prop · G103105 · 1977-12-31 00:00:00 — Rikspolisstyrelsenoch generallullstyrelsen samlar in och sammanställer uppgifter omnarkotikabeslag. Uppgifter om del sammanlagda antalet beslag och om antaletbeslag av cannabis finns redovisade från såväl polis som tull fn o. m. år 1965.Tullens statistik innehåller från dessutom uppgifter om antalet beslagav övriga preparat samt om beslagtagna kvantiteter. Polisstatistiken innehålleruppgifterom beslagtagna kvantiteter 93Tabell 9:1 Polisens och tullens beslag av narkotika 'Med hänsyn till uppgifter om spridning av kokain bör nämnas, att polisensbeslag av kokainvar 3,1974 2,1975 0,1976 2,1977 6. Tullen gjorde 4 beslag av kokain år 2Cannabisbeslagen inkluderar i vissa fall även andra medel, avolika preparat fn o, m, och om antalet beslag av olika preparat fr, o, m,. finns endast vissa regionala uppgifter redovisadebeträffande beslag av andra medel än cannabis (jfr tabell 9:1 och 9:2). Enligt1 § narkotikastrafflagen (1968:64) skall den som uppsåtligen tillverkar, saluhåller,överiåter eller innehar narkotika som avses i 1 § narkotikaförordningen(1962:704) utan alt vara berättigad därtill eller i strid mot villkor somgäller för tillstånd enligt narkotikaförordningen dömas för narkotikabrott. Ärbrottet att anse som ringa skall dömas för narkotikaförseelse (2 §). Är brottetatt betrakta som grovt skall dömas för grovt narkotikabrott. När det bedöms ombrottet är grovt skall särskilt beaktas, om det utgjort led i en verksamhet sombedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, avseU särskilt stor mängdnarkotika eller annars varit av särskilt fariig art (3 §). Straffsatsenför normalgraden av narkotikabrott är böter eller fängelse i högst . Vidnarkotikaförseelse utgörs påföljden av böten Dessa straffsatser är oförändradesedan narkotikastrafflagens tillkomst . Straffsatsenvid grovt narkotikabrott bestämdes vid narkotikastraffiagens tillkomst tillfängelse lägst 6 månader och högst . skärptes straffsatsen tillfängelse i lägst och högst . skärptes också straffet vidgrov varusmuggling som gällt narkotika lill fängelse i lägst 1 och 136 Tabell 9:2Polisens och tullens beslag av olika narkotiska medel, antal be;-slag ' Därav 1 beslag () på och 1 beslag() pä . 21973, 1974, 1976 och 1977 är vikten uttryckt i gram.1 mikrogram =0,. ) Därav 107 härodlad cannabis. högst6 år, 3 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. höjdesmaximistraffet för grovt narkotikabrott och grov varusmuggling som avsernarkotika till fängelse i högst , 1samband med alt kampen mot narkotikabrollsligheten på polissidanintensifierades under slutet av uttalades från sidaatl del från effektivitetssynpunkt skulle vara av värde om åtminstone inom endel län en bestämd åklagare utsågs till kontaktman med den regionalanarkotikagruppen med uppgift bl, a, att svara för åklagarbeslul inom helaregionen. Riksåklagaren har meddelat sådan regional behörighetför åklagare i sju län. Behörigheten för narkotikaåklagarna är oinskränkt närdet gäller besut att inleda förundersökningar genom den regionala polisiäranarkotikaenheten. För atl åklagaren därefter skall fä handlägga narkotikamålsom inte har anknytning till det egna distriktet fordras atl länsåklagaren har överiämnatmålet lill åklagaren efter samråd med de berörda lokala åklagarmyndigheterna. Sedan1950-talet sänder domstolarna in kopior till av sådana domaroch strafförelägganden som gäller olaga befattning med narkotika. Antalet domaroch godkända strafförelägganden som gäller olaga befallning med narkotika var år1969 3 149. var motsvarande siffra 2 267, 2 118, 2 457, 2323, 2 523, 2 601 och 2 688. Närmare 90 96 av alladömda är män. Åldersgmpperna dominerar starkt. tillhörde 68 96denna ålderskategori och 58 96. Andelen utlänningar har legal mellan 10och 15 96. Av narkotikabrotten gällde enbart innehav.Innehav eller innehav i kombination med överiåtelse/saluhållande svarar förmellan 70 och . Idomarna ingår ofta även andra brott, framför allt förmögenhelsbroll. År 1976förekom sålunda förmögenhelsbroll i 63 96 av de aktuella domarna. 1 5 96 av demingick våldsbrott. fälldes avalla domar i narkotikamål i de tre storstadsområdena, , ochMalmö. var andelen 56 96 och 34 96. Påföljdsvaletvid narkotikabrottslighet belyses av tabell 9:3. Uppgifterna avser samtligafällande domar och strafförelägganden enligl narkotikaslraffiagenalltså såväl domar avseende enbart narkotikabrott som domar avseendenarkotikabrott jämte annan brottslighet. 96 Tabell 9:3 Brotispåföljd 1975 1976 Förordnande enl. 34 kap. 1 § I p, ' Summa avgöranden 2 325 2 375 ' Förordnande att tidigare ådömd påföljd skall avse ävenaktuellt brott, Vid ledningsgruppens första sammanträde beslutades alt gmppeni sitt arbete i huvudsak skulle inrikta sina insatser på vårdområdet. Ledningsgruppenhar således inte behandlat frågan om ytteriigare polisinsatser inomnarkotikaområdet eller om bl, a, ökade resurser för åklagar- och domstolsväsen, 1 sittarbete har ledningsgruppen haft kontakt med de narkotikaenheter som finnsorganiserade inom polisen i 20 län. Vid ledningsgruppens överiäggningar harpolisen rapporterat att man fält en avsevärt bättre bild av narkotikalägetsedan de särskilda enheterna bildades. Flerakommuner har ställt sig mycket positiva lill dessa enheter. Genom allsocialförvaltningarna har kunnat fä en fortlöpande beskrivning av narkoli-kalägethar narkomanvårdsarbetet underiättats. Ledningsgruppenfinneratt de särskilda narkotikaenheterna fylleren viktig funktion när detgäller att bekämpa narkotikahanteringen och rekommenderar att denna form avverksamhet fär fortsätta. 10 Kriminalvården 10.1 Bakgrund Kriminalvårdens anstalter har sedan mitten av 1960-talelfäll ta emot narkotikamissbrukare i alll mer ökad utsträckning. domineradecentralstimulerande medel och cannabis helt. har opiatmissbrukettilltagit med missbruk av morfinbas och på heroin. Detfaktiska antalet missbrukare inom kriminalvården går inte att fastställa medsäkerhet. Olika försök att få en uppfattning om antalet missbrukare blandklientelet hargjorts. sker sålunda en beräkning avandelen missbrukare inom samtliga anstalter och frivårdsdistrikl. Dessaberäkningar visar en ökning från på anstalterna och från inom frivården. Siffrorna grundar sig på subjektiva uppskattningar och ärinte exakta. Föratl få något säkrare uppgifter gjordes anonymaenkätundersökningar på nyinlagna vid fem cenlralanstalten Enkätsvaren från år1973 har bearbetats statistiskt och visar atl av dem som svarat på enkätenhade erfarenhet av narkotika. Av dem som prövat på narkotika hade nästan 2/3gjort det mer än 100 gånger och endast omkring 1/5 mindre än 10 gånger. 8 96 avmissbrukarna hade debuterat på fängelse och 6 96 på ungdomsvårdsskola. 3/4 avmissbrukarna uppgav att de ville komma ifrån sitt missbruk. Av enkäten framgickvidare att det tyngre missbruket dominerade bland personer bosatta istorstadsregionerna. Undertiden genomfördes på allmänna häktet i en pilotstudie isyfte att kartlägga andelen alkohol- och narkotikamissbrukare bland de häktade.Undersökningen har fortsall och beräknas pågå också . o. m. är färdigbearbetade. Av de sammanlagt 220 personer somintervjuats hade (196) prövat narkotika. Av dem hade 4/5 (157)använt narkotika regelbundet i åtminstone . 71 96 användenarkotika vid den aktuella tidpunkten. Drygt 4/5 av dessa kunde betecknas somnarkotikamissbrukare. Det innebär att av dem som varintagna i häktet hade ett aktuellt narkotikamissbruk, varmed här förslås att dehade använt narkotika regelbundet minst en gång under åtminstone del senasieåret. Endast en liten del av missbrukarna hade börjat att regelbundet användanarkotika . Hela 2/3 av dem hade regelbundet använtnarkotika . Det ökande antaletnarkotikamissbrukare inom kriminalvården har i hög grad påverkal förhållandenapå anstalterna. Trots de kontroller och visita-lioner som förekommer är det f n.inte möjligt all hindra att narkotika smugglas in på flertalet anstalter.Missbruket av narkotika skapar en allmän passivitet hos de intagna. Deltamedför att arbetsinsatserna saml deltagandet i studier och fritidsaktiviteterminskan Vidare försämras förhållandena såväl de intagna emellan som mellan democh personalen. Narkotikahanteringen i samhället präglas av utsikterna tillstora ekonomiska vinster saml starka inslag av hot och våld. Handeln mednarkotika inom anstalterna följer samma mönster. Detta fär till följd attintagna i stegrad omfattning begär atl få vistas i enrum, att de inte vågaråtervända efter permission, alt de kan lämna anstalterna med slora skulder etc.Det är vid anstaltsplacering inte ovanligt att den*intagne begäran få komma någorlunda "knarkfri" anstalt, då han inte orkar stå emot trycketfrån andra intagna. nålenhar med det ökade narkotikamissbruket på anstalterna försvårats i hög grad. Motbakgrund av de förhållanden som antytts här har ledningsgruppen funnit detsynnerligen angeläget att åtgärder vidtas för atl minska narkotikamissbmketinom kriminalvården. Påinitiativ av ledningsgruppen och har vissa åtgärderredan vidtagits. Således anvisaderegeringen , på förslag av ledningsgruppen, medel lill enfrivillig och drogfri behandlingskedja vid tre kriminalvårdsenheter. Förslagetbyggde i sin tur på ett initiativ från . Verksamhetenskall ledas av kriminalvårdens narkomanvårdsteam vid allmänna häktet iStockholm. Teamet skall etablera kontakt på häktet med de missbrukare som påeget initiativ försöker komma till rätta med sina problem samt informera dem ombehandlingsmöjligheterna och om de villkor som gäller för verks.amheten.Möjlighet skall finnas för intagna även på andra häkten och anstalter atl deltai verksamheten. Efter konlraklsöverenskom-melse, vid vilken den intagne självväljer om han vill delta i behandlingen samt frivilligt lämna urinprov förkontrollanalys av narkotika, överförs han till kriminalvårdsanstalten rikt utbud av aktiviteter och terapeutiska åtgärder erbjuds honom där.Anstalten kommer att kunna la emot omkring 75 intagna. Som en kompletteringtill behandlingen i den slutna miljön på kommer de intagna alttillfälligtvis kunna föras över till den till anstalten knutna avdelningen Monmed 15 platser i kommun. De intagna kommer där att tillsammans medpersonal och anhöriga under längre eller kortare perioder kunna ägna sig ålolika aktiviteter av terapeutisk natur. Som sista led i behandlingskedjan ochsom ett led i utslussningen till frihet ingår placering på den till Österåkerknutna avdelningen med 15 platser vid anstalten Bogesund i kommun.Enligt beslut av regeringen skall de avdelningar vidÖsteråker, Mon och Bogesund som ingår i projektet tillsammans bilda enpsykiatrisk avdelning vid kriminalvårdsanslalten . Verksamhetenbörjade /78. Påledningsgruppens förslag ställde regeringen genom beslut vidaremedel lill förfogande för tre visilationspatmller. Utöverde visitationspatrullersom tidigare fanns vid kriminalvårdsanstallerna Kumla, och hardärigenom ytteriigare tre anstalter kunnat tillförsäkras resurser för detlaändamål, nämligen kriminalvårdsanstalterna , och Tidaholm.Varje visitationspatrull består av tre vårdare. Patrullerna är i första handavsedda för de anstalter där de är stationerade, men kan efter beslut av chefenför bevakningsenhel användas på andra anstalten Medelhar också anvisats för att bygga ut fritidsverksamheten vid vissakriminalvårdsanstalten Inomramen för ledningsgruppens arbele har på någrakriminalvårdsanstalter arbetsgrupper, som bestått av olika personalkategorier,sökt ta fram en så realistisk bild som möjligt av den aktuellanarkotikasituationen på resp. anstalter. Vidare har diskuterats olika förslagtill åtgärder för att kunna förbättra narkotikasitualionen. Vid besök påanstalterna har en planeringsgrupp från tagit del idiskussionerna och informerats om narkotikasituationen samt de åtgärderanstaltspersonalen anser nödvändiga. Genomgående för alla berörda anstalter äratt personalen upplever de intagnas narkotikamissbruk och därmed följandehandel med narkotika som det dominerande problemet. Det försvårar kontakten medde intagna och gör rehabiliterande insatser meningslösa. Haschrökning synesförekomma närmast kontinuerligt på många anstalter. Bruket a v ty ngrenarkotika förefaller ha ökat . Detta visar sig framför allt i formav ökat antal heroinabstinensen synes dock centralstimulantia varade preparat som dominerar De flesta intagna som missbmkar narkotika förefallerenligt personalen vilja komma ifrån sitt missbmk. De talar förhållandevis öppetmed personalen om sina problem. De haremellertid uppenbariigen svårt alt slåemot den press som de som handlar med narkotika utsätter dem för.Anstaltslivets monotoni och bristen på meningsfulla fritidsaktiviteter tordeäven vara faktorer som främjar missbruket. Begäran om enmmsplaceringförekommer ofta från intagna som har missbruksproblem och vill sluta men inteorkar stå emot de narkolikaerbju-danden som ges på anstalten. Sådanaframställningar görs ofta också från intagna ulan tidigare erfarenhet avnarkotika. Som redan antytts torde en bidragande orsak till självvald enrumsplaceringvara att med narkotikahandeln på anstalterna, likaväl som ute i samhället,följer hot och våld samt betydande skuldsättning. Personalen märker ofta attvärdeföremål som klockor, slereoanläggningar m. m. samlas hos en del intagnasamt alt många intagna redan dagen efter en avlöning är helt utan pengar.Enligt samstämmiga uppgifter från personalen på de anstalter, somplaneringsgruppen har besökt, är ett ganska stort antal intagna ofta påverkadeav narkotika. Eventuell påverkan kan många gångervara svår atl fastställa med säkerhet, men utgör trots detta ett riskmoment t.ex. i verkstadsarbetet. Motbakgrund av de erfarenheter som vunnits vid planeringsgruppens besök på olikaanstalter har inom arbetats ul ett förslag till ytteriigareåtgärder för att komma till rätta med narkotikaproblemet på kriminalvårdsanstallerna.Förslaget innebär i korthet följande. Fördelningenav de intagna mellan olika anstalter sker i första hand med utgångspunktfrån påföljdstidens längd. Intagna med en strafftid som överstiger ett årplaceras företrädesvis på riksanslalter, vanligen slutna sådana. Intagna somdömts till fängelse i högst hänvisas i princip lill lokalanslalterna.Bland riksanstalterna är en del, t. ex. , och , främstavsedda för internerade eller annars hårt belastade återfalls-broltslinganNågra andra anstalter, såsom Hällby, och Skenas, tar huvudsakligenemot ett yngre klientel. Några av de större riksanstalterna, i första hand Halloch Kumla, är byggnadsmässigt uppdelade i olika mindre enheter. Detla ger vissamöjligheter till differentiering inom anstaltens ram, vanligen med utgångspunktfrån skilda grader av krav på säkerhet och slutenhet. De flesta riksanslallerna,liksom lokalanstalterna, vilka vanligen är små, saknar egentliga resurseratt på ett mera systematiskt sätt skilja intagna av olika kategorier eller medskilda behandlingsbehov åt. Föratt komma till rätta med narkotikaproblemet på anstalterna är det enligtförslaget frän önskvärt att vid differentieringen ihögre grad än beakta den enskilde intagnes förhållande till narkotika.I förslaget redovisas möjligheterna till differentieringar av såväl lokal artinom vissa anstalter som av mera övergripande natur. En förutsättning för aUklientelet skall kunna differentieras med hänsyn lill narkotikamissbruket angesvara att möjlighet skapas till en objektiv kontroll av eventuellt missbruk. Denenda säkra metoden atl kontrollera om narkotikamissbmk förekommer är i daganalys av urinprov. Sådana analyser ingår som ett led i . Denintagne fär där frivilligt förbinda sig att lämna urinprov. 1 en del fall äremellertid frivilligt urinprovslämnande inte någon framkomlig väg. Om inte ettmånga gånger kontinuerligt missbruk utan vidare skall godtas på kriminalvårdensanstalter är det nödvändigt att lagstiftningsvägen skapa förutsättningar föratt,när misstanke uppkommer om narkotikapåverkan, kräva att den intagne lämnarurinprov. Vid flera positiva prov eller vid upprepad vägran att lämna prov ochnär den kliniska bilden i övrigt tyder på missbruk bör enligt förslagetomplacering aktualiseras lill anstalt eller anstallsavdelning med bättrekontrollmöjligheter. Även på de anstalter som föreslås bli reserverade förintagna som inte är narkotikamissbmkare måste urinprov kunna tas och kontrollpå så sätt ske alt missbruk inte förekommer. I förslaget understryks attavsikten med obligatorisk urinprovstagning inte är att ge underlag fördisciplinära påföljder mot missbrukare. E>et primära syftet medprovlagningen är i stället att hindra fortsatt narkotikamissbmk bland deintagna och atl minska riskerna för alt de som inte har använtnarkotika skall bli missbrukare under anstalts-vistelsen. En ökad provtagningfordrar laboratoriemässiga resurser som kriminalvården inle förfogar över.Kontakt har därför tagits med statens rättskemiska laboratorium. Möjligheterkommer där atl finnas, sannolikt , till urinanalyser i störreomfattning och till lägre kostnad än . Kriminalvårdsstyrelsenavser vidare alt inom anstalterna , och Hinseberg genomföra viss difterentieringav de intagna utifrån narkotikaberoendet. Vid , där narkotikasitualionenmåste betecknas som ytterst allvarlig, har påbörjats en verksamhet somhar vissa likheter med och som bygger på den frivilligakontraktslinjen. En personalgmpp, som omfattar anstaltspsykologen, en särskiltanställd sköterska, en assistent och vårdare, utöva en uppsökande ochmotiverande verksamhet bland de intagna. De intagna som bedöms lämpade och somvill fä hjälp att komma ifrån de avdelningar där narkotika finns, erbjudsplacering på en särskild avdelning. Verksamheten där omfattar arbete - ensärskild arbetslokal är knuten till enheten - studier och terapi i skildaformer under ledning och medverkan av tjänstemännen i den uppsökande gruppenoch av personal på avdelningen. När del gäller intagna med långa verkställighelstideroch med långvarigt behandlingsbehov skall avdelningen kopplas till verksamhetenvid , Intagna vid skall sålunda efter ett inledningsskede därkunna fä fortsatt behandling inom ramen för , I fråga omintagna som måste återgå till annan avdelning vid Hallanstalten kommerkontakten med den särskilda avdelningen atl upprätthållas genom försorg av denuppsökande gruppen. En ålerplacering på den narkotikafria avdelningen kandärvid komma i fråga. Ävenpå Malmöanstalten har påbörjats en verksamhet av motsvarande slag somden som redovisats beträffande . En mindre avdelning med 10 platser kommeratt utnyttjas. Ansvarig för klienturvalel, som också här vilar på frivilliggrund, och för behandlingsarbetet blir överläkaren vid narkomanvårdsteamet iMalmöregionen. Samråd skall ske med läkaren på Malmöanstallens psykiatriskaavdelning. Även detta projekt kan knytas lill verksamheten vid på såsätt att behandlingen inleds på under ett senare skedefortsättas på , om detla anses motiverat med hänsyn lill den intagneshemort eller planerade frigivnings-ort. Anstalten Hinseberg ärförbehållen kvinnliga intagna. Narkotikasitualionen där är myckel besvärande.Bortsett från del utpräglade korltidsklien-lelel torde av deintagna vara att anse som narkotikamissbrukare. Kriminalvårdsstyrelsenföreslår alt det även inom Hinsebergsanstallen bildas en behandlingskedja somblir jämförbar med . En sluten avdelning med 10 platserinryms i en särskild byggnad som skall användas som introduktionsavdelning.Vistelsen där beräknas pågå . Under den tiden sker endifferentiering av intagna, som har en strafflid som överstiger ,bl, a. med utgångspunkt från aktuellt narkotikamissbruk. Intagna, som vill fästraffet verkställt i narkotikafri miljö - vare sig de är missbrukare eller inle- förs efter introduktionstiden över lill en annan sluten avdelning som ocksåhar 10 platser. förs den intagna över till en öppenavdelning. 1 en del fall sker sådan överföring direkt.Kriminalvårdsstyrelsen räknar med att behandlingskedjan skall kombineras med ellfrekvent utnyttjande av den behandlingsform som enligl 34 § lagen (1974:203)omkriminalvård i anstalt erbjuds i form av placering på behandlingshem eller ifamiljevård. Deltagandeti de verksamheter som har redovisats beträffande anstalterna , Malmöoch Hinseberg skall vara frivilligt. De intagna fär förbinda sig alt avlämnaurinprov. Projektenpå och kan enligt genomföras inomramen för befintliga personella och ekonomiska resurser. För verksamheten på Hinsebergbehövs viss personalförstärkning. Medel behövs sålunda för ytteriigare enassistent, en tillsynsman och två vårdare. Somhar angetts i det föregående föreslås också åtgärder av mera övergripande arv,. Vadförst gäller de etablerade storiangarna som fortsätter sin verksamhet även inomkriminalvårdsanstalterna konstateras i förslaget att de vanligen är synneriigensvåråtkomliga. Detta beror på att försäljningsmetodiken har drivits långt ochatt mellanhänder utnyttjas. Vid upptäckt, som åtföljs av ny dom när brottsligheteninte är bagatellartad, kan komma i fråga placering på någon av de fyrasäkerhetsavdelningar som redan finns. Även västra flygeln vidNorrköpingsanstalten bör kunna ta emot grova narkotikalangare under säkerhelsmässigtbetryggande formen Beträffandedem som inte tidigare över huvud laget kommit i kontakt med narkotika fastslåsi förslaget att kriminalvården har ett särskilt ansvar. minimikrav bör varaatt denna kategori under anstaltsvistelsen kan garanteras en narkotikafrimiljö. 1 dagens läge kan, i vart fall såvitt avser de slutna riksanstalterna, detlaendast ske genom ensamvistelse enligt 18 § lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt. Detta är en utväg som måste anses vara olämplig från många synpunkten Antaletintagna som inle använder narkotika och som inle dömts förnarkotikabrottslighet kan inte anges med någon högre grad av säkerhet. Den 10oktober 1977 gjordes emellertid en inventering vid elva slutna riksanstalter.Den 1 oktober 1977 fanns vid dessa anstalter 1 182 intagna. Vid en genomgång pågrundval av uppgifter i behandlingsjournalerna framkom att ca 225 intagna kundeanses vara helt fria från kontakt med narkotika. Av dem var ungefär 90 under 25år. Somjämföreliie kan nämnas atl en specialstudie, som utförts avnarkomanvårdsteamet i och som avsåg intagna vid den slutnariksanstalten och den öppna lokalanslalten , gav vid handen atl15,av 64 undersökta intagna inte haft någon beröring med narkotikapreparat. Motbakgrund av dessa undersökningar anges i förslaget att en medelstor riksanslallav sluten karaktär bör avsättas för intagna som inle haft kontakt mednarkotika. Mariefredsansialten med 70 slutna platser sägs vara tänkbar förändamålet. Vidplacering på anstalten bör företräde ges ål interner inom de yngreåldersgrupperna. Med hänsyn till anstaltens nuvarande karaktär av yrkesutbildningsenhetmåste dock konsekvenserna av ett delvis ändrat klientel ytteriigare undersökas. Vidsidan ay en riksanslall är del enligt också nödvändigtatt några lokalanstalter avdelas för det aktuella ändamålet, främst då inomstorstadsregionerna. Till dessa anstalter bör klienter placerade på riksanslallefter hand kunna förfiyttas. Dit skall även klienter från andra lokalanstalierkunna hänvisas. Som exempel på lämpliga lokalanstalter nämns Asptuna (40platser) utanför , Smälteryd (40 platser) inom (40 platser) sydväst om . Om anstalterna verkligen skall kunnahållas narkotikafria måste möjlighet finnas till urinprovskonlroll, antingenfrivilligt efter överenskommelse eller också enligt lag. Degrava missbrukarna, som säljer narkotika för att få medel att tillgodose sitteget behov och som ofta visar destruktiva tendenser och är störande för medintagna,bör vid upprepad misskölsamhet i form av narkotikapåverkan och/eller närmisstanke om narkotikalangning föreligger skiljas från övriga intagna ochplaceras på avdelningar med större säkerhetsgrad och slutenhet. Även i dettafall måste urinprov kunna krävas om det skall vara möjligt att klart konstateraom narkolikapåverkan föreliggen Som exempel på enheter med erforderiig säkerhetoch slutenhet nämns H-avdelningarna på .