förhandlingsordningen förlängs,kommer uppsägningen att stå fast. Det står sedan hyresvärden fritt att träffaavtal med den nya organisationen. Om hyresvärden däremot inte är vUUg att tUlmötesgåden nya organisationens begäran om förhandlingsordning, kan organisationeninte hos hyresnämnden begära beslut om förhandlingsordning, eftersom det ju redanfinns en förhandlingsordning för huset. Däremot kan de enskUda hyresgästema,om de stöder den nya organisationen, säga upp sina hyresavtal förvUlkorsändring och begära att förhandUngsklausulema i kontrakten skaU slopas.Hyresvärden torde emellertid inte ha anledning att acceptera en sådan ändring,eftersom den redan ingångna förhandlingsordningen ändå skuUe fortsätta att gäUaför lagenhetema. Hyresgästerna kan då hänskjuta tvisterna rörandeförhandlingsklausulema tiU hyresnämnden, som i sin tur kan förordna omgemensam handläggning av ärendena. Framkommer det vid hyresnämndsprövningen att enmajoritet av de boende är negativt instäUd tiU förhandlingsordningen, får hyresnämndenbesluta att förhandlingsklausulema skall slopas. De hyresgäster som berörs avbeslutet kommer därefter att stå utanför de koUektiva förhandlingama. FörförhandUngsordningens parter är det i detta läge ohåUbart att fortsätta medförhandlingsverksamheten, eftersom de förhandlingsöverenskommelser som kankomma att träffas endast kommer att gäUa för en mindre del av de boende.Hyresvärden och den avtals-slutande organisationen har därför anledning attbringa förhandlingsordningen att upphöra. Sedan förhandlingsordningen harupphävts, kan den nya organisationen begära att få sluta avtal om förhandlingsordning.SkuUe värden motsätta sig denna begäran, kan tvisten om rätten tiUförhandlingsordning hänskjutas tiU hyresnämnden. EnUgt min uppfattning visar det anförda att dentidigare föreslagna regleringen i stort sett bör kunna fungera tiUfredsstäUandeockså när det gäUer en konkurrenssituation av det här skisserade slaget. Detkan emeUertid inte bortses från att de parter som ursprangUgen har ingått avtalom förhandUngsordning kan motsätta sig att förhandlingsordningen upphör,trots att hyresgästema i huset eUer större delen av dem har fått sinaförhandlingsklausuler upphävda och därför inte är bundna av överenskommelsersom ingås med stöd av förhandlingsordningen. På det sättet kan en nyorganisation utestängas från möjligheten att få till stånd enförhandlingsordning. En sådan situation kan enUgt min mening inte accepteras.Jag anser därför att det bör införas en regel som ger hyresnämnden befogenhetatt i samband med avgörande av tvist om slopande av förhandlingsklausulförordna att förhandlingsordning inte vidare skaU gäUa. 1977/78:175 117 konkurrenssituationenkan uppkomma redan i samband med att hyresvärden begär att förhandlingsklausulerskall föras in i hyresavtalen, bör hyresnämnden, som jag har antytt,ha motsvarande befogenhet i tvist om införande av förhandlingsklausul. Sammanfattaingsvis förordar jag aUtså atthyresgästorganisation, som av hyresvärden förvägrats att sluta avtal omförhandlingsordning, skall kunna hänskjuta frågan tUl prövning av hyresnämnden.Nämnden har att avgöra frågan om förhandUngsrätt efter en obUUghetsprövning,där alla relevanta omständigheter, t. ex. organisationens kvaUfikalioner ochhyresgästemas instäUning, får vägas samman. skaUtillerkännas förhandlingsrätt om det inte är obUUgt mot hyresvärden eUerhyresgästema. Nämnden skall i så faU faststäUa en förhandlingsordning altgälla mellan partema. Rättsäkerheten för de enskilda hyresgästerna tillgodosesgenom bibehållande av systemet med förhandlingsklausuler. De hyresgäster somär missnöjda med den för huset gällande förhandlingsordningen kan efteruppsägning av hyreskontrakten för vUlkorsändring få fråga om slopande avklausulema prövad av hyresnämnden (se vidare avsnitt 7.9). Om hyresnämndenskulle bifalla hyresgästernas talan, skall förhandlingsordningen inte längreanses omfatta de av dem förhyrda lägenheteroA. Vid avgörande av tvist om införandeeller slopande av förhandlingsklausul får hyresnämnden, om särskUda skälföreligger, förordna att förhandlingsordning som redan gäUer inte vidare skaUäga bestånd. Jag biträder utredningens förslag i fråga omhyresgästorganisations rätt tUl förlängning av förhandlingsordning som harsagts upp av hyresvärden. Också tvist om förlängning av förhandlingsordningskall alltså av organisationen kunna hänskjutas tiU prövning av hyresnämnden.Prövningen av sådan tvist bör i princip ske enUgt samma gmnder som tiUämpas itvist om rätt tUl förhandlingsordning. Utredningen har också behandlat frågan omhyresvärds rätt till förhandlingsordning. Utredningen har därvid funnit atthyresvärdens intresse av att få tUl stånd förhandUngsordning i åtskiUiga fallär så stort att det framstår som rimligt att han också får rätt att påkallaprövning av denna fråga. Förslaget att också hyresvärden skall ha lagfästrätt tiU förhandlingsordning har tUlstyrkts av remissinstanserna. Även jagbiträder förslaget. Hyresvärd bör aUtså tiUerkännas såväl rätt tiUförhandUngsordning som rätt att få förhandlingsordning förlängd, om det inte ärobilligt mot hyresgästorganisationen eUer mot hyresgästerna. I faU då hyresvärden har påkallat hyresnämndsprövning av en framställning om förhandlingsordning bör i princip sammakriterier gälla som jag har förordat för de faU då prövning harbegärts av en hyresgästorganisation. Beviskraven för motparten bör dock kunnasättas lägre när det är hyresvärden som begär förhandlingsordning. 1977/78:175 Hg dentiUtänkta hyresgästorganisationen invänder att den inte är representativ fördem som bor i fastigheten synes denna invändning böra godtas av nämnden, ominte omständigheterna föranleder tUl annat. På lUcnande sätt bör hyresnämndenenligt min uppfattning godta en invändning om att organisationen inte hartiUräckliga resurser för förhandlingsuppdraget. Det bör nämhgen inte komma ifråga att ålägga en hyresgästorganisation ett vidsträcktare förhandlingsansvarän organisationen har möjlighet att åla sig. Som framgår av vad jag nu haranfört torde det endast i sällsynta undantagsfall kunna bU aktueUt att åläggaen hyresgästorganisation förhandlingsordning mot dess vUja. En förhandUngsordning syftar tiU att skapa enbestående grund för överenskommelser om hyror och andra boendeförhåUanden i enfastighet eUer ett fastighetsbestånd. Förändringar på hyresvärdssidan bör iprincip inte påverka en förhandlingsordnings bestånd. Jag ansluter mig därförtill utredningens förslag att förhandlingsordning skaU gälla också mot nyhyresvärd. Jag kommer att i specialmotiveringen (avsnitt 9.1) närmare redogöraför förslagets innebörd i detta avseende. Jag kommer i specialmotiveringen (avsnitt 9.7)också att ta upp frågan om hyresgästinflylandet enligt bostadssaneringslagen(1973: 531). De frågor som kan föranleda tvister mellanhyresvärdar och hyresgäster är av skilda slag. En återkommande anledning tiUmeningsmotsättningar är självfallet frågan om hyrans storlek. Under hyrestidenkan dessutom uppkomna frågor om repeirationer, om utnyttjande av gemensammaanordningar i huset, om försummad hyresbelalning, om vanvärd av lägenheten, omtiUstånd tUl andrahandsuthyming eUer till byte av bostad m. m. I samband medhyresperiodens utgång kan det uppstå tvister om rätten att bo kvar eller omvUlkoren för den fortsatta förhymingen. En del av dessa tvister kan sägas röra det enskildarättsförhållandet meUan hyresvärd och hyresgäst. Som exempel kan nänmas tvistersom avser ifrågasatta kontraktsbrott och förverkandegmnder samt tvisterangående tiUstånd till andrahandsuthymmg och tiU bostadsbyte. Tvister som gäUerrätten tiU förlängning av hyresavtalet hör också i aUmänhet tiU denna kategori.Denna grupp av tvister har i diskussionen ibland benämnts rättstvister. En annan grapp av tvister kan sägas röra frågor avgemensamt intresse för samtiiga hyresgäster i fastigheten. Hit hör tvister somavser t. ex. hyran och andra hyresvillkor, ordningsregler för fastigheten,nyttjande av gemensamma anordningar samt sanerings- och ombyggnadsfrågor. Somgemensam benämning har i diskussionen stundom använts uttrycketintressetvister. 1977/78:175 119 Enligt de gällande förhandUngsordningarna på bådeden allmännyttiga och den enskUda sektom anges numera aUmänt ämnesområdet förförhandUngar vara hyror och boendeförhållanden. Med uttrycket boendeförhållandenåsyftas i princip alla frågor som kan uppkomma i förhållandet mellan hyresgästoch hyresvärd. EnUgt utredningen bör ämnesområdet förförhandlingar enligt den föreslagna lagen ha samma omfattning som enUgt defrivilliga förhandlingsförordningarna. Utredningen förordar alltså att aUafrågor som kan uppkomma i förhållandet mellan hyresvärd och hyresgäst bör kunnabli föremål för förhandling. Eftersom uttrycket boendeförhållanden är tämligenvagt, föreslår utredningen att de förhandlingsbara frågorna räknas upp ilagtexten. Den av utredningen föreslagna förhandlingsramen hari allmänhet godtagils av remissinstanserna utan erinringar. Vidremissbehandlingen har det dock framförts spridda förslag tiU jämkningar i bådeutvidgande och inskränkande riktning. När jag nu går närmare in pä de olikadetaljfrågorna kommer jag att följa den av utredningen gjorda uppräkningen. För egen del finner jag det ligga i hyresgästemasintresse att ämnesområdet för förhandlingar enligt den föreslagna lagen blirvidsträckt. VisserUgen torde hyressättningsfrågorna för dem framstå som det viktigasteföremålet för förhandlingsrätten. Jag erinrar emeUertid om attbruksvärdesystemet innebär att en stor mängd faktorer som rör lägenhetens,husets och bostadsområdets beskaffenhet inverkar på hyrans storlek. Även om enförhandlingsordning formellt skulle avse endast frågan om hyrans storlek,skulle med nödvändighet sådana faktorer som jag nu har nämnt komma att bliföremål för diskussion mellan de förhandlande partema. Hyresgästema kan somvUlkor för att godta en begärd hyreshöjning t. ex. uppställa krav påreparationer eller förbättrad fastighetsservice. Förhandlingar om ochöverenskommelser i sådana frågor kommer alltså att äga rum, även omförhandlingsordningen formellt begränsas till frågan om hyresbeloppet. Enbetydande nackdel som skuUe följa av en sådan begränsning är emellertid attförhandlingar i dessa frågor endast skulle kunna komma tiU stånd i samband medatt framställning görs om ändring av hyran. I de allra flesta fallen kommerdet att vara hyresvärden som har intresse av att påkalla förhandling för attfå hyran ändrad. För att kunna få tUl stånd förhandlingar om t. ex.lägenhetsreparationer skulle aUtså hyresgästorganisationen normalt bli tvungenatt avvakta en framställning från hyresvärden om hyreshöjning. finner jag detta otillfredsställande. Jag ansluter mig därför tiUförslaget att frågor om de enskilda lägenheternas skick bör kunna tas upp tiUkoUektiv förhandling när helst någon av förhandlingsparterna önskar detta. Jagvill här skjuta in att den föreslagna regeln inte medför någon begränsning avhyresgästens 1977/78:175 12o möjligheteratt med stöd av hyreslagen begära reparationsföreläggande för att förmåhyresvärden att fuUgöra sin underhåUsskyldighet. Beträffande frågor som rör fastighetens skick ellergemensamma anordningar inom fastigheten delar jag utredningens uppfattning attde har ett så självklart kollektivt intresse att de bör ingå i det område därparterna har rätt att påkalla förhandling. Att beträffande de övriga boendefrågor som kanberöra hyresgästerna koUektivt söka dra någon bestämd gräns meUan frågor sombör vara förhandlingsbara och sådana som skuUe kunna lämnas utanför förhandlingsområdetsynes inte vara möjligt.