ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G0021218 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1218 av m. fl. om förbud mot spridning av fenoxisyror från luften Den omfattande giftanvändningen i vårt samhälle rubbar den ekologiska balansen. De kemiska medlen ökar i antal. Vi har inte tillräcklig kunskap om gifternas verkan och deras oönskade effekter på lång sikt i vår miljö och därmed också för oss själva. Det är därför viktigt att samhällets åtgärder inriktas på säkra och biologiskt riktiga alternativ till giftanvändningen. 1975 upphävde tidigare beslut om förbud mot spridning av kemiska bekämpningsmedel från luften i skogsbruket. och ansåg då att förbudet borde bibehållas. varnade för riskerna av en utarmning av flora och fauna om förbudet upphävdes. Spridning av kemiska medel från luften innebär att kontrollmöjligheterna minskar. Detta har också visat sig bl. a. i kommun, där ett relativt stort skogsområde vid sidan om det tilltänkta och markerade besprutades. I detta fall var också hälsovårdsnämnden okunnig om att en annan flygplats användes som bas än vad som avsetts i skogsbolagets ansökan. Den uppkomna situationen i kommun omöjliggjorde för hälsovårdsnämnden att upprätthålla den beredskap som krävs i lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Fenoxisyrorna anses vara kortlivade och bryts vanligen ner i naturen. De har en viss mutagen effekt, dvs. de kan påverka arvsanlagen. Den cancerframkallande effekten är inte entydigt avvisad. Fenoxisyrorna kan därför vara karcinogena. Allvarligare än fenoxisyrorna själva är dioxinerna. De förekommer som förorening i de flesta fenoxisyror. Tetraklordioxin, som framför allt förekommer i 2,4,5-T, är ett av de giftigaste ämnen man känner till. Det är stabilt, bryts ner mycket långsamt och anrikas i organismernas fettvävnader. Fastän det utspridda dioxinets dödande effekt är mycket stor, är giftets viktmängd så liten att det med nuvarande analysmetoder är svårt att finna det. I skogen kan det alltså finnas ett gift som kan döda eller förorsaka fosterskador, men vi vet inte var det finns och kommer aldrig att uppmärksamma det när det drabbar oss eller andra levande organismer. Andra metoder än kemisk bekämpning måste sättas in. Som alternativ till flygbekämpning av lövskog med hormoslyr finns t. ex. den mekaniska metoden, dvs. Flygbesprutningarna sker mestadels i glesbygdsområden, där behovet av sysselsättning är stort. röjning har den fördelen att den ger människor jobb i betydligt större utsträckning än den kemiska behandlingen. Människors oro och obehag av kemisk bekämpning från luften finns kvar. De tragiska händelserna i norra kan inte uteslutas ha haft ett samband med hormoslyrbesprutning från luften. Detta är mycket oroande. Vi vet alldeles för litet om de långsiktiga skadeverkningarna på människa och miljö för att tillåta att fenoxisyror används vid flygburen lövbekämpning. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma lämplig lagtext. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar förbjuda spridning av fenoxisyror från luften. () () () ()
mot · G0021219 · 1977-01-25 00:00:00 — om åtgärder för att rädda sälstammen i Sälstammen i har starkt decimerats . Detta har skett trots att jakt på säl numera är förbjuden på svenskt territorialvatten. Vad decimeringen beror på är icke helt klarlagt, men i sammanhanget nämns miljögifter som DDT och PCB. Sådana gifter har enligt professor vid påvisats i döda sälar, främst från de centrala delarna i . Sälar är utpTäglade fiskätare och därför särskilt utsatta för miljögifter. Den finske sälforskaren i har vidare funnit försämrad fortplantningsförmåga hos vikarsälar, vilka främst lever i och norra . Av vuxna honor blir endast dräktiga mot för samma sälart som lever i norr om . Sälstammen i har tidigare minskats genom jakt. Trots att jaktförbud införts, har ingen ökning av stammen skett; snarare har antalet sälar gått ner ytterligare. Av sälarna i är vikarsälen eller ringsälen unik. Dess egentliga hemvist är , men den förekommer i norra och som en kvarleva från istiden. Även övriga sälar, knubbsäl och gråsäl, utgör ett inslag i fauna som vi bör skydda och bevara. framhölls ofta den skada som säl åstadko m på gamen för fiskarna. De få sälar som finns i utgör knappast något större problem i detta sammanhang. Jaktförbudet på säl gäller dessutom inte för yrkesfiskare, vilka får skjuta säl i samband med fiske, om sälen stör eller förstör fisket. Endast ett fåtal av de sälar som skickats in till har dock skjutits i detta sammanhang. De flesta har hittats döda, och vid undersökning av dem har förekomst av miljögifter konstaterats. skiljer sig i olika avseenden från världshaven. Salthalten i vattnet är låg, och genom att utgör ett nästan slutet bäcken sker förnyelse av vattnet långsamt och . Därigenom blir såväl fauna som flora starkt hotade av alla föroreningar av vattnet. Runt bor ca 130 miljoner människor i sju högt utvecklade industriländer. Vid kusterna finns stora städer och ett betydande antal industrier. Sjöfarten är livlig. Den innefattar till stor del oljetransporter, vilka alltid utgör en miljöfara. Vattnet har länge varit starkt förorenat. En vändpunkt inträffade då Östersjöstaterna, , , , , och de båda tyska staterna, enades om en konvention för skydd av växt- och djurliv. Den har verkat pådrivande t. ex. i fråga om kommunala reningsverk, reningsanläggningar vid industrier och för att hindra utsläpp från båtar. är dock bara en början gjord. Förorenande utsläpp förekommer t. ex. fortfarande i , och i , där planer för att hindra förorenande utsläpp lagts upp, räknar man med att full effekt inte kommer att nås . För sälarna är läget akut. Åtgärder måste skyndsamt sättas in. Med hänsyn till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om skyndsam undersökning för att rädda sälstammen i och skapa sådana förhållanden att beståndet kan överleva.
mot · G0021223 · 1977-01-25 00:00:00 — av i om avskaffande av s. k. skyddsjakt Den i vårt land förekommande s. k. skyddsjakten har länge vållat debatt. Denna jakt innebär att i anslutning till t. ex. viltuppfödningsanläggningar, hönsgårdar eller därmed jämförlig anläggning kan jakt få bedrivas om den anses av vikt för att hindra skada inom anläggningen. De som förordar skyddsjakten menar att rovdjur och rovfåglar kan - under vissa omständigheter - som fångstdjur använda sig av de djurarter som finns inom dessa anläggningar, t. ex. fasaner i ett fasaneri. Men kritiken mot skyddsjakten har varit och är stark. Kritikerna menar att det är närmast djurplågeri att man får avliva ett djur när det finns ungar i gryt och rede. Men vad som är minst lika oroande är att denna jakt medverkar till att redan till numerären reducerade djurarter kommer än mer i farozonen för utrotning. Som exempel kan nämnas våra rovfåglar. Det finns fall då kungsörn, fiskgjuse och kattuggla skjutits som hök. Men även duvhöken är i en sådan numerär att denna art bör skyddas även från skyddsjakt. Beträffande duvhöken har uttalat att den allmänna jakttiden på denna rovfågel bör upphöra; för resten den enda rovfågel som det finns allmän jakt på. De viltuppfödningsanläggningar och hönsgårdar som skyddsjakten får bedrivas invid bör kunna vara så inhägnade att t. ex. rovfåglar ej har möjlighet att göra åverkan. På detta sätt skulle skyddsjakten vara obehövlig. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att den s. k. skyddsjakten jämlikt 3 S andra och tredje styckena jakttidsförordningen (SFS 1975:543) på de i sistnämnda stycke omförmälda djurarterna avskaffas.
mot · G0021224 · 1977-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om ett ökat fritidsfiske Fritidens innehåll är av stor betydelse för den totala livskvaliteten. Friluftsliv i olika former ligger högt på listan över de aktiviteter som utövas av många människor. Friluftsaktiva människor är ofta aktiva även i andra sammanhang. En sak som ofta förknippas med fritidsintressen är fritidsfisket. Fritidsfisket har ett brett innehåll, det tillgodoser ett rekreationsbehov som ger möjligheter till social samvaro, inte minst med familjen. Det kan tillfredsställa skilda behov, t. ex. att vara ensam, uppleva tystnaden, komma långt ut i naturen, slippa tänka på arbetet eller andra av vardagens bekymmer, och det kan innebära fysiska ansträngningar. En viktig sak är också att fritidsfisket kan ge grupper som annars är underförsörjda på rekreation, på grund av olika handikapp, en möjlighet till vettig fritidsverksamhet. Dessutom kan detta ofta med små ekonomiska insatser. Fisket har djupa traditioner i vårt land. Naturliga förutsättningar har därvidlag haft en avgörande betydelse; otaliga sjöar och tjärnar, miltals med strömmande vatten samt en lång och omväxlande kust har skapat underlag för fisket, vars former växlat från tid till annan. Ökad fritid och större rörlighet har medfört att allt fler människor har kunnat dra nytta av vad landet har att erbjuda av fiskemöjligheter. För att vidga fiskeintresset och för att det skall kunna utvecklas i rätt riktning krävs ett rikt och varierat utbud av fiskemöjligheter. För en fortsatt positiv utveckling krävs att fiskets kvalitet ej försämras eller upplevs som försämrad. Fiskemetoder och fiskevård bör ha som mål att erbjuda så många som möjligt tillfälle till fritidsfiske. Statsmakterna beslutade om en fortlöpande fysisk riskplanering, syftande allmänt sett till en ändamålsenlig hushållning med riksintressanta och för miljöpåverkan särskilt känsliga naturtillgångar. De riktlinjer som uppställdes för planeringen avsåg dels verksamheter, dels vissa grovt avgränsade områden. I propositionen 1975/76:1 redovisades regeringens beslut angående fullföljandet av riktlinjerna för den fysiska planeringen. 1 de länsvisa besluten åberopades en promemoria upprättad av . 1 denna framhölls beträffande det fortsatta planeringsarbetet bl. a. att fisket borde inordnas på ett i förhållande till andra verksamheter jämbördigt sätt. Vidare borde det material som tidigare redovisats beträffande värdefulla fiskevatten utgöra underlag för planeringsarbetet tillsammans med det material som kommer fram i det fortsatta inventeringsarbetet. - framhöll man - på ett tidigt stadium komma till stånd mellan länsstyrelserna, fiskeriadministrationen och kommunerna. I flera av regeringens beslut beträffande enskilda län betonades dessutom att fiskets intressen borde uppmärksammas vid planeringen av kustområden och älvdalar. Fisket borde också uppmärksammas vid planeringen av de större insjöarna. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att stimulera kommunerna till ökade insatser för fritidsfiskets utveckling. () () () () ()
mot · G0021225 · 1977-01-25 00:00:00 — av om lantbruksnämndernas sammansättning Ett av kännetecknen för den nya regeringen är dess ansträngningar att öka den folkvalda representationen inom länsförvaltningen. När det gäller lantbruksnämnderna torde härvidlag ett behov finnas. Särskilt bör den folkvalda representationen fl ett större inflytande i beslutsfattandet. Enligt gällande instruktion utgörs nämnden av en lantbruksdirektör och åtta andra ledamöter, av vilka fyra utses särskilt av regeringen och fyra av . Tillsammans med lantbruksdirektören utgör de av regeringen utsedda ledamöterna således en majoritet i nämnden. I nämndens strukturdelegation, där de i allmänhet mest känsliga och lokalt betydelsefulla frågorna behandlas, skall sex ledamöter finnas. Lantbruksdirektören är självskriven, likaså överlantmätaren och länsjägmästaren. Tre av nämndens ledamöter inväljs i strukturdelegationen. Av denna sammansättning framgår att tjänstemännen är lika många som övriga ledamöter i strukturdelegationen. Och vill det sig illa är ingen av de tre övriga vald av . Den folkvalda representationen har i vilket fall ingen självklar plats i denna viktiga delegation. I instruktionen (37 §) anges vilka ärenden som avgörs i plenum resp. i strukturdelegationen samt i produktionsdelegationen. Ärenden som faller inom delegationens kompetensområde och inte av speciella skäl förs upp i plenum i nämnden blir således inte föremål för något ställningstagande hos nämnden i sin helhet. Högst tre av nämndens valda ledamöter har således haft möjlighet att påverka besluten. I enlighet med regeringsdeklarationens målsättning om utvidgad länsdemokrati torde det nu vara angeläget att instruktionen för lantbruksnämnderna ändras så att den folkvalda representationen i delegationerna förstärks. Detta gäller i synnerhet för strukturdelegationen, där bl. a. jordförvärvsärendena behandlas. Det synes mig rimligt att åtminstone två av valda ledamöter alltid skall ingå i strukturdelegationen samt att antalet ledamöter i nämnden utökas till sju, varav högst tre skall vara tjänstemän inom lantbruksnämnden eller på annat sätt adjungerade tjänstemän från annan statlig myndighet. Vidare bör instruktionen klart ange att om en ledamot i en delegation begär att ett ärende skall tas upp till beslut i plenum så skall detta ovillkorligen ske. Likaså bör varje ledamot av nämnden ha rätt att begära att ett ärende som behandlas i delegation även skall föredras och behandlas i plenum. Med hänvisning till vad som här anförts hemställer jag att beslutar att ge regeringen till känna vad i motionen anförts om lantbruksnämndernas sammansättning.
mot · G0021231 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1231 av m. fl. om taxan för lantbruksnämndernas tjänster för jordbrukets och trädgårdsnäringens rationalisering Enligt uttalande av riksdag (prop. 1967:74, JoU 1967:18, rskr 1967:214) bör sådana tjänster som lantbruksnämnd tillhandahåller på beställning och som rör jordbrukets och trädgårdsnäringens rationalisering i princip betalas, så att ersättningen ger full kostnadstäckning. beslutade dock att skulle full kostnadstäckning inte tas ut. /71 sattes kostnadstäckningen till av självkostnaderna. Fr. o. m. /76 höjdes kostnadstäckningen till 90 96. Enligt vår mening bör fr. o. m. /78 full kostnadstäckning, dvs. av självkostnaderna, tas ut. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att full kostnadstäckning fr. o. m. /78 skall tas ut för de tjänster lantbruksnämnderna tillhandahåller på beställning och som rör jordbrukets och trädgårdsnäringens rationalisering. () () () () () () HANS () i () () ()
mot · G0021233 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1233 av herrar i och Elmstedt om en utbyggd fiskodling i totala naturliga produktionskapacitet av laxyngel beräknas till ca 300 000 smolt . Produktionen har mycket stor betydelse för laxfisket i . Det kapitaliserade värdet av den havsfångade Mörrumslaxen uppskattas till mellan 10 och 20 milj. kr. har som förvaltare av kronans laxfiske i ansvar för att åns förutsättningar för reproduktion av lax och havsöring utnyttjas optimalt. har uppgången av lax och öring i ån minskat betydligt. Orsaker härtill är troligen främst en ökad utfiskning i samt minskad vattenföring i ån. Även om upphörandet av de fasta laxfiskena i åns mynning kan ha vissa gynsamma effekter för fiskuppgången och därmed för den naturliga reproduktionen i ån, är det sannolikt att det även måste till en artificiell reproduktion i viss omfattning för att fisket i fråga inte skall tillfogas obotliga skador . Därför bör en utbyggnad ske av domänverkets odlingsverksamhet i ån. finansierar f. n. den fiskodling som finns i . Även vid en utbyggnad av fiskodlingen bör det åvila domänverket att bekosta verksamheten. Tillkomsten av en stor fiskodling i skulle förutom dess stora värde från reproduktionssynpunkt även öka det stora turistvärde som laxoch öringsfisket där har. Fiskodlingen skulle även ge en viss sysselsättningsökning. Med hänvisning till det anförda hemställs att bemyndigar domänverket att använda sina investerings- och driftmedel för fiskodling i . () ()
mot · G0021234 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1234 om åtgärder mot fordonsbuller I saknas detaljerade bestämmelser om fordonsbuller, dvs. högsta tillåtna bullernivåer. Enligt 11 i i fordonskungörelsen skall bil, som är försedd med förbränningsmotor, vara utrustad med ljuddämpare. Det sägs emellertid ingenting om hur denna skall vara konstruerad eller hur hög bullernivå, som kan tillåtas. Statens trafiksäkerhetsverks tolkning är att ljuddämparen skall vara så konstruerad att den inte avger störande avgasbuller. Bullernivån för en ljuddämpare till en förbränningsmotor bedöms vid typbesiktningen enligt svensk standard SIS 02 51 31. Bedömningen avser nytt fordon, vars ljuddämpare sedan förändras allt efter användandet eller åldrandet. Vilka toleransvärden som därvid skall tillämpas finns inga bestämmelser om, och någon mätapparat finns knappast att tillgå för att bestämma bullernivån. Detta innebär i praktiken, att all bullermätning från avgassystem sker på subjektiv basis. Trots allt fungerar detta någorlunda hyggligt när det gäller fordon, vars avgassystem är av standardutförande. När det däremot gäller fordon utrustade med s. k. piratdelar är emellertid förhållandet ett annat. Sådana förekommer i riklig mängd på den svenska marknaden, och till dem hör också kompletta avgassystem med ljuddämpare, vars bullernivåer ofta ligger väsentligt över fordonens originalljuddämpning. Systemen inhandlas inte sällan av ungdomar i akt och mening att öka motoreffekten och få ett ärtigare ljud på avgaserna. Från deras synpunkt är detta förståeligt men knappast från omgivningens, från gamla, nervösa och sjuka människors. Avgasljudet kan nå en enorm höjd och utgör då en klar stressfaktor - inte minst när bullerplågan förekommer mellan stadsgators husväggar. utfärdades strafförelägganden för otillfredsställande ljuddämpning. Efter överklagande och frikännande är åklagarna som regel inte längre benägna att vidta åtgärder i samband med rapporter om störande motorbuller, eftersom bevisningen anses vara svag och enbart bygga på subjektiva bedömningar. Inte heller den trafikövervakande polisen anser sig på samma grund ha anledning att ingripa mot störande motorbuller. Det är av denna anledning angeläget att mera exakta regler och tillämpningsföreskrifter utfärdas och att mätning av ljudnivån kan ske samt att en högsta ljudnivå fastställs, så att allt onödigt motorbuller kan förhindras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om erforderliga bestämmelser och tillämpningsföreskrifter till förhindrande av störande fordonsbuller.
mot · G0021235 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. Målet för fiskeripolitiken bör vara att genom marknads- och strukturpolitiska åtgärder skapa stabila ekonomiska förhållanden för ett fiske som är väl anpassat till avsättningsmöjligheterna på den svenska marknaden och vid export. - Så formulerades den fiskeripolitiska målsättningen av riksdag. anslöt sig i sitt betänkande Statligt stöd till fisket i huvudsak till denna målsättning, men den slog också fast att man borde eftersträva att även för framtiden bibehålla ett svenskt fiske av minst nuvarande omfattning. presenterade en rad förslag till åtgärder för stöd åt fisket. Dåvarande jordbruksministern ansåg emellertid förslagen otillräckliga, om man ville nå mer långsiktiga lösningar av fisktets problem, och tillsatte därför den s. k. fiskerikommittén. I det utredningsarbete som fiskerikommittén bedriver är det angeläget att få bl. a. följande problem belysta: o På vilken fångstvolym kan man lägga det svenska fisket med hänsyn till de ändrade fiskegränserna, vården av fiskbestånden och avsättningsmöjligheterna? o Vilken fiskeflotta behöver vi för att ta upp denna fångstvolym, om vi skall bedriva fisket rationellt och under för fiskarna ekonomiskt godtagbara förhållanden? o Vilken regionalekonomisk betydelse har fisket? o Vilken omfattning behöver fisket ha för att man skall kunna hålla en acceptabel servicenivå för fisket? o Hur beroende är förädlingsindustrin av det svenska fisket? o Krävs en ändrad inriktning av produktutvecklingen inom förädlingsindustrin? o Vilken roll skall svenskfångad fisk spela i folkhushållet? Vilken självförsörjningsgrad skall vi hålla? o Vilket gränsskydd behöver svenskt fiske? o Marknadsföring och distribution. För det svenska fiskets framtid är det av stor betydelse att dessa problem blir belysta. 1 1976/77. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att som sin mening uttala att utredningsarbetet i fiskerikommittén skall bedrivas med inriktning på de i motionen angivna problem- och ämnesområdena. () ()
mot · G0021237 · 1977-01-25 00:00:00 — om enhetliga skyddsområden för fiske med bottengarn Enligt beslut infördes i fiskeristadgan en ny paragraf, 5 a, enligt vilken i vatten, där fiske med krokredskap är fritt för varje svensk medborgare, sådant fiske ej får bedrivas närmare bottengarn än 100 m. I stadgans 14 S besäms vidare, att må meddela särskilda bestämmelser för fisktets bedrivande, dock ej undantag från ovan nämnt förbud. Med stöd av 14 S har i bl. a. föreskrivit, att grimnät ej får utsättas närmare bottengarn än 250 m, vilket förbud dock icke gäller, om utsättningen sker utanför sagda redskaps ändpunkter och i samma riktning som dessa. Mellan dessa paragrafer råder ett klart samband, viljan att skydda de skattlagda fiskena mot intrång från fritidsfiskare. Förbudet att sätta grimnät inom visst avstånd från bottengarn är icke unikt för utan genomfört även i län och . Det är emellertid olika konstruerat: i län gäller 300 m skyddsområde runt om varje bottengarn, i 200 m, likaledes runt om, i däremot som nämnts endast i sidled och intet skydd utanför redskapen. Att på en så relativt kort kuststräcka ha helt olika regler kan knappast motiveras med speciella fiskeförhållanden. Enhetliga föreskrifter bör tvärtom vara en fördel för alla parter och kunna undanröja anledningar till flera tvister. Frågan är då, om sådana regler, varom här är fråga, skall utfärdas av länsstyrelserna med stöd av 22 § lagen om rätt till fiske eller 14 8 fiskeristadgan, eller om genom tillägg till 5 a 8 fiskeristadgan skall ge anvisningar. Det synes, som om genom att 1973 införa sistnämnda tillägg knäsatt principen att i enhetlighetens intresse besluta i ärenden, som länsstyrelserna haft befogenhet avgöra. Något hinder för att behandla här berört problem torde alltså ej föreligga. Att skyddsområdet till sin konstruktion bör vara enhetligt mellan våra större ålfiskedistrikt synes skäligt. Det bör därför - som mestadels redan tillämpas - gälla runt om redskapet. Frågan är då dess storlek, 200, 250 eller 300 m. Om man beaktar att bottengarn endast får sträckas ut från enskilt vatten vidare i allmänt, om detta prövas kunna ske utan men för annan fiskare, men ingen sådan prövning sker beträffande grimnäten, som kan sättas i obegränsade längder, kan från utövarna av detta fiske knappast några befogade krav resas på mindre skyddsområde än det i län stadgade, alltså 300 m. Det bör i klarhetens intresse tillfogas, att det endast är när bottengarnen är utsatta, dvs. 1 juli31 oktober, som skyddsområden kan hävdas. Under hänvisning till det ovan anförda yrkas att hos regeringen hemställer, att fiskevattensutredning får i uppdrag att framlägga förslag om enhetliga skyddsområden för bottengam i enlighet med vad i motionen anförts. HANS () i