prop · G10391 · 1977-12-31 00:00:00 — Det är, menarkritikerna, fel att i detta läge satsa på en ny verksamhet i form av närradiosom allvarligt kan komma all skada den redan befintliga och och merändamålsenliga lokalradioverksamheten. Staten bör i stället satsa resurser pålokalradion, så atl den ges möjlighet atl uppfylla de mål som harsatt upp. Farhågorhar också framförts för att och Lokalradio, omnärradio införs, skulle minska utbudet av program som behandlar folkrörelsersoch organisationers verksamhet. Denanförda kritiken bottnar enligt min mening i missuppfattningar om vad som börvara närradions funktion och arbetssätt. Närradion bör inte ingå i enrikstäckande rundradioverksamhet utan i stället ge olika sammanslutningarmöjlighet att vidga sina ytlrandemöjligheler. Den reguljära radions ansvarskall således inle rubbas av närradion och behovet av lokalra- Prop.1977/78:91 221 dio blir inte mindre genom närradion. Lokalradion lar ävenupp frågor som gäller mycket små områden, l.ex. en stadsdel eller ettbostadsområde, men del skulle vara mot dess huvudsyfte att kontinuerligt följaaktiviteter inom varje sådant område. Dessutom är det omöjligt av rentekonomiska skäl. Lokalradion är och bör vara en professionellt driven radiounder det atl närradion bygger på frivilliga insatser och använder en enkelutrustning. Kostnaderna blir därför bara en bråkdel av lokalradions. Närtadion skiljer sig alltså så markant från den allmännaljudradion all det knappast kan bli fråga om konkurrens. Jag tror att det är viktigt atl man inser alt närradion -från den lokala sammanslutningens utgångspunkt - i myckel kommer att ha sammaroll som den lilla tidningen eller tidskriften. Intresset för närradion med dess alldeles speciellauppgifter är väl förenligt med en positiv syn på lokalradions verksamhet. Jaghar tidigare (avsnittet 4.3.3.) föreslagit all lokalradion ges ökade resurserså att verksamheten kan byggas ul och konsolideras. Misstanken att närradion endast skulle kunna utnyttjas avstora och ekonomiskt står ka organisationer bottnar i tanken atlsändningskostnaderna blir höga. Kostnaderna för atl sända närradio kan givelvis varierakraftigt men behöver inte vara så stora atl de utgör hinder för sändningar. Jaghar, i samråd med expertis från , låtit göra vissakostnadsberäkningar. Utgångspunkten har därvid varit atl hyr ut sändarutmstningtill sammanslutningarna mot en årsavgift och att dessa själva skaffar nödvändigstudioutrustning. Utmslningen skall vara av god kvalitet. Den skall, inom desmå områden det här är fråga om, möjliggöra goda mottagnings-förhållanden ochfår inle orsaka störningar på andra utsändningar. Studioutrustningen ärväsentligt anspråkslösare än den som l.ex. lokalradion använder sig av, men denär lättskött och möjliggör ett mångsidigt programutbud. Med dessa förutsättningar skulle årskostnaden för ensändare bli ca . torde vara villigtatt på vissa villkor ställa sådan sändarutrustning till förfogande, som inteanvänds i den ordinarie rundradioverksamheten utan ingår i verkets reserv- ochberedskapsutrustning. Hyreskostnaden för sändamtrustningen sjunker i såfall . Del bör också - i enlighet med radioulredningensförslag - vara möjligt för en sammanslutning att själv köpa eller bygga ensändare om detla anses vara fördelaktigt. En sådan sändare får dock inte tas ibruk förrän sändaren och dess placering har godkänts av . Kostnaderna för studioutrustningen kan variera avsevärt.Televerket har nämnt ett belopp på . Om ensammanslutning redan har tillgång till viss del av sådan utrustning kan detlabelopp minska. Någon lokalkostnad är inte inräknad eftersom sammanslutningen Prop.1977/78:91 222 ofta har lokal till förfogande. Med de utgångspunkter somnärradion har kan i många fall ett sammanträdesrum användas utan störteändringar. Dessutom gäller all de som medverkar i programverksamheten inte kanpåräkna någon ersättning. En viss åriig driftkostnad för band,upphovsrättsersättning etc. tillkommer. Ett sätt att minska kostnaderna är att flera sammanslutningardelar sändare och studio med varandra. 1 fråga om sändaren torde detla varanödvändigt med hänsyn till utrymmet i etern om ett stort antal sammanslutningarpå en ort önskar sända. Om en sammanslutning sänder pervecka och använder en sändare som totalt utnyttjas kankostnaden för sändaren bli ca . per timme.Årskostnaden för studioutrustningen varierar med hänsyn tillanskaffningskostnaden. Den kan komma att bli av samma storleksordning som försändaren. Härtill kommer driftkostnader för l.ex. band, upphovsrätlsersättningoch ev. hyra för lokal. Reklam bör inte få sändas i närradio och när-TV. 1 den lagsom bör reglera försöksverksamheten bör det klart anges att alla former av kommersiellreklam är förbjudna. Jag återkommer längre fram till frågan om reklamförbud.Jag vill också framhålla atl närradions särskilda kännetecken - frivilligainsatser, ringa räckvidd och enkel utrustning - normalt gör det mindreattraktivt att kommersiellt utnyttja närradion. Misstankenatt närradion skall bli en tälortsradio byggerpå ett räkneexempel som utfört på radioutredningens uppdrag. Enligtdetta kan exempelvis 200 sändare utplaceras så alt av landets yta täcks ochtvå tredjedelar av befolkningen nås. Det redovisade räkneexemplet visar bara ett av mångaalternativ. Enligt motsvarar exemplet långt ifrån ett maximaltutnyttjande av det nu tillgängliga elemtrymmet. Det finns förutsättningar altfå in åtskilligt fler sändare, l.ex. I och ärdock frekvensområdet begränsat, varför det torde vara svårt alt där öka antaletsändare utöver de i räkneexemplet angivna ca 30 resp. ca 20. Såväl under försöksverksamheten som i ett eventuelltpermanent syslem finns det med den efterfrågan som kan förutses tillräckligtutrymme i etern för närradio. kan också delar av bandet 100-104 Mhzbli tillgängligt, vilket ytterligare ökar sändningsmöjligheterna. Som jag har sagt anser jag att frågan om närradiooch när-TV bör bli föremål för en särskild utredning. Jag kan därvid stödja migpå radioulredningens enhälliga förslag. Många remissinstanser har föreslagitatt den kommitté som ges uppdraget skall få en parlamentarisk sammansättningoch jag finner detta förslag vara väl mofiverat. Efter det arbete som har skett i två radioutredningar ochdet arbete som har gjorts inom departementet i samband med beredningen av radioutredningensförslag anser jag att de principiella argumenten för och emot närradio och när-TVblivit väl belysta. Frågan om möjligheten att utnyttja 1977/78:91 223 etermedierna för denna verksamhet på etttillfredsställande sålt liksom de farhågor och invändningar som har anförts ärhuvudsakligen av sådan karaktär att endast en försöksverksamhet kan ge etttillfredsställande svar. En sådan har också föreslagits av radioutredningen.Också enligt min mening bör en försöksverksamhet anordnas. Av många skäl är en fullständig elableringsfrihet förnärradio och när-TV inte möjlig. Jag har då funnit det mest angeläget attideella, religiösa, fackliga och politiska grupper, organisationer ochfolkhögskolor (här kallade sammanslutningar) ges sådana sändningsmöjligheterunder förutsäU-ning att verksamheten är av lokal karaktär. Sådanasammanslutningar har ett behov av att nå både sina egna medlemmar ochallmänheten med information som anknyter till den egna verksamheten och som denallmänna rund. '"adion inle kan tillgodose. Varje sammanslutning bör varaen juridisk person och således ha styrelse och stadgar. Jag vill i detla sammanhangunderstryka att de skillnader beträffande huvudmannaskap som föreligger t.ex.beträffande folkhögskolorna, inle innebär atl vissa skolor därigenom skall varuteslutna frän rätten att sända närradio och när-TV. Vid en sådan skola sominte uppfyller kraven kan nämligen en elevsammanslutning bildas som uppfyllerkraven för atl erhålla tillstånd att sända närradio och när-TV. Försöksverksamhet bör förekomma redan under inledningsskedetav utredningens arbete. Del är angeläget att olika landsdelar, olika typer avorter (glesbygd, förort och tätort) och olika typer av sammanslutningar blirrepresenterade, så att man kan få ett hållbart underlag för en bedömning avfrågan hur reglerna för en eventuell permanent verksamhet bör vara utformade.Enligt min uppfattning bör en försöksverksamhet som sträcker sig över tre åroch försiggår på ca 15 orter vara tillräckligt för atl ge ett sådant material. Försöksverksamheten bör i första hand omfatta närradiofrån sändare med en räckvidd av . Det kan nämligen antas att sådanasändningar främst är av intresse för sammanslutningarna eftersom de är billigaoch dessutom tekniskt enkla. Ett par försök bör emellertid också kunna göras mednär-TV genom utnyttjande av centralantennanläggningar inom bostadsområden.Erfarenheterna från den försöksverksamhet i som TRU i samarbete medSveriges Radio och kommun genomförde , bör därvid kunnaanvändas. Den nya kommittén bör besluta om sändningstillstånd. Medledning av försöksverksamheten bör kommittén också närmare undersöka de möjligheteri kulturellt och socialt avseende som närradio och när-TV rymmer, inventera desvårigheter och problem som uppstår i anslutning till sändningarna och föreslåvilka regler etc. som bör gälla för en eventuell permanent närradio och när-TV. Försöksverksamheten kräver vissa ändringar i nuvaranderegler för rundradioverksamheten samt vissa nya bestämmelser. Jag övergår nutill att behandla hithörande frågor. 1977/78:91 224 tar ställning till en ansökan från en sammanslutning om tillstånd attsända närradio och när-TV bör synpunkter inhämtas. hardärvid att beakta frågor som rör de tänkta sändningarnas inverkan på dentekniska radiomiljön. Detankommer på regeringen atl meddela närmare verkställighetsföreskrifter om tillståndsgivningenunder försöksverksamheten. Jag vill emellertid i korthet ange de regler somenligt min uppfattning bör gälla. Tillståndsbeviselbör innehålla uppgifter om tekniska villkor, tidpunkter då sändning får ske samlliknande regler för verksamheten. Det bör också innehålla förbehåll föromdisponering av sändningstiderna om ytteriigare sammanslutningar anmälerintresse att sända. Radioutredningenhar påtalat de problem som särskilt gäller när-TV och Som uppstår genom attcentralantennanläggningar i allmänhet ägs av fastighetsägaren. Denne kan, ominget annat avtalas, i kraft av sill ägande ensam avgöra vem som skall fåutnyttja anläggningen och vad som skall sändas. En sådan situation kan givetvisinle accepteras för en programverksamhet som i princip skall-vara öppen föralla sammanslutningar som uppfyller uppställda villkor. Den nya kommitténmåste därför söka finna en lösning på problemet. För att en sammanslutningskall få tillstånd till trådsändning bör ägaren till centralantennanläggningenskriftligen förplikta sig alt upplåta anläggningen till varje sammanslutningsom av kommittén har erhållit tillstånd att sända över anläggningen. Omen sammanslutning som har fått sändningstillstånd bryter mot de regler somgäller för verksamheten bör den tillståndsgivande kommittén ha rätt att medomedelbar verkan återkalla tillståndet. Sändningari närradio och när-TV ulgör program i rundradiosändning. Detta innebär attradiolagens bestämmelser gäller om inget annat föreskrivs i lag. Såledesgäller även för närradio och när-TV radiolagens förbud för myndighet ellerannat allmänt organ alt förhandsgranska radioprogram eller all förbjudasändning på grund av dess innehåll. Somjag har anfört, har närradio och när-TV stor släktskap med tidningaroch tidskrifter. Jag anser del därför befogat atl en sammanslutning, som harfått tillstånd att sända program i närradio och när-TV, ges samma frihet allutforma programmet som sammanslutningen skulle ha haft om det hade gällt en avsammanslutningen utgiven lidskrift. Deltamotiverar att bestämmelserna om programverksamheten i närradio och när-TV görsnågot annorlunda än för andra rundradiosändningar. Man bör sålunda inte kunnaålägga sammanslutningen att tillse all dess sändningar uppfyller radiolagenskrav på opartiskhet. Med hänsyn härtill saknas också anledning att låtaprogrammen i närradio och när-TV granskas av radionämnden. Jag återkommer tillfrågan vilka regler som bör gälla beträffande ansvar och skadestånd i närradiooch när-TV. Ävenom alltså, i likhet med vad som gäller i fråga om pressen, inga bindande etiskaregler föreskrivs anser jag att det är givet att den sändande Prop.1977/78:91 225 sammanslutningen bör ålägga sig krav på kontroll avsakuppgifter, på skydd för personlig integritet och på att lämna beriktigandeav felaktiga sakuppgifter. 1 ett avseende bör dock ett avsteg från vad som gäller förtidskrifter göras. Som jag har framhållit bör kommersiell reklam intefå förekomma i närradio och när-TV. Bestämmelserna om reklam bör itill-lämpliga delar ha samma innebörd som motsvarande regler angående denallmänna programverksamheten. Detta innebär atl sammanslutning inte motvederlag får medge kommersiell reklam. Förbudet bör dock i fråga om närradiooch när-TV utvidgas till att omfatta även reklam för egen kommersiellverksamhet. Detta innebär dock inte att sammanslutningen skall vara förhindrad attinformera om exempelvis böcker, tidskrifter, rådgivning, bildningsverksamheteller egna arrangemang på i huvudsak samma sätt som sammanslutningen skulle hagjort i en egen tidskrift. Givetvis är en sammanslutning lika litet som denallmänna rundradion förhindrad atl ha program som innehåller exempelviskonsumentupplysning. Sammanslutningens sändningsverksamhet får inte till någondel bekostas med medel eller annan egendom som utan vederlag har ställts tillsammanslutningens förfogande enbart för atl möjliggöra sändning av visstprogram eller vissa slag av program. Med hänsyn till att förslaget om sammanslutningars rätttill sändningar av radio- och TV-program endast omfattar en försöksverksamhetunder begränsad tid, bör de föreskrifter jag nu har redovisat meddelas i ensärskild lag i stället för i radiolagen. De grundläggande regler om ansvaret för radioprogram somenligt radioansvarighetslagen nu gäller för program från ,Lokalradio och bör även gälla för programsom sammanslutningar får sända i närradio och när-TV. Mellan den allmännaradio- och TV-verksamheten å ena sidan och närradio och när-TV å den andrakommer dock atl finnas väsentliga skillnader. En sammanslutning kommer såledesatt ha väsentligt mindre sändningstid, ett avsevärt mera begränsat urval avämnen i sina program och ett relativt begränsat antal personer som kan höraeller se programmet. Sättet att meddela tillstånd till sändning förprogramföretag och för sammanslutningarna kommer att skilja sig liksom den tidför vilken tillstånd meddelas. En ytterligare grundläggande skillnad finnsgivetvis även mellan programföretagen och sammanslutningarna vad gäller bl.a.organisation, mediekunskap och resurser för radiosändningar. Av vad jag nu har anfört följer att reglerna om ansvar försändningar i närradio och när-TV i vissa avseenden bör ges en något annanteknisk utformning än de som gäller för den allmänna radio- och TV-verksamheten.Detta gäller främst reglerna om programutgivare. Programutgivare bör utses avsammanslutningen, och innan detta har skett bör tillstånd lill sändning inle fåmeddelas. För programulgivare bör gälla samma behörig- \5 1977178. 1977/78:91 226 hetsvillkor som för utgivare av periodisk skrift, dvs.programutgivare skall äga hemvist i riket och får inte vara omyndig eller ikonkurstillstånd. För programutgivare bör, på motsvarande sätt som förperiodisk skrift, kunna utses en tillfällig ersättare. Denne bör dock utses avden sammanslutning som har eller söker tillstånd till sändning. Ersättarensuppdrag bör vara tidsbegränsat. Skyldighet att bevara upptagning av program ochatl låta justifiekanslern och enskilda ta del av upptagning bör åvilasammanslutning i samma omfattning som programföretagen. Av samma skäl som jag har anfört beträffandebestämmelser om programverksamhet bör de föreskrifter som jag nu har redovisatmeddelas i en särskild lag i stället för i radioansvarighetslagen. Förslag tillsådan lag kommer senare i vår att läggas fram för regeringen av chefen förjustitiedepartementet. I samband med försöksverksamheten med närradio och när-TVuppkommer också vissa upphovsrättsliga frågor som måste lösas. a. innehållerden upphovsrättsliga lagstiftningen vissa bestämmelser om undantag frånupphovsmannens ensamrätt, vilka har tillkommit för att tillgodose vissapraktiska behov hos radio- och TV-företag. Det gäller här dels möjligheten attgöra s.k. efemära inspelningar (22§ första stycket URL och 11 § FotoL), delsden s. k. avtalslicensbestämmelsen i 22 § andra stycket URL, dels den särskildabestämmelsen i 9§ FotoL om möjlighet att visa fotografi i TV. Fråga uppkommernu om behovet av och möjligheterna att göra motsvarande bestämmelsertillämpliga även på sådana sammanslutningar som kan erhålla sändningsrätt inomramen för den nu aktuella försöksverksamheten. I fråga om de nu nämnda reglerna gäller att de väsentligenär avsedda att tillämpas av sådana programföretag som . Sådanaföretag skiljer sig i många avseenden från de sammanslutningar som bör kunna fåsända program i närradio och när-TV. Mot denna bakgrund och med hänsyn till alldel är oklart hur stort behovet av särskilda regler av denna karaktär kommeratt bli, bör de nämnda reglerna f. n. inle göras tillämpliga på sådanasammanslutningar som det här gäller. Frågorna bör i stället, liksom vissa andraupphovsrättsliga frågor i sammanhanget, övervägas i det kommande utredningsarbetet. För att praktiskt underiätta för föreningar ochorganisationer m.fl. att förvärva rätt att sända musik och andra upphovsrättsliglskyddade prestationer har under beredningsarbetet vissa kontakter ägt rum med rättighels-havarnasorganisationer. Härvid har dessa bl. a. antytt alt en möjlig lösning påproblemen skulle kunna vara atl göra upp tämligen enkla modellavial som skullekunna användas av den som från upphovsmän m. fl. vill förvärvasändningsrättigheter för sådana sändningar som här avses. Behovet och denlämpliga utformningen av sådana modellavtal bör emellertid få övervägasnärmare i det kommande utredningsarbetet. Först när försöksverksamheten planeras - på grundval avinkomna Prop.1977/78:91 227 ansökningar och kommitténs bedömning - kan man få enföreställning om hur många sammanslutningar som kommer att delta och i vilkenutsträckning de kommer att sända redan utgivna skyddade verk. 1 fråga om litteräraverk torde detla inte bli så vanligt. Det är möjligt att frågan om ersättningför dessa kan tas upp från fall lill fall. I fråga om musik blir det nödvändigtatt få mer generella regler. Det vore önskvärt om man för försöksperioden kundekomma överens om temporära bestämmelser för alt sedan med ledning averfarenheterna sluta avtal beträffande eventuell permanent verksamhet mednärradio och när-TV. Beträffande finansieringen av försöksverksamheten mednärradio och när-TV bör gälla att varje sammanslutning själv bekostar sinasändningar. kan det dock visa sig nödvändigt att lämnavisst begränsat stöd, t. ex. i form av utbildningsinsatser om sådan utbildninginte kan anordnas inom det existerande utbildnings- och folkbildningssystemet. Som radioutredningen har påpekat kan det också te signaturligt för en kommun att, inom ramen för sitt ordinarie stöd åt folkrörelse-och organisationsliv, bidra till atl närradio och när-TV utvecklas. Åtskilligakommuner disponerar redan över en fullvärdig studioutrustning, som skullekunna användas i försöksverksamheten och ställas till sammanslutningarnasförfogande rnot en låg avgift. Statliga medel behövs givetvis för utvärderingen avförsökverksamheten. Jag bedömer atl del sammantagna statliga medelsbehovet förförsöksverksamheten skall kunna täckas via kommittéanslag. I enlighet med vad jag nu anfört har inomutbildningsdepartementet upprättats förslag till 1. lagom ändring iradiolagen (1966:755), 2. lag om ändringi radioansvarighetslagen (1966: 756), 3. lag om avgiftför televisionsmotlagare, 4. lag omförsöksverksamhet med närradio. Förslaget under 2 har upprättats i samråd med chefen förjustitiedepartementet. 6.1 Förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755) Paragrafen har ändrats som en följd av förslaget attriksdagen, i stället för som tidigare regeringen efter hörande av ,skall besluta om avgift för innehav av mottagare. 1977/78:91 228 som behövs till skydd för lelehemlighei och som enligt äldrelydelse regeringen har ägt meddela skall på grund av regeringsformen meddelasav . Sådana föreskrifter har varit införda i förordningen(1967:447) om mottagare för radiosändning eller irådsändning. har ulan saklig ändring förts in i denna paragraf samt istraffbestämmelsen i 11 §. Somjag har angett skall inte något företag tillerkännas ensamrätt tillrundradiosändningar. Medgivande lill sådan sändningsrält som avses i förstastycket lämnas genom avtal mellan staten och företaget. I lagen bör inte angesvilket antal programföretag som skall finnas eller vilken associationsformsådant företag skall ha. Genom att ensamrätten till rundradiosändning avskaffasbortfaller vidare behoven av de bestämmelser som f. n. finns i 5 S andra ochtredje styckena. I avtalet med regeringen skall - som framgår av 6 § - närmarebestämmelser finnas om hur sändningsrätten skall utövas. Vart och ell avföretagen skall ensamt ha rätt att avgöra vilka program som företaget skallsända med de begränsningar som framgår av 6 § och 7 § andra stycket. Vidaresändningav rundradiosändning genom centralantennanläggning är att anse somrundradiosändning. Om inte annat föreskrevs skulle det därför ha krävts attavtal ingicks mellan staten och varje ägare eller brukare av sådanaanläggningar. I 5 § tredje stycket undantas emellertid från tillståndskravetsådan vidaresändning som sker genom centralantennanläggning till mottagareinom fastighet som är ansluten till anläggningen. 15 8 fjärde stycket finns en hänvisning till lagen om försöksverksamhet mednärradio. Iförsta stycket har den formella ändring gjorts som föranletts av atl fleraföretag föreslås få rätt att sända radioprogram i rundradiosändning. Jaghar tidigare behandlat frågan om de krav som bör ställas på programverksamheten.Som jag då framhöll är det av yttersta vikt alt programverksamheten bedrivsopartiskt och sakligt. I denna del vill jag ytterligare anföra följande. Somframgår av lagförslaget skall varje progamföretag som .sluter avtal med statenha ansvar för atl sändningsrätten utövas opartiskt och sakligt. Ett progameller programinslag som sänds av ett programföretag kan således inte balanserasav ett annat program eller programinslag som sänds av ett annat programföretag.Vid prövning av fråga om opartiskhet bör i övrigt kunna fästas avseende vidannat program eller programinslag om det för publiken framstår såsom naturligt,exempelvis andra program eller programinslag i den löpande nyhetsförmedlingeneller i en programserie eller program till vilket programföretaget hänvisar isamband med sändningen. Med hänsyn lill den självständighet i fråga om Prop.1977/78:91 229 programverksamheten som envar av kanalerna itelevisionsbolaget skall ha i förhållande till varandra och till den gemensammabolagsledningen bör såvitt gäller ansvaret för opartiskhet och saklighet varoch en av kanalerna i princip jämställas med ett självständigt programföretag.Mellan de båda kanalerna bör dock kunna träffas sådan överenskommelse i frågaom programverksamheten att balansering mellan kanalerna kan ske underförutsättning att del på sätt jag angett framstår som naturiigt förpubliken. Som jag har anfört är det av stor vikt att programföretageni ökad utsträckning söker spegla och granska förhållandena även i s. k. slutnasamhällen där nyhetsrapporteringen är begränsad eller styrd. Omprogramförelaget inte kan ge en allsidig spegling av förhållandena p.g.a.svårigheter att komma åt programsloff bör detla klart framgå av programmeteller programpresentalionen. På samma sätt bör programförelaget även i övrigtom det skildrar ett ämne från en speciell utgångspunkt låta detla klart framgåav programmet eller programpresentationen. har behandlat frågan om yttrandefrihetoch därvid bl.