prop · G103126 · 1977-12-31 00:00:00 — Är ersättningen av väsentlig betydelse för denskadelidandes försörjning skall den enligl den angivna bestämmelsen fastställassom livränta, om inle särskilda skäl talar mot detla. Också ersättning för meromfattande framtida kostnader vid större skador utgår vanligen som livränta. 1skaderegleringspraxis har vidare förekommit att ersättning för ideellaolägenheter som inte ulgör sveda och värk eller lyte och stadigvarande menfastställs som livränta. Prop.1977/78:126 29 1tillämpningen av de nuvarande brottsskade- och rymlingsanslagen tordeersättning inle ha utgått i forrri av livränta, även om denskadelidande har begärt del. mening finns del inte något hinder mot atl den skadelidandetillförsäkras livränta genom att staten köper en sådan hos riksförsäkringsverketeller behörigt försäkringsbolag. Utredningen föreslår dock attbrottsskadeersättning i allmänhet skall fastställas som engångsbelopp.Livränta skall enligt förslaget kunna utgå endast när ersättning för inkomstföriusleller föriust av underhåll är av väsentlig betydelse för den skadelidandesförsörjning Underremissbehandlingen har från försäkringshåll förordals atl livränta skall kunnaanvändas även när särskilda skäl i övrigl talar mot engångsbelopp. Vidare harframhållits att det bör vara möjligt att ge ersättning i form av livränta ocksånär det gäller framtida kostnader för vård m, m. Eftersombrottsskadeersättning i princip skall bestämmas enligt skadeståndsrältsliga gmndsatserbör ersättningen enligl min mening kunna utgå också i form av livränta. har framhållit bördetta kunna ske genom all staten skaffarlivräntan hos eller behörigt försäkringsbolag. Frågan i vilkenutsträckning ersättningen skall kunna fastställas som livränta har visstsamband med de regler om begränsning av ersättningsnivån som jag kommer in på inästa avsnitt. Äv de skäl som närmare redovisas där bör man tillåla högresammanlagd ersättning när livränta utgår än när skadan ersätts med ettengångsbelopp. Om någon begränsning i rätten att få livränta inte införs,riskerar man emellertid då att livränta alltid begärs. Jag anser därför liksomutredningen att ersättningen bör kunna utgå som livränta endast i vissa fall.En lämplig begränsning ligger enligt min mening i ett krav på att ersättningenskall vara av väsentlig betydelse för den skadelidandes framtida vård eller försörining.Såvitt gäller ersättning för framtida inkomstföriusl eller föriust avunderhåll skall ersättningen ju enligt skadeståndslagen i regel utgå somlivränta i dessa fall. Och som har framhållits under remissbehandlingen bör enmotsvarande möjlighet att ge livränta finnas beträffande vårdkostnader, Engrundläggande princip inom skadeståndsrätten är atl skadeståndet skall ge denskadelidande full kompensation för hans skada. Detta innebär att skadeståndet ivissa fall kan uppgå till betydande belopp. Några generella begränsningar iersättningsnivån gäller inte inom skadeslåndsrätten. För personskadornas delhar visserligen diskuterats ett högsta tak för ersättningen.Senast skedde detla i samband med att nya ersättningsbestämmelser infördes iskadeståndslagen . Tanken på en begräns- 1977/78:126 30 ningsregelav detla slag avvisades emellertid, huvudsakligen med hänvisning till debetänkligheter som kan möta mot att sälta in inkomstuljämnande åtgärder justnär en inkomsttagare har drabbats av allvariig personskada (prop. 1975:12 s.101 f, LU 1975:16 s. 22 ff, rskr 1975:133). Närdet gäller ersättning av allmänna medel för broltsskador har frågan omsärskilda maximeringsregler inle varit aktuell i vårt land. Redan den skälighetsprövningsom sker f. n. begränsar nämligen utrymmet för ersättningsbelopp på hög nivå.Regler om begränsning av ersättningsnivån är annars inle ovanliga i demotsvarande ersätiningsanordningar som gäller utomlands. bör det statliga ersätiningssyslemet förses med särskildabegränsningsregler, så alt staten inte behöver utge exceptionellt högaersättningsbelopp. Utredningen föreslår därför att brottsskadeersättning inteskall få överstiga tjugo basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkringvid personskada eller tio basbelopp vid annan skada. Skall ersättningen utgåsom livränta, får den bestämmas till vad som svarar mot högst trebasbelopp. Uiredningensförslag godtas av flertalet remissinstanser. anser dock atl någrasärskilda maximiregler inte behövs. Från försäkringshåll riktas vidare kritikmot del föreslagna maximibeloppet vid livränta. Deregler som jag har förordat i det föregående innebär att staten i princip skallge full ersättning till den som har tillfogats skada till följd av brott. En strikttillämpning av denna princip kan emellertid innebära atl staten i ett enda ersätlningsärendefår utge myckel stora belopp. Liksom utredningen anser jag att man bör garderastaten mot extrema ersättningskrav. Det syfte som ligger bakomersättningssystemet motiverar inte heller att de skadelidande får ersättning iobegränsad utsträckning. Jag förordar därför alt ett tak införs förersättningsbeloppen. Tillgrund för regler om begränsning av ersättningsnivån kan läggas två olikaprinciper, varav den ena avser en brullonivå och den andra tar sikte på ennettonivå. Med bruttonivån avses då den sammanlagda kompensation som denskadelidande kan fä genom både brottsskadeersätlning och andra förmåner som hankan ha räll till på grund av skadan. Nettonivån utgörs däremot endast av den brottsskadeersätlningsom återstår sedan de andra förmånerna har räknats av. har en nettoregel vissa nackdelar, främst på grund av att dengynnar den som har rätt till slora förmåner vid sidan av brottsskadeersältningen.Regeln är dock lätt att tillämpa och uppfyller kravet all skära bort endastextrema anspråk. Utredningen förordar därför att begränsningsreglerna tarsikte på en nettonivå. För min del anser jag utredningens argumenteringövertygande och ansluter mig alltså till delta förslag. Jag biträder också deföreslagna beloppsgränserna om tjugo basbelopp vid personskada och tiobasbelopp vid egendomsskada, dvs. f. n. ca 240 000 resp. . 1977/78:126 31 har framhållit förslår emellertid en nettonivå på tjugo basbeloppinte långt när ersättning för personskada har fastställts som livränta, framförallt inte när det är fråga om en yngre person. Det bör därför vara möjligt attge livränta med belopp som sammanlagt överstiger denna ersättningsnivå. Fördelta fall behövs alltså en begränsningsregel av annat slag än den jag harförordat. Liksom utredningen anser jag alt man vid bedömningen av vad som kanvara ett lämpligt gränsbelopp bör ulgå från del nuvarande taket inom denallmänna försäkringen, dvs. en årsinkomst av 7,5 basbelopp. Förtidspension iform av folkpension och tilläggspension utgår i detta inkomslläge med högst4,85 basbelopp. För alt fylla ul vad som inle utgår från den allmännaförsäkringen kan del alltså vara lämpligt med ett åriigt tillskott motsvarandetre basbelopp. Jag förordar därför all ersättning som skall utgå i form avlivränta begränsas lill detla belopp, dvs. f. n. . Deregler som jag har förordat i del föregående innebär alt skadestånd som denskadelidande med fog kan räkna med alt f ut av skadevållaren skall räknas avnär brottsskadeersätlning bestäms. Om sådan avräkning inle sker därför att detbedöms som osannolikt att skadevållaren kommer atl fullgöra sin skadeståndsskyldigheleller någon del av den, uppkommer frågan huravida staten genom en regresstalanskall kunna kräva tillbaka den utgivna ersättningen från skadevållaren. F.n. gäller att den som ansöker om ersättning från brottsskade- eller rymlingsanslagetskall intill ersättningens belopp till staten överiåta sin rätt till ersättningav den som har vållat skadan. 1 praktiken sker denna överiåtelse i och med attsökanden undertecknar ansökningsblanketten. Utredningenanser att staten också i det nya ersättningssystemet bör ha möjlighet attregressvis återkräva utgiven brottsskadeersättning från den som har vållat broltsskadan.Utredningen föreslår därför alt staten skall träda in i den skadelidandes rätl lillskadestånd som inte har räknats av när ersättningen bestämdes. Utredningenbetonar dock atl denna regressmöjlighet måste utövas med beaktande av skadevållarensofta svåra situation och viklen av hans sociala återanpassning. Utredningenräknar med att regressrätten kommer att utnyttjas endast i undantagsfall. Utredningens förslag har iallmänhet inte mött någon erinran under remissbehandlingen. JK anser dock att vårdpoHtiskaeller andra skäl inte bör få föranleda att en person som har ådragit sig skadeståndsskyldighelgenom brott försätts i en ekonomiskt mer gynnsam situation än den som på annat sätthar blivit skadesiåndsskyldig. LO understryker å andra sidan vikten av attstaten gör en vårdpolitisk bedömning vid prövningen av frågan om en regressfordranskall drivas in eller skrivas ay. Prop.1977/78:126 32 Enligtmin mening är det följdriktigt alt den skadelidandes rätt lill skadestånd av skadevållarenövergår på staten i samband med att den skadelidande tillerkänns broltsskadeersättning.Därmed är emellertid inle sagt att staten i varje läge skall försöka driva indenna regressfordran från skadevållaren. 1 och med atl del i brottsskadeärendethar bedömts som praktiskt taget utsiktslöst atl skadevållaren kommer att betalaskadeståndet eller någon del av det till den skadelidande, är chanserna naturiiglvisinte särskilt stora att staten skall lyckas driva in sin regressfordran. Somjag har sagt får man emellertid inte kräva för mycket av denskadelidande i fråga om hans aktivitet mot skadevållaren för alt få ulskadestånd. 1 och för sig har staten naturiiglvis större resurser att driva insin regressfordran. Det kan också länkas alt det i efterhand kommer fram att deuppgifter om skadevållarens ekonomiska förhållanden som har legal till grundför bedömningen i brottsskadeärendet är felaktiga eller att skadevållaren efterdel alt ärendet har avgjorts flr nya tillgångar eller inkomslmöjligheter. Fråganär alltså hur långt staten i dessa fall bör gå i utövningen av sin regressrätt.Som framkommit under remissbehandlingen gör sig olika synpunkter gällande idenna fråga. Å ena sidan är det naturiiglvis angeläget all en brottslig skadevållaregör rätl för sig och åtminstone inte kommer i ett bättre läge än andra skadevållaredärför atl broltsskadeersättning kan utgå. Å andra sidan är det också viktigt atlden som efter frihetsstrafTeller annan vård skall anpassas i samhället inteförföljs av skulder som han inte kan klara av eller som i varie fall hindrarhonom alt leva under normala förhållanden. Ensärskild fördel med ett statligt brotisskadesystem är alt staten genom att taöver den skadelidandes skadeståndsanspråk mot den brottslige skadevållaren fårmöjlighet all i varje särskilt fall göra en rimlig avvägning mellan deintressen som jag pekade på. Ällmänt sell anser jag att de värdpoliliska synpunkternamåste väga över intresset atl skadevållaren lill varie pris fullgör sin betalningsskyldighet.Staten bör alltså utöva sin regressrätt mot skadevållaren med slorförsiktighet, så att dennes anpassning till samhället inte i onödan försvåras.Liksom utredningen räknar jag därför med atl denna regressrätt kommer att användasendast i undantagsfall. Denskadelidande kan ibland även ha rätl till andra förmåner på grund av skadan anskadestånd. Som jag har förordat skall sådana förmåner avräknas när brottsskadeersältningenbestäms. Om detta underlåts därför alt förmånen inte var känd vidersättningsprövningen - den skadelidande kan t. ex. ha förbisett att han har enförsäkring som täcker skadan - bör staten enligl utredningen kunna kräva att fåut denna förmån. Utredningen föreslår därför alt staten skall inträda i denskadelidandes räll lill sådan förmån. Jag ansluter mig till detta förslag, somhar lämnats utan erinran under remissbehandlingen. 1977/78:126 33 2.12Administrationen av det nya ersättningssystemet Ärendenom ersättning av allmänna medel för personskador på grund av brott handläggs f.n. inom och prövas av regeringen. Ansökningar omersättning från rymlingsanslagel prövas av . Ärenden som rörstörre belopp avgörs dock av regeringen, och vissa mindre ärenden hardelegerats till styrelserna för ungdomsvårdsskolorna. Somjag har sagt i det föregående (avsnilt 2.1) bör de två nuvarande ersättningsanordningarnaföras samman lill ett enhetiigt prövningsförfarande och prövningen handhas avadministrativ myndighet. Samma ståndpunkt har utredningen intagit. Efteratl ha avvisat tanken alt ersätlningsprövningen enligt brottsskadelagen skallanförtros ål något av de organ som har hand om motsvarande ärendendiskuterar utredningen om beslutsbefogenheten bör läggas på någon befintligmyndighet som sysslar med skadereglerande verksamhet för statens räkning. Medhänvisning främst till brottsskadeären-denas särpräglade karaktär kommer utredningenemellertid till slutsatsen all flertalet ärenden lämpligen bör handläggas av ensärskild, fristående nämnd, broltsskadenämnden. Utredningenföreslår att nämnden skall bestå av fem ledamöter. Ordföranden och viceordföranden bör vara lagfarna och ha erfarenhet av skadeståndsrättsliga frågoroch handläggning av brottmål. En ledamot bör vara väl förtrogen med frågor somrör skadereglering. Ytteriigare två ledamöter bör ha erfarenhet från olikasidor av samhällslivet. Praktiska och ekonomiska skäl talar enligt utredningenför atl ersättningsfrågorna inte skall kunna komma under prövning i flerainstanser. Nämndens beslut bör därför inte kunna överklagas. Nämndensverksamhet torde enligt utredningen inte bli av den omfattningen att det ärmeningsfullt att bygga upp ett eget kansli förden. 1 stället bör nämndenadministrativt knytas lill någon myndighet med näriiggande uppgifter.Utredningen anser sig inle kunna la slutlig ställning till vilken myndighet sombör vara värdmyndighet för broltsskadenämnden. Flertaletremissinstanser har godtagit utredningens förslag alt en särskilt tillskapadnämnd skall ha hand om prövningen av brottsskadeärendena och anslutit sig tillvad utredningen har föreslagit om nämndens sammansättning. Ett par instanserhar förespråkat att nämndens beslut skall kunna överklagas. Remissinstansernahar på något undantag när inle haft något atl erinra mot att broltsskadenämndenadministrativt knyts till annan myndighet. Som värdmyndighet har underremissbehandlingen förts fram bl. a. JK, , försvaretscivilförvaltning, brottsförebyggande rådet, kammarkollegiet ochrikspolisstyrelsen. Prövningenav ärenden enligt den föreslagna brottsskadelagen kommer atl 3Riksdagen 1977/78. 1977/78:126 34 habetydande inslag av skälighetsbedömning. Jag kan särskilt erinra om villkorenför ersättning för egendomsskador som inle är rymlingsskador och om reglerna omjämkning av ersättning på grund av den skadelidandes medverkan till skadansuppkomst. Dessa och andra avvägningar som krävs när lagen skall tillämpas måstegöras mot bakgrund av de särskilda skäl av främst socialpolitisk och kriminalpolitiskart som bär upp ersättningssystemet. Den tillämpande myndigheten måste vidarevara väl förtrogen med skadeståndsrätt och skadereglering. Jag delar uiredningensuppfattning atl de anspråk som med hänsyn lill det sagda bör ställas påprövningen av brottsskadeärendena tillgodoses bäst om prövningen anförtros ålen fristående nämnd. Jag anser också att nämnden har fått en för ändamåletlämpad sammansättning i utredningens förslag och ansluter mig till vadutredningen har ullalat om ledamöternas kvalifikationer. Medhänsyn till den sakkunskap som finns representerad i nämnden bör det inte mötanågra betänkligheter mot att låta dess avgöranden bli slutliga. För detla talarockså, förutom praktiska och ekonomiska skäl, att nämndens beslut många gångerkommer att grunda sig på delvis utpräglat skönsmässiga bedömningar. Jagbiträder alltså utredningens förslag all nämndens avgöranden inte skall kunnaöverklagas. Som utredningen har påpekat bordel f. ö. vara möjligt att underåberopande av nya omständigheter ansöka om ersättning hos nämnden även efterett tidigare avslagsbeslut. Jaganser liksom utredningen att det finns skäl som talar för att broltsskadenämndenadministrativt knyts lill någon annan myndighet eller får kansli gemensamt medannan myndighet. Närmast i åtanke kommer en myndighet som svarar för statligskadereglering, främst JK. Frågan om den framlida organisationen av denstatliga skaderegleringen utreds emellertid f. n. av (Ju1974:20). 1 väntan på utredningens förslag och statsmakternas ställningstagandetill detla bör slutlig ställning inte tas till frågan om var nämndens kansliskall vara placerat. 1 stället fören provisorisk lösning väljas. Härvid bör bl.a. beaktas all huvuddelen av den personal som (. n. sysslar med brottsskadeärendenär placerad vid . Det ligger därför nära till hands att t. v.låta brotlsskadenämndens kansli vara knutet till . Kansliet bördockinle ingå i styrelsens organisation utan tillsammans med själva nämnden bildaen självständig myndighet under . Nämnden och dess kanslibör emellertid få ta i anspråk lokaler hos och i kostnadsbesparandesyfte utnyttja vissa av styrelsens servicefunktioner. Efter samråd med chefenför förordar jag den nu angivna lösningen. Socialstyrelsenförvaltar f. n. rymlingsanslaget och beslutar också i flertalet ärenden. 1fråga om mindre skador som har vållats av elev vid ungdoms- Prop.1977/78:126 35 vårdsskolaflr skolstyrelse besluta i ärende där kravet uppgår till högst , eller,när fråga arom enbart självrisk, till högst . Omkring 500 ärenden om åretavgörs av skolstyrelserna. Någon delegation av ärenden inom kriminal- eller nykterhelsvårdenförekommer f. n. inte. Enligl utredningen börmöjligheten att delegera beslutanderätt till styrelserna förungdomsvårdsskolorna finnas kvar. Utredningen föreslår med hänsyn bl. a. tillpenningvärdets förändring att den nu tillämpade värdegränsen höjs och sättsvid . Detta skulle medföra att av 2 800 ärenden angåenderymlingsskador på ungdomsvårdens område omkring I 500 kan handläggas avskolstyrelserna. Den föreslagna beloppsgränsen bör enligt utredningen omprövasnär erfarenheter har vunnits av den utökade delegationen. Liksom nu börskolstyrelserna ha möjlighet att överiämna ett ärende till den specialiserademyndigheten, dvs. enligt förslaget broltsskadenämnden. Utredningen förordarvidare atl delegation av ärenden skall kunna ske även till de anstalter inomkriminalvården där skadefrekvensen enligt erfarenhet är högre än genomsnittet.En sådan delegation borde kunna komma till stånd i samband med den planeradereformen angående ledningen för kriminalvårdsanstallerna. Remissinstansernahar i allmänhet ingen erinran mot utredningens förslag i denna del.Socialstyrelsen är dock kritisk och invänder bl. a. att en förutsättning för ensnabb och enhetlig handläggning är att ärendena samlas hos en myndighet. Någraremissinstanser har även synpunkter på den föreslagna värdegränsen. Decentraliseringsulredningenförordar i första hand all ärendenas art skall läggas till grund fördecentralisering av handläggningen. Om av praktiska skäl en beloppsgräns måsteväljas anser utredningen atl del i vart fall inle skulle innebära någranackdelar med en väsentligt höjd värdegräns vid lokala avgöranden, t. ex. 5 000kr. vid ärenden om egendomsskador. Liksom utredningen anserjag atl ersättningsprövningen i fråga om rymlingsskador i viss uisträckning börkunna decentraliseras till lokala ansialtssiyrelser. En sådan ordning ställersig fördelaktig från utredningsteknisk synpunkt och kan dessutom ha betydelsenär det gäller all skapa en positiv inställning till anstalten hos denärboende. Jag förordar därför all brottsskadelagen öppnar möjlighet förregeringen atl delegera brotlsskadenämndens beslutanderätt till annanmyndighet. Liksom bör beslutsbefogenhet tillkomma styrelserna vid ungdomsvårdsskolorna.Utredningen om personalen vid kriminalvårdens anstalter har i ell nyligenavlämnat belänkande (SOU 1977:76) föreslagit all särskilda styrelser skallinrättas för kriminalvårdsanslaltema. 1 styrelserna skall bl. a. ingå lokaltutsedda företrädare för det allmänna samt personalrepresentanter. 1 sambandmed prövningen av uiredningens förslag får frågan om ytterligare delegation övervägas. Fördelningenav ärenden mellan broltsskadenämnden och de lokala Prop.1977/78:126 36 beslutsorganenkan enligt min mening knappast baseras på något annat kriterium än enbeloppsgräns som hänför sig till yrkad ersättning. Jag delar utredningensuppfattning atl en högre gräns bör gälla än den som f. n. bestämmerungdomsvårdsskolornas kompetens. Om gränsen sätts alltför högt kan emellertidbelastningen bli kännbar på anstalternas personal. Risken är också stor attpraxis i brottsskadeärendena blir oenhetlig. Den av utredningen föreslagnabeloppsgränsen, , framstår enligt min mening som rimlig vid en avvägningav de delvis motstående synpunkter som spelar in vid bedömningen. Ävenärenden som gäller lägre belopp än . kan givetvis vara av sådan art altde inte lämpar sig för prövning på lokal nivå. För sådana fall bör det finnasmöjlighet för anstaltsstyrelsen att överföra ärendet till brottsskade-nämnden.Sökande som är missnöjd med den lokala myndighetens beslut bör ha rätt attöverklaga avgörandet till nämnden. Socialstyrelsenhar i sitt remissyttrande förordat atl broltsskadenämnden skall ha räll altdelegera beslutanderätt lill tjänstemän på nämndens kansli. Detta bör enligtstyrelsen gälla ärenden av enkel beskaffenhet och ärenden där en fast praxishar utbildats. En ordning med viss intern delegering tillgodoser enligt minmening önskemålet om en snabb handläggning och förefaller även i övrigt invändningsfri.1 första hand bör dock delegation ske till nämndens ordförande och viceordförande. Liksomi andra rättsliga angelägenheter kan en skadelidande när han vänder sig till enmyndighet för att erhålla ersättning för broltsskada beviljas allmän rättshjälpoch därigenom fä sina kostnader för biträde m.m. betalade. De nuvarande reglemaom brottsskadeersätlning ger härutöver en sökande särskilda möjligheter tillersättning av allmänna medel för kostnader. För brotisskadeanslaget gällersålunda att ersättning kan utgå till sökanden för arvode till biträde och förutredning i ersätiningsärendet om synnerliga skäl föreligger med hänsyn tillhans ekonomiska villkor. Även från rymlingsanslaget kan ersättning förkostnader ulgå efler prövning i varie särskilt fall. Utredningenföreslår att de nuvarande möjlighetema att efter skälighetsprövning geersättning för kostnader i ärenden om brottsskadeersätlning behålls. Vidremissbehandlingen har uiredningens förslag kommenterats endast av JK. Dennepåpekar att rätt till ersättning för kostnader i princip inle föreligger iförvaltningsärenden. Enligl JK finns inte några skäl av sådan tyngd att de för broilsskadeärendenasdel motiverar avsteg från denna princip, ulan möjligheten att erhållarättshjälp flr anses fullt tillräcklig. Ävenjag anser alt möjligheten för den skadelidande atl erhålla rättshjälp flr ansestillräcklig i de allra flesta situationer. Det skulle emellertid kunna Prop.1977/78:126 37 ledatill otillfredsställande konsekvenser om den skadelidande saknade varje möjlighetatt vid sidan av den allmänna rättshjälpen 11 ersättning av allmänna medel förkostnader i ärende om brottskadeersätining. Fall kan förekomma när denskadelidande till följd av ett ursäktligt förbiseende har underiåtit att sökarättshjälp och därför ådrar sig kostnader i ärendet som inte står irimlig proportion lill den beviljade brottsskadeersättningen. Med tanke påfrämst dessa undanlagssiluationer förordar jag all kostnadsersättning i brottsskadeärendeskall kunna utgå, om det med hänsyn till sökandens ekonomiska förhållanden ochövriga omständigheter föreligger synneriiga skäl. 2.13Ikraftträdande m. m. Detär givetvis önskvärt all de nya reglerna kan träda i tillämpning utan dröjsmål.De kräver dock en del förberedelsearbete och kan därför inte sättas i kraftomedelbart. a. kan arbelel på alt bygga upp broltsskadenämnden beräknas laviss tid i anspråk. På gmnd härav bör reglerna inle träda i kraft förrän den 1oktober 1978.