prop · G103156 · 1977-12-31 00:00:00 — Det har i skildasammanhang efterlysts en möjUghet för vårdmyndig-helerna alt i särskilda faUkunna föranstalta även om återkallelse av pass. Det praktiska behovet av atlman inför en sådan möjlighet får visserligen bedömas som tämUgen ringa. Medtanke på speciella situationer av det slag som ovan har berörts ter det sigemellertid följdriktigt alt man i en ny passlag öppnar en sådan möjUghet. Vad angår den formellaregleringen av passprövningen i här avsedda fall förordas i enUghet med detanförda följande ordning. Rätten att erhålla pass för en patient som vårdasenligt LSPV eUer 35 § omsorgslagen bör i fortsättningen vara beroende av ett särskUtpasstUlslånd endast om 1) överläkaren vid sjukhuset har gjort anmälan tiU RPSom att pass inte får utfärdas utan sådant tUlstånd, 2) intagningen ellerinskrivningen har ägt rum under förhållanden som avses i 17 § andra stycket LSPVeller 42 § tredje stycket omsorgslagen, eUer 3) för patienten tidigare utfärdatpass efter intagningen eUer inskrivningen har återkallats på vårdmyndighetemasföranstaltande. PasstiUstånd bör i dessa fall få vägras 1977/78:156 113 baraom det finns skäl att anta att patienten ämnar avvika från sjukhuset ellerunderlåta att återvända dit sedan tiden för permission har gått ut eller föratt en utlandsresa skulle medföra fara för honom själv eUer annan. Frågan om passtUlslåndbör i första hand avgöras av överläkaren vid sjukhuset. Finner sig denne intekunna meddela tiUstånd, bör han ha skyldighet att överlämna ärendet förprövning tUl vederbörande nämnd, dvs. beroende på om vården regleras av LSPVeller omsorgslagen utskrivningsnämnden eller . När det gäller föreskrift om återkallelse av redan utfärdatpass bör det däremot alltid ankomma på nämnden att fatta beslut. bör kunna meddelas på samma grunder som har förordats för att passtiUståndskaU få vägras. Uppgift humvida en patient innehar gällande pass eller ej kani de fall dessa frågor blir aktuella erhållas från polismyndigheteller RPS:s centrala passregister. Fråganom ordningen för överklagande av beslut av utskrivningsnämnd eller beslutsnämndför psykiskt utvecklingsstörda behandlas särskilt i avsnitt 6. Detbör slutligen anmärkas att enligl vad som har förordats i det föregående(avsnitt 5.1.3) hinder mot bifaU till passansökan också föreUgger, om enpatient har efterlysts för att återföras tUl sjukhus för vård enligt LSPV elleromsorgslagen. I sådana fall skall nämligen den efterlyste omhändertagas vidanträffandet (jfr 35 § LSPV och 54 § omsorgslagen). 5.4Passhinder av försvars- eller säkerhetspoUtiska skäl I6 § andra stycket PK föreskrivs att passansökan inte får bifaUas, om sökandenmed hänsyn tiU rikets försvarsberedskap inte anses böra tUldelas pass. Enligt17 § PK gäller vidare alt regeringen, när det med hänsyn lill särskildaomständigheter prövas nödvändigt, får meddela de ytterligare föreskrifter somkan finnas erforderliga i fråga om utfärdande av pass för värnpliktig svenskmedborgare. Ansökanom pass får enligt 6 § första stycket f PK inte bifaUas, om passmyndigheten harkännedom om eller skälig anledning anta att sökanden står i sådan förbindelsemed utlandet eUer annars bedriver sådan verksamhet som är skadlig för svenskastatsintressen. I motsvarande situation får återkallelse ske av redan utfärdatpass (14 § första stycket e PK). Vidtillkomsten av PK förutsattes det alt regeringen under extraordinära förhåUandenskuUe kunna begränsa rätten för värnpliktiga att erhåUa pass. Någon uttryckligföreskrift härom var i och för sig inte nödvändig, eftersom det ansågsgenerellt ankomma på regeringen att besluta 8 1977/78.1 saml Nr 156 1977/78:156 114 passföreskrifter.Bestämmelsen i 17 § PK om att regeringen med hänsyn lill särskUdaomständigheter kan meddela föreskrifter i fråga om pass för värnpliktiga fårnärmast ses som en erinran lill passmyndighetema om all sådana föreskrifterkunde komma att utfärdas. EnligtRF ankommer det under normala förhåUanden på att besluta föreskriftersom begränsar rätten till pass och därmed också rörelsefriheten för svenskamedborgare. Enligt övergångsbestämmelserna nu RF har visserligen äldrebemyndigande, som har beslutats av Kungl. Maj:t och gemensamt ellerriksdagen ensam, gUtighet t. v. Eftersomriksdagen inte har medverkat vid tiUkomslen av PK kan emellertid någonbehörighet för regeringen att inskränka passrättighetema för vämpliktiga intei nuvarande läge grundas på 17 § PK. Detfinns emellertid åtskiUiga skäl som talar för alt man i en ny passlag böröppna möjUghet för regeringen att i enlighet med vad som föratsättes vid PK:s tUlkomstunder extraordinära förhållanden meddela vissa passföreskrifter som annarsskulle ankomma på . Detla kan ske med stöd av 13 kap. RF som avser bl.a. normgivningskompe-lensen vid krig eller krigsfara. Om riket är i krig ellerkrigsfara eller om sådana utomordentliga förhåUanden råder som är föranledda avkrig eller av krigsfara vari riket har befunnit sig, kan sålunda enligt 6 § i detlakapitel regeringen, med stöd av bemyndigande i lag, genom förordning meddelaföreskrifter som enligt gmndlag annars skall meddelas genom lag. Sådantbemyndigande kan lämnas även under fredslid. Pågrund härav förordas alt i den nya passlagen tas in ett bemyndigande förregeringen atl meddela särskUda föreskrifter om pass under sådana extraordinäraförhållanden som avses i 13 kap. 6 § RF. Ett sådant bemyndigande bör inte avsepassföreskrifler enbart för vämpliktiga ulan också för andra grupper som tas ianspråk för tjänstgöring inom totalförsvaret. Det bör över huvud taget täckaalla situationer där det av försvars- eller säkerhetspolitiska skäl kan kommaatt krävas särskilda passbestämmelser under extraordinära förhåUanden.Bemyndigandet bör då lämpligen få det innehåUet att, om riket är i krig ellerkrigsfara eller sådana utomordentliga förhåUanden råder som är föranledda avkrig eller av krigsfara vari riket har befunnit sig, regeringen får genomförordning meddela föreskrifter om pass, som begränsar räiten liU pass förvärnpliktiga eller civilförsvarspliktiga eller som annars fordras av hänsyn tiUrikets försvar eller dess säkerhet i övrigt. Vidsidan av den i 17 § PK förutsatta möjligheten alt meddela särskildapassföreskrifter för värnpliktiga ger PK också passmyndigheten en allmänbefogenhet att vägra pass, om sökanden med hänsyn tUl rikets försvarsberedskap inleanses böra tUldelas sådant. Denna bestämmelse kom tiU genom en särskild ändringi PK under (1941: 837). För nutida betraktelsesätt ter detsig emellertid främmande 1977/78:156 115 attge polismyndighet en diskretlonär befogenhet att pröva om en sökande börvägras pass av beredskapsskäl. Frågan i vad mån rätten till pass skall kunnabegränsas av sådana hänsyn bör regleras genom generella föreskrifter. kan vid behov meddelas av eller under utomordentligaförhållanden av regeringen med slöd av det bemyndigande som harföreslagits. Med hänsyn härtiU förordas att någon motsvarighet tUl den nuberörda bestämmelsen intt förs in i den nya passlagen. Enligt PK får pass vägrasresp. återkaUas, om passmyndigheten har kännedom om eller skäUg anledning antaatt sökanden slår i sådan förbindelse med utiandet eUer annars bedriver sådanverksamhet som är skadlig för svenska statsintressen. Denna bestämmelse harmycket liten praktisk betydelse, eftersom det i sådana faU som bestämmelsen tarsikte på i allmänhet föreligger grand för straffprocessueUt ingripande. A andrasidan torde man med tanke på vissa mera specieUa situationer knappast kunnahelt avvara en bestämmelse med detta syfte. Det kan ju t. ex. länkas föreliggaett befogat intresse av att en person som har dömts för grovt brott mot rikelssäkerhet inle efter avtjänat straff skaU kunna erhåUa pass förutrikes resa. I en ny passlag bör dock den ifrågavarande passhindersgranden fåen tydligare och mera restriktiv omfattning än de nuvarande föreskrifterna iPK. Bestämmelserna bör lämpligen utformas på det sättet att de ger stöd förpassvägran resp. passåterkaUelse, när det finns skälig anledning anta attsökanden bedriver eller utomlands skulle bedriva verksamhet som kan vara tUlmen för rikets försvar eller dess säkerhet i övrigt. Det förordas därför alt iden nya passlagen las in föreskrifter av denna innebörd. Idetla sammanhang bör slutiigen också beröras straffbestämmelsen mot olovligvärvning i 19 kap, 12 § BrB. Enligt detta lagrum är det straffbart att utanregeringens tiUstånd här i riket värva folk till främmande krigstjänst ellerdärmed jämförlig tjänst eller att förmå folk att olovUgen bege sig ur riket föralt ta sådan tjänst. Den senare delen av bestämmelsen, som alltså för sin tUlämpningförutsätter att särskUt utreseförbud har meddelats, tUlkom för attgöra straffbestämmelsen effektivare. För att straffbar gärning skuUe föreliggaansågs nämligen att värvningskontraktet skuUe ha ingåtts iSverige. Under förarbetena lUl lagstiftaing uttalades (prop. 1948: 80 s.137) att ett utreseförbud av detla slag torde kunna meddelas i administrativ ordnmg. Fråganom föratsätlnmgama för meddelande av ett sådant administrativt utreseförbudhar i olika sammanhang aktualiserats i . Vid rUcsdag, dåfrågan togs upp av inrikesutskottet på grund av motioner i änmet (InU 1971: 20)hänvisade utskottet tiU att frågan om reglering i grundlag av rätten alt lämnalandet övervägdes av gnmdlag-beredningen och tiU att ett förberedande arbete påen ny passlagstiftning 1977/78:156 116 Utskottet föratsalte att sistnämnda lagstiftningsarbete skulleinnefatta en prövning även av grunderna för utreseförbud av det slag som nuavses. Densålunda väckta frågan har emellertid förlorat sin aktualitet sedan RF börjattillämpas. Enligt RF kan nämligen utreseförbud för svenska medborgare överhuvud taget inle beslutas på annat sätt än av genom lag, såvida inteutomordentliga förhåUanden råder. I ett läge där frågan om ett utreseförbud försådant ändamål som avses i 19 kap. 12 § BrB skulle aktualiseras i syfte att vämaom landets neutralitetspoUtik torde det sålunda bU nödvändigt att lösa frågangenom särskUd lagstiftning. Någon bestämmelse i passlagen med sikte på ensådan situation föreslås alltså inte. 5.5Passhinder vid misstanke om obehörig användning av passet m. m. Enligt6 § första stycket f PK får ansökan om pass inte bifallas, om det finnssannolika skäl tUl antagande att sökanden ämnar använda passet för obehörigtändamål. Om det beträffande passinnehavare finns sannolika skäl tUl ett sådantantagande, skaU passet återkallas (14 § första stycket e PK). Återkallelseskall vidare ske, om någon har utbekommit pass i annans namn eller har låtitannan förfoga över passet (14 § första slycket b). Bestämmelsernaom passhinder vid misstanke om användning av passet för obehörigt ändamål ärenligt uttalanden vid PK:s tUlkomst avsedda att utnyttjas bl. a. i situationernär det finns skäl att anta att någon ämnar pantsätta eller sälja passet ellerlåta annan förfoga över det. Tolkningen av begreppet "obehörigtändamål" har emeUertid vållat svårigheter. Det hardärvid yppats tvekan framför aUt i frågan om bestämmelserna möjligen skullekunna åberopas även i fall när passmyndigheten anser sig ha anledning anta attsökanden eUer passinnehavaren ämnar använda passet för resor i olagUgt syfte.Ett exempel på fall där en sådan tolknmgsfråga har varit föremål för prövningerbjuder det i FörvaltaingsrättsUg tidskrift 1967 s. 145 refererade ärendet. Idetta fall hade den ifrågavarande passhindersgranden av en länsstyrelseåberopats tUl stöd för passåterkaUelse för en person som avtjänade straff förnarkotikabrott, tydUgen på gnmd av risken för att passinnehavaren skulleutnyttja passet för utresa i syfte att föra in narkotika tiU landet. Ärendetöverklagades tiU Kungl. Maj:t, som emellertid upphävde beslut,eftersom den åberopade granden för passåterkaUelse inte kunde anses tiUämplig ifallet. Detnu anförda ger vid handen att uttrycket "obehörigt ändamål" är 1977/78:156 117 alllförvagt och därför inte lämpUgen bör användas i en ny passlag. Hänsyn tillrättssäkerheten för den enskilde måste vidare anses tala mot den vid tidigareöversyn av passregleringen framförda tanken att ge passmyndighet enuttrycklig befogenhet att avslå passansökan resp. återkalla pass enbart pågrund av en misstanke att passet skuUe kunna utnyttjas för en resa i olagUgtsyfte e. d. Däremot skulle det i och för sig vara tänkbart alt precisera denförevarande passhindergrunden genom att ange alt pass får vägras elleråterkallas, om det finns sannolika skäl för alt sökanden resp. passinnehavarenämnar sälja eUer pant-sälla passet eller annars låta annan förfoga över det.Det måste emellertid ifrågasättas om man inte genom en generell bestämmelse avden innebörden skulle lägga en onödig prövningsskyldighet på passmyndigheterna.En sådan genereU bestämmelse skulle knappast kunna upprätthållas i praktiken iett system som bygger på en central passhinderregistre-ring och torde därtillinte numera kunna anses tiUräckligt praktiskt motiverad. Däremotbör på samma sätt som f. n. ett utfärdat pass kunna återkallas om detverkligen utreds att innehavaren har låtit annan förfoga över det t. ex. genomförsäljning eller pantsättning. I den delen föreslås alltså ingen ändring avvad som gäller. I en sådan situation bör den som har missbrukat passet inteheller ha en oviUkorlig rätt alt få ett nytt utan bör rimligen varaunderkastad en viss "karenstid", som lämpligen kan bestämmas till treår. Om den som har fått sitt pass återkallat på grund av obehörigt förfogandesöker nytt pass härefter bör sålunda ansökningen kunna avslås, omdet finns sannolika skäl att anta alt sökanden ämnar missbmka även det nyapasset på samma sätt. Det förordas alltså att en regel av denna innebörd tas ini passlagen. Det anförda innebär att en passåterkaUelse på den nuifrågavarande grunden måste registreras i det centrala passhinderregislret. Slutligenbör givetvis liksom f. n. gälla att ett pass kan återkallas, om innehavaren harfått det i annans namn. Ihinderskatalogen i 6 § PK nämns inte uttryckligen det passhinder som består iatt sökanden inte styrker sitt svenska medborgarskap. Ätt passansökan inte får bifaUasi denna situation följer emellertid redan av 1 § PK. Om det i efterhand visarsig att en passinnehavare inte var svensk medborgare vid passets utfärdande,kan passet återkallas enligt 14 § första stycket a PK. Detsamma gäller, om passuinehavarenefter passets utfärdande förlorar sitt svenska medborgarskap. Enligt6 § femte stycket PK får pass för barn inte utfärdas ulanmedgivande av barnets vårdnadshavare, såvida inte synnerliga 1977/78:156 Hg skälföreligger att inle kräva sådant medgivande. På motsvarande sätt får pass för bamunder återkaUas på vårdnadshavarens begäran (14 § andra slycket PK). I14 § första stycket b PK föreskrivs vidare att pass skaU återkallas, om avsökanden lämnad uppgift att pass inte har utfärdats för honom eller atttidigare utfärdat pass har förstörts eller annars förkom-mil i efterhand befinnesoriktig. I detta faU skall återkaUelse dock inte ske, om passmyndigheten fiimeratt den oriktiga uppgiften har lämnats i god tro och avser innehav av pass varsgiltighetstid har utgått när frågan om återkallelse prövas. avseenden som har berörts föreslås ingen ändring i sak i förhållandetill vad som gäller f. n. Regleringen kan emeUertid i vissa delar förenklasgenom en genereU bestämmelse om att pass får återkaUas, om hinder mot bifall tUlpassansökningen förelåg vid tiden för passets utfärdande och hindretfortfarande består. Beträffande den redaktionella utformningen av reglernahänvisas till specialmotiveringen. 5.7Särskilda frågor beträffande passhinder för personer som vistas utomlands Regleringeni UP innebär att en svensk medborgare som söker pass hos beskickning ellerkonsulat i utiandet i princip alltid har rätt att få pass för direkt resa liUSverige. I 9 § anges i vilket fall hinder föreligger mot utfärdande av pass förannat ändamål än sådan direkt resa. De passhinder som tas upp i paragrafen ärdels obligatoriska, dels fakultativa, dvs. beroende på passmyndighetensbedömande. Deobligatoriska passhindren (9 § 1 mom.) avser fall då sökanden är efterlyst iPolisunderrättelser eller då det föreligger omständigheter som kan leda tUlsådan efterlysnmg Uksom då räiten har fastställt eller meddelat reseförbud enUgt25 kap. RB. I dessa situationer föreligger passhinder även enligt PK. Falldå pass annat än för resa direkt tUl kan vägras enligtpassmyndighetens bedömande är enligt 9 § 2 mom., a) när sökanden har lämnatSverige utan att enligt gällande föreskrifter ha rätt därtUl eller b) trots anmaninghar uraktlåtit efterkomma någon honom enligt svensk lagstiftning åvilandeskyldighet trots att han uppenbarligen har möjlighet att fullgöra skyldigheten.Pass kan vidare vägras c) då det finns skäl att anta alt sökanden saknar tiUräckligamedel för avsedd resa eller utväg alt i utlandet försörja sig på ärligt sätt.Dessa föreskrifter saknar direkt motsvarighet i PK. Som ytterUgare fakultativa passhuidertas i överensstämmelse med PK upp fall när d) passmyndigheten har kännedom om eUerskälig anledning anta att sökanden står i sådan förbindelse med utiandet somär skadlig för svenska statsintressen och när 1977/78:156 119 e)det fmns sannolika skäl att anta att sökanden ämnar använda passet förobehörigt ändamål. Beträffandeåterkallelse av pass gäller enligt 10 § UP att passmyndighet utom riket får återkaUainte bara pass som myndigheten själv har utfärdat ulan också sådant som harutfärdats av annan svensk myndighet. Pass får återkallas i huvudsak på sammagrunder som i detta hänseende anges i PK. Enligt 10 § första slycket a UP harutlandsmyndighet dämtöver generell befogenhet att återkalla pass närmyndigheten får vetskap om omständigheter som, om de hade varit kända förpassmyndighet vid tiden för passets utfärdande, skulle ha föranlett myndighetenatt vägra utfärdandel eller att utfärda pass eUer med merabegränsat giltighetsområde än som skett. Pass får återkallas också i detfallet atl någon har lämnat ulan att ha rätt till det enligt gällandesvenska föreskrifter (10 § första stycket f). Slutligen finns en speciellföreskrift om återkallelse av provisoriskt pass som närmare berörs i avsnitt9. I StäUetför att återkaUa pass får passmyndighet utom riket förkorta dess giltighetstideller begränsa dess giltighetsomåde (10 § tredje stycket). ny passlag bör man behålla den nuvarande ordningen alt passmyndighet utomriket i princip aUtid har att på begäran bevilja svensk medborgare pass fördirekt resa till . En förutsättning bör givetvis därvid vara att densom söker pass styrker sin identitet och sitt svenska medborgarskap. Närdet gäller att i övrigt utforma grunderna för prövningen av passansökan hosmyndighet utom riket når man den enklaste och mest överskådliga regleringengenom en ordning som innebär att sådan myndighet generellt har att vägra pass,annal än för direkt resa tUl , i de situationer då passmyndighet inomriket skall avslå passansökan. Några bärande skäl mot en sådan förenkladreglering kan knappast åberopas. En del av de mera speciella frågor ompasshinder som har diskuterats i det föregående får visserligen sällanpraktisk aktualitet hos myndighet utom riket, men detta behöver inte i och försig leda tUl ett krav på en författningsmässig uppdelning av passhinder hosmyndighet inom rikel å ena sidan och hos beskickning eller konsulat å denandra. En enhetlig reglering i förevarande hänseende underlättar också föratsältningarnaför atl låta en central passhinderregistrering betjäna också passmyndigheternai utlandet. Mankan naturligtvis inte bortse från att det innebär en viss omgång att låta ävenpassmyndighet utom riket få skyldighet remittera passfrågan lillskyddskonsulent i det fallet att sökanden skulle vara t, ex, villkorligtfrigiven från fängelsestraff eller till överläkare när sökanden un- 1977/78:156 ]2o dergårvård enligt LSPV eUer 35 § omsorgslagen. Sådana situationer torde emellertidvara ytterligt säUsynta, och i förekommande fall kan ju remissen lättvidarebefordras genom förmedling av UD. För att regleringen inte alltför lätt skaUkunna kringgås synes det å andra sidan nödvändigt att i detta avseende låtasamma bestämmelser gälla vare sig pass-ansökningen görs inom eller utom riket.En vUlkorligt frigiven för vilken övervakningsnämnden kanske vägrat passtiUståndpå grund av uppenbar risk för narkotikabrottslighet skulle ju annars barabehöva bege sig t, ex. lill och hos ambassaden där begära pass förfortsatt resa. I UPfinns emeUertid också vissa fakultativa passhinder som saknar motsvarighet i PKoch som inte har diskuterats i det föregående. Pass annat än för direkt hermesa får sålunda vägras, om sökanden har lämnat utan alt enligt gäUandesvenska föreskrifter ha rätt därtill. En sådan föreskrift torde bU överflödig,om regleringen utformas på det sätl som har förordats och passhinderalltså utom riket liksom i föreligger, när sökanden är anhåUen,häktad, underkastad reseförbud enligt 25 kap. RB eller efterlyst under sådanaförhållanden atl han skall gripas eller annars omhändertas vid anträffandet. Ifall då någon har t. ex. avvikit från anstalt inom kriminalvården eller ungdomsvårdsskolakommer nämligen hinder mot utfärdande av pass annat än för hemresa i praktikenatt föreUgga redan på grund av att han är efterlyst. Från det närmastteoretiska fallet att sökanden skulle vara ålagd reseförbud i tvistemål ellerav överexekutor kan man bortse i sammanhanget (jfr ovan under 5,1,3). Ettannat fakultativt passhinder som föreligger enligt UP utan motsvarighet vidpassansökan inom landet är då sökanden trots anmaning har underlåtit altefterkomma någon skyldighet som åvilar honom enligt svensk lagstiftning trotsatt han uppenbarligen har möjlighet att fullgöra skyldigheten. Denna passhmdergmndär inte väl förenlig med eljest gällande principer om att den enskUdesrörelsefrihet inte bör inskränkas på gmnd av underlåtenhet att fuUgöraprivaträttslig förpliktelse. Den bör därför inle föras över till den nyapasslagen. Slutligenfår passmyndighet utom riket f. n. vägra pass för annat ändamål än direkthemresa nar det finns skäl att anta att sökanden saknar tiUräckliga medel förden avsedda resan eller utväg att i utlandet försörja sig på ärligt sätt.Denna föreskrift tog ursprimgligen sikte på "lösdrivare och äventyrare, särskUtsådana, som tidigare hemsänfs men likväl ånyo begivit sig tUl utlandet och därråkat i svårigheter eUer genom sitt uppträdande äro ägnade atl skada Sverigesnamn och anseende". a. från handläggningen av ärenden angående bistånd åt nödställda svenskamedborgare utomlands visar väl också som förut berörts att personer i dåUgtpsykiskt tiUstånd, narkotika- eller alkoholmissbrukare m. fl. ibland utomlandsförsätter sig i eller oförskyllt råkar 1977/78:156 121 ini situationer som de inte är kapabla att reda ut på egen hand och att det isådana fall inte säUan kan dröja innan närmaste svenska utlandsrepresentationfår kännedom om förhållandena och möjlighet att ingripa. Det har med tanke påsådana situationer i skUda sammanhang höjts röster för en utvidgning avpassrestriktionerna, särskilt när det gäUer missbmkare av beroendeframkallandemedel. I de fall som denna diskussion har avsett har det emeUertid regelmässigtvarit fråga om personer som vid utresan har innehaft gäUande pass. Den i detföregående fömtsatta maskinella passhinderprövningen är ägnad att minska deproblem som det här gäller. En föreskrift som ger myndighet utom riketmöjlighet tUl passvägran, om risk anses föreligga att sökanden råkar isvårigheter utomlands, skulle därför inte bara få begränsad praktisk betydelseutan även lägga på myndigheten en tämligen vansklig prövning i det specieUafall då någon söker nytt pass utomlands t. ex. på grund av att giltighetstidenför tidigare utfärdat pass har gått ut. Mot denna bakgrund föreslås alt inteheller någon motsvarighet till den nu berörda bestämmelsen förs över till UP. Sammanfattningsvisförordas sålunda en enhetUg reglering i fråga om passhinder vare sig det gällerutfärdande av pass inom eller utom riket.