mot · G002633 · 1977-01-24 00:00:00 — om kvinnliga interners sociala situation Hinseberg är det enda fängelse i dit kvinnor förs som döms till fängelse. Alla kvinnor som döms till fängelse kommer med andra ord till Hinseberg, oavsett var de bor i , vilket brott de har begått eller vilken ålder de har. Det finns inte några lokalanstalter för kvinnor. I praktiken gäller därmed inte behandlingslagen för kvinnor på det sätt som den gäller för män. Detta är en allvarlig brist ur vårdhänseende. Kvinnor går miste om konstruktiva behandlingsinsatser som tillgången till närbelägna lokalanstalter möjliggör. Kontakten med hemorten blir sämre. Hinseberg är också bland de anstalter som har lägst antal besök. Visserligen har ett besökshotell uppförts inom området för långväga besök men antalet rum är för litet. Det händer att långväga besökare med många timmars resväg får återvända efter bara ett par timmars besök. Möjligheterna att praktiskt ordna och förbereda frigivningen på ett tillfredsställande sätt är små på grund av ibland stora avstånd och att det inte finns lokalanstalter som sluss till ett normalt liv. I ca nio fall av tio sitter också de kvinnliga internernas sammanboende eller män på andra anstalter, vilket har gjort att man har svårt att träffas. Samordningen av permissioner har inte fungerat tillfredsställande. De interner på Hinseberg som sitter på sluten avdelning har bara rätt till tio minuters telefonsamtal och då under övervakning. Under de förhållandena är det inte lätt att upprätthålla en god kontakt med sin anhörig eller sina anhöriga. Oron för anhöriga är också en icke ovanlig rymningsorsak. Manliga interner har ofta en kvinna som håller ihop hemmet och har hand om eventuella barn . Så är inte fallet för kvinnliga interner, eftersom deras män i de flesta fall också sitter inne. Kvinnornas barn tas i de flesta fall om hand för samhällsvård, vilket naturligtvis är en otrygghet för både barn och mödrar. Om kvinnorna fick möjlighet att avtjäna sitt straff närmare hemorten kunde kontakterna med barnen bättre upprätthållas. Den sysselsättning som erbjuds på Hinseberg kan inte sägas vara särskilt användbar. Det som finns är hönseri, tvätteri, konfektion, köksarbete och trädgårdsarbete. Möjligheter till studier finns också. Men yrkesverksamheten är alltför smal för att man skall kunna säga att den ger praktisk erfarenhet som är av nytta vid frigivningen. Hinseberg är visserligen vackert beläget i utanför , men an stalten ligger isolerat. Därför är fritdisverksamheten begränsad. De kvinnliga internernas situation är långt sämre än de manligas. Förutom att det finns många ålderdomliga inslag på anstalten har inte de kvinnliga internerna samma möjligheter till vård i och med bristen på lokalanstalter. De kvinnliga internernas sociala situation är också sämre i och med att deras män också sitter inne, som tidigare nämnts. Orsakerna är de könsroller som finns för övrigt i samhället - men rollerna slår hårdare i den här miljön -och att kvinnliga interner är en mycket liten minoritet. Det har inte lönat sig att ha fler kvinnofängelser eller att bygga lokalanstalter för kvinnor. I kriminalvården tänker man fortfarande i de banorna, att män och kvinnor skall hållas i åtskilda anstalter. Det finns visserligen försöksverksamheter med vård för kvinnor och män tillsammans i . Det finns sådan verksamhet på Båtshagen - en av paviljongerna inom Hinsebergsområdet - men detta är för kvinnor med kort strafftid. Några försök har också gjorts med att ha kvinnor på lokalanstalter i . Det finns också ett semesterhem utanför dit interner kan resa med sina familjer. Men försöksverksamheten är fortfarande så otillräcklig att man inte kan tala om en lösning för kvinnor. Det vore därför önskvärt att lät tillsätta en utredning med uppgift att undersöka de kvinnliga internernas sociala situation och hur man skall kunna ordna vård för kvinnor och män tillsammans. En sådan vård skulle göra att kvinnliga interner kunde få del av den vård som erbjuds på lokalanstalter och i försöksverksamheter som finns exempelvis på Tillbergaanstalten med marknadsmässiga löner. Detta skulle betyda att kvinnorna skulle kunna få en bredare yrkeserfarenhet som är till större nytta vid frigivningen än vad som är fallet, att frigivningen skulle kunna förberedas och att gifta eller sammanboende kunde fl vård tillsammans, vilket inte kan ha annat än positiva effekter. En bättre kontakt skulle kunna hållas med barnen. Nuvarande kriminalvård för kvinnor är otillfredsställande och direkt ojämlik. Straffens innehåll blir hårdare för kvinnorna eftersom man inte kan erbjuda vård på lokalanstält. 1 enlighet med ovanstående yrkar jag att hos regeringen begär utredning om kvinnliga interners sociala situation och om möjligheterna att placera män och kvinnor på samma anstalt. 1* 1976/77.