mot · G0021262 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1262 av m. fl. om den regionalpolitiska målsättningen för ökade befolkningen i kraftigt. Tillväxten krympte dock successivt och började en årlig minskning av folkmängden. minskade länets folkmängd med totalt 6 200 personer. Större delen av minskningen skedde under årtiondets forsta hälft. har länets befolkningsutveckling varit mer positiv. har länets sammanlagda folkmängd ökat. Befolkningsutvecklingen har varierat kraftigt mellan olika delar av länet. Skillnaderna mellan befolkningsutvecklingen i och norra förvaltningsregionen var ca 13 000 personer och ungefär 19 500 personer. har befolkningsutvecklingen varit mer balanserad än under tidigare årtionden. Genom nettoutflyttning från har länet sammantaget förlorat ca 12 000 personer. Eftersom de flyttande till stor del varit yngre personer betyder detta att befolkningens ålderssammansättning blivit ogynnsam. Detta har i sin tur medfört att antalet födda fr. o. m. varit färre än antalet döda i länet som helhet. Endast har ett positivt födelsenetto. Födda och döda samt den årliga nettojlyttningen i Befolkningens åldersstruktur har fått en allt större betydelse för befolkningsutvecklingen i länet. Dess betydelse väntas öka under resten av 1970-talet. Den ogynnsamma åldersstrukturen är särskilt påtaglig i glesbygdskommunerna. I de västra och norra förvaltningsregionerna är ungefär var femte person eller däröver. För länet som helhet är f. n. av länets befolkning . Motsvarande tal för riket är . Den ogynnsamma åldersstrukturen medför problem. Kostnaderna för pensionärsservice, åldringsvård och långtidssjukvård ökar. minskar kommunernas skatteinkomster eftersom antalet yrkesarbetande sjunker. Den positiva befolkningsutveckling som länet haft får inte tolkas så att behovet av insatser i länet kan minska. Trots att länet under dessa år haft en nettoinflyttning totalt sett, har i över 1 000 fler personer flyttat från än till länet. Detta visar på stora sysselsättningsproblem för ungdomen i länet. Länets åldersstrukturproblem tillhör också de större i landet. De inomregionala obalansproblemen är fortfarande stora. Befolkningsutvecklingen i länet är beroende av förändringarna inom näringslivet. Som i landet i övrigt har det värmländska näringslivet genomgått en omfattande strukturomvandling. Antalet sysselsatta inom jord- och skogsbruket i länet minskade med ca 12 000 personer under såväl 1950- som . Industrisysselsättningen ökade med nästan 8 000 personer men minskade med drygt 3 000. Antalet sysselsatta inom servicenäringarna ökade med drygt 5 500 och ca 7 500 . Den pågående omstruktureringen av näringslivet har i stor utsträckning förändrat de olika näringarnas betydelse. sysselsattes ungefär lika många människor i jord- och skogsbruket som i de olika servicenäringarna. sysselsatte servicenäringarna fem gånger så många som jord- och skogsbruket. Industristrukturen i länet domineras av konjunkturkänsliga och kapitalintensiva industrier. Sysselsättningen inom dessa industrier har, trots kraftiga produktionsökningar, stagnerat . F. n. pågår en förnyad rationaliseringsvåg som med all säkerhet kommer att innebära kraftiga sysselsättningsminskningar. Däremot har verkstadsindustrin expanderat men är svagare representerad i länet än i landet i dess helhet. Karaktäristiskt för den värmländska industristrukturen är också dominansen av ett eller ett fåtal företag/arbetsställen. Speciellt gäller detta bruksorterna - , , , och inom järnoch stålindustrin samt , , och Bäckhammar inom massaoch pappersindustrin. Enföretagsdominansen i länet har inneburit en dålig grogrund för småföretagsamhet. Det ofta dynamiska inslaget av mindre företag är därför litet i länet som helhet och i bruksorterna närmast obefintligt. Detta innebär att kriserna i de dominerande branscherna snabbt slår igenom och inte kan kompenseras av expansion inom de mindre företagen. Det bör också uppmärksammas att en rad företag inom andra branscher, varav flera stora som t. ex. AB Mekaniska Werkstad, i sin produktion är inarbetade mot de i dominerade branscherna eller problembranscher utom länet, t. ex. varvsindustrin. Detta innebär att kriser för dessa branscher slår än hårdare på det värmländska näringslivet. Länets näringslivsproblem återspeglar sig också i hög arbetslöshet och betydande undersysselsättning av främst kvinnor. konstaterar att och övriga skogslän har de största potentiella arbetskraftstillgångarna i landet. Enligt Folk- och bostadsräkning uppgick den kvinnliga förvärvsfrekvensen för kvinnor i åldern till medan riksgenomsnittet var så högt som 46,7 96. Utvecklingen har inneburit en höjning av den kvinnliga sysselsättningsgraden i länet. Enligt arbetskraftsundersökningarna har dock skillnaden mel länet och riket trots detta snarare ökat än minskat. Även statistiken över antalet arbetslösa och lediga platser visar att länets arbetsmarknadsproblem är strukturbetingade. Antalet lediga platser har således inte ens under de år som kännetecknats av en positiv sysselsättningsbild överstigit antalet arbetslösa. Arbetsmarknadssituationen har genomgående varit klart sämre än i riket som helhet. Målen för länets utveckling konkretiseras i planen för utvecklingen av den regionala strukturen och i de befolkningsramar för länet som skall läggas till grund för planeringen. beslut om den framtida regionalpolitiken tillmötesgår när det gäller ortsstrukturen på de viktigaste punkterna önskemål. I fortsättningen bör roll i länsövergripande sammanhang ytterligare markeras. Sunnes och situation bör också uppmärksammas speciellt. Dessa kommuncentra ingår på grund av sitt läge inte som en naturlig del i någon större orts naturliga arbetsmarknadsregion. De av som kommundelscentra markerade orterna bör också ägnas speciell uppmärksamhet. Särskilt gäller detta enligt vår mening i norra delen av . Riksdagsbeslutet anger befolkningsramar för . För har angivits samma ram som f. n. gäller för , dvs. har emellertid angivits att planeringen skall inriktas mot det högre talet. Detta är enligt vår mening en mycket ambitiös målsättning och den kräver ett stort antal nya arbetstillfällen. har i Länsplanering i form av ett räkneexempel försökt uppskatta det ytterligare antal arbetstillfällen som i förhållande till prognos skulle erfordras för att nå de av föreslagna planeringsnivåerna för och . Räkneexemplet utgår från att sysselsättningsgraden för kvinnor i länet skulle motsvara de som enligt långtidsutredningen (LU 70/73) förväntades för riket som helhet. Dessa antaganden ger ett ytterligare behov utöver den förväntade utvecklingen av den totala sysselsättningen i länet på drygt 5 000 arbetstillfällen för att nå den av antagna målsättningen på 290 000 invånare i . Läget i är som framgått av problemredovisningen mycket allvarligt. Arbetsmarknadssituationen kräver omedelbara och kraftfulla åtgärder. För att lösa de långsiktiga problemen krävs planmässiga insatser av en betydande omfattning. Både de akuta och de mera långsiktiga problemen är således enligt vår bestämda mening av en sådan storleksordning att det krävs kraftfulla samhällsinsatser för att klara dem. från länets sida framhållits i Länsplanering och en rad åtgärder har föreslagits. Vi vill för vår del närmare redovisa vår syn på behovet av samhällsinsatser. För att lösa problemen på arbetsmarknaden har successivt skett en utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska medlen och väsentliga insatser har därigenom kunnat göras. Enligt vår mening måste en fortsatt förstärkning ske. Arbetsbelastningen på den arbetsförmedlande verksamheten har ökat och personalsituationen, särskilt i skogslänen, är pressad. De personella resurserna för den arbetsförmedlande verksamheten bör därför byggas ut i sådan utsträckning att en aktiv och direkt hjälp kan ges den enskilde arbetssökanden. Möjligheterna till täta kontakter mellan den arbetssökande och arbetsförmedlingen är en viktig förutsättning för en fungerande verksamhet. Detta förutsätter geografisk närhet. Olika vägar måste därför prövas för att öka tillgängligheten. Ett arbetsförmedlingskontor bör enligt vår uppfattning finnas i varje kommun i länet. Inom ramen för en fortsatt utbyggnad av arbetsförmedlingens resurser bör detta kunna förverkligas. I den socialdemokratiska partimotionen om arbetsmarknads- och regionalpolitiken krävs en ytterligare förstärkning av arbetsförmedlingen utöver vad regeringen har föreslagit i budgetpropositionen. I motionen sägs att dessa ökade resurser borde kunna avdelas för koncentrerade insatser i ett par, tre län, där man inför obligatorisk platsanmälan och försök med sökning av lediga platser med hjälp av ADB-teknik. Genom en sådan effektivisering av förmedlingen bör ökade insatser kunna göras för ungdomar, handikappade och andra med speciella krav på förmedlingsinsatser. Enligt vår uppfattning bör vara lämpligt för en sådan samlad resursförstärkning. Yrkesutbildning, arbetsmarknadsutbildning och företagens internutbildningar är viktiga instrument när det gäller att förbättra människors möjlighet till arbete. Yrkesutbildningen i form av linjer och specialkurser inom gymnasieskolan bör därför enligt vår mening kunna utökas och breddas på vissa håll i länet. Vi vill här särskilt erinra om förslaget i en socialdemokratisk partimotion om att ge SÖ i uppdrag att planera ett kraftigt ökat antal korta, yrkesinriktade och påbyggbara kurser i gymnasieskolan. Ett förverkligande av det förslaget skulle ge flera tusen ungdomar en bättre utbildning och större möjligheter på arbetsmarknaden. Det är också viktigt att utbildningen vid AMU-centra i länet anpassas till behoven av yrkesutbildad arbetskraft inom länets arbetsmarknadsregioner. Internutbildningen har vidgats kraftigt i samband med lågkonjunkturen. Enligt vår uppfattning är det såväl från de anställdas som från företagens synpunkt ett riktigt sätt att möta tillfälligt minskade behov av arbetskraft. Enligt vår mening bör man på olika sätt gå vidare när det gäller att öka företagens möjligheter till internutbildning. I den socialdemokratiska partimotionen om arbetsmarknadspolitiken föreslås därför väsentligt förbättrat statligt stöd för sådan utbildning. Företagen måste här också känna sitt ansvar och medverka till en långsiktig planering av utbildningen. Vi ser med oro på utslagningen av människor ur arbetslivet. Vi vill bestämt hävda varje människas rätt till ett arbete efter sin förmåga och sina möjligheter. Utslagningen kan inte accepteras. Det måste ankomma på både företagen och staten att ta ansvaret för en lösning av de arbetshandikappades problem. Lösningen bör i första hand åstadkommas genom insatser direkt på arbetsplatserna. Satsningarna på halvskyddad verksamhet bör intensifieras. Beredskapsarbetena har varit ett verksamt arbetsmarknadspolitisk! De har också regionalpolitisk! Kommunerna och även landstingen spelar här en viktig roll. Det är därför enligt vår mening väsentligt att sysselsättningsutredningens intentioner om en sysselsättningsplanering snabbt förverkligas. Insatser bör göras för att underlätta för de kommuner som på eget initiativ vill bedriva en mera aktiv sysselsättningsplanering. En sådan planering bör innefatta beredskapsplaner för den egna verksamheten för att motverka konjunkturbetingad arbetslöshet samt verksamhetsplaner som utformas så att den kommunala verksamheten medverkar till en bättre fungerande lokal arbetsmarknad. Det är också viktigt att de kommunala planerna samordnas på länsnivå och anpassas efter de långsiktiga målen i den regionalpolitiska planeringen. Det dominerande inslaget av konjunkturkänsliga kapitalintensiva industrier i innebär stora risker för negativa sysselsättningskonsekvenser i samband med rationaliseringar. Dessa risker illustreras nu påtagligt av Uddeholmsbolagets omfattande rationaliseringsverksamhet. Enligt vår mening krävs därför ökade regionalpolitiska insatser i . En effektiv regionalpolitik måste inriktas på en vidareutveckling av det existerande näringslivet och på nyetableringar. En sådan politik bör också inriktas på att påverka även lokaliseringen av administrativa och utvecklande enheter inom näringslivet. Detta är nödvändigt för att öka differentieringen och därmed möjligheterna att behålla den ofta välutbildade ungdomen i länet. Samhället måste enligt vår uppfattning skaffa sig medel för ett sådant mera aktivt agerande. Den överenskommelse som träffades mellan den socialdemokratiska regeringen och om samråd i lokaliseringspolitiska frågor ser vi som ett viktigt steg. I de förestående diskussionerna med näringslivet, på grundval av överenskommelsen med industriförbundet, måste regeringen med kraft hävda företagens regionalpolitiska ansvar, innebärande a. en ökad filialbildning och en stor försiktighet vid strukturförändringar. Det är också enligt vår mening nödvändigt att samhället skaffar sig en beredskap för att kunna sätta in starkare styrmedel om samrådet inte skulle ge tillräckliga resultat. Utredningar har visat att det värmländska inflytandet över företagen i länet minskat. Detta ökar osäkerheten bland de anställda och förhållandet måste enligt vår mening uppmärksammas av samhället. Ett fortsatt ökat fackligt och samhälleligt inflytande vid företagsförvärv och företagsnedläggningar är nödvändigt. Ett ökat statligt ansvar för sysselsättningen i måste också innebära statliga företagsetableringar. De intentioner som låg till grund för besluten om en omlokalisering av central statlig förvaltning måste på olika sätt föras vidare. Organisationsförändringar inom olika statliga myndigheter som minskar de uppnådda effekterna måste snabbt uppmärksammas. Det regionalpolitiska stödet har haft en god effekt i . Den gällande stödområdesindelningen i länet ger emellertid i många fall en för generell bild av de verkliga förhållandena. Det är därför vår uppfattning att det nuvarande systemet med flexibla tolkningar av låne- och bidragssatser bör ses över med hänsyn till de ökade inomregionala problemen. Man bör överväga om inte t. ex. Hagförs/arbetsmarknadsregion samt och i stödhänseenden bör jämställas med kommunerna inom inre stödområdet, liksom om inte sysselsättningsstöd bör kunna utgå. Om inte helt sysselsättningsstöd kan accepteras bör en avtrappad form vara möjlig att konstruera i likhet med vad som gäller för lokaliseringsstödet. Vi utgår ifrån att sådana frågor blir ingående belysta av sysselsättningsutredningen, som fått tilläggsdirektiv av den förra regeringen att lägga fram förslag om de lokaliseringspolitiska medlens framtida utformning och därvid fått i uppdrag att särskilt pröva behovet av förändringar eller anpassningar av stödområdesprincipen. Det är också vår mening att den bidragsverksamhet enligt offertprincipen som industriministern pekat på i proposition 1976/77:100, bil. 17 bör komma till användning i i inre stödområdet och i de här angivna gränsområdena. I detta sammanhang bör också påtalas den särskilda svårighet som uppstår i genom att stödmöjligheterna är olika på den svenska och den norska sidan om . Vi vill också hävda att det är nödvändigt att underlätta möjligheterna i länet att av regionalpolitiska skäl ta i anspråk investeringsfonderna. För att uppnå en positiv sysselsättningsutveckling är det nödvändigt att ta till vara och utveckla de produktidéer som finns inom de små och medelstora företagen. I de nordliga länen spelar härvid Norrlandsfonden en Det vore enligt vår mening värdefullt om liknande möjligheter också kunde erbjudas i . Av budgetpropositionens bilaga 17 framgår att erfarenheterna av verksamheten vid det industriella utvecklingscentrum i utvärderats och att statens industriverk fått i uppdrag att pröva behovet av och förutsättningarna för att upprätta en utbyggd och intensifierad regional produktutvecklingsservice. Det framhålls att därvid avses bl. a. frågan prövas om att inrätta industriella utvecklingscentra i ytterligare ett par regioner i landet. I arbetar med stöd av medel från och med anknytning till företagareföreningen ett produktutvecklingsråd för att stödja de mindre och medelstora företagens expansion. Enligt vår mening är det från regionalpolitiska utgångspunkter angeläget att prioriteras när det gäller lokaliseringen av kommande industriella utvecklingscentra. Allvarliga strukturproblem har gjort sig gällande inom olika industribranscher, det gäller bl. a. stålindustrin, och de är särskilt kännbara i . Dessa problem innebär ett direkt och akut hot mot sysselsättningen för många anställda. Även i andra fall finns behov av särskilda insatser, t. ex. för att stödja projekt inom expansiva industrigrenar. Samhällets möjligheter att styra och understödja en planerad strukturomvandling i den svenska industrin måste därför förstärkas. Kapitalförsörjningen är ofta avgörande. Nya instrument för företagens kapitalförsörjning har kommit till , men de är inte alltid tillräckliga för att lösa problem och krisfenomen av den typ som uppkommit . För att lösa sådana problem krävs insatser med ibland mycket stora belopp, ofta understort risktagande och med ovissa möjlighefer till avkastning . Att sådana projekt inte alltid uppfyller kortsiktiga kommersiella lönsamhetskrav hindrar inte att de kan vara angelägna från samhällsekonomisk synpunkt. En särskild strukturfond bör därför tillskapas för att tillgodose detta behov. Förslag om en sådan har lagts fram i en socialdemokratisk partimotion om näringspolitiken. Fondens syfte skall vara att svara för en nödvändig finansiering av önskvärda branschrationaliseringar så att strukturanpassningen kan ske i planerade och socialt accepterade former. Den offentliga sektorn spelar en stor roll för sysselsättning och service i ett län. Genom den sysselsättningsexpansion som kan förväntas inom den offentliga sektorn blir den allt viktigare. Den regionalpolitiska planeringen måste utgöra en bas för den planering som sker inom olika sektorer och på skilda nivåer i samhället. Det är ett rättvisekrav att kommuner och landsting i olika delar av landet ges lika möjligheter att expandera efter sina behov. Den gällande indelningen i skattekraftsgarantiområden bör därför enligt vår mening skyndsamt revideras. har i Länsplanering framhållit att en utgångspunkt för en sådan revidering bör vara att nå överensstämmelse mellan indelningen i skattekraftsgarantiområden och indelningen i stödområden för den regionalpolitiska stödverksamheten. Vi har tidigare betonat att kommunernas och handlande får en allt större betydelse för sysselsättningsutvecklingen. Den serie konferenser haft med länets kommuner är ett uttryck för detta och bl. a. ett försök att understryka kommunernas viktiga roll. Kommunernas möjligheter att hålla en god beredskap i form av väl belägna planlagda industriområden bör uppmärksammas. Erfarenheten talar också för att en viss reserv av industrilokaler skulle medfört fler nyetableringar och underlättat den befintliga industrins expansion. Kommunerna har inga förutsättningar att hålla en sådan beredskap. Deras möjligheter att finansiera uppförandet av industrilokaler bör därför enligt vår mening förbättras särskilt inom stödområdet. Denna fråga är av speciell betydelse för östra och /. Systemet med industricentra har särskilt i använts med gott resultat. har betonat att bör komma i fråga för ett statligt industricentrum i länet. Vi delar den uppfattningen. Enligt vår mening bör i detta sammanhang också den av strukturomvandlingen inom järn- och stålindustrin berörda /och det sysselsättningsmässigt svaga Filipstadsområdet uppmärksammas. De mindre och medelstora företagen svarar för en betydande del av sysselsättningen i länet. Det är enligt vår mening väsentligt att insatser görs för att lösa deras behov av ökat stöd för produktutveckling, företagsorganisation samt marknadsföring av produkter. En fortsatt utbyggnad av länets företagareförening och ett aktivt stöd till länets näringsråd bör därvid kunna ge positiva effekter. Dessa båda organ har enligt vår mening en stor betydelse när det gäller möjligheterna att bedriva en aktiv och regional näringspolitik i . Jord- och skogsbruket har i vissa delar av länet fortfarande en stor sysselsättningsmässig betydelse. Det är därför vår uppfattning att jordbruket i dessa delar av ur regionalpolitisk synvinkel även måste ses som en nödvändig kompletterande sysselsättningskälla. Tillgången på skogsråvara har ägnats allt större uppmärksamhet. Risken för virkesbrist är påtaglig både i länet och i landet som helhet. Effektivare skogsbruk som ökar avkastningen samt högre utnyttjandegrad av skogs råvaror och effektivare förädlingsprocesser är nödvändiga åtgärder i detta läge. Det är angeläget att den fortsatta mekaniseringen av skogsbruket sker med hänsynstagande till arbetstagarnas intressen. Vi vill för vår del kraftigt understryka behovet av skogsvårdande åtgärder, vilket också ger fler arbetstillfällen, samt vidare att utvecklingen av länets skogsindustri endast får ske genom en utökad vidareförädling. Det är också vår grundinställning att samhället måste få ett starkare inflytande på användningen av landets skogstillgångar. För planeringsverksamheten i länet och för möjligheterna att på ett riktigt sätt kunna tillvarata länets naturtillgångar spelar tillgången på ett modernt kartmaterial en viktig roll. Länets näringsliv är som nämnts inriktat på malm och skogsråvara. Av budgetpropositionens bilaga 17 framgåratt stora delar av landet ännu inte karterats och att den pågående karteringen av bl. a. beräknas kunna fullföljas först . Vi vill med tanke på den betydelse tillgången på ett riktigt kartunderlag har för utvecklingsarbetet i länet framhålla att detta är en för låg ambitionsnivå och att arbetet med karteringen bör påskyndas. Det är angeläget att prospektering efter industriella och bergarter intensifieras i Bergslagen och efter hand torde även borrningsarbeten bli nödvändiga. Turismen ger många arbetstillfällen i vissa av länets glesbygder. Vi vill i detta sammanhang peka på att det är viktigt att möjligheterna till regionalpolitisk stöd till turistanläggningar i inte begränsas till de områden som utsetts till primära rekreationsområden. Möjligheterna till kommunikationer och transporter är av central betydelse för näringslivets utveckling. Det är viktigt att ökade medel för vägbyggande ställs till förfogande och att transportstödet utökas till att även gälla transporter på och . I detta sammanhang vill vi också rikta uppmärksamheten på vikten av att högskolan i förstärks med utbildning inom särskilt naturvetenskap och att det skapas möjligheter att bedriva forskning vid högskolan. Vi vill dessutom starkt understryka behovet av en successiv utbyggnad av den yrkestekniska högskoleutbildningen i länet och att därvid utbildningar med inriktning mot pappers- och massaindustrin samt sågverks- och hyvleriindustrin bör komma i första hand. Den åtgärdskatalog som vi redovisat anger att behovet av samhällsinsatser på både kort och lång sikt i länet är betydande. Vi har emellertid konstaterat att resurserna i länet är otillräckliga. Med den utveckling som vi redovisat i denna motion är det inte möjligt att uppnå de regionalpolitiska målen, som angett för , med mindre än att mycket kraftfulla åtgärder sätta in när det gäller såväl närings- och regional- som arbetsmarknadspolitik. Vi har i motionen angett en rad åtgärder som bör komma i fråga. I budgetpropositionen (prop. 1976/77:100, bil. 17) framhåller industriministern att regeringen har för avsikt att ta ställning till länsprogrammen . bör regeringen redovisa sina ställningstaganden för och därvid ange vilka insatser regeringen är beredd att göra för att förverkliga de regionalpolitiska målen för när det gäller befolkningsutveckling och sysselsättningsökning. I en sådan redovisning bör ingå ställningstaganden till de förslag, som lämnats såväl av som i denna motion. Vidare bör regeringen redovisa hur planeringsresurserna vid i skall förstärkas, så att den regionalpolitiska planeringen kan vidareutvecklas. Med hänvisning till det anförda hemställer vi