mot · G002818 · 1977-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om rätten till s. k. ägoväg över järnväg 1 samband med markreservationer för järnvägsbyggen medgavs ett stort antal s. k. ägovägar över järnvägen därför att det ansågs ofrånkomligt att möjliggöra fortsatt jordbruk och skogsbruk inom ägor som kom att delas genom framdragningen av järnvägen. Med den tidens produktionsförhållanden och hästtransproter förelåg det i allmänhet goda skäl att tillåta ett relativt stor antal sådana ägovägar inte endast med hänsyn till att transporterna svårligen kunde ske på annat sätt. utan också med hänsyn till att den trafiksäkerhetsmässiga risken att den som kör en häst inte ser eller hör annalkande tåg inte är särskilt stor. Den trafik som förekommer vid sådan plankorsningar är i allmänhet av helt annan karaktär. Den som kör en traktor eller lastbil har på grund av motorbuller och förarhytt ofta svårt att se eller höra annalkande tåg. Detsamma gäller bussar och vanliga personbilar. Därutöver är det i allmänhet uppenbart att transportbehoven mellan olika ägoområden inte har samma karaktär och omfattning som tidigare och att det finns helt andra möjligheter att klara transportbehoven trafiksäkerhetsmässigt säkrare än vad som är möjligt på en ägoväg över järnväg. Utvecklingen innebär att det finns goda skäl att överväga en förändring av den traditionella ägovägsrätten till en behovsmotiverad rätt till ägoväg grundad på aktuella produktions- och trafiksäkerhetskrav. Även i de fall då det alltjämt finns väsentliga transportbehov mellan ägoområden på olika sidor av en järnvägslinje torde det med dagens motorfordon finnas goda möjligheter att med en relativt obetydlig ändring av färdväg åstadkomma den trafikseparering som är trafiksäkerhetsmässigt önskvärd. Trafiken bör, där så är möjligt, ske över planskilda korsningar eller på de allmänna vägar som har särskilda säkerhetsanläggningar vid järnvägsövergångarna. Där så inte är möjlgit bör det ändå eftersträvas att minska trafiksäkerhetsrikserna genom att sammanföra erforderlig trafik till ett färre antal ägovägskorsningar med goda sikt- och lutningsförhållande. För att så snabbt som möjligt öka trafiksäkerheten genom sådana åtgärder bör i stället för nuvarande expropriationsförfarande en särskild nämnd på framställning av järnväg, kommun eller trafiksäkerhetsmyndighet kunna besluta om att tidigare medgivande om ägoväg över järnväg upphör att gälla, om inte markägaren visar att det föreligger tillräckliga skäl att ha plankorsningen kvar med hänsyn till den verksamhet som bedrivs på fastigheten. För de anslutningar till allmän väg som i vissa fall kan komma att erfordras för att minska antalet ägovägar över järnväg bör statsbidrag kunna utbetalas på liknande sätt som till säkerhetsanläggning vid plankorsning. Detsamma bör kunna gälla om den ersättning i övrigt som med hänsyn till andra särskilda omständigheter från fall till fall kan vara motiverad. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller 1. om förslag till de författningsändringar och den organisation som erfordras för en behovsmotiverad ägovägsrätt av det slag som angivits i motionen, 2. att den utredning som behövs anförtros en särskild sakkunnig. L1NDHAHL (s) i () ()