mot · G00287 · 1977-01-12 00:00:00 — om regler om obehörig befattning med hemlig uppgift Den nya tryckfrihetsförordningen föregicks av en hård och kritisk debatt. Delvis var kritiken berättigad. Men delvis byggde den på missförstånd. En artikel av författaren i Folket i Bild/Kulturfront nr 19/76 utgör exempel på en vanlig missuppfattning. Den gamla Tryckfrihetsförordningen hade sina brister. Men det var ju inte Tryckfrihetsförordningens brister som gjorde att polisen kunde stövla upp på FiB/k:s redaktion och stoppa våra papper i svarta plastsäckar och det var inte Tryckfrihetsförordningens fel att och och sattes i fängelse. Det var genom att bryta och vränga lag som det lyckades en lögnaktig minister och hans handgångna ämbetsmän att fixa in politiskt olämpligt folk i fängelse. Man inbillar sig alltså att den gamla tryckfrihetsförordningen skulle erbjuda lagligt skydd för de personer som dömdes i IB-affären. Så är inte fallet. Den motsatta missuppfattningen finns inte lika klart uttryckt men torde ändå vara rätt vanlig, nämligen föreställningen om att den lagliga möjligheten att döma samtliga de personer som dömdes i IB-affären är helt självklar och tillhör ett demokratiskt samhälles ofrånkomliga inskränkningar i tryckfriheten. Men så är inte heller fallet. Fåt mig citera en sammanfattning av ett remissyttrande från hovrätten över och som finns intaget i tryckfrihetspropositionen. Hovrätten anser att man bör lägga märke till att det egendomliga resultatet av tryckfrihetsrättens tillämpning i IB-fallet främst beror på de ändringar i TF som gjordes på förslag av straffrättskommittén och i anslutning till ikraftträdande. Hade i stället TF gällt i sin ursprungliga lydelse skulle ansvar för innehållet i tidningen endast ha kunnat utkrävas genom åtal mot den ansvarige utgivaren. Vid sidan därom skulle åtal endast ha kunnat riktas mot den av de åtalade som varit anställd i allmän befattning och där erhållit kännedom om de förhållanden som röjts. Något ansvar för de båda medarbetarna i tidningen hade däremot inte kommit i fråga och någon husrannsakan på redaktionen hade inte varit lagligen grundad . Eller uttryckt i klartext: med de regler som gällde skulle journalisten inte ha kunnat dömas för spioneri - han skulle ha klarat sig, eftersom spioneribrottet inte bröt igenom meddelarskyddet. Skulle det ha varit rimligt? Ja, hovrätten över och anser i varje fall det: angivna iakttagelser ger enligt hovrätten anledning ifrågasätta 1965 vidtagna ändringen var riktig. I varje fall anser hovrätten att motiveringen inte är övertygande. Meddelarskyddet kan inte reserveras enbart för situationer då några viktiga värden inte står på spel. Ansvarigheten för tryckfrihetsbrott, åtalsprövningen och juryprocessen har tvärtom utformats på ett från allmän lag avvikande sätt av det skälet att det handlar om viktiga värden. En förstärkning av meddelarskyddet på sätt som överensstämmer med hovrättens intention skulle dock kräva förändring av den med stor majoritet antagna grundlagen om ny tryckfrihetsförordning. Men även utan att gå så långt skulle man kunna reglera tryckfriheten på ett sätt som skapar större frihet för kritiska journalister att fritt granska samhällets olika inrättningar. beslutade en sådan ändring av definitionen av spioneribrottet att IB-avslöjarna knappast skulle kunna dömas som spioner. Däremot finns en annan brottsrubrik som sannolikt skulle kunna tillämpas "obehörig befattning med hemlig uppgift". Det intressanta med denna brottstyp är att den inte finns med i den uppräkning i tryckfrihetsförordningens 7 kap. 3 $ av säkerhetsbrott som bryter genom meddelarskyddet. Däremot införde en särskild straffskala med en grov variant av detta brott. Och denna variant, "grov obehörig befattning med hemlig uppgift, finns med i tryckfrihetsförordningens uppräkning av brott som genombryter meddelarskyddet. I remissarbetet protesterade , inom och mot att detta brott skall bryta igenom meddelarskyddet. Också hovrätten över och var kritisk. Såvitt jag kan finna har 19 kap. 8 $ om "grov obehörig befattning med hemlig uppgift" bara ett syfte - att tillåta genombrytning av meddelarskyddet för en del av de brott som inte längre definieras som spioneri. Om man avskaffade den paragrafen skulle man inte förändra möjligheterna att ingripa med straffansvar mot människor som ägnar sig åt obehörig befattning med hemlig uppgift. Men man skulle undvika att människor som gör detta i t. ex. legitimt intresse att för en ovetande allmänhet och riksdag avslöja konstigheter i samhällsapparaten går miste om meddelarskyddet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar upphäva 19 kap. 8 S .