mot · G002732 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 732 av m. fl. Kravet på förbättrad smärtlindring vid förlossning innebär ökade krav på förbättring av hela mödrahälsovården. I debatten om smärtlindring måste inte bara de medicinska synpunkterna utan också de sociala, psykologiska och pedagogiska aspekterna beaktas. Att vänta barn är en djup omställningsperiod i varje kvinnas liv. Det är en både fysiskt och psykiskt intensiv och jobbig tid för alla kvinnor. Psykiska och sociala problem förstärks ofta under en graviditet. E. har påvisat att varannan kvinna har någon form av psykisk störning. Andra undersökningar visar att var femte gravid kvinna har så svåra psykiska problem att de direkt kommer att avspegla sig i hennes relation till det väntade barnet. Man kan tala om ett psykologiskt arv, eftersom inställningen till graviditeten och föräldraskapet återspeglar dessa kvinnors förhållande till sina egna mödrar. Trots alla kontraceptiva metoder som finns, så är varannan graviditet oplanerad. Enligt undersökningar är de svåra psykiska problemen vanligast bland de kvinnor vilkas graviditet är oplanerad. För dessa kvinnor blir också förlossningsupplevelsen oftare negativ och smärtsam. De kvinnor som lever under ekonomiskt och socialt svåra förhållanden återfinns ofta bland de s. k. riskfallen bland gravida kvinnor. Redan på ett tidigt stadium kan dessa riskfall upptäckas, men eftersom dagens mödravård är ensidigt somatiskt inriktad och bara tar hand om kvinnorna ur kroppsligt medicinsk synvinkel, så försvåras dessa kvinnors problem under graviditeten. I den nuvarande mödrahälsovården finns i stort sett bara utrymme för att väga, mäta och ta prover. De resultat som framkommit i de senaste undersökningarna visar att den somatiska mödrahälsovården måste kompletteras med en psykisk mödrahälsovård. Inte ens hälften av de gravida kvinnorna deltar i mödraundervisningen. De som kommer dit är äldre kvinnor, sådana som har hög utbildning och hög inkomst och varav de flesta är gifta och har planerade graviditeter (enligt en undersökning av W. ). Mödraundervisningen når alltså de redan aktiva och resursstarka kvinnorna men inte de kvinnor som allra bäst skulle behöva den. Därför måste mödrahälsovården bedriva en aktivt uppsökande verksamhet för att nå alla blivande mammor med förlossnings- och färäldraförberedelse. Alla gravida kvinnor borde t. ex. erbjudas att genomgå kurs i psykoprofylax. Mödraförberedelserna måste pågå under hela graviditeten och även efter förlossningen. Fäderna skall givetvis också förberedas. en bör också kompletteras med en allmän föräldraundervisning. 1 mödraförberedelserna bör också ingå individuell rådgivning. Kontakten med kvinnorna, bl. a. för att spåra upp de s. k. riskfallen, måste göras under de tre första månadrna av graviditeten. Försöksverksamhet med olika samtalsgrupper mellan gravida kvinnor visar också på ett stort behov av att få tala om sin graviditet och om problem och oro inför att bli mamma. Det borde självfallet finnas psykologisk expertis vid varje mödravårdscentral och på varje förlossningsavdelning. Personaltätheten på mödravårdscentralerna måste också ökas så att det finns tid att tala om förlossningen, om smärtlindring och föräidraskap och annat som är viktigt för varje blivande mamma. Sammanfattningsvis måste mödrahälsovården kunna ge både en kroppslig, psykisk och social vård. Med stöd av ovanstående hemställes att måtte uttala 1. att mödrahälsovården bör ges ökad beredskap för att ge kvinnor psykisk och social hjälp, 2. att personaltätheten bör ökas så att utrymme finns för samtal mellan läkare och gravida kvinnor och mellan barnmorskor och gravida kvinnor, 3. att psykologtjänster bör inrättas på varje mödravårdscentral och förlossningsavdelning, 4. att ökade resurser bör anslås till upplysningsverksamhet om kontraceptiva metoder i syfte att eliminera oönskade graviditeter. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i INGA (vpk)