mot · G0021053 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökad bindning av u-iandsbiståndet budgetproposition föreslås en minskning av det bundna biståndet från 600 milj. kr. under innevarande budgetår till 500 milj. kr. för nästa budgetår. Detta innebär att det bundna biståndets andel av det totala biståndsanslaget sjunker till /78 jämfört under innevarande budgetår. Under /76 utgjorde det bundna biståndet av de totala utbetalningarna. I propositionen föreslås således en kraftig nedskärning av det bundna svenska biståndets andel av den totala hjälpen. Någon konkret motivering för denna åtgärd lämnas emellertid inte. Tvärtom framhålls i propositionen att de negativa effekter av bundet bistånd, som beskrivits i SIDA:s anslagsframställning, utgör undantag och att mottagarna av bundet svenskt bistånd i enlighet med av fastställda riktlinjer fritt kan utnyttja detta för import från sådana sektorer där det svenska näringslivet besitter särskild konkurrensförmåga. Det vore i nuvarande läge mot bakgrund av den kraftigt försämrade svenska bytesbalansen och det oroande sysselsättningsläget tvärtom i hög grad befogat att avsevärt öka det bundna biståndet. De flesta företag har ledig kapacitet, och en ökad bindning av biståndet kommer därför att öka den svenska exporten och förbättra sysselsättningsläget. Den utsträckning i vilken det svenska biståndsarbetet kan genomföras med inhemskt producerade resurser har också betydelse för vår förmåga att lämna bistånd på . För det svenska näringslivet innebär den förda politiken bl. a. också att våra företag får arbeta under avsevärt sämre konkurrensförutsättningar än företagen i andra länder. Medan de sistnämnda får ett aktivt och omfattande stöd, i form av det bundna bistånd som deras regeringar lämnar, måste svenska företag lita helt till egna krafter och till de rent kommersiella finansieringsmöjligheter som finns och som för övrigt också är sämre än vad företagen i konkurrentländerna åtnjuter. Följden är inte bara att svenska företag ofta går miste om beställningar som de annars skulle ha kunnat hemföra utan också att de får mycket svårare att komma in på de nya marknaderna, att göra sig kända och vinna ordentligt fotfäste där. Med hänsyn till de förluster i marknadsandelar som den svenska exporten fått vidkännas förefaller det angeläget att genom ett ökat bundet bistånd underlätta företagens ansträngningar att tränga in på u-landsmarknaderna. De positiva effekterna på betalningsbalans och sysselsättning av det begränsade bundna svenska bistånd som lämnats synes enligt en av framlagd utredning ha reducerats genom SIDA:s strävan att minimera den skada för mottagarländerna som bindningen till upphandling i medfört. En sådan skademinimering har man sökt åstadkomma genom att fördela biståndet mellan mottagarländerna på ett sådant sätt att det kunnat finansiera import från som skulle ha ägt rum oavsett bindningen. En ytterligare försvagning har skett genom en vidgning av varubiståndsbegreppet så att i det bundna biståndet även inräknats viss upphandling för projekt som inte varit bundna till men som ändå lett till svenska leveranser. Det förefaller angeläget att åtgärder vidtas så att biståndsorganet inte på ett sådant sätt mer eller mindre motarbetar de syften som statsmakterna genom det bundna biståndet velat uppnå. I propositionen framhålls att länderinriktat utvecklingsbistånd i bunden form för framtiden endast bör få ske med medel avsedda för importstöd. Detta är i och för sig tillfredsställande. Det kan emellertid inte, såsom sker i propositionen, användas som argument för en minskning av det bundna biståndet under nästa budgetår. Rent principiellt kan naturligtvis alla vara överens om att idealet vore om alla biståndsgivande länder avstod från att binda sin hjälp. Det är en ståndpunkt som även den svenska industrin intagit. Företagen i alla länder skulle då fritt kunna konkurrera om de leveranser som möjliggörs genom biståndsgivning, oavsett vilket land biståndet kommer från. Men problemet är som bekant att andra givarländer inte tycks visa någon större lust att följa den svenska förebilden utan fortsätter att till största delen binda sitt bistånd. Detta gäller även länder med en relativt stark betalningsbalans såsom , och . De ansträngningar som gjorts , inom bl. a. , i syfte att minska den internationella biståndsbindningen har inte givit några nämnvärda resultat, och det förefaller inte heller sannolikt att de kommer att leda till några framsteg . Det svenska biståndet är mer generöst än något annat lands i åtminstone tre avgörande hänseenden: Det utgör en större andel av BNP, det lämnas som gåva i stället för lån och det utgår huvudsakligen i obunden form. En ansvarsfull svensk sysselsättnings- och valutapolitik kräver i dagens läge, enligt vår mening, en något mindre grad av generositet på den sistnämnda punkten. Men bistånd skulle fortfarande troligen vara det utan jämförelse mest generösa bland alla givarländers. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att uttalar att u-landsbiståndet i fortsättningen får en sådan inriktning att den bundna delen utgör en väsentligt ökad andel av det totala biståndet. () () () BO () ()