mot · G002857 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 857 av i m. fl. om ökad kontroll vid vissa företagsköp beskrevs maktkoncentrationen i näringslivet på följande sätt i direktiven till den statliga samarbetsutredningen: Ett begränsat antal affärsbanker, förvaltnings- och investmentbolag har kommit att utöva ett allt starkare inflytande över näringslivet. Detta gäller även vissa s. k. allmännyttiga stiftelser. En fortsättning av den pågående utvecklingen innebär därför att förändringar i vårt näringslivs produktionsinriktning och lokalisering än mindre än tidigare kommer att styras av beslut som ett stort antal självständiga företagare fattar oberoende av varandra. Den ökande ekonomiska koncentrationen innebär i stället att ett fåtal personer, som av naturliga skäl huvudsakligen beaktar ägare- och företagsekonomiska aspekter, avgör inriktningen och omfattningen av näringslivets produktion och investeringar. Dessa utomordentligt viktiga avgöranden är således i allt väsentligt undantagna medinflytande från det allmännas sida trots den betydelse de har för både löntagarnas sysselsättning och samhällets egna investeringar och andra ekonomiska åtaganden. har samhället på många sätt flyttat fram sina positioner i näringslivet. De statliga företagen har byggts ut. Särskilda samhällsrepresentanter har satts in i styrelserna för privata företag. Ett nytt system för information mellan samhälle och näringsliv har tillkommit. Många lagar har stiftats för att på olika vägar ta till vara det allmännas intressen i det ekonomiska livet. Av särskild betydelse är de nya arbetsrättslagarna. Dessa syftar på till en avgörande maktförskjutning från kapitalägare och företagsledare till de många anställda. Samhället har alltså skaffat sig allt fler och effektivare instrument för att hävda medborgarnas intressen. Men alltjämt fattas för medborgarna genomgripande beslut utifrån snäva privatekonomiska bedömningar. Liksom 1968 avgörs inriktningen och omfattningen av näringslivets produktion och investeringar till stor del av personer som framför allt beaktar ägaroch företagsekonomiska synpunkter. En sådan ordning har traditionellt motiverats med att de som tar riskerna också skall ha rätten att besluta. Den liberala ekonomiska läran har därvid satt likhetstecken mellan aktiekapital och risktagande. Men de somhar beslutanderätt i kraft av det s. k. riskvilliga kapitalet tar i själva verket mycket blygsamma risker i jämförelse med andra grupper. De personer som behärskar den strategiska delen av ägarkapitalet representerar som regel bara en bråkdel av det kapital som totalt är engagerat i produktionen. (Inte ens till ägarkapitalet brukar de satsa merparten. I praktiken utövar den helt övervägande majoriteten av landets aktieägare inget inflytande över företagen. För dessa hundratusentals svenskar är aktierna enbart passiva tillgångar som ger en viss kapitalavkastning.) Även om man skulle se de ledande kapitalägarna som företrädare för samtliga aktieägare kan man konstatera att det vid en företagsekonomisk krasch är betydligt större värden än ägarkapitalet som står på spel. Det lånade kapital som arbetar i företaget är ofta större än aktiekapitalet. Därtill kommer att en stor investering inom industrin brukar kräva ännu större investeringar från samhällets sida i form av bostäder, transportleder, anordningar för vatten och avlopp m. m. Men den avgörande invändningen mot den liberala myten om det risk villiga kapitalet är ändå att det kapitalägaren satsar i form av överskottskapital väger fjärderlätt i förhållande tili vad den anställde måste offra. Den anställde satsar en stor del av sitt verksamma liv i produktionen. Arbetet påverkar hans hälsa och allmänna levnadsvillkor, Det är de arbetande som tar de verkligt stora "riskerna" i företagen. a. mot denna bakgrund kan man ifrågasätta det rimliga i att besluten i näringslivet så tungt vilar på ett så bräckligt underlag sorn ägarkapitalet. På kan de arbetsrättsliga reformerna radikalt ändra denna bild. Men räcker inte de instrument som de anställda och samhället nu förfogar över för att tillgodose viktiga allmänintressen. Det gäller exempelvis vid företagsköp och nedläggningar av produktionen. En koncentration av produktionen är ett skolexempel på att stora värden står på spel utöver de rent företagsekonomiska. Därför måste samhället se till att sådana beslut grundas på en bedömning av alla viktiga omständigheter. presenterade "PM med förslag till lag om kontroll av företagsförvärv i vissa fall. Syftet med den föreslagna lagen var att effektivare skydda de anställdas och konsumenternas intressen. Förslaget skickades på remiss, men inledde SAF förhandlingar med LO och PTK. om möjligheterna att avtalsvägen nå fram till en lösning. meddelades att förhandlingarna helt hade misslyckats. Den socialdemokratiska regeringen förberedde därför en proposition till höstriksdagen . Före valet gick de borgerliga till hårda angrepp mot "den växande koncentrationen inom näringslivet. har den borgerliga regeringen dock inte tagit något konkret initiativ för att få bättre löntagar- och samhällskontroll vid stora företagsköp. Man hänvisar framför allt till att det finns en utredning rörande översyn av konkurrensbegränsningslagen. Denna utredning, vilken tillsattes av den socialdemokratiska regeringen, är långt ifrån färdig med sitt arbete. Några säkra garantier för att den blir klar finns inte. Tar man dessutom hänsyn till att utredningens förslag måste remissbehandlas, beredas i departement osv. verkar det troligt att en ny lag på grundval av denna utrednings arbete inte kan träda i kraft förrän tidigast . Under de närmaste två, tre åren kommer många viktiga fusioner och företagsnedläggningar att aktualiseras. Det är angeläget att samhället och löntagarna får en effektiv kontroll över dessa. Den borgerliga regeringen bör därför snabbt lägga fram ett förslag om detta på grundval av det material som den socialdemokratiska regeringen skaffat fram. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär snabbt förslag om lag för ökad samhälls- och löntagarkontroll av stora företagsköp.