mot · G0021277 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1277 av m. fl. om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten Ungdomsarbetslösheten är, liksom övrig arbetslöshet orsakad av kapitalismens sätt att fungera, jakten efter högsta möjliga vinster, konkurrensen och bristen på planering efter folkets behov. Förutom dessa allmänna orskaer till ungdomsarbetslösheten ser vi att ungdomen drabbas speciellt hårt på grund av den svenska kapitalismens utveckling. Några av de viktigaste orsakerna till den höga ungdomsarbetslösheten och som medför att den kommer att bestå och växa är följande: har storfinansens makt ökat i en allt snabbare takt. De stora monopol företagen har lagt under sig mängder av små- och medelstora företag. I konkurrensen med industrijättarna har många mindre företag dukat under. Koncentrationen av ägandet av företag och naturtillgångar samt monopolens stärkta dominans har medfört att antalet arbetstillfällen inte ökat tillräckligt. Alltför många mindre och medelstora företag har slagits ut i konkurrenskampen. En bidragande orsak är den s. k. solidariska lönepolitiken. Ungdomen, den nya arbetskraften, har därmed svårare att få jobb. Kapitalisterna vill ha sina företag där de ger bästa vinsten. Stora delar av vårt land har därför blivit av med allt fler företag. Arbetstillfällena i dessa områden har minskat, och det har hårt drabbat den nya arbetskraften - ungdomen. För att få jobb har ungdomen tvingats till storstadsområdena. På grund av för mycket arbetskraft i dessa koncentrationsområden har de också där i stor utsträckning blivit arbetslösa. Kapitalisterna investerar alltmer av vinsterna utomlands. I länder med billig arbetskraft hägrar höga vinster. På nya marknader lockar högre vinster. Detta innebär att investeringarna hålls nere - de nya arbetstillfällena blir färre i . Givetvis är det då i stor utsträckning den ungdom som skall ha de nya jobben som lår sitta emellan. Ungdomsarbetslösheten håller i sig och stiger. Planering för storfinansen. Staten försöker göra allt för att hjälpa den ruttnande kapitalismen. Främst är det storfinansen som ges förmånliga villkor. Men gåvor och stöd hjälper inte då kapitalisterna endast har högsta möjliga profiter för ögonen. Statens storfinansvänliga politik underlättar koncentration, monopolisering och imperialism. Staten varken styr eller planerar ekonomin i de arbetandes intresse. I stället söker man anpassa all aktivitet efter ka pitalismens behov, bl. a. med en rad olika bidrag. Exempel på några är lokaliseringsbidraget, investeringsbidraget, lageruppbyggnadsbidraget och jämställdhetsbidraget. Utbildningen syftar t. ex. till att förse det s. k. näringslivet med lämplig arbetskraft. Eftersom kapitalismen utvecklas så snabbt och utan styrning innebär detta att genomgången utbildning allt mindre blir en säkerhet att få jobb. Främst är det ungdomen som i form av ökad arbetslöshet drabbas av detta. Framtiden för elever i grundskolor och gymnasieskolor blir allt osäkrare. Utbildning är ingen garanti Det kapitalistiska samhället ställer allt högre krav på arbetskraften. De som inte kan motsvara kraven på utbildning löper därför större risk att bli arbetslösa. De som endast genomgått riskerar lättast att bli arbetslösa, men arbetslösheten bland dem som genomgått gymnasium stiger också. Inte ens högre utbildning är en garanti för att få jobb. Så länge det kapitalistiska systemet består är det inte säkert att man får arbete om man utbildar sig. Att utbildning inte är någon säkerhet har en del av sina förklaringar i att staten varken kan eller vill planera utbildningen, eller behovet av utbildad arbetskraft, så att alla kan garanteras arbete efter avslutad utbildning. Staten måste ta hänsyn till kapitalets intressen och kan därför sällan planera något som kapitalet inte har nytta av. Bidrag bekämpar inte ungdomsarbetslösheten Staten och kommunerna har inte gjort något nämnvärt för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Att inrätta AMS-utbildning, beredskapsarbeten, ge kommunalt arbetslöshetsunderstöd m. m. innebär inte på något sätt att ungdomsarbetslösheten bekämpas. Ungdomarna är fortfarande arbetslösa, fast de studerar, har beredskapsarbete eller får arbetslöshetsunderstöd. Sådana åtgärder skapar inte ett enda verkligt arbetstillfälle. Beredskapsarbetena är ofta improduktiva. Arbetsköparna bidrar inte med ett öre till att finansiera beredskapsarbetena. Merparten av dessa arbeten har finansierats av statliga medel genom AMS, men även kommunerna bidrar. Den statliga och kommunala skatten belastas, och de arbetande är de som får betala dessa jobb. AMS-utbildningen är inget annat än en form att undanröja ungdomsarbetslöshetsproblemet på kort sikt genom att se till att man i stället för att gå arbetslös går på AMS-utbildning. Man är arbetslös, fast i skolan i stället. Det är den enda förändringen, samt att man i viss mån får sitt uppehälle betalt. Subventioner till kapitalet är en ny giv från den borgerliga staten, som lanseras allt flitigare. Ungdomar får beredskapsarbeten med utbildning på industrierna. Industrierna får då betala avtalsenlig lön och får statsbidrag per anställd och arbetstimma. De privatkapitalistiska företagen som orsakar arbetslösheten får arbetskraften subventionerad. Kontant arbetsmarknadsstöd (KAS) är en ny arbetslöshetsförsäkring som kompletterar arbetslöshetskassorna. Denna form handhas av AMS och länsarbetsnämnderna. Det är därigenom meningen att de som inte uppfyller kraven för ersättning från erkänd arbetslöshetskassa skall få möjlighet att erhålla ersättning. Detta är ett steg i rätt riktning, men det bekämpar givetvis inte ungdomsarbetslösheten. Ökat stöd skapar inga jobb. Bekämpa ungdomsarbetslösheten nu! Ungdomen har ingen egen arbetsmarknad. Även om ungdomsarbetslösheten har speciella orsaker som gör att den består på en hög nivå, kan inte ungdomsarbetslösheten bekämpas isolerat. Kampen för ungdomens rätt till arbete är en kamp för allas rätt till arbete. I kampen mot ungdomsarbetslösheten duger det inte att stanna vid att slå fast att det är det kapitalistiska systemet som är orsaken och att full sysselsättning endast kan skapas under socialismen. Kampen för rätten till arbete måste föras här och . Flera viktiga konkreta krav måste ställas för att begränsa arbetslösheten. Kampen mot ungdomsarbetslösheten kräver ett samlat program för att bli framgångsrik. Något sådant program har - anmärkningsvärt nog - aldrig utarbetats eller ställts i utsikt av regeringen. Man har litat till marknadskrafterna och den tillfälliga konjunkturuppgången. Inom regeringen har man gjort vissa kartläggningar och utredningsarbeten. Detta har dock inte givit till resultat något konkret grepp på frågan. bedrivs över huvud ingen samlad verksamhet från arbetsmarknadsverket eller kommunerna i fråga om aktiva åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Den officiella inställningen till ungdomsarbetslösheten präglas tvärtom av ett flertal undanflykter och fördomar. Sålunda är ett återkommande svar på kritik rörande sättet att handha ungdomens arbetslöshetsfråga att ungdomen själv (!) inte vill ta arbete i industrin. Sanningen är att industrin stagnerar och att de arbetslösa ungdomarna inte kan söka eller konkurrera om den typ av yrkesarbete som bjuds ut av industrin. Nya sysselsättningstillfällen för ungdomen måste i övervägande mån sökas inom stat/kommunsektorn. Något konkret grepp för att sammankoppla denna sektors expansion med lösandet av arbetslöshetsfrågan har dock aldrig tagits. De åtgärder som kommit till stånd har allvarliga svagheter. Beredskapsarbetena för ungdom sätts i gång alltför sent och är inte anpassade till utflödet från skolorna. Utbildningen är tillfällighetsbetonad och innehållsmässigt snäv, den garanterar ej heller de unga arbeten. Inga av åtgärderna har ambitionen att söka ändra de arbetslösa ungdomarnas samlade sociala situation. Med stöd av anförda synpunkter föreslås att beslutar att anta ett program mot ungdomsarbetslösheten som innebär 1. att arbetsmarknadsmyndigheterna måste göra sin verksamhet uppsökande och skapa kontakt även med ungdomar som går vid sidan av förmedlingen eller enbart vid dess öppna avdelning samt återinrättar de s. k. ungdomsformedlingarna, 2. att arbetsmarknadspolitiken gentemot ungdomar måste överge sin nuvarande mestadels socialpolitiska prägel och att den i stället måste kopplas till ett medvetet skapande av nya sysselsättningstillfällen, 3. att sysselsättningsprogrammet bör inriktas på att en relativt stor del av den arbetslösa ungdomen skall beredas plats inom sektorn stat/kommun samt att de av vpk föreslagna nya statsindustrierna bör bl. a. inriktas på ungdomsrekrytering, 4. att utbildningspolitiken måste förenas med skapande av nya arbetstillfällen och att beredskapsarbeten och AMS-utbildning måste kopplas så att de vid avslutningen innebär att man har ett arbete, 5. att understödet till arbetslös ungdom måste förbättras och att alla garanteras rätten till arbetslöshetsunderstöd, vidare att understöden måste höjas ordentligt och kvalificeringstider och åldersgränser slopas. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i