mot · G0021221 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. har präglats av en onormalt liten nederbördsmängd i vårt land. Förhållandena kan ha växlat något i olika landsändar, men i stort kan vi notera att situationen varit likartad för hela landet. Detta förhållande, tillsammans med att lantbruket år har ökat sitt uttag ur våra vattendrag för bevattning av åkrar, har fått till följd att vattenföringen i vissa utsatta vattendrag blir extremt dålig. För varje torrsommar tenderar dessa problem att öka, som bevattningsanläggningar med allt större kapacitet tas i bruk inom det svenska jordbruket. Som exempel kan nämnas att en undersökning gett vid handen att intresset från jordbrukets sida att satsa på bevattningsanläggningar ökat markant . Man kan med fog påstå att utvecklingen på detta område varit explosionsartad. Sålunda fanns i 62 bevattningsanläggningar, medan antalet beräknas uppgå till inte mindre än 450. Tilläggas bör att närmare 300 av dessa anläggningar tillkommit . Det finns flera orsaker till denna snabba utveckling. Dels har väderleken alltsedan 1969, med något undantag, präglats av torra och varma somrar, dels har det visat sig i hög grad lönsamt att bevattna även stråsäd. Undersökningar har nämligen visat på skördeökningar i stråsäden på upp till ca /ha vid bevattning. Slutligen kan man konstatera att det saluförts betydligt lätthanterligare bevattningsanläggningar, exempelvis lätta snabbkopplingsrör av aluminium. Vidare introducerades de första s. k. bevattningsmaskinerna, vilka nu i stor utsträckning säljs i landet. genomförde tillsammans med lantbruksnämnderna en undersökning för att kartlägga bevattningens omfattning i vårt land. Av denna undersökning framgår att man bevattnade över 6 000 ha åker i . Denna areal överträffades endast i län, där man bevattnade över 11 000 ha . I det senare länet konstaterade man bl. a. att man tog ut en betydande andel grundvatten för åkerbevattning. 1 utgör emellertid rinnande vatten, med liten framrinning , den absoluta huvudandelen av de för åkerbevattning använda vattentäkterna. Av en redovisad detaljstudie av förhållandena i framgår att man 1975 inom ån Tidans avrinningsområde hade 84 bevattningsanläggningar, varav 14 bevattningsmaskiner. Av den företagna enkäten fram 1976/77. gick också att jordbrukarna i ån Tidans avrinningsområde planerade att inköpa ytterligare 28 bevattningsanläggningar, varav 14 nya bevattningsmaskiner. Det kan vidare påpekas att vattenuttaget i Tidans avrinningsområde för bevattning av jordbruksmark inte i något fall har varit föremål för prövning enligt vattenlagen. Av den av genomförda undersökningen framgår vidare att om man beräknar bevattningsanläggningarnas kapacitet i kubikmeter i de olika länen så finnér man att det största uttaget sker i län med 28 683 rnVtim, varav ur vattendrag. För är motsvarande siffra /tim totalt, varav ur vattendrag. På tredje plats kommer med ett uttag av totalt 11 501 rnVtim, varav inte mindre än tas ur vattendrag. I län är det totala uttaget 10 523 rnVtim. Ungefär hälften tas ur vattendrag. Av ovanstående framgår klart att jordbrukets ökade användning av bevattningsanläggningar framstår som ett betydande hot mot våra vattentillgångar. Vid torrsomrar, då vattenföringen redan av naturliga skäl är låg, ökar jordbrukets intresse för åkerbevattning. Detta (år självfallet åtskilliga negativa konsekvenser för övriga intressenter i vattenresursen. Eventuell kraftproduktion försämras, fisket skadas i betydande omfattning som badmöjligheterna helt spolieras genom vattnets dåliga kvalitet, då vattendragen oftast är recipienter för utsläpp av olika slag. Enligt expertisen är det dessutom så att bevattning av detta slag är den enda form av utnyttjande som avleder nästan hela den mängd vatten som tas ut från ett avrinningsområde. Vid bevattning avdunstar en stor andel vatten som vattenånga. En annan del tas upp av växternas rötter och avgår genom transpiration till atmosfären. Detta innebär att endast en liten del återförs som grund- eller ytvatten inom avrinningsområdet. Självfallet är det viktigt att jordbrukets intresse för bevattning av åkerjord kan tillgodoses i rimlig utsträckning. Detta får dock enligt vår uppfattning inte leda till att det uppstår utplundring av våra knappa vattentillgångar. Många andra viktiga intressen kan då komma i kläm, och hushållningen med våra vattenresurser måste också vara ett ansvar för jordbruket att iakttaga. Från principiell synpunkt kan man numera ställa frågan huruvida det skall vara självklart att en markägare, vars ägor genomflyts av ett vattendrag, skall ha rätt att efter eget gottfinnande utnyttja den naturresurs som vattnet utgör. Vem äger egentligen vattnet? Vattenlagens huvudregel säger visserligen: äger att råda över det vatten som finnes å hans grund. 1 det moderna samhället, där många berättigade intressen gör sig gällande, kan denna regel numera inte anses som helt självklar. Många människor betraktar våra vattentillgångar som allas vår gemensamma egendom, som det gäller att hushålla med på ett förnuftigt sätt. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppdrag att föreslå reglering av vattenföringen i våra vattendrag, varvid konsekvenserna av den starkt ökade jordbruksbevattningen särskilt beaktas. 1* IV76/77. 3 sami Nr 1221-1226