mot · G0021335 · 1977-02-01 00:00:00 — Man finnér det vara orealistiskt att med rimliga tätningsåtgärder få undermarkanläggningar helt täta mot grundvatten. Därför förordas installation av pumpar, som suger upp läckande grundvatten och därmed förhindrar spridning av radioaktivitet. Grundvattnet i omgivningen bör kontrolleras kontinuerligt, vilket är tekniskt enkelt. SGI menar att sådan kontroll jämte pumpning skyddar mot det oväntade. Som ett allmänt omdöme kan sägas att remissvaren tillsammans ger en allsidig och god belysning av den här behandlade problematiken. får till helt övervägande del positiva recensioner. I det sammanhanget finns det anledning att erinra om att problematiken är oerhört svår och komplicerad. Det är därför inte förvånande att sannolikt berättigad kritik kan riktas mot enstaka punkter i resultat. Det är bl. a. för att hitta sådana punkter som vi har det internationellt sett unika remissförfarandet i . Bortser man från olika detaljpåpekanden kan man göra vissa mera övergripande bedömningar av expertopinionen. För det forsla finns inte något vetenskapligt underlag för påståendet att kärnkraften erbjuder oiösliga problem - problem som människor inte förmår lösa. Visst återstår det problem men reaktionen bland forskare och experter är att man skall öka FoU-insatsen tor att lösa dessa - inte motsatsen. I stor utsträckning är det egentligen inte grundforskning som behövs utan utvecklingsarbete, mätningsarbeten och provningsarbeten. För det andra varnar många experter för att alltför snabbt låsa sig vid en viss bestämd lösning, exempelvis beträffande slutlig förvaring. Man anser att det finns gott om tid och att handlingsfriheten bör bevaras . För det tredje råder tämligen stor enighet om att mer kunskaper behövs om urbergets förhållanden på större djup och om vilka skyddsbarriärer runt avfallet som behövs för att komma ner till acceptabla risker. Detta är ett arbete som tar - som vi kan ta oss. För det fjärde vill forskarna ha närmare undersökt alternativet med slutlig förvaring utan upparbetning innan ställning tas till utformningen av kärnbränslecykelns senare del. Motivet härför - ibland ej uttalat - är främst inte tekniskt utan politiskt. Vid upparbetning frigörs nämligen plutonium, och det finns en risk för att detta kan komma till icke avsedd användning. Om tillfredsställande skydd inte kan åstadkommas och om plutonium inte kan återföras för användning i energiproduktionen på ett tillfredsställande sätt är det bättre att avstå från upparbetning av utbränt bränsle. Att villkorslagen juridiskt sett är onödig har redan visats både av lagrådet och genom analysen tidigare i denna motion. Villkorslagens utformning innebär inte strängare säkerhetskrav jämfört med tidigare. Däremot har en betydande osäkerhet skapats om regeringens verkliga avsikter. Begreppet helt säker är ett kamouflage. Tolkningen blir i verkligheten ett politiskt beslut, vars innehåll kraftverksföretagen inte kan förutse. Kärnkraftens avfallsfrågor är alltför allvarliga för att hanteras på det lättsinniga sätt som regeringsdeklarationen och villkorslagen bär vittnesbörd om. En ansvarsfull politik, som sätter säkerheten i centrum, bör låta sakliga och inte taktiska skäl vara vägledande för beslutsfattandet. Det bör då först konstateras att arbete får ett relativt gott betyg av expertmyndigheter och forskare. Detta nya kunskapsunderlag ger alltså ingen anledning att frångå det energipolitiska program som med bred majoritet fattade beslut om . Av särskilt intresse är remissinstansernas varningar till politikerna att alltför snabbt låsa sig vid en viss bestämd lösning av avfallsfrågorna. Det pågående omfattande FoU-arbetet i världen innebär att existerande lösningar förbättras och att nya tillkommer. Man anser att handlingsfriheten bör bevaras och att står till förfogande. Detta gäller även slutlig förvaring av högaktivt avfall, som för del inte kan bli aktuellt förrän . Expertmyndigheternas och forskarnas syn på en ansvarsfull politik står i skarp kontrast till regeringsdeklarationens krav på att det skall föreligga ett förslag till en i alla avseenden bestämd lösning beträffande upparbetning och slutlig förvaring. Regeringens ställningstagande till detta förslag skall avgöra vilka villkor som skall gälla för kärnkraften i . Denna kollision mellan forskarnas och regeringens bedömning mildras något i villkorslagen där den förändringen i förhållande till regeringsdeklarationen skett att även slutlig förvaring av utbränt, ej upparbetat, kärnbränsle sägs vara tänkbar. Det väsentligaste är emellertid tidsaspekten. Villkorslagen innebär i direkt strid med uppfattningen hos en överväldigande majoritet av forskare och ansvariga myndigheter att man års utgång skall ta ställning till om då föreliggande lösningar visar hur och var en helt säker slutlig förvaring kan ske. Forskaropinionens inställning är ju att förvaringsfrågan icke erbjuder problem som människan ej förmår lösa men att det behövs ett fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete för att i alla avseenden nå fram till de absolut bästa lösningarna och att det finns gott om tid härför. Regeringen har inte anfört ett enda sakligt motiv för sin handlingslinje. Kraftföretagens insats på 30 milj. kr. kan säkerligen ge värdefulla kunskaper men förändrar inte på något avgörande sätt beslutsunderlaget. Detta inses lätt om man betänker att i världen läggs ner ca 1 000 milj. kr. i FoU-arbete på kärnavfallsområdet. Kraftföretagen skall också före årets utgång presentera godtagbara upparbetningskontrakt. Företagen förhandlar via SKBF med den europeiska upparbetningsorganisationen () om ett avtal som täcker 1980-talets behov. Villkorslagens formuleringar gör att URG efter gottfmnande kan diktera de ekonomiska villkoren i ett sådant avtal. Det aktuella förhandlingsläget visar också att URG är väl medvetet om detta. 1 detta avseende har regeringsdeklarationen och förslaget till villkorslag redan åsamkat landet onödiga ekonomiska kostnader. En ansvarsfull politik beträffande kärnkraftsavfallet bör ha som ledstjärna att bevara handlingsfriheten . Man bör inte låsa sig för en viss bestämd lösning onödigt . Den tidsfrist man har bör utnyttjas för att finna ännu bättre lösningar än de som finns och för att fördjupa kunskaperna på vissa områden. Detta är också den linje som har stöd hos en överväldigande majoritet av forskare och experter. Det är framför allt på två områden som vi enligt forskarna behöver fördjupade kunskaper. För det första behövs mer kunskaper om förhållandena på större djup i det svenska urberget. Även om det svenska urberget är ovanligt stabilt behöver vi genom mätningar få mer kunskaper om sprickbildning, grundvattenrörelser, förkastningar, krosszoner m. m. För det andra behöver närmare undersökas alternativet med slutförvaring av utbränt bränsle utan upparbetning. Detta alternativ är intressant av två skäl. Man slipper det tekniskt komplicerade upparbetningsledet i kärnbränslecykeln. Än viktigare är emellertid att man undviker att framställa plutonium i ren form. 1 den internationella debatten om kärnkraftens säkerhetsfrågor har en allt starkare fokusering skett på plutoniumhanteringen, inte av tekniska skäl utan av politiska och administrativa. Meningarna är visserligen delade om hur stora plutoniumriskerna är, men eftersom frågan är av så allvarlig karaktär bör vi avvakta ett bättre kunskapsunderlag. Kan tillfredsställande garantier inte skapas kan det vara bättre att kvarhålla plutoniumet otillgängligt i det utbrända bränslet även om detta innebär att man inte återvinner kvarvarande uran för energiändamål. Av dessa skäl bör behålla handlingsfriheten beträffande upparbetning och slutförvaring genom att lagra det utbrända bränslet . bör det klarare framgå vilket alternativ som är bäst, upparbetning med slutförvaring av högaktivt avfall eller slutförvaring utan upparbetning av det utbrända bränslet. Någon förprojektering av en svensk upparbetningsanläggning bör inte nu igångsättas. Ej heller bör svenska kraftföretag själva eller via SKBF träffa avtal om upparbetning utomlands. Avsteg från denna huvudprincip om upparbetning utomlands bör endast få göras i begränsad utsträckning när detta är ett direkt led i ett önskvärt internationellt utvecklingssamarbete där har att ta sin del av ansvaret. Redan träffade avtal skall hållas. bör delta aktivt i det internationella samarbetet för att finna bästa möjliga lösningar beträffande utbränt kärnbränsle. bör ha en positiv attityd till internationella samarbetslösningar. Regeringen bör omgående ta nödvändiga initiativ för att SKBF i samråd med Programrådet för radioaktivt avfall måtte utarbeta ett konkret förslag till centrallager för utbränt bränsle. Arbetet bör bedrivas med skyndsamhet. Kraftföretagen bör finansiera alla med centrallagret förenade kostnader. Med hänsyn till att nya arbetsuppgifter påläggs SKBF bör dess styrelse breddas genom att två parlamentariska ledamöter utses. Vidare bör ordföranden vara oberoende i förhållande till kraftföretagen. Slutligen bör självfallet centrallagret stå under tillsyn av . Samhället bör även i fortsättningen bära ansvaret för forsknings- och utvecklingsarbetet beträffande hantering av utbränt kärnbränsle och inte överlåta detta på kraftföretagen. Självfallet skall arbetet genomföras i samarbete med berörda parter och rent praktiskt ske vid de organ och institutioner som är mest kompetenta. Ökade insatser på Foll-området bör göras med tonvikten lagd på det svenska urbergets egenskaper och på slutförvaring av utbränt bränsle utan upparbetning. En flerårsplan bör utarbetas för detta FoU-arbete. De ökade insatser som syftar till att finna betryggande metoder för hantering av använt kärnbränsle bör finansieras genom avgifter på kraftföretagen. Genom regeringens agerande har ersättningsfrågorna vid ett ev. kärnkraftsstopp kommit att få stort utrymme i debatten. Det är då väsentligt att erinra om att av de 12 koncessionerade kärnkraftsreaktorerna ägs 7 st. helt () eller till helt övervägande del () av För statens vidkommande är här ersättningsfrågan närmast en bokföringsleknisk detalj. Skattebetalarna drabbas under alla förhållanden. Av övriga fem reaktorer ägs två () av AB , som till helt övervägande del ägs av kommuner i . Den största icke-kommunala ägaren är . äger också av Kraftgrupp (OKG) som innehar de återstående tre reaktorerna (1-3). har vidare ett begränsat ägarintresse i OKG. Därutöver består ägarna främst av industriföretag. Den renodlade ersättningsfrågan gäller alltså främst i vilken utsträckning ersättning skall utgå till de icke statliga företag och kommunala organ som har ägarintressen i och resp. begränsade ägarintressen i Forsmarksbolaget. Det är förståeligt om berörda parter efter regeringens utspel känner oro för sina engagemang, även om atomenergilagen förutsätter att statlig ersättning skall utgå vid indragen koncession. I det läge som uppstått (till följd av regeringens agerande) är det nödvändigt att klart deklarerar sin syn på ersättningsfrågorna. En självklar utgångspunkt bör vara att om meddelad koncession dras in av säkerhetsskäl, ägare till kärnkraftverk skall hållas skadeslösa genom ersättning från staten. Därmed kan också kreditgivare och leverantörer anses säkerställda, liksom de anställda i den utsträckning det till följd av lag eller avtal finns direkta förpliktelser för berörda företag i egenskap av arbetsgivare. Förpliktelserna mot de berörda arbetstagarna kan emellertid enligt vår mening inte stanna vid detta. Det föreligger här en helt unik situation - om den skulle inträffa. har med bred majoritet lagt fast en utbyggnadsplan för kärnkraften. och deras anställda har inrättat sig efter denna planering. bör därför uttala sig för att - om meddelad koncession dras in - de anställda vid kärnkraftverk och även i företag som arbetar med uppförande av kärnkraftverk hålls skadeslösa genom ersättning från staten, i den mån det inte sker genom ersättning från arbetsgivarna. Vidare bör självfallet staten känna ett ansvar för de kommuner och övriga berörda som indirekt kan komma att drabbas av ekonomiska förluster i en sådan situation. Om ersättning skall utgå även till denna vidare krets av intressenter får dock bedömas efter en skälighetsprövning i varje särskilt fall. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att avslår regeringens proposition med förslag till lag om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m. m. 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen i fråga om a. förprojektering av svensk upparbetningsanläggning, b. avtal om upparbetning utomlands, c. det internationella samarbetet, d. projektering och finansiering av ett centrallager för utbränt bränsle, e. sammansättningen av styrelsen för Svensk kärnbränsleförsörjning AB, f. ansvaret för forsknings- och utvecklingsarbetet beträffande hanteringen av utbränt kärnbränsle, g. utarbetande av en flerårsplan för forsknings- och utvecklingsarbete beträffande det svenska urbergets egenskaper och slutförvaring av utbränt kärnbränsle utan upparbetning, h. ökade insatser på det under punkt g. angivna forsknings- och utvecklingsområdet samt finansieringen av dessa insatser, 3. att uttalar a. att ägare till kärnkraftverk kommer att hållas skadeslös genom ersättning av staten, om meddelad koncession dras in av säkerhetsskäl, b. att anställda vid kärnkraftverk och i företag som arbetar med uppförande av kärnkraftverk i motsvarande situation kommer att hållas skadeslösa genom ersättning av staten, i den mån det inte sker genom ersättning från arbetsgivaren, 4. att hemställer att av regeringen få en särskild redogörelse för läget beträffande kärnkraftens säkerhetsfrågor samt resultatet av pågående forsknings- och utvecklingsarbete nationellt och internationellt. HANS () i