prop · G10362 · 1977-12-31 00:00:00 — Bestämmelserna i I b S i del remitterade förslagettorde innebära, att sedan beslut om förening av målen meddelats, de båda målenvid tillämpning av såväl som stadgandena lag äratt betrakta som ett enda mål, självfallel dock med de modifikationer somföljer av att det åtal som inte skall prövas enligt föreskrifterna omhandläggning av tryckfrihetsmål prövas enbart av rätten. Av det sagda följer, att bestämmelsen i andrastycket av nu förevarande paragraf om utsättande av tid för huvudförhandlingblir, i fall då förening av mål skett med stöd av I b S. utan vidare lillämpligpå målet i dess helhet, dvs. såväl det ursprungliga tryckfrihetsmålet som deldärmed förenade vanliga brottmålet. Under sädana förhållanden synes denföreslagna nya bestämmelsen i andra stycket tredje punkten av denna paragrafvara överfiödig och närmasl vilseledande. Lagrådet vill därför förorda attdenna bestämmelse utgår. 1 samband därmed bör orden "inför juryn" iandra slycket andra punkten likaledes utgä. Enändring av andra stycket i enlighet med det anförda påkallar en mindre jämkningi paragrafens tredje stycke, eftersom orden "i annat fall", i dettastycke direkt hänför sig till tredje punkten i andra stycket. Lagrådet föreslårdärför, att inledningen lill tredje slycket för lyda; "Tryckfrihetsmål, vari jury ej skall medverka,varde, sedan beredan det-- ". 1 det remitterade förslaget har intagits en regelsom säger att, när juryn funnit brott föreligga och rådrum är oundgängligennödvändigt för domens beslutande och avfattande, Uden för domens meddelande kanförlängas med högst . Regeln är avfattad efter mönster av bestämmelseni 30 kap. 7 S RB i fråga om dom i brottmål när den tilltalade är häktad. Lagrådet har ingen erinran mot att en regel omanstånd införs och finner-på skäl som har anförts i remissen om det angelägna iatt dom meddelas skyndsamt - parallelliteten med rättegången vid ålal mothäktad riktig. I det remitterade förslaget har införts vidgademöjligheter till förening av mål, vilket innebär bl. a. att tryckfrihetsmål ochvanligt brottmål kan komma att förenas. 1 RB förutsätts, utan att detuttryckligen anges, att i mål som har förenats i en rättegång gemensam domskall meddelas. Detta framgär bl. a. av att i balken endast anges vissa fall,då undantag får göras från denna princip. I mål som handläggs vid tingsrätt somär tryckfrihetsdomstol kan enligt det Prop.1977/78:62 77 remitteradeförslagel domen komma att avse ålal för såväl tryckfriheisbrott eller brottenligt 7 kap. 3 S TF som annat brott. Domen kan sålunda komma att i skildadelar grunda sig liksom på både friande och fällande uttalanden avjuryn, men den kan också komma att till viss del avse brottslighet till vilkenjuryn ej har tagit ställning. Det sagda föranleder lagrådet att föreslå attundantagsregeln får tillämpas generellt i sådana fall där det är oundgängligennödvändigt med uppskov. Förslagettill lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756) Rörande de föreslagna nya bestämmelserna omtystnadsplikt i 9 S första stycket radioansvarighetslagen () harföredragande statsrådet i remissprotokollet uttalat, att bestämmelsernamotsvarar de nya reglerna om tystnadsplikt i 3 kap. 3 S TF och att de harutformats efler mönster av dessa. I övrigt har beslämmelserna lämnats utankommentar. Vad först angår själva den grundläggandebestämmelsen om tystnadsplikt finns i och för sig ingen anledning lill erinranmot den utvidgning av personkretsen som förslaget innebär. Från terminologisk synpunktkan det emellertid ifrågasättas om ultrycket "tjänsteman" lämpligenbör behållas. Sedan RäL;s tillkomsthar ijänstemannabegreppet i svensk rätt fått ett förändrat innehåll. 1lagstiftning som rör den offentliga verksamheten är begreppet pä väg attutmönstras. Mot den bakgrunden vill lagrådet för sin del förorda, att denpersonkrets som avses med "tjänsteman" i stället anges meduttrycket "den som är eller har varit anställd hos programföretaget". Lagrådet vill vidare föreslå, att själva tystnadspliktsbestämmelsentas upp i två särskilda punkter i ett första stycke, varvid i första punktenregleras lystnadsplikten förden angivna personkategorin, underdel attmotsvarande tystnadsplikt för dem som tagit befattning med vissl radioprogrameller nyhetsmeddelande behandlas i andra punkten. De undantagsregler som i detremitterade förslaget har tagils upp i första stycket under punkterna 1-5 bördå tagas upp i ett nytt andra siycke. Av skäl som lagrådet kommer att angesenare blir det i förevarande paragraf inte behov av någol sladgandemotsvarande del nuvarande andra stycket. Från rätts- och lagtekniska synpunkter går deföreslagna reglerna om undantag från tystnadsplikten inte hell fria fräninvändningar. Bestämmelserna ger inte alldeles entydiga besked om sin innebördoch räckvidd. De synes delvis ge utrymme för tolkningar som inte har varitavsedda. Åtminsione i vissa hänseenden kan en moisvarande kritik riktas motbestämmelsernas motsvarighet i 3 kap. 3 S TF. Dä det å andra sidan får ansesangeläget alt den sakliga överensstämmelsen mellan undanlagsreglerna isistnämnda lagrum och de nu ifrågavarande reglerna i som eftersträvas ocksäåterspeglas i en nära formell överensslämmelse, finner lagrådet att 1977/78:62 78 förslageli denna del i princip bör godtagas. För att en full saklig överensstämmelseskall uppnås bör dock reglema enligl lagrådets mening underkastas vissaredaktionella jämkningar. Lagrådetförordar i enlighet med det anförda att paragrafen får följande lydelse. "9 § Den som är ellerhar varit anställd hos programföretaget får ej röja vad han i sin verksamhetinom företaget erfarit om vem som författat eller framställt program, framträtti program eller lämnat meddelande för offentliggörande i program. Motsvarandetystnadsplikt åligger programutgivare och envar annan, som har tagit befattningmed tillkomsten eller sändningen av radioprogram eller nyhetsmeddelande försädant program. första stycket sägs skall dock ej gälla, om 1. den vilkens identitet röjes samtyckt därtill; 2. i mål som sägs i 7 § tredje stycket fråga är,humvida den, mot vilken talan föres, enligt denna lag är ansvarig för brotteteller är skadeslåndsskyldig; 3. i fall som avses i 5 § andra slycket fråga är omsådant brolt mot rikels säkerhel som angives i 7 kap. 3 S första stycket 1tryckfrihetsförordningen; 4. i fall som avses i 5 S andra stycket fråga arombrott enligt 7 kap. 3 S första slycket 2 eller 3 tryckfrihetsförordningen ochrälten finner del erforderiigt att vid förhandling uppgift lämnas, humvida densom är tilltalad eller skäligen misstänkt för brottet har lämnat meddelandet; 5. rätlen av hänsyn till allmänt eller enskiltintresse finner det vara av synnerlig vikt att uppgift i saken lämnas vidvittnesförhör eller förhör med part under sanningsförsäkran." I nuvarande 9 S finns en straffbestämmelse somsäger att brotl mot paragrafen bestraffas med böter eller fängelse. Åtal fårväckas endasf efter angivelse av målsäganden; åklagare är JK. 1brottsbalken (BrB) ersattes bestämmelsen i 20 kap. 3 S ombrott mot tystnadsplikt som begåtts av ämbetsman med en ny straffbestämmelse.Denna föreskriver, utan angivande av personkrets, ansvar för var och en somuppsåtligen eller av oaktsamhet yppar vad han lill följd av lag eller annanförfattning är pliktig hemlighålla. 1 samband därmed upphävdes destraffbestämmelser rörande brolt mot tystnadsplikt som fanns i olikaspecialförfattningar och som genom den nya ansvarsregeln blev överfiödiga. 1fråga om anförde föredragande statsrådet följande (prop. 1975:78 s. 149). I 9 S radioansvarighetslagen (1966:756) finns enbestämmelse om förbud för den som har att ta befattning med radioprogram attavslöja vem som har författat eller framställt program m. m. Förbudet ärförenat med straffansvar och har motsvarighet i 3 kap. 5 Stryckfrihetsförordningen. Ändring av dessa båda straffbestämmelser bör anståtills andra ändringar i tryckfrihetsförordningen pä sätt jag återkommertill aktualiseras. Prop.1977/78:62 79 Efter förslag i prop. 1975/76:204 ändradesstraffbestämmelsen i 3 kap. 5 S TF sä att den i 3 kap. 3 S förordningenupptagna lystnadsplikten straffsank-tionerades i överensstämmelse med 20 kap. 3S BrB. Ätt en fristående straffbestämmelse behölls i förordningen lorde habetingals bl. a. av dennas karaklär av grundlag. Lagrådeifinner att broll mot tystnadsplikt som åligger nägon enligt nu bör regleraspä samma sätt som vid den allmänna översynen av 20 kap. BrB. Säsom harskett iandra liknande fall böralltså själva strafföeslämmelsen utgå ur RAL.Bestämmelserna som rör åtal bör däremoi kvarstå i lagen, eftersom dessa har ettdelvis annat sakligt innehåll än de allmänna bestämmelserna i 20 kap. 5 S BrB. 1 den föreslagna 9 a S har intagils en straffbestämmelse rörande otillåten efterforskning. Även här finns en särskildregel om åtal. Det synes lämpligt att sammanföra lagens regler om straff ochåtal i en gemensam paragraf Härvid torde utan olägenhet lagen kunna ges nyaparagrafnummer i en följd från och med 9 S. Förslagettill lag om ändring i Bestämmelserna om vittne i 36 kap. RB vilar pägmndsatsen att envar är skyldig att avge vittnesmål inför domstol. Enligtkapitlet gäller vissa inskränkningar i vittnespliklen. Beslämmelserna i 5 Sförsta stycket reglerar sålunda uppkommande konflikter mellan vittnespliktenoch i lag eller annan författning föreskriven tystnadsplikt. Från systematisksynpunkt vore det önskvärt, om i anslutning lill dessa också upptogs vad 3 kap.3 S TF och 9 S innehåller om att endast i den mån där anges den därstadgade tystnadsplikten skall vika för vittnespliklen. Med hänsyn till TF;skaraklär av grundlag och till att även i systematiskt hänseende näraansluter lill denna ärdel emellertid befogat all della frågekomplex reglerasseparat. Enligl lagrådels uppfattning bör det emellertid i 36 kap. RB göras enerinran om undantagsstadgandena i 3 kap. 3 S TF och 9 S . En sådan erinrankan lämpligen tas upp som ett nytt sjätte stycke i 36 kap. 5 S RB och därmedtill följd av hänvisningen i 37 kap. 5 S få avseende även på partsförhör. Denkan ges följande lydelse. "Att den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3S iryckfrihelsförordningen eller 9 S radioansvarighetslagen (1966:756) i vissafall må utan hinder därav höras som vittne om förhållande som tystnadspliktenavser, därom stadgas i nämnda lagrum." 36 kap. 6 a § och 37 kap. 5 § Den i 36 kap. 6 a S föreslagna bestämmelsen om skyldighet för domstol att i fall, då den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 STFeller 9 S skall höras som vittne om förhållande som tystnadsplikten avser,inhämta ytirande frän Prop.1977/78:62 80 företag,hos vilket den som skall höras har fått kännedom om förhällandet, ger intelagrådei anledning till någon saklig erinran. Lagrådet vill emellertid förordaatt stadgandet förs in som ett nytt andra stycke i 8 S av kapitlet i ställetför att tagas upp i en helt ny paragraf Om detta godtages, bör den föreslagnahänvisningen i 37 kap. 5 S anpassas härefter. Enligt RB gäller som huvudregel, att särskild talaninle får föras mot beslut, varigenom part eller annan förelagts att vid visspåföljd fullgöra något i rättegängen. Sålunda föreligger inte rält lill talanmot beslul, varigenom nägon förelagts att vid vite fullgöra sin vittnesplikt.Enligt 49 kap. 8 S tredje stycket RB äger emellertid den som är missnöjd medbeslutet att i samband med särskild talan mot beslut, varigenom föreläggandettillämpats, påkalla prövning av dess giltighet. Vad nu sagts innebär t. ex.att, om rätten i fall som avses i 36 kap. 5 S första slycket RB funnit ettvittne vara skyldigt att vittna trots honom eljest åvilande tystnadsplikt,beslutet inte kan särskilt överklagas av vittnet; först när fräga uppkommer omatt utdöma ett vite som rätten ålagt vittnet för att förmå honom att fullgörasin vittnesplikt, kan vittnet föra särskild talan mot beslutet härom. 1remissen föreslås , att denna reglering skall brytas när del gäller beslul,varigenom rätten enligt 3 kap. 3 S 5 TF eller 9 S första slycket 5 funnitdet vara av synnerlig vikt alt uppgift lämnas vid vittnesförhör eller förhörmed part under sanningsförsäkran. Mof beslutet skulle enligt förslaget särskildtalan vara tillåten; lagrådet utgår från att en sådan talerätt skall tillkommaendast den persom som skall höras. Skälför att bereda beslut av denna art en särställning i jämförelse med andrabeslut om hörande av vittne eller part har inte framlagts i remissen i vidaremån än att ordningen med en särskild besvärslalan ansetts skola innebära enförstärkning av det tryckfrihetsrättsliga anonymitetsskyddet. Enligt lagrådetsmening kan det emellertid inle hävdas, att den tryckfrihetsrättsligaanonymiteten är mer skyddsvärd än den enskildes intresse av att de förtroendenhan lämnat sin läkare eller advokai icke yppas eller statens intresse av attdess anställda ej röjer förhållanden som i det allmännas intresse skall hållashemliga. Härlill kommer att det inte är vittnet-eller parten som skall hörasunder sanningsförsäkran - utan den som åtnjuter anonymitetsskyddet som ärbärare av intresset att tystnadsplikten upprätthålls mot uppgiftspliklen irättegången och att därför vittnets - resp. partens -personliga intresse isaken kan lämnas ål sidan. Avgörande skäl lalar alltså för att, även när detgäller den tryckfrihetsrättsliga tystnadsplikten, rätlens bedömning avkonflikten med uppgiftsplikten i rättegång skall godtagas och att - när frågaär om vittnesförhör-bedömningen får dragas under högre rätts prövning försl närtvångsmedel verkligen måsle tillgripas. Medhänsyn lill det anförda avstyrker lagrådet förslaget till ändring i 49 kap. Prop.1977/78:62 81 4 S RB. Lagrådetvill tillägga att om förslagel ändock skulle anses böra genomföras, det tordeböra närmare undersökas om inle motsvarande reglering bör ske i andraprocessrättsliga lagar som t. ex. förvaltningsprocesslagen och lagen ompatentbesvärsrätten. Förslagettill lag om ändring i lagen (1977:729) om patentbesvärsrätten / och /7,W Om mbriken till den föreslagna lagen om medgivandetill åtal för vissa tryckfrihetsbrott m. m. ändras i enlighet med lagrådetsförslag, bör lydelsen av dessa paragrafer anpassas därefter. Liksom i mål om mönster, varumärke eller namn bör imål om utgivningsbevis för periodisk skrift minst två lagfama ledamöter ingå irätten. Paragrafens iredje stycke bör kompletteras i enlighet härmed. Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. Prop.1977/78:62 82 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , Åsling, Söder, ,Mundebo, Krönmark, , , Proposition om följdlagstiftning till 1976 års reformbeträffande tryckfriheten Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om medgivande till ätal för vissatryckfrihetsbrott m. m., 2. lag om ändring i lagen (1949:164) med vissabestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål, 3. lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756), 4. lag om ändring i lagen (1949:165) angående beslag åvissa skrifter, 5. lag om ändring i , 6. lag om ändring i lagen (1977:729) ompatentbesvärsrätten, 7. lag om ändring i lagen (1949:166) angåendeskyldighet alt avlämna för bibliotek avsedda exemplar av tryckt skrift. Föredragandenredogör för lagrådels yttrande och anför. FörslagetUll lag om medgivande till åtal för vissa tryckfrihetsbrott m. m. Jag har ingen erinran mot lagrådets förslag i frågaom rubriken till den nya lagen och i fråga om tillägget till 1 . Vadbeträffar 4 s'' vill jag erinra om alt den tryckfrihetsrättsliga reform sombeslöts innebär att tillsynen över tryckfriheten skall flyttas överfrån justitieministern till justitiekanslern. Enligt 9 kap. 1 S TF i dess nyalydelse har JK sålunda att vaka över att de gränser för tryckfriheten som angesi förordningen inle överskrids. Reformen innebär också att det särskildaövervakningssystemet med tryckfrihetsombud avskaffas ulan att ersättas 'Beslut om lagrådsremiss fattat vid regenngssammanträde . Prop.1977/78:62 83 mednågot annal system. Som skäl fördetia anfördes under förarbetena bl. a. att delnuvarande systemet var förenat med åtskilliga brister och att tillsynen tordekunna fungera väl så effektivt genom massmediernas inbördes bevakning samtanmälningar från polis och allmänhet (SOU 1975:49 s. 307, prop. 1975/76:204 s.84 f, 123 0- Innebörden av reformen i denna del är att JK skall övervakatryckfriheten och alt den erforderliga granskningen av skrifter skall utföras -förutom av honom själv - av i första hand allmänheten (jfr Ds Ju 1976:18 s.16). Att polismyndighet inte skall ha någon befogenhet att på eget initiativföreta en granskning frän iryckfrihelsrättsliga synpunkter framgår av 9 kap. 2S första stycket TF och uttalanden i 1976 ärs proposition (prop. 1975/76:204 s.123 0. En erinran om delta har dessutom tagits in i remissprotokollet. Delremitterade förslaget har utformats från dessa utgångspunkter. Enligt min mening kan det vara av visst värde attJK kan påkalla biträde av polismyndighet när han vill ha tillgång till enskrift. Därigenom vinner man en viss garanti för att skriften verkligentillhandahålls och alt detta sker ulan dröjsmål. Mot denna bakgrund har 4 Savfattats efter mönster av gällande 4 kap. 6 S TF. Givetvis innebär den valdaavfattningen inle - lika litet som 4 kap. 6 S TF - att polismyndighetenges befogenhet att använda tvångsmedel. Med hänvisning till det anförda ärjag inte bereddatt i sak frångå förslaget i denna del. Såsom MMU har föreslagit börutgångspunkten för tidberäkningen vara utgivningsdagen. Vidare bör 4 Somarbetas redaktionellt, i huvudsak efter de linjer lagrådet har föreslagit.Bestämmelserna bör härvid delas upp på två paragrafer betecknade 4 och 5 SS- 1 fråga om 6 if i det remitterade förslagetföreslår jag att bestämmelserna där om avgifter i tryckfriheisärenden. F.n. utgår avgift för expeditioner beträffande tryckfrihetsärenden enligtexpedilionskungörelsen (1964:618, omtryckt 1976:383, ändrad senast 1977:131).Avgift utgår bl. a. för ulgivningsbevis för periodisk skrift och bevis omändring av periodisk skrifts titel samt för utdrag ur registret över periodiskaskrifter. Eftersom expeditionskungörelsens bestämmelser om avgift inte gällerexpedition som utfärdas av bl. a. patent- och registreringsverket (I Skungörelsen), bör beslämmelser om avgift för expedition i tryckfrihetsärendeninte längre meddelas i expeditionskungörelsen ulan i annanregeringsförfattning.. Detta förutsätter att bemyndigar regeringen attmeddela erforderliga föreskrifier. Bemyndigandet bör avse avgifter i ärenden omutgivningsbevis och avgift för utdrag ur registret över periodiska skrifter. För patent- och registreringsverket gäller attkostnaderna för dess verksamhet skall täckas av de avgifter verkets kundererlägger (jfr prop. 1976/ 77:100 bil. 14 s. 63). Den principen bör gälla ocksåför de nya uppgifter som verket föreslås få. Jag vill framhålla all nuifrågavarande avgifter givetvis inte bör sättas högre än att intäkterna därav svararmot verkets kostnader för Prop.1977/78:62 84 handläggningenav de nya ärendena. Medelsbehovet för de arbetsuppgifter som skallöverföras frän till patent- och registreringsverket kanberäknas till . för perioden den 1 januari-den 30 juni 1978, vilketmotsvarar tvä biträdestjänster samt omkostnader för dem. Jag räknar med altmotsvarande besparing skall bli möjlig inom det anslag som har fastställtsförjustitiedepartementel för innevarande budgetär. Jaghar i den nu behandlade frägan samrått med chefen för handelsdepartementet.Jag har därvid inhämtat att denne avser alt föreslå regeringen att patent-ochregistreringsverket för /78 för överskrida förslagsanslaget med . Föreskrifiernai 6 S i del remitterade förslaget bör delas upp på två paragrafer. Medanledning av att 4 S i det remitterade förslaget bör delas upp på tvåparagrafer, 4 och 5 SS, bör de paragrafer som ersätter 6 S betecknas 7 och 8SS. Vad lagrådei har föreslagit i fråga omövergångsbestämmelserna bör i huvudsak godtas. Förslagettill lag om ändring i lagen (1949:164) med vissa bestämmelser om rättegången itryckfrihetsmål har föreslagit i fräga om / a.s bör godtas. Lagrådet har funnit förslaget till / b förenat medåtskilliga svårigheter. Man pekar bl. a. på regeln enligl (14:7 och 45:3) att mål för vilka gäller olika rätlegångsformer inte kanförenas i en rättegång. Lagrådet anför vidare bl.a. att värdet av denföreslagna lagstiftningen kan starkt ifrågasättas, i synnerhet som denantagligen skulle få tillämpning endast i sällsynta undantagsfall. Enligt min mening finns inte anledning att räknamed att den föreslagna ordningen skall leda till några särskilt svårbemästradeproblem. Ätt man i vissa avseenden är hänvisad till lösningar som är delvis nyaär i och för sig inget skäl att avstå från att avhjälpa brister i nuvarandeordning. Utantvivel kan situationer inträffa då nuvarande ordning kan ställa domstolarnainför stora svårigheter. Jag kan hänvisa till det exempel som anfördes igrundlagstiftningsärendet (prop. 1975/76:204 s. 119). Enlösningav den typ somdel remitterade förslaget innehåller lorde ge möjlighet till en enhetligbedömning i fiertalet fall. Alt dessa fall i och för sig inte kan beräknas blisärskilt många är ingen avgörande invändning mot förslagel. Över huvud laget ärju tryckfrihetsmålen och de därmed sammanhängande mälen tillsammans en mycketlilen målgrupp. Jag ser alltså ingen anledning all avstå från en lösning efterförslagets riktlinjer. När det gäller den närmare utformningen avlösningen är olika vägar framkomliga. Lagrådei har här förordat en delvisannorlunda reglering än den Prop.1977/78:62 85 I och för sig är skillnaderna mellan förslagen ganska obelydliga.Då emellertid vad lagrådet har förordat ansluler något närmare lillrättegångsbalkens regelsystem vill jag inte motsätta mig lagrådets altemativ. Med den av lagrådet föreslagna lydelsen av 1 b Sför det tillägg till is'» andra slycket som gjorts i del remitterade förslagetanses överflödigt. Jag föreslår därför alt det fär utgå. Därvid bör tredjestycket i paragrafen jämkas på sätt lagrådet har föreslagit. I fråga om 11 i} förordar jag att möjligheten tillanstånd vidgas i enlighet med lagrådets förslag. 1 övrigt bör vissa redaktionella ändringar vidtas idet remitterade förslaget. Förslagettill lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756) 1 fråga om 5 (; andra stycket förordar jag enmindre redaktionell jämkning. Jag har ingen erinran i sak mol de förtydligandensom lagrådet har förordat beträffande 9 if första slycket i det remitteradeförslaget. Bestämmelsen i fråga bör dock redigeras i enlighet med vad som harskett i del remitterade förslaget. Tillräckliga skäl att i detta sammanhang göraändringar i 9 if andra styckei föreligger inte. Frågan torde få övervägas isamband med det fortsatta arbetet på en ny yttrandefrihetsgrundlag. Förslagettill lag om ändring i Lagrådet förordar att en erinran om attbestämmelserna i 3 kap. 3 S TF och 9 S radioansvarigheislagen innebär att densom har lystnadsplikt i vissa fall ändå för höras som vittne skall tas upplettnytt sjätte stycke i 36 kap. 5 S- Jag vill inte motsätta mig det förslaget.Inte heller harjag något att erinra mot att bestämmelsen i 36 kap. 6 a if i det remitterade förslaget förs in som ett nytt andra stycke i 36 kap. 8 S. Till följd däravbör en jämkning ske i 37 kap. Förslaget lill ändring i 49 kap. 4 avstyrks avlagrådet. Därvid åberopas att det enligt som huvudregel gälleratt särskild talan inle får föras mot beslut, varigenom part eller annanförelagts att vid viss påföljd fullgöra nägot i rättegången. Enligl lagrådeikan del inte hävdas att den tryckfrihelsrällsliga anonymiteten är merskyddsvärd än övriga intressen som förbud mot alt någon hörssom vittne skall skydda. Lagrådet finner avgörande skäl tala för att rättensbedömning skall godtas i fråga om vittnesplikten för dem som har tystnadspliktenligt TF och radioansvarigheislagen lika väl som i fräga om annan tystnadspliktoch att överprövning skall ske först sedan tvångsmedel har lillgripits. Prop.1977/78:62 86 Enligt min mening föreligger starka skäl attförstärka anonymitetsskyddet på det sätt som har skett i det remitteradeförslaget.