mot · G002231 · 1977-01-18 00:00:00 — 1976/77: 231 av i m. fl. De gamla och handikappade i vårt samhälle har med rätta fått det allt bättre. De senaste årens riksdagsbeslut om höjning av folkpensioner och pensionstillskott har medfört en betydande standardökning för dessa kategorier. Standarden för pensionärerna är dock olika i olika kommuner, beroende på storleken av de kommunala bostadstilläggen - ett faktum som uppfattas som mycket orättvist för dem det gäller. Det är framför allt kommuner av glesbygdskaraktär som har de minsta bostadstilläggen, beroende framför allt på att pensionärerna som grupp betraktade utgör en förhållandevis stor andel av befolkningen. Bostadstilläggen blir därigenom en mycket betungande post i den kommunala budgeten. I en del fall kan också förmärkas en viss obenägenhet från de ansvariga i kommunen att höja de utgående tilläggen. För de berörda pensionärerna torde det vara likgiltigt vad anledningen till de låga bostadstilläggen är. har krävt ett bostadstillägg som motsvarar kostnaden för en bostad om tre rum och kök. Detta krav sammanfaller med de normer för bostadsstandard på ett rum per person, vardagsrum och kök oräknat, som har ställt upp. En del (större och rikare) kommuner har också nått detta mål, medan andra, framför allt då mindre kommuner med stor andel pensionärer, inte ens når upp till fjärdedelen av detta belopp. Höjningen av kommunernas bostadstillägg har inte tillnärmelsevis följt med i bostadskostnaden, varför pensionärerna i många kommuner här har fått vidkännas en standardsänkning. De statliga utjämningsbidragen är det instrument som skall utjämna och om möjligt eliminera olikheterna i bärkraft och därmed i serviceutbud mellan de olika kommunerna. Klart är dock att detta inte räcker till då det gäller de kommunala bostadstilläggen och att ytterligare insatser måste till för att stimulera kommunerna till en satsning just på detta område. Särskilt måste, sorn framhållits, åtgärderna vara riktade på ett sätt som gör att de kommer glesbygdskommuner med markerade skevheter i befolkningens åldersstruktur till del. I årets budgetproposition har framlagt förslag som ger också folkpensionärer utan barn möjlighet att erhålla statskommunalt bostadsbidrag. Detta kommer att betyda en förbättring för vissa pensionärer och företrädesvis för dem som har någon inkomst utöver folkpensionen. För den stora gruppen pensionärer med enbart folkpension gäller fortfarande att deras möjligheter att ha en bra bostad blir beroende av det kommunala bostadstilläggets storlek. Vi är inte helt säkra på om man skall tolka propositionens krivning så, att alla folkpensionärer, även de som bara har folkpension och som bor 1 kommuner med mycket låg KBT, skall vara garanterade den summa som reglerna för det statskommunala bostadsbidraget ger. Oavsett om den tolkningen är den rätta kvarstår ändock det förhållandet att, som redan sagts, för det stora flertalet folkpensionärer har det kommunala bostadstillägget avgörande betydelse. Vi finner det mot den bakgrunden otillfredsställande att det råder så stora skillnader mellan olika kommuner. Som exempel kan nämnas att i har sju kommuner mellan 2 000 och . Självfallet upplevs det som en stor orättvisa av många pensionärer att de ekonomiska villkoren skall vara beroende av i vilken kommun man råkar bo. I det betänkande som boende- och bostadsfinansieringsutredningama avgav (SOU 1975:5) ingick ett förslag syftande till utjämning i det här avseendet. Utredningen föreslog att i lag skulle fastställas en grundnivå för KBT vilken kommunerna alltså icke får underskrida under förutsättning att hyran uppgår till detta belopp. Vi anser att det finns starka skäl för att finna en lösning i den riktningen och menar att man bör undersöka i vilken utsträckning och i vilka former ekonomiskt svaga kommuner måste få stöd och stimulans för att inordnas i ett sådant system. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av pensionärernas bostadsstöd, för att åstadkomma större likformighet kommuner emellan.