prop · G10381 · 1977-12-31 00:00:00 — Jaghar redan tidigare erinrat om att det särskilt i de största kommunerna pågår ett arbete för att genom trafiksaneringsåtgärder öka trafiksäkerheten,förbättra betingelserna för kollektiv- och distributionstrafiken ochunderlätta trafikavvecklingen i övrigt. Strävandena i dessa avseenden är som jagpåpekat väsentliga också med hänsyn till önskemålen att även utanförnybyggnadsområden genom trafiksanering förbättra trafiksäkerhet och miljö.Detta arbete åvilar kommunerna och medför att de får göra i många fallbetydande insatser för trafikreglering. En stor del av de parkeringsreglerandebestämmelserna tillkommer också genom beslut på det lokala planet i form avlokala trafikföreskrifter. Det bör även beaktas att en stor del avparkeringsövervakningen redan nu sker genom kommunalt anställda trafikvakter.Väsentliga delar av parkeringsirågan vilar alltså redan på kommunerna. Om parkeringsöverträdelsernaavkriminaliseras är det enligt min mening naturligt att felparkeringsavgifternai princip tiUfaller kommunerna, särskilt som det finns anledning att förmodaatt allt fler kommuner kommer att begära och få förordnande enligt lagen omkom.munal trafikövervakning. Det är också att märka att kommunerna därigenomkan få bättre möjligheter att intensifiera övervakningen avparkeringsbestäinmelserna. Föratt systemet till rimilig kostnad skall fungera så smidigt och effektivt somavsetls, måste med hänsyn till ärendevolymen enhet- 1977/78:81 175 ligaoch rationella handläggningsrutiner eftersträvas, vilket torde förutsätta ensamordnad hantering med utnyttjande av ADB-teknik. har inomparkeringsbotsförfarandet byggt upp datarutiner för det nuvarande förfarandetsom i de nu aktuella delarna företer stora likheter med den föreslagnahandläggningsordningen. Den datorkapacitet som frigörs genom attparkeringsbotssystemet slopas kan utnyttjas för det nya avgiftssystemet. Omkommunerna själva skall svara för administreringen försvåras uppbyggnaden avenhetliga och likartade rutiner med risk för en i hög grad fördyrande resurssplittring.Det ankommer på regeringen att meddela föreskrifter i ämnet. Genom att förfarandet viss del innebär att statliga resurser ställs till förfogande förhandläggningsrutinerna måste statsverket få gottgörelse för sina kostnader förverksamheten. Däri ingår blankett-och driftskostnader för datarutinerna,personal- och lokalkostnader vid polis- och åklagarmyndigheter, domstolar ochutsökningsmyndigheter. En granskning av de oUka posterna som gjorts inomkommunikationsdepartementet visar att kostnaderna penningvärdetorde kunna beräknas till ca för varje betald parkeringsanmärkning.Kostnaderna är i allt väsentligt löneberoende och kan därför beräknas stiga isamma takt som löneutvecklingen för offentligt anställda. Jag förordar alltsåatt ersättningen t. v. fastställs till penningvärde meduppräkning till följd av löneutvecklingen. Det bör ankomma på regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer att med utgångspunkt i det anfördafastställa avdragsbeloppet. Utvecklingen bör följas och kan det bliaktuellt att utvärdera resultaten av den angivna beräkningsgrunden. Vadjag nu har sagt är i huvudsak tillämpligt endast beträffande kommuner, därkommunal trafikövervakning finns anordnad. I övriga kommuner bör statsverketuppbära hela felparkeringsavgiften. Dessaöverväganden har i och för sig ingen betydelse för bedömningen av frågan omhur huvudmannaskapet för den kommunala trafikövervakarkåren skall anordnas.Jag vill emellertid erinra om att jag med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigandeden har tillkallat en sakkunnig (K 1974: 03) med uppdrag attutreda vissa kommunala trafik- och trafiksäkerhetsfrågor. Överväganden omhuvudmannaskapet för trafikövervakarkåren ligger inom ramen för den sakkunnigesuppdrag. Jag anser det därför inte lämpligt att nu ta ställning till i vad månnågra förändringar är påkallade. Trafikutskottettillstyrkte i sht betänkande (/76: 14) i princip den nu behandladepropositionen. Utskottet föreslog emellertid en avvikelse från propositionen ifråga om vissa fullföljdsregler. I betänkandet behandlades bl. a. ävenmotionen 1975/76: 276, vari hemställts att frågan om en utökning avtrafikvakternas arbetsuppgifter skulle utredas i syfte att skapa större trivseloch säkerhet i trafiken. I anslutning härtill framhöll utskottet att frågan omhuvudmannaskapet för trafikövervakarkåren f. n. utreddes avtrafiknämndsutredningen som avsåg att lämna en särskild promemoria i ämnet föreinnevarande sommar. Utskottet förutsatte att vid den fortsatta behandlingen avdenna fråga även de synpunkter som framkommit i motionen beaktades. Dessutomborde en av riksdagsrevisorerna upprättad promemoria beaktas, såvitt gällertrafikvaktpersonalens medverkan vid övervakningen av att fordonen är förseddamed giltiga kontrollmärken. 1977/78:81 176 tillansåg utskottet att motionen icke borde föranleda någon särskildaåtgärd. Utskottetshemställan biföUs av (rskr. 1975/76: 240). 4 Överväganden och förslag Utredningensuppdrag gäller huvudmannaskapet för de kommunala trafikövervakarna. Denna frågahar ett nära samband med bl. a. frågan under vilka fömtsättningar förordnandeenUgt 1 § lagen om trafikövervakning bör kunna meddelas. Det kandiskuteras om det numera är lämpligt att anknyta till kravet att kommun uttaravgift för begagnande av allmän parkeringsplats. Kommunernas ökade ansvar församhällsplaneringen inklusive trafik- och trafikförsörjningsfrågorna gör kan överväga att låta kommunerna även i andra fall få förordnande attombesörja övervakningen av parkering m. m. eller del av året,t. ex. under turistsäsong e. d. Utredningen har emellertid uppfattat sittuppdrag så att frågan om huvudmannaskapet skall övervägas inom i principoförändrat regelsystem i övrigt. Tillämpningsområdetför lagen om felparkeringsavgift är ännu ej fastställt i författning.Utredningen utgår från att lagen skall ha i princip samma omfattning som gällandebestämmelser om parkeringsbot. Detta innebär att kommunala trafikövervakareefter lagens ikraftträdande får till uppgift att övervaka och rapporteraendast sådana parkeringsförseelser som inte är sanktionerade genom straff utani stället genom avgifter. Eftersom lagen inte innebär att polisens skyldighetatt övervaka efterlevnaden av parkeringsbestämmelserna bortfaller, kommer ävenpolisen att övervaka avgiftssanktionerade förseelser. I kommuner utan kommunalatrafikövervakare kommer övervakningen att fullgöras av enbart polisen. Närdet nu gäller att ta ställning till frågan om parkeringsreformen bör få någrakonsekvenser i fråga om huvudmannaskapet för den kommunalatrafikövervakarkåren står valet mellan ett bibehållande av gällande ordning meddelat huvudmannaskap och ett helt kommunalt huvudmannaskap. Det förraalternativet innebär att polisen behåller sitt nuvarande inflytande. Tillförmån för detta alternativ talar bl. a. följande omständigheter. Polisenhar ansvar för ordning, säkerhet och framkomlighet i trafiken. När systemet medkommunala trafikövervakare började tillämpas var skälet främst polisbristen,särskilt i storstäderna. Utvecklingen har gått därhän att kommunalatrafikövervakare numera behövs även i andra kommuner. Denna utveckling hängersamman med att polisen inte har tillräckliga resurser för den ökadeparkeringsövervakning som krävs till följd av det ökade fordonsbeståndet ochden allt intensivare trafiken. En bidragande orsak till utvecklingen hartroUgen även varit kommunernas alltmer ökade engagemang i trafikfrågor.Samtidigt har man kunnat konstatera att systemet med kommunalt anställdatrafikövervakare fungerat mycket tillfredsställande. Särskiltvid större offentliga tillställningar, demonstrationer o. 1. har polisenintresse av att tillräckligt antal trafikvakter kan bistå med parkeringsövervakning.Även i övrigt när polisen finner att framkomlighetsproblem har uppstått ellerallmänheten till poUsen framfört klago- 1977/78:81 177 målöver parkeringsolägenheter är det av betydelse att polisen kan disponeratrafikvakter för aktuella uppgifter. Fören ordning med ett fullständigt kommunalt huvudmannaskap för trafikövervakarnatalar främst följande omständigheter. Kommunenanställer och betalar trafikövervakarna. Det blir i fortsättningen inte frågaom att övervaka straffsanktionerade utan avgifts-sanktionerade överträdelser.Kommuner med trafikövervakare får uppbära huvuddelen av de avgifter som flyterin och får därmed ett ekonomiskt intresse av det sätt på vilketövervakningsverksamheten drivs. Om trafiknämndsutredningens förslag om atttilldela kommunen betydelsefull kompetens i fråga om lokal trafikregleringgenomförs, får kommunen ytterligare anledning att satsa på ökadövervalcningsverksamhet. Ett kommunalt huvudmannaskap underlättar även enlösning av problemet med övervakning av parkering på kommunägd kvartersmark. mening måste en reform i enlighet med det senare alternativetförenas med att polisen tillförsäkras ett tillräckligt inflytande överkommunens disposition av trafikövervakarna. Kommunens och polisens intressen ifråga om parkeringsövervakning stämmer i regel överens. En viss risk förmotsättningar kan emellertid inte uteslutas. Kommunen kan t. ex. av ekonomiskaskäl satsa huvuddelen av sina trafikövervakningsresurser på områden medparkeringsautomater och lågprioritera övervakningen inom andra viktigareområden, där trafiksäkerhets- och framkomlighetsintressen därigenom blireftersatta. Farhågor av detta slag bör inte överdrivas men exemplet visar attdet är önskvärt med en samverkan. Behovetav samverkan synes kunna tillgodoses genom två regler om samrådsskyldighet. Denena bör innefatta ett åliggande för kommun att vid den långsiktiga planeringenav övervakningsverksamheten samråda med polismyndigheten. Detta samråd böravse inte bara övervakningens omfattning och ledningen av verksamheten utanäven sådana frågor som prioriteringen av olika övervakningsobjekt. Den andraföreskriften om samråd bör avse särskilda händelser, t. ex. demonstrationeroch vissa slag av offentliga tillstäUningar m. m. bör i sådanafall ha rätt att påkalla samråd med kommunen rörande medverkan avövervakarkåren i den konkreta situationen. Utredningenhar även övervägt mer ingripande regler för att samordna polisens ochkommunens intressen i de nu behandlade frågorna men ansett de två reglema omsamrådsskyldighet tillräckliga. I den mån motsättningar visar sig föreligga bören lösning kunna vinnas antingen genom besvär i vanlig ordning eller genommedverkan av andra myndigheter, i sista hand regeringen. Utredningenanser att övervägande skäl talar för ett fullständigt kommunalt huvudmannaskapför trafikövervakarkåren. En sådan lösning överensstämmer också med vad bl. a. kommunförbundettidigare förordat. Polisens intressen bör kunna tillgodoses genom regler omsamråd av nämnt slag. Kompetensområdetför kommunala trafikövervakare är f. n. inte närmare bestämt i lagen omkommunal trafikövervakning. Utredningen anser att kompetensen bör begränsastill sådana föreskrifter som omfattas av lagen om felparkeringsavgift. Härmedhar utredningen tagit ställning även till den i trafikutskottets betänkande(jfr 3. ovan) behandlade frågan om trafikövervakarnas medverkan vid övervakningenav att fordon är försedda med giltiga kontrollmärken. De skyldigheter somkontrollmärket avser är nämligen alla straffsanktionerade. 12 1977/78.1 saml. 1977/78:81 178 Denförordade lösningen innebär ett ökat ansvar för kommunema. Utredningen räknarmed att fler kommuner kommer att vilja överta ansvaret för trafikövervakningenoch att de kommuner som har ett sådant ansvar kommer att bygga ut sinorganisation. bör liksom fastställa ett minsta antalövervakare. Särskilda problem vållar övervakningen av parkeringsbestämmelsernakvällar och nätter samt sön- och helgdagar. Även om existensen av en kommunalkår av trafikövervakare inte befriar polisen från dess skyldigheter beträffandeparkeringsövervakningen är det uppenbart att en tiUfredsställande övervakninggenom en kår fömtsätter att deima kår är så dimensionerad att dentäcker behoven även imder sådana tider som nämndes. Utredningen utgår frånatt kommunema beaktar detta vid dimensioneringen av personalen och vidupprättandet av tjänstgöringslistor m. m. Denförordade lösningen innebär att trafikövervakarna inte längre bör meddelasförordnanden som ordningsvakter. Detta föranleder en ändring ipolisinstruktionen (1972: 511). Däremot bör de även i fortsättningen bäratjänstedräkt eller annat kännetecken. Lagenom felparkeringsavgift medför nya krav på utbildning av trafikövervakarna.Utredningens förslag om ett kommunalt huvudmannaskap bör få till följd attsåväl de nya behov av utbildning som är en konsekvens av avgiftssystemet somutbildningsbehovet i övrigt bör fyllas genom insatser av det allmänna.Ansvaret för att utbildningen kommer till stånd bör åvila kommunerna iegenskap av huvudmän för trafikövervakarna. Närmare föreskrifter om dennautbildnings innehåll m. m. bör meddelas av regeringen. Utredningen utgår frånatt får ett visst inflytande på utbildningen. Utredningenhar inte ansett det falla inom sitt uppdrag att göra en fullständigöverarbetning av lagen om trafikövervakning. De förslag utredningenförordat i det föregående kan emellertid åskådliggöras genom följande utkasttiU ändringar i lagen. 1 § Uttager kommun avgift för be- Uttager kommun avgift för be- gagnandeav allmän parkerings- gagnande av allmän parkerings plats, må förordna, plats, må förordna att kommunen skall ombesörja att kommunen skall ombesörja övervakning av efterlevnaden av övervakning av efterlevnaden av föreskrifter rörande parkering och sådana föreskrifter rörande parke annan uppställning samt stannande ring eller stannande av fordon som av fordon. omfattas av lagen (1976: 206) om 2 § Övervakning enligt 1 § skall Övervakning enligt 1 § skall fullgöras med personal, som er- fullgöras med personal, som er hållit härför lämpad utbildning, hållit härför lämpad utbildning. Närmare föreskrifter om sådan ut- Närmare föreskrifter om sådan ut bildning meddelas av rikspolissty- bildning meddelas av regeringen. Förordnande för personalen att fullgöra trafikövervakningmeddelas av polischefen. Personalen står i sin tjänstgöring under polischefensledning. Föreskrifter om tjänstedräkt eller annat kännetecken förpersonal, som avses i denna paragraf, meddelas av Konungen. Kommun skall samråda med polismyndigheten angående omfattningenoch den allmänna inriktningen av verksamheten. Särskilt samråd medpolismyndigheten skall ske om polismyndigheten så påkallar i anledning avhändelser som bedöms kräva särskilda insatser i fråga om övervakningen avföreskrifter som avses i 1 §. Föreskrifterom tjänstedräkt eller annat kännetecken för personal, som avses i denna paragraf,meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bemyndigar. 1977/78:81 180 Förarbetenatill och innebörden av lag om trafikövervakning Genomlagen (1957: 258) angående ändrad lydelse av 18 § i lagen (1925: 170) ompolisväsendet i riket infördes bestämmelser som bemyndigade Kungl. Maj:t attför visst polisdistrikt medge att särskilda med trafikövervakningsammanhängande uppgifter av enklare beskaffenhet ombesörjdes i annan ordning änsom angavs i polislagen. Genom en samtidig ändring i polisreglementetföreskrevs att polischef skulle meddela ordningsvaktsförordnande för den somskulle ombesörja dyUk trafikövervakning. Vidare gjordes genom ett tillägg ivägtrafikförordningen reglerna om skyldighet för vägtrafikant att efterkommapolismans anvisningar m. m. tiU trafikens ordnande tiUämpliga även påvederbörligen förordnad trafikövervakare. Denu redovisade författningsändringarna föranleddes av en genom stadsförsorg verkställd utredning om anställande av kvinnlig personal förtrafikövervakning i staden. I utredningen konstaterades att de mestpersonalkrävande av polisens trafikuppgifter var trafikdirigering samtparkerings- och stoppförbudsövervakning. Med hänsyn till den då rådandepolisbristen i föreslogs att sådana uppgifter skulle få läggas på enkvinnlig trafikövervakningskår. De särskilda trafikövervakarna ansågs iprincip böra ha samma utbildning som poliskonstaplar. I begynnelseskedet sadesdock utbUdningen böra inskränkas till en snabbutbildningskurs. Det föreslogsatt anställning skulle ske hos gatunämnden. Trafikövervakama skulle emellertidunderställas polismästaren och polisledningen skulle utöva den reellaanställningsprövningen. Medanledning av den nämnda utredningen upprättades inom inrikesdepartementeten departementspromemoria, i vilken trafikövervakarnas ställning upptogs tillbehandling. Inledningsvis fastslogs att den verksamhet med vilkentrafikövervakarna enligt förslaget skulle sysselsättas utgjorde polisverksamhet,som enligt polislagen skulle utövas av poUsmän. Förutsättningen för attöverlåta enklare polisuppgifter, som det ålåg polisdistriktet att fullgöra, påtrafikövervakare var enligt promemorian att de särskilda uppgifterna kundeklart avgränsas från övrig polisverksamhet. Övervakning av att parkerings- ochstoppförbuds-bestämmelser efterlevdes samt rapportering av förseelser mot dessabestämmelser kunde förenas med denna förutsättning. Med dessa uppgifter bordeförenas den mera positiva uppgiften att meddela upplysningar om gällandeparkeringsbestämmelser och tillgängliga parkeringsutrymmen. Vidremissbehandlingen av promemorian vann där framförda synpunkter anslutning påde flesta håll. Flertalet remissinstanser framhöll emellertid som sinprincipiella instäUning, att förstärkningen av trafikövervakningen i ställetborde ske genom att rekryteringen av polispersonal stimulerades. I fråga omövervakamas uppgifter anslöt sig de flesta remissinstanserna tillställningstagandet i promemorian. Några remissinstanser förordade, attuppgifterna skulle inskränkas till parke- 1977/78:81 181 ringsplatscrnaeUer bara få avse den tidsbegränsade fordonsuppställningen. Departementschefenansåg för sin del (prop. 1957: 164) att man borde i första hand och så långtdet var möjligt söka lösa problemet med den bristande parkeringskontroUen genomatt stimulera rekryteringen till polistjänsterna. Som extraordinär åtgärd bordeemellertid förslaget med särskilda trafikövervakare prövas. De principiellabetänkligheterna mot en sådan ordning syntes kunna vika, omövervakningspersonalen anförtroddes endast uppgifter av enklare beskaffenhetoch uppgifterna klart avgränsades från övriga poUsuppgifter. Departementschefenanslöt sig till de i promemorian framlagda synpunkterna på vilka uppgiftertrafikövervakama borde ha. Trafikövervakarna borde få en på de angivnaövervakningsuppgifterna direkt inriktad utbUdning, som alltså avsågs bli merbegränsad än den vanliga polisutbildningen. Slutligen framhölls, att utvägenatt anförtro poUsuppgifter åt annan personal än polispersonal inte borde fåtillgripas i andra fall än då verksamheten inte kunde tillgodoses på annatsätt. Prövningen härav borde göras av Kungl. Andra polisuppgifter änsådana som var av enklare beskaffenhet borde över huvud taget inte få fullgöraspå detta sätt. (1957: 30) anslöt sig i allt väsentUgt till departementschefensuttalanden. Utskottets utlåtande godkändes av . Medstöd av den ovan nämnda bestämmelsen i 18 § andra stycket polislagen lämnadeKungl. Maj:t där avsett medgivande åt , , ,, , , , , , ,, och polisdistrikt. Medgivandena, som gällde tillsvidare, avsåg i regel tillsyn över efterlevnaden av bestämmelser omparkerings- och stoppförbud, rapportering av förseelser mot dessa bestämmelsersamt viss upplysningsverksamhet. Trafikövervakarna var i administrativthänseende i regel knutna till vederbörande stads gatukontor men skulle i sinverksamhet vara underställda polismyndigheten. Den 1 januari 1961infördes den aUtjämt gäUande lagen (1960: 683) om parkeringsbot. Lagen avseratt möjliggöra förenklad handläggning av parkeringsförseelser, vilka inte ärbelagda med svårare straff än penningböter. Regeringen äger meddela förordnandedels vilka parkeringsförseelser som får beivras med stöd av lagen och dels omlagens tillämpningsområde i geografiskt hänseende. Regeringens förordnanden idessa frågor finns intagna i parkeringsbotskungörelsen (1968: 200). Genom bifalltiU prop. 1962: 148 angående huvudmannaskapet för polisväsendet m. m.beslutades att staten fr. o. m. skulle övertahuvudmannaskapet för polis-, åklagar- och exekutionsväsendet i den månhuvudmannaskapet för dessa verksamhetsgrenar då var kommunalt. Beslutetinnefattade endast principiella ställningstaganden i fråga om förstatligandetoch omorganisationen. För att biträda med det ytterligare utrednings-,planläggnings- och författningsarbete som fordrades för reformernatillkallades särskilda sakkunniga, bl. a. poUsberedningen. Polisberedningen,som behandlade bl. a. frågor om särskUda trafikövervakare skulle finnas i dennya polisorganisationen och vilka uppgifter de i så fall borde ha samt vem somborde vara huvudman för dem, anförde bl. a. följande. Trafikövervakningen liksom polisverksamhet i övrigt var enligt 1977/78: 81 182 beredningenav den art att det merendels inte var rationellt att fördela olikaövervakningsuppgifter på skilda befattningshavare. I verkligheten var en sådanarbetsfördelning i allmänhet inte genomförbar. Lämpligheten av särskildatrafikövervakarkårer hade med hänsyn härtill också ifrågasatts på åtskilligahåll. 1957 hade anordningen godtagits endast som en nödlösning.Trafikutvecklingen samt de i stort sett goda erfarenheter manfått av trafikÖvervakamas verksamhet ansåg beredningen emellertid motivera enannan bedömning. De omfattande och ständigt ökande uppgiftema på detta områdekrävde stora personalresurser. Det syntes inte rationellt att för dylikaövervakningsuppgifter öka kadem av välutbildad poUspersonal i den utsträckningsom fordrades för att övervakningen skuUe bli effektiv. Möjligheten att föruppgifterna utnyttja personal med lägre kompetens borde därför ses som enpermanent lösning av övervakningsproblemen. Stor försiktighet borde dockiakttas vid tillskapandet av särskilda personalkårer för övervakningen. Underinga förhållanden borde det enligt beredningens uppfattning komma i fråga attför trafikövervakningen anlita, fömtom polismän, mer än en personalgmpp. Dennaborde ha enhetliga kvalifikationer. Skillnadenmellan polismän och trafikövervakare var enligt polisberedningens meningbetydande i fråga om såväl fackutbildning som förkunskaper. Av polisaspirantkrävdes goda förkunskaper, och efter antagningen skulle aspiranten genomgåomkring polisutbUdning för att bli kompetent att erhållapolismanstjänst. Beträffande särskild trafikövervakare krävdes ingaförkunskaper utöver obligatorisk skolutbildning och fackutbildningen . Denna väsentliga skillnad i kvalifikationerna hade förutsattsvid ändring av polislagen. Avsikten hade då endast varit att lösaproblemet med parkeringsövervakningen, vilken hade ansetts kunna åläggaspersonal med begränsad utbildning. Mot denna bakgrund bestämdes också trafikövervakarnaskompetens som enligt dittills meddelade förordnanden omfattade övervakning avparkerings- och stoppförbudsbestämmelser-nas efterlevnad. Till dylikabestämmelser fann beredningen böra hänföras lokala trafikföreskrifter omstannande och uppställning av fordon samt förbuden i 42 § 4 mom. samt 49 § 2och 3 mom. vägtrafikförordningen att stanna eller uppställa fordon på vissplats. Det gemensamma för dessa föreskrifter och bestämmelser var attförseelsen skedde redan genom att fordonet i strid mot förbudet stannades elleruppställdes på viss plats eller var uppstäUt där . Bedömning av faraneller olä-genlieten av stannandet eller uppställandet behövde inte ske i detkonkreta faUet. Annorlunda förhöll det sig med förseelse mot 49 § 1 mom. vägtrafikförordningen,enligt vilket stadgande stannandet eller uppställandet var felaktigt först dåtill följd därav fara uppstod för person eller egendom eUer trafiken onödigtvishindrades eller stördes. Övervakningen i detta fall torde därför inte kunnaöverflyttas på trafikövervakare. Sammanfattningsvishävdade beredningen, att trafikövervakarna med den utbildning de hade ihuvudsak visat sig kunna fylla de uppgifter som enligt gäUande bestämmelserkunde åläggas dem.