prop · G103103 · 1977-12-31 00:00:00 — lagstiftningoch rättstillämpning generellt sett tillmäts ett förhållandevis alltför högtstraffvärde. Vadgäller de allmänna riktlinjerna för kommitténs arbete anges lill en början attöversynen bör gå ut på att anpassa lagstiftningen på detta område till detmoderna samhällets värderingar. Däri ingår att ompröva nuvarandestraffvärdegränser och strafföarheisgrader. En viktig uppgift anges vara attundersöka om det finns förutsättningar för en allmän sänkning av straffnivånför förmögenhetsbrotten för att i detta hänseende åstadkomma en bättreanpassning till annan brottslighet. Del framhålls också som angelägel attväsentligt minska utrymmet för vad som skall hänföras till grova ochkvalificerade brott. I stället bör tillämpningsområdet för medelsvåra och ringabrott vidgas. Direktiveninnehåller i fortsiittningen en närmare redogörelse till vägledning förkommittén såvitt gäller bl.a. frågorna om avgränsningen av grova brott,straffsatser saml behovet av ändringar av eller tillägg till brottsbalkensbestämmelser på grund av nya erfarenheter om avarter på del ekonomiska området.1 anslutning till förstniämnda fråga hänvisar föredraganden bl.a. lill en andrarapport, (BRÅ 1975:3) Förmögenhetsbrolten - Riktlinjer för en översyn, frånbrottsförebyggande rådets kriminalpolitiska arbetsgrupp. Denna rapport kanenligt föredraganden tjäna som en värdefull utgångspunkt för kommitténs arbete. Jagkan för egen del i allt väsentligt ansluta mig till min företrädaresuppfattning om behovet av en samlad översyn av förmögenhetsbrolten samtangående de frågor som därvid bör ägnas särskild uppmärksamhet. Som framgåttvid behandling av den tidigare nämnda propositionen angåendeändringar i bestämmelser om bl.a. grov stöld (JuU 1975/76:16)samt motionen 1975/76:1998, i vad den avsåg direktiven till förevarandekommitté, (JuU 1975/76:25 och prot. 1975/76:80 s. 110-121) råder det emellertiddelade meningar om lämpligheten av en reform i enlighet med de närmareriktlinjer som min företrädare angivit. Mot bakgrund härav och med hänsyn lillden vikt som skyddet för den enskildes integritet och egendom måste tillmätasanser jag atl kommittén inte bör vara bunden av de metoder och lösningar somangivits i de ursprungliga direktiven. Kommittén bör sålunda mera allsidigt ochförutsättningslöst kunna pröva de straffbar-hetsgrunder och straffvärdegränsersom bör gälla för förmögenhetsbrotten, Enligl min mening bör vidare kommitténutökas med ytteriigare en ledamot. Jag hemställer därför atlregeringen utvidgar direktiven för kommitténs arbete i enlighet med vad jag nuhar anfört och bemyndigar chefen för all tillkallaytterligare en ledamot att ingå i kommittén. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 19 Kommittéer: Del II Ju:5 5.Förnyad översyn av sedlighetsbrotten Departementschefen,statsrådet , anför. År1971 tillkallades en sakkunnig för all se över (BrB:s)bestämmelser om sedlighetsbrott. För att biträda den sakkunnige tillkalladesexperter. Den sakkunnige, som antog namnet sexualbrottsutredningen, avlämnade ifebruari 1976 sitt betänkande (SOU 1976:9) Sexuella övergrepp. Betänkandetinnehåller i korthet följande förslag till ändringar av BrB:s bestämmelser omsedlighetsbrott. Bestämmelsernaom våldtäkt, våldförande och frihetskrän kände olukt genom olaga tvång ersättsav ett huvudstadgande om sexuellt tvång. Den strafföara gärningen anges varaatl medelst olaga tvång förmå annan till sexuellt umgänge. Bestämmelsen delasupp i tre svårhetsgrader: ett normalbrott, en lindrigare form och en grov formav brottet. Straffskalan för normalbrottel föreslås omfatta fängelse och högst . Om brottet med hänsyn lill den tvingadeshandlande före övergreppet eller eljest är att anse som mindre grovt omfattarstraffskalan böter eller fängelse i högst ell år. Om brottet i stället är allanse som grovt, föreslås en straffskala från fängelse i lägst till . Det grova brottet benämns våldtäkt. Beträffande brottetfrihetskränkande otukt i övrigl föreslås en avkriminalisering av de fall därnågon förmår annan vuxen person lill sexuellt umgänge genom grovt missbruk avdennes beroende ställning. Brottet benämns sexuelltutnyttjande. Åldersgränsenför brottet olukt med barn sänks enligt förslaget från 15 till 14 år.Straffskalan mildras atl omfatta böter eller fängelse i högst och ringafall undantas från det straffljara området. Brottet benämns sexuellt umgängemed barn. Någon särskild straffskala för grovt brott föreslås inte. De fall dåtvång har förekommit skall bedömas som sexuellt tvång eller våldtäkt.Bestämmelsen om otukl med ungdom föreslås begränsad till fall då någon harsexuellt umgänge med eget barn, adoptivbarn, styvbarn eller annat barn som stårunder hans vård och som ej fyllt . Bestämmelsen kompletteras med en regelom straffrihet i ringa fall. Straffskalan mildras alt omfatta böter ellerfängelse i högst . Brottet benämns sexuellt umgänge med barn i beroendeställning. Åldersgränsen för otuktigt beteende som består i sexuell beröring avbarn sänks från 15 till . Brottet benämns sexuellt ofredande. Den del avbestämmelsen om otuktigt beteende som avser blottande eller annan tukt- ochsedlighetssårande handling föreslås upphävd. Någonmotsvarighet lill de särskilda straffbestämmelserna för homosexuellt umgängeoch incest upptas inte i förslaget. Straffansvaret för koppleri begränsas attgälla den som yrkesmässigt främjar eller olillböriigt utnyttjar alt annan hartillfälliga sexuella förbindelser mot betalning. Straffskalan sänks avsevärt.Den särskilda regeln om förförelse av ungdom föreslås upphävd. Beträffandede bestämmelser som gäller ålderspresumlion och försöksbrott föreslås ingensaklig ändring. De särskilda reglerna om målsägandeangivelse som förutsättningför åtal, vilka nu gäller våldtäkt, våldförande och frihetskränkande otukt,bibehålls i sak. Dessutom föreslås all även sexuellt umgänge med barn, sexuelltumgänge med barn i beroende ställning och sexuellt ofredande skall varaangivelsebrott. DelIIJu:5 Skr 1977/78:103 20 Sexualbrottsutredningensbetänkande har remissbehandlats. Belänkandet har fält ett blandat mottagande avremissinstanserna. En del instanser anför atl utredningens förslag innebärenvälbehövlig anpassning till den ändrade syn på sexuella frågor som har inträttunder senare tid. Andra hävdar atl utredningens synsätt - i vissa frågorbetraktat som alltför radikalt, i andra som föråldrat - saknar förankring hosallmänheten. Överlag godtas emellertid uiredningens uppfattning attlagstiftningen mot sexualbrott i större utsträckning än nu bör inriktas påövergreppssiluationer. Likaså godtas inriktningen på att straffskalorna mildrasoch terminologin moderniseras. Kritikmot sexualbrottsutredningens förslag har även framförts vid en uppvaktning ijustitiedepartementet samt genom upprop, namnlistor och andraopinionsyttringar. Starkainvändningar mot utredningens förslag har framför allt förekommit i fråga om dedelar som rör sexuellt tvång och koppleri. Vadförst gäller sexuellt tvång har en så gott som enhällig remissopinion tagitavstånd från utredningens förslag att som exempel på omständigheter vidsexuella övergrepp som skall föranleda atl gärningen hänförs lill denlindrigaste brottstypen ange offrets handlande före övergreppet. Man anför attdet självfallet är gärningsmannens beleende som är det väsentliga vid enbedömning av brottets svårhelsgrad. Vid brottsrubricering och straffmätningmåste avgörande betydelse fastas vid vilken art och grad av tvång somgärningsmannen har använt, vilken form av sexuellt umgänge som han harframtvingat och i vilken grad han har kränkt offrets integritet. Endast iundantagsfall kan det vara rimligt atl även beakta den tvingades beleende. Detanses inle motiverat atl särskilt framhålla sådana fall i lagtexten. Vidareavstyrker en hel del instanser att böter införs i straffskalan för sexuellttvång. Några instanser tar helt avstånd från förslaget beträffande sexuellttvång med hänvisning främst till det bristfälliga underiag som utredningenbygger på. Våldtäkternas antal, offrens situation m.m. behöver klariäggasytteriigare innan en lagändring kan genomföras. Närdet gäller koppleri avstyrks förslaget av så gott som samtliga remissinstanser.Som motiv anförs främst all en kartläggning av prostitutionens orsaker,omfattning och karaktär måste företas innan väsentliga begränsningar av detstrafföara området och en sänkning av strafflatituden kan övervägas. Ocksåförslaget atl sänka åldersgränserna för sexuellt umgänge med barn och sexuellberöring av barn kritiseras, även om remissutfallet här är mera splittrat. Övrigaförslag lill ändrad lagstiftning godtas av flertalet remissinstanser. Efter att ha tagit del avden remisskritik och andra opinionsyttringar som har riktals mot väsentligadelar av sexualbroltsutredningens förslag har jag funnit att förslaget iförevarande skick inte bör läggas till grund för någon lagändring. BrB:sbestämmelser om sedlighetsbrott bör därför ses över på nytt. Översynen bör avse6 kap. BrB i dess helhet. Uppgiften atl på nytt seövei BrB:s bestämmelser om sedlighetsbrott bör anförtros en kommitté medparlamentarisk förankring. betänkande och däröverinkomna remissyttranden bör ligga lill grund för kommitténs arbete. Jag kan därförbegränsa mig lill att utveckla några synpunkter som särskilt bör beaktas. I gällande rätt gör manskillnad mellan våldtäkt och våldförande med hänsyn lill bl.a. kvinnansförhållandelill mannen. I rättspraxis har därigenom kvinnans handlande före övergreppetkommit alt tillmätas för stor betydelse. 21 Kommittéer: Del II Ju:5 1många domstolsavgöranden betonas sålunda kvinnans ansvar förhändelseutvecklingen på ett sätt som med rätta uppfattas som stötande frånkvinnosynpunkl. Kommitténs överväganden bör inriktas på att faen ändrad ordningtill stånd. Enperson som har utsatts för sexualbrott upplever utan tvekan den utredning somföljer efter en polisanmälan som ytteriigt påfrestande. Situationen är känsligoch förhörsmetodiken måste anpassas därefter. De gällande reglerna om förhörunder förundersökning i brottmål som finns upptagna iförundersökningskungörelsen (1947:948) är inte avpassade för sådana situationersom här avses. Mot bakgrund av vad sagts bör kommittén undersökaförutsättningarna för att genom särskilda regler eller anvisningar underlättasituationen under förundersökningen för den som utsålts för sexualbrott. Isammanhanget bör bl.a. utredningspersonalens behov av utbildning i psykologisktupplagd förhörsmelodik uppmärksammas. Densom har utsatts för ett sexuellt övergrepp lämnas f n. efter eventuellläkarundersökning i anslutning till polisutredningen att helt på eget initiativsöka hjälp för de psykiska problem som övergreppet kan medföra. Detta framstårsom en allvariig brist. I likhet med sexualbrottsutredningen finner jag detangelägel att samhället ser till atl vederbörande omgående kan komma i kontaktmed kurator, psykolog, läkare eller annan för ändamålet utbildad person.Kommittén bör överväga hur fasta och ändamålsenliga rutiner kan åstadkommas såall ett offer för sexualbrott kan få omedelbar hjälp. Den hjälp som erbjuds börinte vara avsedd som en isolerad företeelse i samband med själva övergreppeteller då polisanmälan sker ulan bör fortlöpande stå till förfogande underförundersökning och rättegång. Möjligheten alt för sådan hjälpverksamhetutnyttja de samhällsorgan som redan finns och som är avsedda för bl.a.rådgivning bör undersökas. Enfråga som bör analyseras ytteriigare är det nuvarande kravet påmålsägandeangivelse som förutsättning för åtal förvissa brott i 6 kap. Enligtgällande rätt får åklagare väcka åtal för våldtäkt eller våldförande ellerförsök till sådant brott eller för frihetskränkande otukt endast om målsägandenanger brottet till åtal eller åtal anses påkallat från allmän synpunkt.Angivelsen skall ha skett från brottet. Angivelsereglernabygger på uppfattningen alt en rättegång i många fall innebär ett svårt lidandeför brottsoffret - i regel en kvinna - och atl hennes önskan att slippa enrättegång normalt skall respekteras. Sexmånadersfrislen för kvinnans möjlighetatl fä till stånd en rättegång har däremot ett annat ändamål, främst att hindraall brollsanmälan utnyttjas i hämnd- eller ulpressningssyfle. Regeln gör atlkvinnan inle kan hålla frågan om åtal öppen och innebärdärigenom en fördel för gärningsmannen, en fördel som Inte gäller gärningsmänvid annan brottslighet. Som har framhållit i sitt remissvaröver sexualbrottsutredningens betänkande kan regeln om att återtagande avanmälan utesluter åtal föranleda att offret utsätts för påtryckningar, intebara från den misstänkte utan också från andra i offrets omgivning som villundvika publicitet kring en rättegång. Vidare kan angivelsereglerna medförakonkurrensproblem i förhållande lill andra straffbestämmelser inom och utom 6kap. som ligger underallmänt åtal. Teoretiskt är det möjligt för en åklagareatt - i stället för att åtala för våldtäkt efter angivelse - väcka åtal förolaga tvång eller misshandel, som inle förutsätter angivelse. Sammakonkurrensproblem kan uppstå, om angivelse inte har skett frånbrottet. Kommittén bör överväga om det är DelII Ju :6 Skr 1977/78:1103 22 motiveratatt bibehålla särskilda angivelseregler för sexualbrott. Kommitténbör bedriva sitt arbete skyndsamt. 1 utredningsarbetet ingår bl.a. all pröva omnuvarande bestämmelser om koppleri och förförelse av ungdom har enändamålsenlig utformning. För att avgöra denna fråga är det angeläget att hanärmare kännedom om prostitutionens orsaker, omfattning och former. Chefen försocialdepartementet kommer atl begära bemyndigande att tillkallaen särskild utredare för atl bl.a. kartlägga prostitutionen i vårt land. Den kommittéjag nu förordar bör noga följa det arbete som utförs av utredningen omprostitutionen. Med hänsyn till alt kommitténs arbete således till vissa delarär beroende av kartläggningen av prostUutionen bör kommittén övervägamöjligheten all lägga fram delförslag beträffande övriga frågor som omfattas avutredningsuppdraget. Under sitt arbete bör kommittén slutligen beaktarättsläget och utvecklingen på motsvarande område inom övriga nordiska länder. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en kommitté med sex ledamöter med uppdrag atl se över lagstiftningenom sedlighetsbrott, attutse en av ledamöterna att vara ordförande, altbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén. Vidarehemställer jag att regeringen föreskriver attersäUning till ledamot, sakkunnig, expert och sekreterare skall utgå i form avdagarvode enligt kommitlékungörelsen (1946:394) om annat ej föreskrives, attkostnaderna skall belasta andra huvudtitelns kommitléanslag. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och bifaller hans hemställan. 6.Tilläggsdirektiv till konkurslagskommittén (Ju 1971:06) Departementschefen,statsrådet , anför. ,som tillkallades , har till uppgift atl göra en allmän översyn avkonkursförfarandet. Enligt direktiven skall översynen syfta till att åstadkommaett enklare och mera flexibelt konkursförfarande och därigenom ge möjlighettill en snabbare och mindre kostnadskrävande avveckling av konkursbo utan attrimliga garantier för rättsäkerhet och objektivitet åsidosätts. Översynen börinriktas på de frågor där del finns ett påtagligt reformbehov. Någonfullständig genomgång av konkursrättsliga frågor är sålunda inte avsedd. Idirektiven betonas vikten av att förvaltar-uppdragen i konkurs anförtros; ålkvalificerade personer med tillräckliga resurser för verksamheten. Förvaltningenbör vara underkastad viss kontroll men denna bör kunna i huvudsak inriktas påen fortlöpande revision av förvaltningen på grundval av en regelbundengranskning av verksamheten. Enligt direktiven finns det skäl attförutsättningslöst pröva huruvida 23 Kommittéer: Del II Ju:6 kontrollenöver förvaltningen bör ligga hos domstol eller om den lämpligen bör anförtrosannat organ. Som alternativa möjligheter i fråga om lämpligt kontrollorgannämns kronofogdemyndigheterna och . Särskild uppmärksamhet skallenligt direktiven ägnas åt förfarandet i de mindre konkurserna. 1delbetänkandet (SOU 1974:6) Förenklad konkurs m.m. har kommittén föreslagit enny ordning för handläggning av mindre konkurser. Förfarandet är avsett attersätta det nuvarande systemet med s.k. fattigkonkurs. Det skall dessutomtillämpas i en del andra fall där en enklare ordning anses lämplig. 1 förenkladkonkurs skall enligt förslaget i regel finnas en förvaltare. Till detta uppdragbör i allmänhet utses advokat eller annan juridiskt utbildad person. En avkommitténs ledamöter har emellertid i en reservation föreslagitkronofogdemyndigheterna som förvaltningsorgan. Också frågan omkonkursförvaltares kvalifikationer och utseende av förvaltare i ordinär konkursbehandlades i betänkandet. Efterremissbehandling av betänkandet lade den tidigare regeringen framproposition 1975/76:210 om ändring i konkurslagen (1921:225). Förslaget ipropositionen bygger i huvudsak på betänkandet. 1 två viktiga hänseendenavviker det dock från detta. För att underiätta för konkursdomaren all fallabeslut om hur konkursen skall handläggas öppnas möjlighet för denne atl uppdraåt kronofogdemyndighet att inom viss kortare lid, i regel , komma inmed ytteriigare utredning i frågan om handläggningsformen. Vidare föreslås atttill förvaltare i mindre konkurser som regel skall utses kronofogdemyndighet.Endast om det av särskild anledning är olämpligt atl kronofogdemyndighetenhandhar förvaltningen skall annan utses. Som ett av flera skäl för denföreslagna lösningen anges i propositionen att man fär bättre möjlighet än nuatt beakta allmänt samhällsekonomiska intressen i konkurs. I sitt belänkande medanledning av propositionen har lagutskottet (LU 1976/77:1 l)anfört bl.a. allutskottet från företrädare för kommittén inhämtat att denna fn. behandlarfrågor om förvaltning och tillsyn i ordinära konkurser. har upplyst att den avser att föreslå att institutet rättensombudsman avskaffas och att tillsynsfunktionerna ikonkursförsövertillkronofogdemyndigheierna. Konkursdomarens tillsynsfunktioneravses bli avskaffade. De planerade reglerna skall i tillämpliga delar gällaäven mindre konkurser. Delta innebär bl.a. all kronofogdemyndighet skall hatillsyn över förvaltningen i sådan konkurs, om annan än kronofogdemyndighet ärförvaltare. Utskottet har vidare inhämtat alt kommittén ämnar föreslå att ettallmänt ombud skall kunna utses för atl tillvarata arbetsmarknads- ochregionalpolitiska aspekter i företagskonkurs. Kommittén har uppgett atl denberäknar att senast kunna lägga fram förslag i dessa frågor. anser dettveksamt om kronofogdemyndighet som regel bör förordnas till förvaltare imindre konkurser. Ett genomförande av förslaget i propositionen och avkommitténs tillämnade förslag skulle nämligen innebära att kronofogdemyndighetskulle i vissa konkurser vara förvaltare och i andra tillsynsorgan. mening måste en sådan ordning anses mindre tillfredsställande. Dettagäller särskilt i sådana fall då kronofogdemyndighet från början förordnatstill förvaltare men annan sedermera utsetts att i myndighetens ställe varaförvaltare. Även från andra principiella utgångspunkter framstår det enligt utskottetsmening som mindre lämpligt atl kronofogdemyndighet skall handhakonkursförvallning. DelIIJu:6 Skr 1977/78:103 24 finns det i detta sammanhang även andra omständigheter som börbeaktas. Sålunda framstår det som önskvärt att förfarandereglerna beträffandemindre och ordinära konkurser blir så enhetliga som möjligt. En annanomständighet är att det i propositionen uttalade behovet av ökade möjlighetertill samhällelig insyn i konkursförvaltningen och av ett hänsynstagande lill arbetsmarknads-och regionalpolitiska intressen enligt utskottets uppfattning kan tillgodoseslikaväl inom ramen för ett sådant system som kommittén avser atl föreslå somgenom den i propositionen föreslagna ordningen. Deanförda skälen talar enligl utskottels mening starkt för att frågorna omförvaltnings- och lillsynsorgan i såväl mindre som ordinära konkurser bör tasupp och lösas i ett sammanhang. Utskottet har därför hemställt att riksdagenskall avslå propositionen. Riksdagenhar beslutat bifalla utskotlets hemställan (rskr1976/77:63). Medanledning av beslut förordar jag att konkurslagskommitténytteriigare prövar frågan om förvaltningen i mindre konkurser med beaktande avvad utskottet har anfört i sitt av godkända betänkande. Prövningenbör samordnas med kommitténs fortsatta arbete på ell förslag till revideraderegler om förvaltning och tillsyn i ordinära konkurser. Till ledning för detvidare arbetet vill jag anföra följande. Denövergripande behandling av frågorna om förvaltning och tillsyn i konkurs somriksdagen har förutsatt bör i första hand avse kronofogdemyndigheternas roll ikonkursförfarandet. Härvid bör beaktas att den framtida organisationen avexekulionsviisendet fn. undersöks av kronofogdemyn-dighelsutredningen (Kn1974:03). Utredningen beräknas redovisa resultatet av sina överväganden tillsommaren 1977. bör hålla kontakt med denna utredning. Debärande principerna i propositionens förslag lill en ny och enklare handläggningsformför mindre konkurser har bortsett från förvaltarfrågan i slorl sett lämnatsutan erinran under riksdagsbehandlingen. Jag delar mening alt detfrån skilda utgångspunkter föreligger betänkligheter mot altkronofogdemyndigheterna skall handha konkursförvaltningen. Kommittén bör alltsåutgå från alt förvaltningen i princip skall ankomma på advokat ellermotsvarande. Ett ändrat synsätt i fråga om valet av förvaltningsorgan i demindre konkurserna ger emellertid anledning atl se över också vissa andrasakliga lösningar som propositionen innehåller. Jag vill särskilt peka påföljande frågor. Förutsättningarna för altden enklare handläggningsformen skall fä användas har i propositionen utformatsmot bakgrund av att kronofogdemyndighet skall vara förvaltare i flertaletmindre konkurser. Om man väljer att låta förvaltnings- och tillsynsfrågorna fäen i princip likartad lösning för alla konkurser, kommer spörsmålet om lämpligttillämpningsområde för del enklare konkursförfarandet i ett nytt läge beträffandesådana konkurser där det med hänsyn till tillgångarnas storlek finns utrymmeföretl val mellan stor eller liten konkurs. Kommittén bör undersöka omförutsättningarna för att del enklare förfarandet skall fä användas börrevideras med tanke härpå. Det särskildautredningsförfarande genom kronofogdemyndighet, som enliglpropositionsförslaget i tveksamma fall skall föregå konkursdomarens val avhandläggningsform, bygger på atl kronofogdemyndighet i fiertalet fall ocksåskall bli förvaltare i konkursen. Om regelmässigt annan än kronofogdemyndighetskall vara förvaltare, försvinner flera av fördelarna med ett 25 Kommittéer: Del II Ju:6 Onödigt dubbelarbete kan bli följden och brådskandeförvaltningsåtgärder i vissa fall fördröjas. Kommittén bör därför undersökaäven andra möjligheter atl ge konkursdomaren ett tillfredsställande underiagför valet av handläggningsform i tveksamma fall. Förslageti propositionen upptar ingen möjlighet till övergång från liten till storkonkurs. Detta hänger samman med atl man genom det berördautredningsförfarandet har sökt skapa garantier för ett gott beslutsunderlag förvalet av handläggningsform. Kommittén bör med hänsyn till det nya lägetöverväga om möjlighet bör finnas till övergång mellan handläggningsformerna. Vad gällerkonkurskosinadernas bestämmande förutsätts i propositionen alt i flertaletmindre konkurser någon form av taxesystem skall kunna tillämpas. Jag villbetona angelägenheten av att konkurskoslnaderna såvitt möjligt hålls nere,framför allt när del gäller mindre konkursbon. Kommittén bör utreda i vilkenomfattning en laxesältning av bl.a. förvallararvode är möjlig vid en ny lösningav förvaltarfrågan i mindre konkurser. Delär angelägel att det nuvarande, bristfälliga systemet med fattigkonkurs snarastavlöses av en mer effektiv ordning.