mot · G0021676 · 1977-05-31 00:00:00 — 1976/77: 1676 Motion 1976/77: 1676 av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:149 om arbetsmiljölag m. m. Det föreliggande förslaget till arbetsmiljölag måste trots sina många brister ses som ett framsteg för den kamp för en bättre arbetsmiljö som bedrivits ute på arbetsplatserna. kommunisterna har deltagit i den kampen och bl. a. här i ställt krav på förändringar för att bryta arbetsköparnas hänsynslösa spel med lönearbetarnas liv och hälsa. Även om förslaget till arbetsmiljölag kan betecknas som ett framsteg måste vi nu återigen upprepa många av de krav som vi ställt år för att lagen verkligen skall kunna bli det stöd för lönearbetarnas kamp som den måste vara. Därför föreslår vpk i denna motion bl. O arbetsmiljölagen måste leda till en riskfri arbetsmiljö, O alla arbetare måste få företagshälsovård, O farliga ämnen skall inte få användas och cancerframkallande ämnen förbjudas, O lönearbetarna måste fä maktbefogenheter för att förändra sin arbetsmiljö, O lönearbetarnas rätt att stoppa farliga arbeten måste utvidgas, O inga ämnen som inte är bevisat ofarliga skall få användas, O den lokala fackliga organisationen skall avgöra pausernas längd, antal och förläggning, O endast sådant skiftarbete och nattarbete som är nödvändigt på grund av produktionsteknik, säkerhetsskäl eller servicebehov bör förekomma, O minst 48 timmars veckovila, O inget kvälls- och nattarbete för ungdomar , O det lokala skyddsarbetet organiseras genom förhandlingar med strejkrätt för lönearbetarna, O även arbetarorganisation som inte är kollektivavtalsbunden skall ha rätt att utse skyddsombud, ledamot i skyddskommitté eller huvudskyddsombud, O de fackliga organisationerna skall själva utbilda skyddsombud, men på arbetsköparnas bekostnad, O fritt tillträde till arbetsplatserna för fackliga förtroendemän och experter, skyddsombud skall ha rätt att avbryta allt hälsofarligt arbete och ensamarbete, 0 den lokala fackliga organisationen måste ges vetorätt i väsentliga arbetsmiljöfrågor, 1 1976/77. 3 sam!. O yrkesinspektionen bör vara huvudman även för den kommunala tillsynen, O det skall vara fackföreningens medlemmar som avgör i vad mån skyddsombud och fackliga representanter skall beläggas med tystnadsplikt, O facklig organisation eller dess företrädare skall inte kunna ådömas skadestånd, O tillsynsmyndigheten skall inte kunna hindra lokal facklig organisation och skyddsombuds rätt att utnyttja strejkrätt, vetorätt och rätt att avbryta arbete, O arbetsmiljölagen skall gälla inom hela försvaret i fredstid, O inga inskränkningar i skyddsombudens rättigheter inom försvaret, O de värnpliktiga skyddsassitenterna ges samma status som skyddsombud, antalet ämnen i den hygieniska gränsvärdeslistan skall utökas till ca 500, O lokal facklig organisation skall på betald arbetstid ges möjlighet att utarbeta arbetsmiljöprogram som underlag för förhandlingar, O studiegrupper om arbetsmiljön på betald arbetstid, O förlängda planeringstider för att ge reella möjligheter till förhandsgranskning, O skärpta regler när det gäller farligt arbete för minderåriga, O bättre utbildning och introduktion för nyanställda minderåriga, O kraftiga straffavgifter och förverkande av egendom skall kunna utdömas av företag som inte följer arbetsmiljölagens bestämmelser eller förelägganden om förbättringar, O vetorätt för lönearbetarnas representanter i arbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionsnämnderna, O endast arbete som föranleds av fara för liv eller egendom skall få bedrivas utöver ordinarie arbetstid, O att skall uttala sitt stöd för inrättande av ett fackligt arbetsmiljöoch kontrollinstitut. genomgick arbetslivet en omfattande teknisk förändring. I kapitalisternas ständiga jakt efter högsta möjliga profit krävs ökade kapitalinsatser i fasta anläggningar såsom byggnader, maskiner o. d. Därigenom kan man ta ut mer arbete av varje enskild lönearbetare. Detta är ett livsvillkor för kapitalismen, eftersom lönearbetarna är de enda som skapar nya värden. En omfattande effektivisering av arbetsprocesserna är därför nödvändig för att upprätthålla och öka lönsamheten för kapitalet. Resultatet av denna utveckling är att de stora arbetsplatserna ökat i antal, liksom skiftarbetet och andra former för obekväm arbetstid. Effektivare prestationslönesystem med premie, merit- och arbetsvärdering har införts. Statliga industrier, och hela den s. k. offentliga sektorn är en del av den kapitalistiska ekonomin. Privatföretagens effektivitets- och rationaliseringsmetoder sprids i allt snabbare takt på alla sektorer av arbetsmarknaden bland såväl arbetare som tjänstemän i låg- och mellanställning. Flertalet lönearbetare får bättre utbildning än tidigare, men hänvisas allt fler till monotona och tråkiga arbeten. Även denna utveckling gäller på samtliga sektorer av arbetsmarknaden. Den drabbar såväl arbetarna som lågavlönade tjänstemän och stora grupper tjänstemän i mellanställning. De ökade fysiska hälsoriskerna - luftföroreningar, giftiga ämnen, buller, drag, belysning, dåliga arbetsställningar o. d. - har stått i centrum för arbetsmiljödebatten det senaste årtiondet. Dålig/vs/s/c arbetsmiljö skadar, dödar och slår ut allt fler. Det förtjänar att påpekas att detta även återspeglas i officiell yrkesskadestatistik. Antalet inträffade yrkesskador minskar inte och antalet yrkessjukdomar ökar kraftigt (delvis p. g. a. bättre rapportering av hörselskador). De trubbiga riskmåtten i yrkesskadestatistiken - yrkesskador/miljon arbetstimmar och "svårhetstal" (förlorade arbetsdagar/) - visar ingen påtaglig sänkning. Den ökande andelen tjänstemän levererar allt fler arbetstimmar" och döljer därmed att svårhetstalet ökat i flera branscher för arbetarna - de som verkligen utsätts för de dödande och invalidiserande yrkesskadorna. Nya risker avslöjas fortlöpande i den vetenskapliga litteraturen. Lösningsmedel har övertygande visats ge hjärnskador, och en fördubbling av psykiska sjukdomar har visats hos lösningsmedelsarbetare vid en genomgång av ett förtidspensionsregister. har flera studier gett misstankar om samband mellan vissa njursjukdomar och lösningsmedel. Dynamitarbetare som arbetat i exponerat arbete löper en mångfalt större risk att avlida i hjärt- och hjärnkärlssjukdomar än andra. O Slipning av hårdmetaller ger luftvägssjukdomar. O Asbest ger kraftigt förhöjd risk för lungcancer, lungsäckscancer förutom asbestdammlunga och lungsäcksförtjockningar samt lungfunktionsförsämring. O Vinylkloridens levercanceroffer fortsätter att öka. O Buller misstänks ge blodtrycksförhöjning. O Byggnadsgrovarbetare har förhöjd hjärtinfarktfrekvens. O Fosterskadande effekter misstänks av narkosgaser och handtvältmedel inom långvården, som drabbar personalens barn. O Arsenik från har visats kraftigt öka lungcancerfrekvensen. Listan kan göras mycket längre och visar främst att ett otal nya risker kan förväntas bli avslöjade i takt med att forskningen fortskrider och resultaten förs ut. Man måste bestämt vända sig mot påståenden att den vetenskapliga och tekniska utvecklingen, behovet av nya produkter och behovet av rationa liseringar automatiskt medför ökade hälsorisker i arbetet. Modern teknik skulle tvärtom kunna göra produktionen långt mer mänsklig. Det är i stället produktionens kapitalistiska form som skapar riskerna och ökar antalet olycksfall och sjukdomar. Profithänsynen får väga tyngre än hänsynen till de arbetandes hälsa. Därför brukas kemiska ämnen i produktionsprocessen trots att deras oskadlighet inte kan garanteras eller att deras skadeverkningar t. o. m. är kända. Andra former av dålig fysisk arbetsmiljö behålls därför att förbättringar inkräktar på kapitalisternas profiter. På samma sätt är det med den ständiga ökningen av arbetstakten. Ökad arbetsintensitet är en lag under kapitalismen, ett av de främsta medlen att öka mervärdet och profiten. Den ständigt ökade arbetstakten drabbar alla, oavsett om de har en bra, en hygglig eller en dålig fysisk arbetsmiljö. Vpk har alltid drivit arbetsmiljön som en klassfråga där maktförhållandena avgör arbetsmiljöns beskaffenhet. har kommunister och andra progressiva arbetare ställt förslag i fackföreningar och på arbetsplatser om en bättre arbetsmiljö. Vpk är ensamma i om att ställa konkreta krav mot arbetshets och utslagning, den fråga som är arbetslivets helt dominerande problem oavsett om någon står på en industriarbetsplats, jobbar på sjukhus, i servicenäringen eller på ett kontor. När det gäller kemiska produkter och gränsvärden har vpk varit föregångare. På ett mycket tidigt stadium ställdes krav på omvänd bevisföring när det gäller giftiga ämnen och krav på hygieniska gränsvärden som förhindrar ohälsa. Kommunister och andra progressiva arbetare har spelat en betydelsefull roll för att driva fram arbetsmiljöförbättringar och även varit de som starkt bidragit till att opinionen om en bättre arbetsmiljö är mycket stark. kommunisternas många förslag i på arbetsmiljöns område ligger väl i linje med opinionen på arbetsplatserna. Därför kommer vpk på alla områden att fortsätta kampen för bättre arbetsmiljö genom att ställa arbetarnas makt över arbetsmiljön, arbetsplatsen och samhället i centrum. Den nuvarande arbetarskyddslagen är en vag lagstiftning med många "bör" och utgör ett mycket bräckligt stöd i arbetarnas kamp. Dessutom har arbetsmiljön präglats av samarbetsfilosofin baserad på "Saltsjöbadsandan". Utslagningar och utsortering, gifter, upptäckten av nya yrkessjukdomar, larmrapporter och undersökningar som visade på arbetsmiljöns brister innebar att statsmakterna tvingades utreda arbetsmiljön. tillsattes 1970 och avlämnade 1976 sitt slutbe tänkande till ny lag, som föreslås i propositionen. Förslaget från arbetsmiljöutredningen är en ramlagstiftning, där det finns många vackra målsättningar "att arbetsförhållandena skall anpassas till människans förutsättningar", "att arbetet skall upplevas som meningsfullt och berikande", att arbetarna skall kunna påverka sin arbetssituation, att arbetet skall utföras i en sund och säker miljö" och "att arbetslivet skall utformas så att det ger betryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Dessa målsättningar skall förverkligas genom samarbete mellan arbetsmarknadens parter, och arbetarskyddsstyrelsen skall spela en central roll med att utfärda anvisningar efter hand. Den nu föreslagna ramlagstiftningen är därför en fortsättning på samförståndspolitiken. Det illustreras av departementschefens yttrande vad gäller arbetarskyddsstyrelsen med följande: För att goda resultat skall kunna uppnås av arbetarskyddsmyndigheternas verksamhet är det viktigt att myndigheternas avgöranden omfattas av förtroende av alla dem som berörs. Enligt min mening åstadkommes detta bäst genom att man inte ger markerad övervikt åt någon sida vad gäller representation. En ramlagstiftning med allmänna målsättningar som skall ges innehåll av en arbetarskyddsstyrelse i vilken arbetsmarknadens parter skall ingå för att samarbeta, är förslagets innehåll i klartext. ges inga avgörande befogenheter. Maktförhållandena i samhället förbises helt. Att det är arbetsköparna som skapat dagens bristfälliga arbetsmiljö förtigs, och i stället skapas illusionen att de som drivit fram denna arbetsmiljö skall vara med och förändra densamma. En förändring som bara kan ske på arbetsköparnas bekostnad genom minskade profiter. Propositionens förslag och fackets roll Förslaget till ny arbetsmiljölag är på gott och ont. 1 förslaget har tagits med krav som länge varit aktuella, starkare målsättningar bl. a. om gränsvärden, att enmansarbete kan avbrytas, att pauser har tagits med i större utsträckning i lagen m. m. Men den avgörande bristen är hela lagens samarbetsinriktning. Propositionen tar upp frågan om den psykiska miljön, arbetshetsen och utslagningen, vilket är ett framsteg. Flera andra krav som vpk drivit har tagits med. Vi gör här en kort sammanfattning av det som måste betecknas som positivt och negativt i det nya förslaget. Gränsvärdena: Lagtexten ger inget konkret, men i motiveringarna sägs att målsättningen skall vara att de skall skydda liv och hälsa under ett helt liv. Pauser ingående i den ordinarie arbetstiden har tagits med i lagen. Straff kan ådömas försumliga arbetsköpare. Arbetare kan avbryta arbete som han/hon anser vara "omedelbar och allvarlig fara för att kontakta skyddsombud eller "arbetsgivare" utan att därför ådömas skadestånd för eventuell uppstådd skada. Skyddsombud får avbryta enmansarbete om det är påkallat från skyddssynpunkt. Arbetarskyddsstyrelsen skall förhandsgranska maskiner och annan teknisk utrustning och även kunna förklara maskiner och teknisk utrustning förverkade, om detta ej kan anses oskäligt. Förbud är möjligt mot arbetsmetod, arbetsprocess eller ämne. Förslaget till ny arbetsmiljölag kopplas ihop med § 32-förslaget om medbestämmanderätt. Båda är ramlagstiftningar. Samverkan är utgångspunkten. Inga avgörande fackliga maktbefogenheter. Ramlagstiftningen ger inga bestämda målsättningar, än mindre hur en bra arbetsmiljö skall förverkligas, detta är hänvisat till samarbete. Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter skall utformas i samarbete med arbetsmarknadens parter, gränsvärden m. m. Frågan om arbetsintensiteten, stressen m. m. skall i första hand lösas av parterna, anser utredningen. Gränsvärdenas målsättning finns inte i lagtexten. Skyddsombuden får endast avbryta arbete som medför omedelbar och allvarlig fara. Kraven på att vidga detta begrepp avvisas av utredningen. skall som tidigare bedöma skyddsombudets åtgärd. Vägran att följa säkerhetsföreskrifter och att använda skyddsutrustning är saklig grund för uppsägning. Omfattningen av de i lagen föreslagna pauserna skall bestämmas avtalsvägen. För tillverkare, importör eller användare föreligger ingen skyldighet att bevisa ett ämnes ofarlighet innan det används. Utbildningen slås fast som en sam arbetsfråga. Sekretessbestämmelserna är desamma som i nuvarande lagstiftning. Obligatorisk företagshälsovård finns inte inskrivet. Vpk avvisar hörnstenarna i den föreslagna lagen och föreslår i stället målsättningar och bestämmelser som underlättar lönearbetarnas och fackföreningarnas kamp: Arbetshetsen och utslagningen måste stoppas. Överordnade målsättningar skall vara arbetstillfredsställelse, bra arbetsmiljö och trygghet i anställningen. Kravet på ökad effektivitet måste underordnas dessa målsättningar. Arbetsplatserna skall garantera en god fysisk arbetsmiljö, mänsklig arbetstakt och omväxlande arbete. Den ständiga sänkningen av gränsen för lönearbetarnas produktiva ålder skall stoppas. Antalet sjukskrivningsdagar och förtidspensioneringar skall nedbringas radikalt. Arbetshandikappade bereds i snabbt ökad omfattning plats i produktionen. Propositionen måste kritiseras av följande fyra skäl: Lagen är en ramlag vars målsättningar skall arbetas fram av arbetsmarknadens parter under överinseende av arbetarskyddsstyrelsen. Lagen slår fast att det dagliga och lokala arbetsmiljöarbetet skall bygga på klassamarbete. 3 kap. 1 §. Det övergripande arbetsmiljöproblemet om arbetstakt, jäkt och stress, utslagning och utsortering överlämnas helt till förhandlingar enligt medbestämmandelagen. Fackföreningarna får inga avgörande konkreta maktbefogenheter. Förändringarna i arbetarskyddslagen 1/1 1974 utgick från målsättningen i lagens paragraf 39 arbetsgivare och arbetstagare skola samverka för att åstadkomma sunda och säkra arbetsförhållanden. Denna utgångspunkt måste avvisas som felaktig. Samarbetsideologin har inte lett till några avgörande förbättringar av arbetsmiljön. Den kommer inte heller att göra det . Trots detta bygger förslaget till arbetsmiljölag på samma lagparagraf arbetsgivare och arbetstagare skola samverka. Samarbetsideologin bygger på illusionen att arbetare och arbetsköpare har gemensamma intressen. Men kapitalisternas krav på ökad profit och lönearbetarnas krav på en god lön, lugn arbetstakt, trygga anställningsförhållanden och riskfri arbetsmiljö är oförenliga. Kampen för en bättre arbetsmiljö är därför en viktig del av den oförsonliga kampen mellan kapital och arbete. Det gäller också på de sektorer av arbetsmarknaden där det inte skapas några vinster. En bättre arbetsmiljö kan nås när samarbetspolitiken kastas överbord. Då kan arbetarna tillkämpa sig verkliga arbetsmiljöförbättringar. I förslaget till ny arbetsmiljölag förbigås det övergripande arbetsmiljöproblemet, arbetshets, utslagning och utsortering som frambringas genom arbetsköparrtas ökade krav på profit, effektiviseringar och rationaliseringar. Dessa frågor hänskjuts till förhandlingar mellan parterna på arbetsmarknaden och medbestämmandelagen (MBL). MBL ger facket inga maktpositioner gentemot arbetsköparna, det har redan lagen visat efter att ha varit i kraft sedan 1/1 1977. Arbetsköparnas makt är oinskränkt genom deras ägande till produktionsmedlen, strejkförbudet är till fördel för arbetsköparna, lagens (MBL) rättigheter, förhandlings- och informationsrätten är grovt urholkade och ger ingen makt. Förhoppningarna att medbestämmandeavtal skall förbättra situationen är illusioner i den mån de är avhängiga av att arbetsköparna frivilligt avstår från makt. MBL har som utgångspunkt samarbete mellan arbete och kapital. Medbestämmanderätten kan möjligen leda till att bristerna i det kapitalistiska produktionssättet målas över, men de verkliga motsättningarna och konflikterna mellan kapital och arbete finns kvar. Det blir fortfarande produktionen för profit, som blir drivkraft, bara med den skillnaden att fackföreningarna tar ett huvudansvar för rationaliseringar och personalpolitik. Produktionen för profit, med vilken följer konkurrens med andra företag, kan leda till att fackföreningarna självmant uppger viktiga arbetsmiljökrav för att hålla företagens lönsamhet uppe. MBL är därför ingen lösning på arbetshets, utslagning och utsortering på arbetsmarknaden. Förhandlingar i arbetsmiljöfrågor blir därför utan stöd i lagstiftningen och den enda makt som kan mobiliseras är fackföreningens egen styrka. Arbetsköparnas ägande av produktionsmedlen innebär att de har makt att styra arbetslivets och arbetsmiljöns utveckling. Det som kan ge arbetarna någon makt mor den makt arbetsköparna har i kraft av sitt ägande är att fackföreningarna för en aktiv kamp. Arbetsmiljölagstiftningen måste inriktas på att stödja denna kamp. Facket måste alltid kräva att åtgärder från samhällets sida skall ha till syfte att underlätta lönearbetarnas kamp för en bättre arbetsmiljö. Fackföreningarnas maktbefogenheter skall bl. a. bestå av vetorätt i frågor där arbetsförhållandena är eller utformas så att de blir arbetarfientliga. Facket bör t. ex. kunna förbjuda ackordsarbete, stoppa tidmätningar, produktionsoch rationaliseringsmetoder samt nya prestationslönesystem, som ökar utsvettningen. Facket måste tillkämpa sig rätt att få förhandla om personalstyrkornas storlek och ha vetorätt om inte förhandlingar ger resultat. Regeringsförslaget har dessutom andra allvarliga brister. De gällande bestämmelserna i arbetarskyddslagens 40 och 41 SS har nära nog oförändrade överförts till det nya lagförslaget. Det innebär att skyddsombud, huvudskyddsombud och representanter för arbetarna endast kan utses av de fackföreningar som är eller brukar vara bundna av kollektivavtal. Om den föreslagna lagen skall följas helt ut, innebär det att skyddsarbetet omöjliggörs på vissa arbetsplatser. Som exempel kan nämnas många av de svenska hamnarna. Det finns svenska hamnar där förhållandet är sådant, att det enligt lagen skall finnas både skyddsombud och huvudskyddsombud samt skyddskommittéer, men bestämmelserna om kollektivavtalsbundenheten lägger helt hinder i vägen att så sker. Anledningen härtill är att de kollektivavtalsslutande fackföreningarna endast har ett fåtal eller inga medlemmar alls. Det nu föreliggande lagförslaget borde ha utformats så, att fackföreningar som inte är kollektivavtalsslutande men ändå företräder en betydande del av de anställda på en arbetsplats ges rätt att utse skyddsombud och i vissa fall också huvudskyddsombud. kommunisterna har tidigare påtalat denna olägenhet i samband med att arbetarskyddslagen ändrades. Vi föreslår med hänvisning till tidigare motioner att icke avtalsbunden fackförening som företräder minst en femtedel av de anställda på en arbetsplats skall ha rätt att utse skyddsombud och att fördelningen fackför eningarna emellan sker i förhållande till antalet arbetare som respektive förening företräder. När det gäller rätten att utse huvudskyddsombud och representanter till skyddskommittéer måste större krav ställas på organisation som inte har kollektivavtalsförhållande. Om sådan organisation företräder en stark majoritet måste den också ges rätt att utse huvudskyddsombud och representanter till skyddskommittéer. Vpk har tidigare krävt att fackförening som företräder mer än 2/3 av de anställda skall ha rätt att utse huvudskyddsombud och representanter till skyddskommittéer men att den kollektivavtalsslutande organisationen alltid försäkras rätten till representation. kommunisterna har länge krävt en lista över hygieniska gränsvärden, och det var därför en framgång när arbetarskyddsstyrelsens anvisning nr 100 publicerades . Listan har emellertid en helt avgörande svaghet i att den inte presenterar vilken dokumentation som värdena baserat sig på. I inledningstexten nämns ett flertal källor, men varje diskussion eller precisering kring de individuella gränsvärdena saknas. Det är uppenbart att huvuddelen av värdena baseras på den s. k. ACGIH-listan från , (American Conference of Governmental Industrial Hygienists) till vilken det finns en viss dokumentation (Documentation of the Threshold Limit Values, 1971). Genomgående för denna nordamerikanska dokumentation är emellertid att den är ganska svag, ojämn och föråldrad. I sjävla verket finns det mycket få studier som kan användas för att bedöma långtidseffekter av ämnen som arbetare utsätts för under hela skift . Det är emellertid just dessa 8-timmarsvärden som arbetarskyddsstyrelsen använder sig av, i kombination med takvärden (som definieras som genomsnittet av 15-minutersmätningar). I tillämpar man i stället enbart toppvärden, vilka aldrig får överstigas, dvs. en mycket hårdare bedömning i sig och dessutom ligger de flesta gränsvärden avsevärt under värdena i och . Inte heller i sovjetisk litteratur förefaller det att finnas den dokumentation av långtidseffekter på människor som man skulle önska - av djurförsök har man dragit slutsatser kring huvudsakligen akuta men även kroniska skador - och man har sedan satt gränsvärdena betryggande under befarad risknivå. Det finns tills vidare ingen anledning att förkasta kombinationen av 8timmars- och takvärden, men det måste klargöras att dokumentationen bakom de gränsvärden som f. n. tillämpas är svag och att säkerhetsmarginalerna är otillräckliga. I de flesta fall torde en sänkning till minst en fjärdedel av nuvarande 8-timmarsvärden vara nödvändig (t. ex. för kvarts, lacknafta, toluen, xylen, styren, fluorväte, svaveldioxid m. i avvaktan på bättre underlag. Dessutom behöver listan kompletteras med en lång rad ytterligare ämnen och i vissa fall erfordras mer drastiska sänkningar. vägledande principen måste vara att när dokumentationen kring ett gränsvärde är dålig skall värdet sättas speciellt lågt. Några jämförelser av de nya gränsvärdena från arbetarskyddsstyrelsen med gränsvärdena i visar att arbetarskyddsstyrelsen måste dokumentera sina gränsvärden och motivera varför har högre värden. Siffrorna från är . Gränsvärdet är mätt i mg/m3. För att göra gränsvärdena tvingande för arbetsköparen bör den lokala fackföreningen ges rätt att avbryta ett arbete om de fastställda värdena överträds. De ämnen som är eller misstänks vara cancerframkallande tilldrar sig särskild uppmärksamhet. Det finns uppgifter om att av all cancer har yttre, kemisk orsak - siffror som även stöds av WHOpublikationer. Det blir allt tydligare att cancer till stor del är en social sjukdom, ett resultat av en ohämmad industrialisering och produktframställning.