ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002518 · 1977-01-18 00:00:00 — Motion 1976/77:518 av i m. fl. om förbud mot import av skinn från utrotningshotade djur Vissa vilda djur är utsatta för en omfattande rovjakt. En total utrotning kan bli verklighet , om inte verkningsfulla åtgärder vidtages. Till de utrotningshotade djuren hör bl. a. leopard och gepard. Dessa djurs pälsverk är särskilt efterfrågade av penningstarka kretsar i I-länderna. Det är dock framför allt i som dessa djur har sin hemvist. Även om dessa länders regeringar genom lagar söker sätta stopp för rovjakten synes ett samvetslöst tjuvskytte och smyghandel vara lönsamt. Det förekommer även en omfattande rovjakt på nyfödda sälungar. Omkring 170 000 sälungar slaktas vid Labradorkusten. Det är skinnen av de nyfödda sälungarna som är begärliga och betingar ett gottpris på skinnmarknaden. Det är att införselländerna sätter stopp för import av dylika skinn och pälsverk. bör förbjuda införandet av skinn och andra produkter från dessa utrotningshotade djur samt även förbjuda turister att till införa dylika skinn och pälsverk. Svensk television har vid olika tillfällen skildrat den hänsynslösa jakten på dessa djur. Denna hänsynslösa rovjakt kan inte vara motiverad av att det gäller att tillfredsställa vissa människors nycker och läggning för ett pråligt yttre. De har råd att betala vad som helst för att gå klädda i pälsar av leopard och gepard eller skinnen från ihjälslagna nyfödda sälungar och därmed tro sig skiljas från vanligt folk samt komma på bild i den fördummande veckopressen. Till utrotningshotade djur hör även tiger, isbjörn och krokodil, vilkas skinn är en eftertraktad handelsvara. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om åtgärder för ett förbud att till införa skinn eller andra produkter av utrotningshotade djur samt förbud för turister att till införa dylika skinn och pälsverk. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk)
mot · G00252 · 1977-01-10 00:00:00 — av m. fl. Prispolitik är fördelningspolitik. Prishöjningar är en metod för företagarna att minska de anställdas reallöner, dvs. minska de lönarbetandes del av produktionen. Det är de lönarbetande som svarar för produktionen. Prisökningarna har varit särskilt stora på livsmedel och andra dagiigvaror. Detta är varor som tar en större andel av lägre inkomster - prisstegringarna på dessa varor drabbar därför hårdast de sämst ställda. Enligt beslut av äger den allmänna prisregleringslagen tillämpning . Denna lag är en fullmaktslag, som ger regeringen tämligen fria händer. gav den gången icke regeringen några egentliga riktlinjer för lagens tillämpning. Detta borde ha skett. Det har betydelse för kompetensfördelningen mellan den folkvalda instansen, , och den verkställande makten, regeringen. kommunisterna yrkade då som tidigare att prisregleringslagen bör tillämpas så ali alla dagligvaror prisstoppas. Detta som ett första steg i kampen mot inflationen. Inget har framkommit som ger anledning till att detta krav inte skall upprepas än en gång. Det prisstopp som varit i kraft för vissa baslivsmedel har inte fungerat tillfredsställande enligt uttalande från handelsministern. Man hävdar därför från regeringshåll att det finns stora problem med att hålla ett prisstopp effektivt. Man har pekat på att prishöjningar på prisstoppade livsmedel har medgivits och att kapitalägarna tillgriper olika metoder för att kunna kringgå prisstopp. Sådana metoder kan t. ex. bestå i att man ändrar en varas yttre och lanserar den som ny - och ger den ett högre pris. Sådana problem existerar naturligtvis. Kapitalet söker alltid vägar att kringgå lagar som är till dess nackdel. Men detta kan inte vara ett argument mot prisstopp. Det är bara en utmaning att göra övervakningen över att prisstoppet verkligen efterlevs desto effektivare. Man hävdar också att ett prisstopp skulle rubba konkurrensförhållandena. Det är ett skenargument under våra dagars kapitalism. Prisstopp innebär för det första inget förbud mot att sänka priser, och det var ju tidigare det mest effektiva konkurrensmedlet. För det andra är konkurrensförhållandena redan rubbade på nästan samtliga varumarknader. Den svenska ekonomin kännetecknas av en höggradig monopolism, ett eller några få företag dominerar de flesta varumarknaderna. Ett prisstopp är inte det enda saliggörande om inflationen skall bekämpas. Det krävs en rad andra åtgärder för att minska monopolen och profitörernas makt över prissättning och ekonomi över huvud taget. dagligvaror framstår bland dessa åtgärder dock som en primär nödvändighet. Det skulle kunna dämpa de mest direkta verkningarna av inflationen för de lönarbetande. Vi finner det därför nödvändigt att omprövar tidigare beslut och kräver av regeringen att denna tillämpar den allmänna prisregleringslagen så, att prisstopp införes på alla dagligvaror. Med hänvisning till ovanstående föreslås1 att hos regeringen hemställer att prisstoppet utvidgas till att gälla alla dagligvaror. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1 (Se även motion 1976/77:66)
mot · G002520 · 1977-01-21 00:00:00 — om åtgärder för att främja nyodling m. m. I vårt grannland utgår bidrag till den som nyodlar mark. Det måste anses vara en framsynt politik. Alla prognoser visar entydigt att världens befolkning växer. Det finns ingen mark som kan bära brödsäd eller annan för vår försörjning viktig gröda eller frukt som vi har råd att undvara. Även om forskning och teknisk utveckling ständigt ger oss nya möjligheter att utvinna livsmedel, måste de gamla näringarna åkerbruk och trädgårdsodling utvecklas och bli kvar. I vårt lands glesbygder finns det en myckenhet mark som varit odlad men övergivits. Det kan gälla åker som varit av sämre beskaffenhet, men oftast är anledningen att hela byar och bygder genom samhällets förändrade struktur i stort drabbats av utflyttning och befolkningsminskning, så att även god mark vuxit igen. I samma län som drabbats av denna jordbruksnedläggelse är som regel sysselsättningsläget svårt och behov av nya arbetstillfällen för handen. Därför bör statsmakterna stödja återvinning av äldre och lämplig nyodling i samband därmed. Det betyder också att kostnaderna för den del av befolkningen som saknar arbete nedbringas vad det gäller andra åtgärder genom stödet till en nyttig odlingsverksamhet. Det finns dessutom unga människor som gärna lämnar tätorterna om de kan finna sin utkomst på landsbygden. 1 många glesbygder finns det dessutom bostäder och andra byggnader i anslutning till de nedlagda jordbruken som står oanvända och som icke kan repareras eftersom icke lån eller bidrag utgår. Det är en samhällsförlust att dessa hus icke vårdas, upprustas och användes. I samband med en statlig satsning på återställelse av odlad mark och utvidgning av åkerarealen kan åtgärder vidtagas för att nyttiggöra detta bestånd av bostäder och ekonomibyggnader genom bestämmelser att lån och bidrag därtill kan utgå till dem som behöver bostad för sin näringsutövning. Härvid bör icke avlägsenhet från övrig bebyggelse eller brist på s. k. samhällsservice utgöra något hinder utan samma bestämmelser gälla överallt där en byggnad blir till nytta och anses behövlig. Även med hänsyn till de många sociala problem som - åtminstone till en del - beror på tätortssamhällets nackdelar bör man planera för en samhällsutveckling i riktning mot större spridning av människorna. Det är en felsyn när man räknar med att anhopning av bebyggelse och människor utgör en vinst eller fördel. Vårt land har ett förmånligt läge ur många syn punkter och gynnas av sin rikedom på vacker natur och marker och bygder med relativ avskildhet, närhet till fritidsanläggningar och i övrigt av en god miljö. En lagstiftning som främjar glesbygden och jordbruks- och skogsnäringarna i detta avseende betyder dessutom att arbetstillfällen för många på byggnadssidan kominer till stånd och på att underlaget för servicenäringarna förbättras i de trakter det gäller, där den nu fåtaliga befolkningen genom denna återflyttning får grannar och utbyggnad av annan verksamhet är sannolik. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att hos regeringen anhåller om utredning och förslag om åtgärder för att öka nyodling och återvinning av tidigare odlad mark.
mot · G002521 · 1977-01-21 00:00:00 — 3. att hos regeringen begära fortsatta åtgärder på det internationella planet för överenskommelser om begränsning av svavelutsläpp, 4. att mot bakgrund av i motionen redovisade fakta, hos rege 1976/77: 521 ringen begära att en utredning tillsätts med uppgift att framlägga förslag om metoder att begränsa användningen av handelsgödsel inom jord- och skogsbruk, 5. att hos regeringen begära att en utredning tillsätts med uppgift att samordna bestämmelserna om transport av farligt gods och det därmed sammanhängande myndighetsansvaret, 6. att hos regeringen begära att skall restaureras i enlighet med huvudförslag, 7. att ge regeringen till känna vad som i motionen anförts angående åtgärder i sjön , 8. att hos regeringen begära att får i uppdrag att kartlägga inom landet befintliga våtmarker, göra en redovisning av de effekter som ett ökat utnyttjande av våtmarkerna för skogsproduktion skulle få samt utreda ett förstärkt skydd av våtmarkerna, 9. att till Miljövårdsforskning (H 7), mot bakgrund av vad som anförts i motionen, för /78 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 10. att till Undersökningar av hälso- och miljöfarliga varor (H 10) för /78 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av . () () () HANS () i GOTAB 52903 Slockholm 1977
mot · G002523 · 1977-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om förbud mot halmbränning har , lantbruksnämnderna och länsstyrelserna i vissa län gjort försök att påverka jordbrukarna att sluta bränna halmen på åkrarna och i stället hacka sönder och plöja ner den. En del har hörsammat uppmaningarna men alltför många fortsätter med denna miljöförstöring och detta slöseri med användbara produkter. Halmbränning är en form av öppen bränning, varför relativt stora emissioner uppkommer. Emissionerna består i huvudsak av koloxid, vattenånga och sot. Från omgivningshygieniska synpunkter är främst sotet av intresse. Emissionerna vid halmbränning torde ligga vid ca /ton. Anledningen till att så relativt stora stoftutsläpp uppkommer beror på att den öppna bränningen sker under ytterst ogynnsamma omständigheter, såsom låg förbränningstemperatur och dålig lufttillförsel. De olägenheter som inrapporterats till följd av halmbränning har riktat sig mot sotnedfall och lukt. Bränningen medför även brandrisk och kan vara till nackdel för trafiksäkerheten genom att rökridåer försämrar vägsikten. Allvarligare är dock den jordförstöring som sker vid halmbränning. Halmen är att betrakta som ett jordförbättringsmedel, som bidrar till att vidmakthålla mullhalten i jorden som den förser markorganismerna med näring. Halmen motverkar därigenom de olägenheter som är förbundna med mullhaltsminskning och inaktivitet hos markmikrofloran. Vid bränning av halmen försvinner allt kväve. Man kan således räkna med att förlora ca kväve per ha för varje halmgröda som man bränner. Genom uppvärmningen av marken vid halmbränning ligger det nära till hands att antaga att en partiell sterilisering av marken sker. Om problem skulle uppstå med nedbrukning av halm så finns andra vägar att välja för destruktion. I t. ex. har man installerat åtskilliga tusen halmbränningsanläggningar i anslutning till lantbruksegendomar. Dessa har anslutits till det konventionella värmesystemet på gården, och man räknar med att dessa inneburit en besparing av olja på i genomsnitt 4 000-6 000 liter per anläggning och år, eller två tredjedelar av den normala förbrukningen. En del av dessa anläggningar har automatisk matning av bränslet. En kombination av halm och avfall från skogen har med framgång brukats som bränsle. Investeringskostnaderna för en sådan anläggning varierar , beroende på hur stora ändringar som har behövt göras för inkoppling till det befintliga värmesystemet. (Uppgifterna hämtade ur Nyt fra Miljostyrelsen, en rapport utarbetad av .) och särskilt efter energikrisen har återanvändning och avfallsutnyttjande vunnit allt fler förespråkare. Ett förbud mot halmbränning på åkrarna skulle innebära stora vinster både miljömässigt och ekonomiskt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att anhålla att regeringen hos begär en snabb utredning syftande till förbud mot halmbränning. HANS () i () ()
mot · G002524 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. i utgör ett av landets mest kända naturvårdsobjekt. Från att ha varit vår förnämsta fågelsjö med en ekologisk betydelse som sträckte sig långt utanför landets gränser har den genom en serie sänkningar - med syfte att vinna jordbruksmark - förvandlats till ett igenvuxet träsk. Värdet för fågellivet, som fiskevatten, som vattenmagasin etc. har därigenom nära nog helt försvunnit. Från jordbruksekonomisk synpunkt har sänkningarna inneburit besvikelser, och de har medfört svåra konflikter och ännu olösta juridiska tvister mellan olika intressenter i sjön. Allvarliga problem har uppstått genom att landvinningsmarkerna runt sjön p. g. a. bortodling sjunker ihop och får försämrad torrläggning som sjön växer i höjden genom att den fylls upp med slam och vegetation. Dåvarande statens naturvårdsnämnd fick 1965 regeringens uppdrag att utreda förutsättningarna för och angelägenheten av att från naturvårdssynpunkt säkerställa framtid. En restaureringsmetod, som bl. innebar höjning av sjöns vattenyta och mekanisk vegetationsbekämpning samt ett förslag till restaurering, presenterades 1973. Utredningen visade att en fungerande Hornborgasjö kunde återskapas men att detta inte kunde ske utan skador på jordbruksmarker runt sjön. bedömdes en restaurering som mycket angelägen från både jordbruks- och naturvårdssynpunkt. Remissinstanserna tillstyrkte i huvudsak utredningens förslag. föreslog dock ytterligare skadeförebyggande åtgärder för jordbruksmarken samt att frågan om en tvärvall över sjön borde klarläggas. En ny utredning, som främst behandlade dessa frågor, genomfördes av . Denna utredning och dess remissbehandling refereras i budgetpropositionens bilaga 13 s. 146-147. Föredraganden föreslår medel för fortsatta detaljutredningar av bl. a. markskador inför en eventuell prövning i vattendomstol men är inte beredd att ta ställning till vilket restaureringsaltemativ som är lämpligast. Propositionen synes inte heller innehålla något slutligt ställningstagande till om restaurering skall ske eller ej. Frågan om framtid är nu utredd i sådan omfattning att underlag finns för ett principbeslut om att restaurering skall ske. utredning har klart visat att en restaurering utan tvärvall inte bara är den fördelaktigaste lösningen utan också att det är den enda som är acceptabel från naturvårdssynpunkt. Tvärvallen innebär - förutom negativa naturvårdskonsekvenser - att restaureringseffekten endast blir kortvarig. Därtill kommer att en delrestaurering med tvärvall i praktiken skulle omöjliggöra en framtida fullständig restaurering. Om en restaurering av skall komma till stånd är det därför nödvändigt att denna sker utan tvärvall Ore nabb-Almeö. bör således redan nu kunna uttala sig för att vallalternativet inte utreds ytterligare. Det är vidare angeläget att uttalar att full ersättning ges till de markägare som drabbas av en höjning av vattennivån. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna att en fullständig restaurering av i enlighet med förslag bör komma till stånd och att det fortsatta utredningsarbetet bör inriktas härpå. . () i /ENKEL (fp)
mot · G002525 · 1977-01-21 00:00:00 — av m. fl. om viss ändring av marknadsföringslagen har kvinnokroppen alltmer exploaterats av kommersiella krafter i samhället. Det har skett i tidningar, löpsedlar, reklam etc. () - bland andra - har reagerat på denna exploatering och gjort ett försök att med hjälp av marknadsföringslagen motarbeta den exploatering som sker i reklamen. KO har därvid fört talan mot en firma som gjort reklam för ett antirostmedel genom att spruta detsamma på en kvinnas nakna rygg. KO menade att detta var att rubricera som otillbörlig och vilseledande reklam och att den främst var otillbörlig och djupt kränkande mot kvinnan samt yrkade att sådan reklam skulle förbjudas. KO:s yrkande avslogs av med motiveringen att, även om reklamen i fråga kunde anses vara otillbörlig mot kvinnan, den ändå inte var otillbörlig mot konsumenterna. Och det är bara ur den senare aspekten som marknadsföringslagen kan åberopas. KO har mot bakgrund av utslaget i detta ärende i yrkat tillägg till marknadsföringslagen med innebörden att könsdiskrimi nerande reklam förbjuds. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär ändring av marknadsföringslagen i enlighet med vad som framförts i motionen. () () () ()
mot · G002526 · 1977-01-21 00:00:00 — om viss ändring av kreditupplysningslagen När kreditupplysningslagen infördes var ett av syftemålen med den att de personer om vilka kreditupplysningar lämnas skulle få insyn i vad dessa upplysningar innehöll. Så sker också nu i enlighet med lagen, men däremot får den enskilde inte veta vem som begärt upplysning om honom. Utredningen som förberedde lagen hade föreslagit att den enskilde skulle beredas möjlighet att få uppgift om vem som erhållit kreditupplysningen om honom. En del remissinstanser gick emot detta, då det skulle kunna "medföra att goda affärsförbindelser skadas". Departementschefen gick på dessa remissinstansers linje med bl. a. den motiveringen att den enskilde i allmänhet torde ha ett begränsat intresse av att få en sådan upplysning. Vidare anfördes i propositionen att "förhållandet mellan den enskilde och en presumtiv kreditgivare i vissa fall kan skadas, om den enskilde får reda på att kreditgivaren har begärt upplysning om honom. beslutade i enlighet med propostionens förslag, och i lagen finns således ingen bestämmelse om att man skall fl veta vem som har begärt upplysning. Detta har i flera fall lett till beklämmande situationer, där personer fått besked om att kreditupplysning blivit begärd och inte kunnat förstå eller få reda på vem och av vilken anledning upplysningen begärts. Sådant skapar givetvis oro och misstankar, som är fullständigt onödiga. Erfarenheten visaratt utredningens förslag, att den enskilde skulle kunna få veta vem som begärt kreditupplysningen om honom och därigenom kunna kontrollera att sådan endast lämnats till behöriga personer, var grundat på en riktig bedömning, och det synes därför vara angeläget att denna möjlighet öppnas genom följande ändring av 11 5 i kreditupplysningslagen av (nr 1173): Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Om personupplysning lämnas på Om personupplysning lämnas på annat sätt än genom offentliggöran- annat sätt än genom offentliggörande i tryckt skrift, skall skriftligt med- de i tryckt skrift, skall skriftligt meddelande om upplysningens innehåll delande om upplysningens innehåll Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse liimnas kostnadsfritt till sami uppgift om vem som erhållit Freden som upplysningen avser. kostnadsfritt till den som upplysningen avser. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att lii; kreditupplysningslagen av (nr 1173) skall ha den i motionen föreslagna lydelsen.
mot · G002527 · 1977-01-20 00:00:00 — om exportfrämjande åtgärder för små och medelstora företag För att främja exporten av kapitalvaror samt för att speciellt hjälpa små och medelstora förelag ut på exportmarknaden förekommer vissa statliga stödåtgärder. a. kan exportkreditstöd erhållas. Den nedre gränsen för att erhålla detta stöd är enligt riksdagsbeslut satt till 1 milj. kr. Exporten skall ha väsentlig betydelse från samhällsekonomisk synpunkt, och den skall ha arbetsmarknadspolitiska effekter. Genom att minimibeloppet satts till 1 milj. kr. utestängs många småföretag från möjligheten att erhålla exportkreditstöd. Det skulle för dessa företag vara mycket lättare att driva igenom en affär om minimibeloppet sänktes till , då företagen kunde erbjuda en hygglig kredittid. Det skulle säkert ge en större sysselsättningsstabilitet, om man genom långtidskrediter kan förmå en köpare att boka sig för årsleveranser som det skulle stärka de mindre företagens ställning gentemot de större företagen med deras resurser. När det gäller exportens betydelse från samhällsekonomisk synpunkt och att denskall ha arbetsmarknadspolitiska effekter, frågar man sig onekligen om alla exportaffärer under 1 milj. kr. Det förhåller sig säkerligen så, att ett stort antal små och medelstora företag sysselsätter ett stort antal människor just genom exporten. Det är utan tvivel så att många små och medelstora företag har exportlust, men att de måste få ett stöd vid etableringen på för dem intressanta marknader. I detta sammanhang måste de krav uppmärksammas som exportkreditnämnden uppställer beträffande resp. köpares soliditet. Enligt uppgift skall sökanden till exportkredit presentera tvåstycken kreditupplysningar på köparen, varav den ena skall vara bankmässig. Här skulle våra handelsrepresentanter i olika länder ha en god möjlighet att med sin kännedom och sina kontakter kunna stödja de små exportörerna med undersökningar av detta slag och debitera exportören för dessa tjänster. Därmed skulle mycket av svårigheterna vara övervunnet för småföretagen, och handelsrepresentanterna skulle praktiskt kunna följa utvecklingen av sitt arbete. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär förslag för underlättande av export för små och medelstora företag i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G002528 · 1977-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om ansvaret för elinstallationer Genom ett inom uppmärksammat domstolsutslag fästes uppmärksamheten på tolkningen av elinstallatörsförordningen och ansvarsfördelningen vid elinstallationsarbeten. Det är få yrken och arbetsuppgifter som omfattas av så mycket lagstiftning och detaljreglering som elektriskt installationsarbete. fann lagstiftarna det rimligt att utforma bestämmelser som på ett entydigt sätt skulle lösa ansvarsfrågan. Denna lag har senare kompletterats med en kungörelse om behörighet (1939:219), vilken ersatts med en elinstallatörsförordning (1975:967). Till denna senare förordning har utformats tillämpningsbestämmelser (SIND-FS 1976:2). 1 lagstiftningen och övriga bestämmelser finner man ingenstans att ansvaret kan åvila den enskilde befattningshavaren. Tvärtom finner man att lagstiftarna avsett att ansvaret skall vila på andra personer och då i första hand på den behörige installatören. Om denne delegerar ansvaret till annan person använder lagstiftarna uttrycket "den för arbetet ansvarige". Domstolsutslaget visar att rättsläget, trots en omfattande lagstiftning och detaljreglering, ändå är oklart, varför vi hemställer att hos regeringen anhåller om ett förslag till ändring av gällande regler så att dessa utformas så att såväl skadeståndsrättsligt som straffrättsligt strikt ansvar för elinstallationsarbete åvilar den behörige installatören.