mot · G002122 · 1977-01-12 00:00:00 — av herrar i och i om viss översyn av resegarantilagen Lagen om ställande av säkerhet vid sällskapsresa till utlandet (SFS 1967:203) gällde fr. o. m. , o. m. den 30juni 1972. Den ersattes av resegarantilagen som gäller t. v. och i princip har samma utformning. Enligt resegarantilagen åligger det var och en som yrkesmässigt eller i förvärvssyfte anordnar eller försäljer utomnordiska sällskapsresor att ställa säkerhet i kommerskollegium. Säkerheten skall bestå av en av bank eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse, som fullgöres vid anfordran. Den skall gälla ett belopp, som kommerskollegium med hänsyn till verksamhetens art och omfattning bestämmer och skall uppgå till . för den som anordnar sällskapsresor eller förmedlar utom riket anordnade sällskapsresor samt till . för den som förmedlar inom riket anordnade sällskapsresor. Inställes eller avbrytes sällskapsresa skall den ställda säkerheten tas i anspråk för gottgörelse till resenärerna för erlagda förskottsbetalningar samt för vissa kostnader som kan ha tillskyndats resenärerna i samband med reseavbrott. Beslut om ianspråktagande av ställda resegarantimedel fattas av en särskild nämnd, resegarantinämnden, ledd av en opartisk ordförande med representanter för konsumenter och resebransch. Till grund lag låg sällskapsutredningens betänkande (SOU 1966:25), vari bl. a. behovet av sanering av resebranschen till förhindrande av skandalresor särskilt betonades. efter lagens tillkomst inträffade dessutom något oväntat och främst till följd av en viss konjunkturavmattning en serie resekrascher, vari även äldre branschföretag var inblandade, vilket förhållande ytterligare bekräftade behovet av den företagna lagstiftningsåtgärden. Det bör även observeras att lagen 1967 tillkom innan sådana organ som KO, , och hade inrättats och innan marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen tillkommit. Då den tillsatta resegarantiutredningen, som fick i uppdrag att utreda effekten av lag samt att inkomma med förslag till ny lag, avgav sitt betänkande hade ovannämnda organ och lagar (KO, konsumentverk etc.) inrättats. saknade därför möjlighet att i utredningsarbetet i nämnvärd grad ta hänsyn till dessa nytillkomna och oprövade förhållanden. avgav sitt betänkande Ny resegarantilag (stencil H 1972:1). 1 betänkandet gjorde utredningen i anslutning till sina överväganden om lagstiftningens allmänna uppläggning den bedömningen att kravet på ställande av säkerhet måhända kunde antas ha haft en viss ehuru inte alltför stark nyetableringshindrande verkan och att kravet otvivelaktigt även haft en sanerande effekt till gagn för konsumenterna. Vissa administrativa svårigheter och svårigheter att övervaka lagens efterlevnad ansågs föreligga. Från branschhåll hade man gjort gällande, att om de för säkerheterna deponerade tillgångarna i stället för att ligga bundna hos banker och försäkringsbolag kunde få arbeta i reseföretagen skulle detta vara värdefullt såväl för företagen som för resenärerna. Summan av de ställda säkerheterna uppgick till sammanlagt 58 milj. kr. Utbetalningarna av ersättning ur garantierna utgjorde fram i genomsnitt . Inom utredningen hade därför diskuterats två alternativa system avsedda att uppnå samma syfte som ställande av säkerhet. Det ena av dessa system skulle innebära att en för hela branschen gemensam fond upprättades och det andra att en obligatorisk skyldighet att försäkra varje deltagare i en sällskapsresa infördes. På grund av den korta tid som stod utredningen till buds hade den inte haft möjlighet att mera fullständigt utreda dessa uppslag. Utredningen föreslog därför att det dittills tillämpade systemet med ställande av säkerhet bibehölls t. v. Om det skulle göras sannolikt, t. ex. på grund av utländska erfarenheter eller av konsument- eller branschorganisationer ställda förslag, att ett lika gott konsumentskydd kunde fås för lägre kostnad på annat sätt, borde det övervägas om det fanns anledning att utforma skyddet efter andra principer (betänkandet s. 156-162). Vid remissbehandlingen anslöt sig flertalet remissinstanser till utredningens förslag. ansåg dock att summan av de ställda garantierna var så hög att den inte stod i rimlig relation till de risker garantierna avsåg att täcka. Man borde enligt kollegiet söka klarlägga om inte systemet kunde ändras så att en bättre balans ernåddes mellan säkerhet och risker. Liknande tankegångar framfördes av statens pris- och kartellnämnd. SAS och Linjeflyg ansåg att man borde undersöka om inte mindre kostsamma vägar att skapa ett effektivt konsumentskydd kunde finnas. I propositionen (1972:92)om resegarantilagen anförde föredragande departementschefen att genomförandet av en ny lagstiftning enligt hans mening inte borde fördröjas av ytterligare utredning av den tekniska frågan om olika metoder för finansiering av garantisystemet (s. 23-24). Detta hindrade enligt departementschefens uppfattning inte att de anförda förslagen till ändrad utformning av garantisystemet prövades närmare. Han avsåg att i lämplig form ta upp frågan om en sådan utredning. De av resegarantiutredningen påtalade nackdelarna i systemet, vilka är förorsakade av systemets konstruktion, kvarstår och har närmast ökat i omfattning. På grund av ökad resandevolym samt höjda kostnader för transport och uppehälle har de ställda säkerheternas summa ökat från 58 milj. kr. till drygt 120 milj. kr. har utbetalningarna ur de ställda säkerheterna minskat från i genomsnitt . Med hänsyn till ovan anförda förhållanden synes det vara angeläget att möjligheter till ändrad utformning av garantisystemet av exempelvis den typ av gemensam fond som antytts i resegarantiutredningens betänkande (s. 156-162) nu utreds närmare. Därvid synes även kunna övervägas en sådan utvidgning av lagstiftningen att ersättning till resenärer vid reklamationer kunde utbetalas ur garantimedlen i de fall då reklamationsnämnden förklarat resenären berättigad till ersättning men sådan ej kan utgå därför att reseföretaget inställt sina betalningar eller gått i konkurs. Vidare torde möjligheten till inrättande av någon form av obligatoriskt försäkringsskydd för utlandsresenärer vid svårare akuta sjukdomsfall eller dödsfall kunna prövas inom ramen för ett gemensamt fondsystem av ovan antytt slag. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär en utredning med ändamål att överse formerna för resegarantilagen, som anges i motionen. . () i HANS () i