mot · G002839 · 1977-01-21 00:00:00 — av m. fl. om resurssnåla och biologiskt riktiga odlingsmetoder Det moderna jordbruket har framför allt i den industrialiserade världen följt samma mönster som samhället i övrigt. Det har framkallat odlingsmetoder som är anpassade till stordrift och specialisering. Samspelet mellan växtodling och djurhållning har i stor utsträckning upphört, vilket inneburit att odlingen blivit ensidigare och växelbruket försvunnit. Det är ett jordbruk som förutsätter att ständigt större mängder energi och material, däribland kemiska bekämpningsmedel, förs in i systemet utöver solernergi och markens egna näringsförråd. På så sätt uppnår man optimal export ur systemet, dvs. högsta möjliga produktion. Optimal export ur systemet skulle också innebära att man fick optimala mängder organiskt avfall att återföra till jorden men så blir inte fallet eftersom mycket av det avfall som skapas försvinner genom att samspelet mellan djurhållning och växtodling upphört, men också genom t. ex. halmbränning eller liknande slöseri. satte jordbrukarna in ganska små resurser av förnyade energikällor. , en av jordbrukets 10 000-åriga historia, har dessa förnyelsebara energikällor ersatts i form av drivmedel, handelsgödsel och kemiska produkter, från fossilt material. Frågan gäller hur länge den här stora insatsen av energi utifrån kan fortsätta. På kort sikt visar det sig lönsamt, men på lång sikt kan konsekvenserna bli katastrofala. Man måste också fråga sig hur stor belastning naturen tål. De vinster vi gör sker uppenbarligen på bekostnad av förluster i det långsiktiga perspektivet. Vi befinner oss i en period där ett begynnande medvetande och en ökad ekologisk kunskap ifrågasätter de konventionella odlingsmetoderna utifrån såväl resurs- som ekologiska värderingar. Likaväl som vår kemikalieverksamhet har negativa effekter på vår omgivande miljö har den också negativa effekter på oss själva. Många av de preparat som används inom jordbruket transporteras genom näringskedjan och hamnar i vår föda. Människan är en del av ekosystemet och kan därför inte undgå att bli påverkad när systemet misshandlas. Gör man en genomgång av markkemiska, markfysikaliska och ekologiska förhållanden, visar det en rad negativa effekter av den specialiserade och intensiva jordbruksdriften. I vissa fall är det negativa effekter som kan rättas till genom enkla insatser och således inte skadar marken som naturresurs. I andra fall som beträffande kemiska bekämpningsmedel och handelsgödsel kan det bli fråga om oreparerbara skador på människan och miljön. Dagens intensiva jordbruk påverkar jordens ytskikt högst påtagligt. förändringar som sker är att humushalten minskar och det sker en packning av jordlagret genom utvecklingen av allt tyngre maskiner. Jordpackningen har en hämmande inverkan på humustillväxten, minskar porvolymen, försämrar för vattnet att tränga ner till växternas rötter, som dessutom har svårt att utvecklas i den packade jorden. Den ökade växtodlingen som inget organiskt material återförs till systemet, leder till en minskning av humushalten. Humushaltens minskning är ett uttryck för exploateringen av en naturresurs. Detta är en allvarlig negativ effekt som måste hejdas. Den kan också hejdas genom tillförsel av organiskt material. Organiskt material innebär också att betydande näringsförråd tillförs mikroorganismerna i jorden som har till uppgift att omvandla växtrester till för växterna upptagliga näringsämnen. Återförsel av organiskt material skapar en levande jord av mikroorganismer och motverkar olika sjukdomstillstånd, hos växterna. Det anses t. ex. att nedbrukning av halm är verksamt mot stråbassjukdomar hos stråsäden. Växtodling innebär att markens näringsförråd tas i anspråk och om inte marken tillförs vad som tas bort med skörden, sugs marken ut på växtnäringsämnen. Hur dessa växtnäringsförråd fylls på, varierar i olika delar av landet. I norra , där samspelet mellan växtodling och djurhållning finns kvar, är återförseln av organiskt material stor medan i andra delar, där den intensivaste växodlingen sker utan kombination med djurhållning tillförs marken som ersättning endast handelsgödsel. Beräkningar visar att man visserligen erhåller en högre skörd av korn i än i slän, men till priset av att man måste tillföra 6 gånger mer kväve i form av handelsgödsel. Förbrukningen av handelsgödsel har ständigt ökat . Handelsgödseln ges till växterna i form av lättlösliga näringsämnen. Man ödelägger jordens egen bördighet för att uppnå maximal skörd och jorden blir på det sättet endast en förvaringsplats för växternas rötter. Den här filosofin att ge växten direkt vad växten behöver utan att gå via markens egna resurser att framställa växtnäring är resursslösande och framkallar många oönskade effekter i vår miljö. Det lättlösliga kvävet lakas ur jorden och försvinner ut i omgivande vattendrag. I vissa områden är urlakningen så hög som uppemot kväve per hektar och år. Hälsoriskerna av detta är uppenbara genom den påföljande föroreningen av grundvattnet. Nitrat har förmågan att omvandlas till nitrit vid matsmältningen och nitrit kan därvid omvandlas till s. k. nitrosaminer som har en cancerframkallande effekt. Nitrat finns också i de vegetabilier vi äter med samma negativa effekter. Uppgiften här måste vara att tillföra jorden organiska material som svarar mot det uttag av näringsämnen som sker i växtodlingen. Framförallt måste det organiska avfallet återföras till systemet. Detta avfall innehåller dessutom de viktiga mikronäringsämnena som saknas i vissa handelsgödsel medel. Mikronäringsämnena är av stor betydelse för växter och djurs hälsa, inte Ersätts inte mikronäringsämnena i marken utarmas denna på dessa oerhört viktiga beståndsdelar. Den koncentrerade animalproduktionen producerar enorma mängder organiskt avfall som skapar hanteringsproblem. Ofta löser man problemet genom att dumpa avfallet eller att sprida ut det i onormalt höga givor till odlingsmarken. Det organiska avfallet bör ges till marken i rimliga proportioner och det är direkt olämpligt att slösa bort en viktig resurs genom dumpning. Ett lämpligt sätt att ta tillvara avfallet är att genom jäsning i speciella anläggningar producera metangas. Avfallet får då en högre torrsubstanshalt och risken för urlakning minskar som energi kan produceras. Kvävegödseln, liksom de kemiska bekämpningsmedlen framställs ur billig energi från olja och har redan vid produktionsstadiet miljöpåverkande effekter. Det uppstår biprodukter som är svåra att omhänderta så att de inte kommer ut i vår miljö. De kemiska bekämpningsmedlens långsiktiga effekter kan ge cancer och genetiska skador som är svåra att förutse. Rester från de kemiska bekämpningsmedlen vandrar i näringskedjan och hamnar till slut i vår föda och lagras upp i våra kroppar. säger i sitt remissvar angående betänkandet rörande spridning av kemiska bekämpningsmedel (SOU 1974:35): - Det kan inte med absolut säkerhet uteslutas att vissa förekommande preparat har en medicinskt skadlig effekt. De kemiska bekämpningsmedlen dödar inte bara skadegörarna utan även deras fiender, fiender, som ur människans synpunkt är nyttiga. Slår man också ut skadegörarnas fiender måste man helt förlita sig till de kemiska medlen. Skadegörarna har också förmåga att utveckla resistens, något som inneburit att man ständigt måst söka efter verksammare kemikalier. Ur ekologisk synpunkt är det angeläget att finna alternativ till de kemiska bekämpningsmedlen för att klara växtskyddet. Det ideala förhållandet vore att ta fram en odlingsteknik där behovet av insatser på det här området inte behövs. Vi får ändå räkna med att ha medel till hands för att möta skadedjur. Den biologiska kontrollen blir då ett huvudalternativ till det kemiska. Det har varit ointressant för den kemiska industrin som svarar för produktion av kemiska bekämpningsmedel att ägna möda åt de biologiska. De kemiska medlen har nämligen den effekten ur försäljningssynpunkt att de skapar en marknad som när den blivit tillvänjd bibehåller behoven och främjar utvecklingen av nya medel allteftersom de gamla blivit förbjudna av hälsoskäl eller att de genom resistens hos offret blivit verkningslösa. Den biologiska kontrollen förutsätter mycket detaljerade kunskaper om hur ekosystemet fungerar. Det är en kunskap som är av avgörande betydelse för om kontrollen skall bli lyckosam. I korthet kan sägas att den biologiska kontrollen innebär att under idealiska förhållanden, ett läge skapas, som permanent håller skadorna nere. Förhoppningsvis kan vi lära oss att klara växtskyddet på biologisk väg under förutsättning att stor möda läggs ner på forskning och studier av de ekologiska forhållandena i odlingsmarken. Klarar vi ut problemen, och det finns goda förutsättningar för detta så kan vi göra oss allt mindre beroende av de kemiska medlen som visat sig så destruktiva på vår miljö och tämligen urskillingslöst dödar levande organismer oberoende av deras funktion inom ekosystemet. Biologisk kontroll innebär att med naturens egna metoder motverka skadegörare. En lovande teknik är användandet av naturliga predatorer och det klassiska förhållandet mellan bladlus och nyckelpiga är bekant. Man kan genom lukter lura till sig vissa insekter och därigenom minska populationen eller genom att sända ut steriliserade insekter av besvärliga arter minska tillväxten i antal. Även när det gäller de så kallade ogräsen finns vissa möjligheter att komma till rätta med ogräsen på biologisk väg. Det kan ske genom att t. ex. parasiterande svampar eller insekter utnyttjas. De mekaniska metoderna att komma till rätta med ogräsen, ger många möjligheter. Tyvärr har trädesbruket, som är verksamt mot de fleråriga ogräsen, minskat betydligt. har brukningsteknik och maskinutveckling inte utvecklats så som är önskvärt för att minska användningen av kemiska medel. Skördetröskan, som blivit så utvecklad att den rensar skörden så bra att allt ogräsfrö sprids tillbaka på odlingsmarken, främjar inte en utveckling mot mindre användning av kemikalier. På vissa ställen är ogräsfröna det enda organiska material som återförs till systemet. Vad skördetröskan sår, får kemikalieindustrin skörda och markens liv betala. Det råder en allvarlig diskussion om hur man på bästa sätt skall föra in jordbruket på att producera livsmedel på ett biologiskt riktigt sätt, och i högre grad än vad vi gör ta hänsyn till de långsiktiga perspektiven. Det innebär att man måste bygga upp ett jordbruk som står i samklang med det normala skeendet i naturen, och som minskar slöseriet med begränsade naturresurser. Jordbruket har känt till baljväxternas förmåga att binda luftens kväve. Det förhåller sig också så att man hittat en bakterie vid namn Spirillium, som har förmågan att binda luftens kväve till stråsäd. Sådana här upptäckter tillsammans med t. ex. biologisk kontroll samt ökade kunskaper om markens ekologi, såväl ovanför som under ytan, visar på många olika möjligheter att komma ifrån den destruktiva kemikalieanvändningen. Vi måste också försöka bryta utvecklingen som separerar växtodling från djurhållning, och sträva efter att återigen bygga upp det samspel som är så viktigt för att få in livsmedelsproduktionen på biologiskt riktiga vägar. En biologiskt riktig odling innebär inte att man bedriver konventionell odling där man avstår från kemiska bekämpningsmedel och konstgödsel. Det innebär i stället att man med hjälp av annorlunda teknik framställer livsmedel. Inom jordbruket gäller det att söka efter uthålliga och mindre Inga drastiska omställningar men gradvis mindre beroende av fossila bränslen och kemikalier. Det är inte fråga om att söka sig tillbaka, utan att söka en annan väg framåt. Det behöver inte vara en konflikt mellan den kortsiktiga ekonomin och den långsiktiga ekologin, men det är ekonomin som måste anpassa sig till ekologin, eftersom det är ekologin som är överordnad ekonomin. Vi måste söka oss framåt genom att studera de ekologiska sambanden och öka kunskapen för nödvändigheten att föra in jordbruket i det långsiktiga ekologiska perspektivet. Jordbrukarna måste alltså få del av resultaten och utbildning för en ekologiskt riktig produktion. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära initiativ för en utveckling mot resurssnåla och biologiskt riktiga odlingsmetoder i enlighet med vad som anförts i motionen. () () 77 52976 Slockholm 1977