prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — Utskottetframhåller att det kan finnas anledning att på videogramområdet säkerställa enkvalitativt högtstående produktion och att motverka kommersialismens negativaverkningar. Vidare betonas att en decentralisering av videogramproduktionen böreftersträvas och att det är viktigt all barnens behov blir tillgodosedda.Enligt utskottets mening är del angeläget att särskilt överväga hur barnpåverkas av videogrammen. Detär svårt att förutse hur videogrammen kan komma att utvecklas iframtiden. Det gäller såväl den tekniska utvecklingen som de framtidaanvändningsområdena för videogram. Eftersom videogrammen har möjligheter allbli en faktor med slor inverkan på vårt kulturliv är det angeläget att statenhar en god bevakning av utvecklingen och en beredskap införde krav och problemsom ett intensivare och mera systematiskt utnyttjande kan leda tUl. Detär möjligt att ell rikhaltigt utbud av kvalitativt högtstående videogram kommeratt produceras utan statliga stödåtgärder, så som väsentligen har skett i frågaom grammofonskivor. Men utvecklingen kan också ta en annan väg så altschablonmässiga underhållningsprogram dominerar marknaden. Det är svårt attuttala sig om vilken av dessa vägar som utvecklingen kan komma att följa. Klartär dock att staten har ett ansvar för alt främja mångfald och kvalitet inomkulturområdet även när det gäller nya tekniker som videogrammen. Det är därförangeläget atl del nu görs en samlad cjövning från bl.a. denna utgångspunktbeträffande statens insatser på videogramområdet. Denna uppgift bör anförtrosen särskild kommitté. Vidbedömningen av vilka insatser som staten bör göra på videogramområdet börkommittén ta lill utgångspunkt de mål för den statliga kulturpolitiken somriksdagen har fattat beslut om (prop. 1974:28, KrU 1974:15, rskr 1974:248),Särskild vikt måste läggas vid åtgärder för att skydda yttrandefri heten ochskapa reella förutsättningar för atl denna frihet skall kunna utnyttjas. Kommitténbör överväga vilka risker det finns för alt produktionen av videogram i enframtid koncentreras till ett fätal förelag. Kommittén bör också analyseravilka konsekvenserna blir från yttrandefrihelssynpunkt om videogramproduktionenblir dominerad av kommersiella intressen. Om utredningen anser att åigärderbehöver vidtagas för att motverka negativa effekter av kommersialism ochföretagskoncenlration bör i första hand stimulansåtgärder tillgripas. Kommitténbör således pröva om det finns anledning och möjligheter all stödjakvalitetsproduktionen av videogram och öka mångfalden av produkter.Folkrörelsernas och organisationernas intresse av att utnyttja det nya medietbör därvid beaktas, liksom kulturarbetarnas intresse av att använda videogramsom uttrycksform. Kommitténbör uppmärksamma alt del finns grupper, vilkas behov särskilt 271 Kommittéer: Del II U:7 behöverbeaktas om vi får en omfattande videogramproduktion, I kulturutskottets beiänkände nämns barnen, Jag har tidigare nämnt den betydelse som videogrammen kanha för sjömän och utlandssvenskar. har i sitt betänkande(SOU 1976:20) Kultur åt alla tagit upp frågan om hur Radiosprogrammaterial skall kunna användas av olika handikappgrupper i form avvideogram. Möjligheternatill ett mera allmänt utnyttjande av videogrammen påverkas av de kompliceradeupphovsrättsliga reglerna på detla område. Dessa frågor bör självfallet lösasmed utgångspunkt i de direktiv som gäller för den nu arbetande utredningen omupphovsrätt. Kommitténbör samråda med den utredning om en ny yttrandefrihetsgrundlag som chefen förjustitiedepartementet planeraratl tillsätta . Jag vill i detlasammanhang också erinra om uttalanden i vidcogramfrågan, vilka jagtidigare berört. Utredningsarbetetbör inledas med en kartläggning av såväl den svenska som den internationellautvecklingen på videogramområdet. En sådan kartläggning är nödvändig för dendiskussion som kommittén skall föra om stålens insatser. Den kan dessutom varaav värde för den allmänna debatten i mediefrågorna. Kartläggningen bör omfatladen tekniska utvecklingen på videogramområdet. Den är nödvändig för delsbedömning av videogrammens användbarhet, dels beslut om inköp avvideoapparatur inom utbildnings- och kulturområdet.Kartläggningen bör också belysa möjligheterna att åstadkomma en önskvärdteknisk standardisering. Konsekvenserna från konsumentsynpunkt av olikatekniska system bör analyseras ingående. Kartläggningsarbeletbör också belysa hur produktionen av videoprogram utvecklas. Del är inte endastprogrammens karaktär och kvalitet som är av intresse utan också vem som svararför produktionen. Det är av betydelse för de principiella bedömningarna altkunna ge en bild av eventuella koncentrationstendenser på marknaden ochsamarbetsformer mellan videoföretag och andra massmedieföretag. Denkartläggning av utvecklingen på videogramområdet som kommittén skall svara förkan behöva följas av en bevakning av utvecklingen även efter det att det häraktuella utredningsarbetet är slutfört. Kommittén bör därför pröva om och i såfall hur detta bör ske. Omvideogrammen kommer alt slå igenom som en massmarknadsvara kommer de programsom främst är avsedda för enskilt bruk sannolikt all distribueras och saluföraspå samma sätt som böcker efier grammofonskivor. Det är viktigt att det finns eneffektiv distributionsapparat för olika kulturprodukter. Distributionsfrågomahar också blivit uppmärksammade i kulturpolitiken. Jag villerinra om att regeringen har lagt fram förslag för ombokhandelsslöd (prop. 1976/77:81) och att utreder bl.a.distribution av fonogram. Närdetgäller videogram som skall lånas eller köpas ip för gruppvisningar är delnaturligt att utnyttja samma kanaler som används för distribution av smalfilm.Många ljud- och bildprogram kommer troligtvis att förekomma på DelII U:7 Skr 1977/78:1103 272 bådesmalfilm och videogram. Dennuvarande distributionen av smalfilm -och därmed också videogram - sker via ettstort antal fristående distributörer. Någon samordning dem emellan finns inte.Därför är det l.ex. mycket svårt att få en allsidig information om vilka filmeroch program som finns tillgängliga. Kommitténbör undersöka om det finns behov av en samlad registrering av ljud- ochbildprogram och om så är fallet föreslå formerna för denna samt vilket ellervilka organ som bör ha ansvaret för uppgiften. Kommittén bör också pröva om detär ändamålsenligt att överiåta också andra uppgifter -t.ex. viss informationeller vissa moment i katalogframslällningen - på det eller de organ som färhand orn registreringen. Vidare bör kommittén lägga fram förslag om hurverksamheten skulle kunna finansieras. Diskussionenom vilka uppgifter som lämpligen bör anförtros centrala organ bör föras i närakontakt med . , ,barnfilmrådet, folkrörelserna, distributions-företagen och Radio.Därvid bör behovet av effektiv information om program som riktar sig till barnsärskilt uppmärksammas. Kommittén bör också beakta vad som kommer fram vid denforlsalla beredningen av frågan om arkivering av ljud- och bildmaterial isamband med behandlingen av DAK:s betänkande Bevara ljud och bild. Eneffektiv distributionsapparat är otänkbar ulan organ som är verksamma ocksålokalt och regionalt. Biblioteken och de lokala och regionala AV-centralernaspelar här den viktigaste rollen. Dessa institutioners arbete styrs inte avstatliga regler eller statlig bidragsgivning. Det är närmast en uppgift för delokala och regionala organen på kulturområdet all bestämma hur denna del avvideogramdislributionen skall skötas. Kommittén måste emellertid vidutarbetandet av sina förslag beträffande den centrala organisationen beaktabehovet av ett samspel med lokala och regionala institutioner. Det bör ocksåvara möjligt för kommittén att studera vilken roll biblioteken kan spela ivideogramdislributionen. Ett sådant studium har betydelse för kommunernasutveckling av biblioteksverksamheten. Produktionenav svenska program som framställs enbart för videogram kommer under de närmasteåren sannolikt inte alt fä någon större omfattning. Däremot har en användningav program också i videogramform omedelbar aktualitet. Detillkommande kostnaderna för kopior, distribution, ersättning till medverkandeoch produktionspersonal bör kunna bli relativt låga, när det gäller program somredan har sänts i etern. Ett stort antal av de utbildningsprogram, filmer,teaterpjäser, konserter, barnprogram och underhållningsprogram som harproducerats för television kan ulan större tekniska svårigheter utnyttjas iform av videogram. Om TV-programmen kan tillföras videomarknaden får man redanfrån början ett konkurrenskraftigt utbud av videogram som har god kvalitet. Del finns också som jagredcin harberört ett från många håll uttalat intresse företl friare utnyttjandeav programmaterial. Inom pågår sedan en lid ettutredningsarbete i syfte alt klargöra företagets roll för den nya situation somhar uppstått. För att TV-programmen skall kunna marknadsföras som videogramfordras särskilda överenskommelser med dem som har upphovsrätt lill programmen. Direktiven till radioulredningen fäster, som jag tidigare redovisat. 273 Kommittéer:Utbildningsdepartementet Del IIU:7 uppmärksamhetenpå att en stor del av televisionens programutbud i framliden bör kunna görastillgängligt i videogramform. Utredningen har därför haft i uppdrag alt prövaolika möjligheter att inom ramen för nu gällande lagstiftning lösa deupphovsrätlsliga och ekonomiska problem som följer av att producerade programdistribueras i nya former. Enligtvad jag inhämtat kommer radioutredningen, som avser alt lämna sitt betänkande ivår, atl redovisa de olika avtal rörande upphovsrätten lill TV-program som nuföreligger samt problem som finns då det gäller att utnyttja programmen förvideogramproduktion och -distribution. Av redovisningen framgår attavtalsförhandlingar måste inledas med ett stort antal upphovsrättsinnehavareföratt möjliggöra distribution av programmen i nya former inom ramen för nugällande lagstiftning. Vidcogramfråganberörs också av utredningen om upphovsräU. Som jag har nämnt är ett avmotiven för den översyn av lagstiftningen som utredningen skall göra en strävanefter att förenkla förhandlings- och ersättningsformerna. Det gäller härkomplicerade uppgörelser bl.a. på grund av del i regel stora antalet upphovsmänvid TV-produktioner. Arbetetinom utredningen om upphovsrätt bör komma att underlätta ulnytljandet avTV-program för distribution som videogram. De problem som uppslår rörandeupphovsmäns och andra medverkandes räuigheler i samband med videogramproduktionankommer det i första hand på denna utredning att lösa. Kommittén bör dockeftersträva ett nära samarbete med utredningen om upphovsrätt. Föratt undvika onödigt dröjsmål bör det vara möjligt för alt sökafä till stånd överiäggningar med upphovsmannaorganisationerna beträffanderättigheterna innan utredningsarbetet beträffande videogramfrågorna äravslutat. Det är min förhoppning atl - med hänsyn lill denbetydelse som förhandlingsresultatet kan fä för den framtida utvecklingen-genomför sådana förhandlingar i nära kontakt med utredningarna om upphovsrättrespektive videogram. Detär emellertid inte bara de upphovsrätlsliga problemen som ur Radiossynvinkel gör vidcogramfrågan komplicerad. Del blir också fråga om principiellaavvägningar när det gäller att bestämma om programmen undantagslöst skall kunnadistribueras som videogram, till vilket pris programmen skall saluföras och hurmarknadsföring och distribution skall ske. Besluti dessa avseenden kan inte fattas enbart utifrån företagsekonomiska synpunkter.Man måste också la i vid mening kulturpolitiska och ulbildningspolitiskahänsyn. De principiella frågor som aktualiseras när videogramtekniken användsi en större skala bör därför tas upp lill debatt också utanförprogramföretaget. Del är därför naturiigt alt kommittén diskuterar SverigesRadios roll på videogramområdet. Jagvill erinra om aU radioulredningen i sitt yttrande till kulturalskottet övermotioner i vidcogramfrågan har uttryckt stor tveksamhet inför tanken attSveriges Radio själv skulle använda de elersända programmen för att produceraoch distribuera videogram i större skala i kommersiellt syfte. Förelaget skulledärigenom med speciella konkurrensmässiga förutsättningar utvidga sinverksamhet till ett nytt medieområde. DeUa skulle enligl utredningen innebäraproblem för den ordinarie programverksamhetens integritet. Utredningen anseratt mycket talar för att ett organ vid sidan av fär hand omdistribution i kommersiellt syfte av videogram och fonogram. 18 1977/78. DelIIU:8 Skr 1977/78:103 274 Medhänsyn till den delvis internationella karaktär som videogrammark-naden hardiskuterar man sedan någon lid inom ramen för olika internationellaorganisationerskilda rättighelsfrågor i anknytning till videogram. Syftethärmed är bl.a. att om möjligt nå fram till en enhetlig internationelluppfattning framför allt i sådana frågor som har betydelse för distribution ochanvändning av videogram. Kommittén bör därför noga följa den internationelladiskussionen på detta område. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en kommiué med högst 5 ledamöter med uppdrag all utreda frågan omsamhällets insatser på videogramområdet, altutse en av ledamöterna att vara ordförande, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersättning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrives, atlkostnaderna skall belasta åttonde huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. Chefenför , statsrådet , anför. Detfinns inom landet ett antal museijärnvägsföreningar som har bildals på enskiltinitiativ. Dessa föreningar gör en viktig insats när del gäller alt bevara ochvisa äldre järnvägsmaleriel. Uppskattningsvis är ca 7.000 medlemmar engageradei föreningarna. Medlemmarna arbetar helt på ideell basis. 1 verksamheten ingårbl.a. trafik på förhyrda eller ägda bansträckor. Härigenom kanallmänheten på ett intressant sätt komma i kontakt med denna museiverksamhet.Arrenderingen av bandelarna medför betydande kostnader liksom även förvärvenoch bevarandet av järnvägsmalerielen. Föreningarna har också ofta betydandeekonomiska problem. Bidrag till järnvägsmuseal verksamhet har hiuills endast iundantagsfall utgått från staten och kommuner. Riksdagenhar i samband med sin behandling av två motioner vid 1975/(mot.1975/76:580 och 1975/76:1341, KrU 1976/77:17, rskr 1976/77:34) hos regeringenanhållit om en kartläggning av museijärnvä-garnas verksamhet och en utredningav föratsältningarna för bevarande av den materiel och de trafikm)ljöer somföreningarna har tagit till vara. 1 kulturutskottets belänkande fiamhålls attdet på skilda håll i landet har visats 275 Kommittéer:Utbildningsdepartementet Del II U:9 ettstort intresse för att samla, bevara och upprusta järnvägsmaleriel från deäldre järnvägarnas tid. Utskottet konstaterar att det råder oklarhet om detekonomiska ansvaret för verksamheten. Ett annat problem är enligt utskottet atlföreningarna för att skaffa sig inkomster använder den rullande maierielen itrafik i sådan utsträckning atl vagnar och bandelar slits hårt. Det musealavärdet sjunker genom atl delar efter hand byts ul och ersätts, men mot dettafär ställas det värde som ligger i atl materielen fortfarande utnyttjas och aUden på detla sätt kan ge de besökande en bild av hur en äldre lids järnvägfungerade. Ensärskild utredare bör nu tillkallas med uppgift alt utföra det av riksdagenbegärda kartläggnings- och utredningsarbetet rörande den verksamhet som bedrivsav museijämvägsföreningama i landet. Utredaren bör kartlägga föreningarnasspridning över landet, vilken art av verksamhet som de olika föreningarnabedriver och i vilken omfattning allmänheten kan la del av verksamheten.Utredaren bör vidare studera järn vägsmuseernas ekonomiska förhållanden ochmöjligheterna till en frivillig samordning av verksamheten saml redovisa deförslag till åtgärder som översynen kan ge anledning till. Utredaren bör utgåfrån att ansvaret för verksamheten även i framliden huvudsakligen bör åvila museijämvägsföreningama. Medhänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om slöd lillmuseijämvägsföreningama, atlbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde ål utredaren. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver atlersättning till utredare, sakkunnig, expert och sekreterare skall ulgå i formav dagarvode enligl kommittékungörelsen (1946:394), om ej annat föreskrivs, atlkostnaderna skall belasta kommittéanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 9.Utredning om vissa vårdutbildningar inom högskolan Departementschefen,statsrådet , anför. Vidmin anmälan av propositionen 1976/77:59 om utbildning och forskning inomhögskolan m.m. framhöll jag att det var angelägel att göra en samlad översyn avstudieorganisationen för vissa vårdutbildningar. Jag meddelade vidare minavsikt att föreslå regeringen all tillkalla en kommiué med uppgift all göradenna översyn. Jag återkommer i denna fråga. DelII U:9 Skr 1977/78:103 276 Underefterkrigstiden har hälso- och sjukvården genomgått en betydande utveckling ochförändring. En av orsakerna till detta är införandet av sjukförsäkringen ochden stegvisa förbättringen av dess förmåner. Därigenom skapades möjligheter förmånga människor, som inte ansett sig ha råd all söka vård, attefterfråga sådan. Genom en bred satsning från vårdhuvudmännens sida har deinstitutionella resurserna byggts ut. Forsknings-och utvecklingsarbetet har gjort snabba framsteg. Det har gett förutsättningarföratt såväl förebygga som bota en rad sjukdomar som har varitsvårbemästrade samt för att vidga möjligheterna alt rehabilitera människor.Också denna utveckling har lett till en ökad efterfrågan på vård. skapat behov av vård av nytt slag bl.a. genom att människor med svårasjukdomar numera uppnår högre levnadsålder. Åldersfördelningen i samhälletpekar på stora vårdbehov inom äldrevården. Inom psykiatrin pågår en intensivdiskussion som gäller utvecklingen av vårdens former och innehåll. Den snabbamedicinsk-tekniska utvecklingen och den ständigt ökande efterfrågan på vård harkommit all ställa slora krav på tillgång på personal med speciell utbildning. Parallelltmed detla har en intensiv debatt pågått om socialvårdens mål och metoder. 1debatten har förts fram krav på nya behandlingsmodeller och som en följd häravönskemål om nytt innehåll i utbildningen om socialarbetare och av annanvårdpersonal. Motbakgmnd av de förhållanden som här har skisserats har många nyapersonalkategorier med specialiserade vårduppgifter vuxit fram. Det har gjortdet svårt all utveckla en helhetssyn på vårdarbetet. Man har pekat på allmänniskorna har kommit atl uppleva vården som opersonlig och har svårt atluppfatta var det samlade ansvaret Ugger för den enskildes vård. Också hosvårdpersonalen uppfattas förhållandet som otillfredsställande och kan vara enav orsakerna lill all arbetsförhållandena inom vården anses vara slitsamma. Takteni utbyggnaden av den institutionsbundna vården, som nådde enhöjdpunkt, har dämpats. har ell allt störreintresse knutits lill utveckling av olika former av öppen vård. Deninstitutionsbundna vården skulle därigenom kunna i större utsträckning äntidigare förbehållas del slag av vård som kräver förhållandevis omfattandevårdinsats. Denutveckling inom vårdområdet som här harangens i korthet har lett lill altvårdens mål, innehåll och struktur stegvis har förändrats på väsentligapunkter. Utbildningsväsendethar undersamma tid förändrats kraftigt. Som en följd av förbättradesiudiesociala villkor och ell rikhaltigare utbildningsutbud har allt flermänniskor i olika åldrar fält möjlighet att bredda och fördjupa sina kunskaper.Både gymnasieskolan och högskolan har öppnats för nya studerandegrupper. De genomgripandeförändringarna inom utbildningsväsendet skapar i olika avseenden nyaförutsättningar för utbildningen inom vårdområdet, vilket kan bidra lill attändra vårdens inre organisation. 277 Kommittéer: Del II U:9 Ettexempel är gymnasieskolans vårdlinje som har tillfört vårdområdet ell stortantal väl meriterade ungdomar. Deras kompetens har ännu inte effektivt kunnattas tillvara i arbetslivet. Vårdlinjen kompletterad med en tids yrkeserfarenhettäcker kraven både för vårdbiträdes- och undersköterskeutbildning och kandärigenom medverka till en förenklad personalstruktur och omfördelningav arbetsuppgifter. Genomriksdagsbesluten (prop. 1975:9, UbU 1975:17, rskr 1975:179 och prop.1976/77:59, UbU 1976/77:20, rskr 1976/77:246) om högskolan har skapatsmöjligheter lill bättre samklang mellan arbetsfält och utbildning. Lokala organsom har god kontakt med arbetsliv och praktisk utbildningsverksamhet färhärigenom större befogenheter att själva besluta om utbildningens planeringoch genomförande. Regering och riksdag har tagit ställning för attutbildningsväsendet skall planeras så all återkommande utbildning främjas. Detutbildningsmönster som redan tillämpas inom vissavårdutbildningar i form av växling mellan perioder av utbildning ochyrkesverksamhet, bör sålunda ytteriigare kunna utvecklas och sträckas ul lillall omfatta flera utbildningslinjer. 1.3Avgränsning av kommitténs uppdrag Detär mot bakgrunden av den utveckling som skett på vårdområdet och de nyaförutsättningar som gäller på utbildningens område som frågorna omvårdpersonalens utbildning nu bör las upp. En kommitté bör tillkallas för detlaarbete. 1 det följande kommer jag att ange huvuduppgifterna för en sådankommitté och tar då först upp vissa frågor som rör avgränsningen av kommitténsuppdrag. inriktning av samhällels vårdpolitik för med sig krav på ändringar både avutbildningens innehåll och differentiering. Trots atl en fortlöpande översyn avutbildningen har pågått har det ännu inte varit möjligt att ta alla de steg somkrävs för en anpassning till nya förhållanden. Vårdplanering ochutbildningsplanering kan därför sägas ha kommit i olakt med varandra. Menutbildningen bör ändras också därför all den i sig bidrar lill förnyelsen avden verksamhet den avser att förbereda för. Det är frän båda dessa synpunkterangelägel atl utbildningsfrågorna för hälso-, sjuk- och socialvårdsområdel kanbehandlas parallellt och i nära kontakt med arbetet alt lägga fast nya mål förvårdverksamheten och atl se över dess inre organisation. I har undersenare år- och framför allt vid 1975/-väckts ett stort antalmotioner i vårdutbildningsfrågor. Där har bl.a. påtalats atl utbildningarnainnehållsmässigt tydligare än nu bör spegla samhällets hälso-, sjuk- ochsocialvårdspoliliska mål. Jag vill särskilt erinra om vad har uttalati anslutning därtill (UbU 1975/76:27, rskr 1975/ 76:331). Somjag har anfört i det föregående ställs nya krav på utbildningen främst avutvecklingen inom hälso- och sjukvårdsområdet, utvecklingen inomsocialvårdsområdel samt försöken till samverkan mellan dess vårdområden.Kommitléns arbele bör i huvudsak omfatla utbildningar som leder tillyrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården och i gränsområdet mellan hälso- ochsjukvård och socialvård. Kommittén skall därvid särskilt beakta samordningenmellan olika vårdformer och mellan olika huvudmän exempelvis i fråga omäldrevården. Utbildningsfrågor inom områden som ligger utanför de här angivnamen med vilka det finns ett naturiigt samband bör kunna belysas i kommitténsarbete. DelII U:9 Skr 1977/78:103 278 är alt utifrån en vårdpolitisk grundsyn lägga fram förslag omprinciperna för studieorganisationen för i första handsjuksköterskeutbildningen och de specialkurser inom vårdområdet som finns igymnasieskolan och som kommer att föras till högskolan.