mot · G10212 · 1977-10-19 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:8 om åtgärder på distributionsområdet 1 en motion under den allmänna motionstiden (1976/77:1258) om samhällsinsatser inom varudistributionen lade vi fram ett antal förslag, som innebar att samhällets inflytande över varudistributionen ökades i olika avseenden. Förslagen syftade till att åstadkomma en bättre service för hushållen och kan allmänt karaktäriseras som åtgärder för att motverka de negativa effekterna av detaljhandelns strukturutveckling och för att säkerställa en utveckling i alla konsumenters intresse. Som underlag för vår motion hade vi distributionsutredningens betänkande (SOU 1975:69) Samhället och distributionen samt remissyttrandena över detta betänkande. Den borgerliga majoriteten i näringsutskottet (NU 1976/77:44) fann det emellertid uteslutet att i sak behandla de komplicerade frågor det här gäller med ett så otillräckligt underlag. Man ville avvakta enefter allmänna motionstidens utgång - aviserad proposition i ämnet. Den borgerliga majoriteten i stödde utskottsmajoriteten och avslog motionen på alla punkter. Den borgerliga majoriteten i näringsutskottet uttalade att den utgick från att distributionsutredningens förslag, som gällde ett viktigt område, prövades i positiv anda vid den då pågående beredningen i regeringens kansli. Tyvärr har denna förhoppning inte infriats. Regeringens proposition innehåller mycket begränsade förslag i den riktning som distributionsutredningen förordar. Vi anser att de föreslagna åtgärderna är otillräckliga för att lösa de problem som kan uppstå för olika konsumentgrupper vid en fortsatt utglesning av butiksnätet. Den mesta kraften ägnar föredragande departementschefen åt att argumentera mot utredningens förslag. Detta framstår i förstone som egendomligt mot bakgrund av att departementschefen i den inledande problembeskrivningen på området i stort delar utredningens bedömningar. Men förklaringen ges på olika ställen i propositionen, där det med all önskvärd tydlighet framgår att den borgerliga regeringen här - som på andra områden sätter sin lit till de fria marknadskrafterna. Detta synsätt innebär ett markant brott i den utveckling av konsumentpolitiken som skett och som kännetecknas av målsättningen att stödja konsumenterna, framför allt de i olika hänseenden resurssvaga, och att förbättra deras ställning på marknaden. Vi kommer att arbeta för att fullfölja och utveckla den förda konsumentpolitiken. Som ett led i detta arbete för vi på nytt fram de förslag som vår motion innehöll. Det är vår förhoppning att den borgerliga majoriteten i näringsutskottet nu anser sig ha tillgång till sådant underlag att våra förslag kan behandlas i sak av . Dagligvaruhandeln kännetecknas av en koncentration till färre och större enheter. Därigenom haren effekti visering kunnat ske av varudistributionen som varit till fördel för stora konsumentgrupper. Denna utveckling har emellertid också medfört att många människor börjat få otillfredsställande inköpsmöjligheter på grund av att butiker lagts ned eller att önskvärda nyetableringar inte kommit till stånd. Särskilt de som är beroende av att ha dagligvarubutik nära bostaden har fått ökade svårigheter att ordna sin varuförsörjning. Det gäller främst de äldre och människor med dåliga resurser i olika avseenden, t. ex. rörelsehindrade. Stora delar av glesbygdsbefolkningen har besvärande problem. visade att inköpsförhållandena kan väntas bli försämrade för olika konsumentkategorier, om butikernas strukturutveckling följer den nuvarande trenden. Utredningen föreslog därför en rad olika åtgärder för att motverka utvecklingen mot en utpräglad storbutiksstruktur och för att åstadkomma tillfredsställande inköpsmöjligheter för konsumenterna . En stor del av remissinstanserna har ställt sig bakom flertalet av utredningens tankegångar och förslag. Enligt vår åsikt har riskerna för nedläggningar inom dagligvaruhandeln ökat till följd av den vikande konsumtionsvolymen och därmed ökande svårigheter för inte minst småbutiker att klara sina kostnader. Därigenom kan många människor få försämrade inköpsmöjligheter. För att höja handlingsberedskapen krävs det enligt vår uppfattning att kommunerna mer aktivt går in i planeringen av varuförsörjningen. I sin uppgift att tillvarata medborgarnas intressen är det ofrånkomligt att kommunerna även har ett ansvar för planeringen av den service som detaljhandeln ger. Kommunerna måste också lösa inköpsproblemen för särskilt utsatta konsumentgrupper, t. ex. genom insatser i form av social hemhjälp. Vi anser att en varuförsörjningsplanering är en grundläggande förutsättning för kommunernas agerande i distributionsfrågor. I det följande kommer vi att närmare utveckla vår syn på en varuförsörjningsplanering och redovisa våra förslag till stöd för handeln. Varuförsörjningsplaner m. m. I vår tidigare motion bedömde vi en varuförsörjningsplanering enligt distributionsutredningens intentioner som en mycket angelägen Vi föreslog därför att kommunerna i lag åläggs att upprätta varuförsörjningsplaner. I propositionen avvisas tanken på ett generellt krav på kommunala varuförsörjningsplaner. Sådana planer behöver enligt propositionen endast utarbetas som underlag för bedömning av var de statliga stödåtgärderna skall sättas in. Detta synsätt är alltför passivt. Enligt vår åsikt behövs en planering av varudistributionen inte endast för att lösa akuta problem utan också för att långsiktigt trygga konsumenternas varuförsörjning. Planeringen måste därför omfatta alla kommuner. I likhet med vad vi förordade i den tidigare motionen bör åläggandet i inledningsskedet begränsas till livsmedelsförsörjningen, men vi anser det önskvärt att kommunerna successivt bygger ut varuförsörjningsplaneringen till att omfatta även andra varor än livsmedel. Vidare finns det anledning att uppmärksamma drivmedelsförsörjningen, som har tagit upp i sin promemoria om drivmedelsförsörjningen i glesbygder. Varuförsörjningsplanen bör enligt vår mening ha en översiktlig form. Den bör innehålla en nulägesbeskrivning som visar hur väl dagens butiksbestånd tillgodoser hushållens servicebehov. Vidare bör planen ange kommunens målsättning för nuvarande och framtida serviceutbud. Härigenom erhålls underlag för en probleminventering och åtgärdsdiskussion, t. ex. vilka butiker som det är särskilt angeläget att bevara och som det eventuellt kan bli aktuellt att ge samhällsstöd, var nyetableringar kan vara önskvärda och var särskilda transportinsatser såsom utbyggda kollektiva kommunikationer och hemsändningsservice kan vara erforderliga. Kommunerna bör planera dagligvaruförsörjningen, så att sociala mål tillgodoses med en butiksstruktur som dock i huvudsak är företagsekonomiskt bärkraftig. Varuförsörjningsplaneringen måste samordnas med övrig kommunalplanering, i första hand den översiktliga fysiska planeringen, trafikförsörjningsplaner och bostadsbyggnadsprogram. Den bör vara en del av den samlade och samordnade kommunplaneringen för vilken kommunstyrelsen normalt har ansvaret. Det är naturligt att varuförsörjningsplaneringen är rullande och förnyas i samma takt som övrig planering. har i sitt yttrande över distributionsutredningen inte ansett det rimligt att kräva en reviderad planering . Av praktiska skäl kunde det vara lämpligt att planen ges en längre giltighetstid och behandlas i fullmäktige först när en reell revidering gjorts. Vi delar dessa synpunkter och anser att respektive kommun bör avgöra när planeringsförutsättningarna förändrats, så att en revidering är erforderlig. En sådan revidering bör enligt vår mening lämpligen ske minst . Liksom i vår motion vill vi framhålla att konsumentorganen i kommunerna naturligen har en uppgift i samband med varuförsörjningsplaneringen, t. ex. som remissinstans. Konsumentorganens kunskaper och kontakter med enskilda konsumenter, löntagarorganisationer och andra folkrörelser bör tas till vara i kommunens planeringsarbete. I många fall följer en butiks kundområde inte kommungränserna. nödvändigt att samråd sker med berörda grannkommuner vid upprättande av varuforsörjningsplaner. Även detta åliggande bör enligt vår mening regleras i den lag om kommunala varuforsörjningsplaner som vi föreslår. Särskilt i storstadsområdena finns behov av en mera etablerad samverkan mellan kommuner i tillämpliga fall. I övrigt bör en lag om planering av varuförsörjningen vara mycket allmänt hållen och endast utgöra en ram för kommunerna. Vi delar de synpunkter som framfört i sitt remissyttrande över distributionsutredningen, nämligen att centralt fastlagda normer och rutiner inte bör utformas. Vi utgår från att kommer att bistå kommunerna i arbetet med varuförsörjningsplaneringen genom rådgivning och förmedling av erfarenheter. För att kunna genomföra planeringsarbetet behöver kommunerna ha tillgång till olika fakta om butikerna. har föreslagit att pris- och kartellnämnden bygger upp ett centralt butiksregister, ur vilket kommunerna kan inhämta olika data. I propositionen uttalar föredragande departementschefen att han inte för dagen är beredd att förorda att ett centralt butiksregister upprättas. har i sitt yttrande framhållit att register som förs inom olika myndigheter bör kunna samordnas i större utsträckning för att sänka samhällets kostnader och förenkla uppgiftslämnandet för företagen. har föreslagit att frågan om ett centralt butiksregister närmare utreds med utgångspunkt i dessa synpunkter. Vi instämmer i detta förslag. Frågor om styrmedel för etableringar m. m. För att kommunerna skall kunna förverkliga sina intentioner i varuförsörjningsplanerna har distributionsutredningen föreslagit att en tillståndsprövning införs. Tillståndsprövningen föreslås avse all nyetablering och utbyggnad av detaljhandel med livsmedel samt etablering av ambulerande handel och förändring av rutter för sådan handel. På denna punkt har remissopinionen varit starkt delad, och ett stort antal remissinstanser har avstyrkt utredningens förslag. Flera remissinstanser har motiverat sina avstyrkanden med att kommunerna genom byggnadslagstiftningen redan har ett tillräckligt styrmedel. Andra har hänvisat till möjligheten att förstärka byggnadslagstiftningen i enlighet med de förslag som lagts fram av bygglagutredningen. 1 propositionen avvisas tanken på en generell tillståndplikt av det slag som distributionsutredningen föreslagit. Enligt föredraganden finns det inte heller anledning att generellt behöva göra anmälningar vid nedläggning av butiker. Föredraganden anser att den påverkan från sida som kan behövas kan åstadkommas inom ramen för den kommunala planeringen med nu gällande lagstiftning. För vår del anser vi det självklart att kommunerna måste ha medel för att kunna förverkliga intentionerna i sina varuförsörjningsplaner. Den avgörande frågan är enligt vår mening om byggnadslagstiftningen kan erbjuda kommunerna tillräckliga möjligheter. Vi delar den synpunkt som några remissinstanser anfört, nämligen att varuförsörjningsplaneringen i sig kan få en styrande effekt. Genom att kommunerna preciserar sina mål för varuförsörjningen erhålls ramar, som det måste vara naturligt för företagen att utgå från i sin verksamhet. En målprecisering skapar också möjligheter för kommunerna att mer medvetet använda de möjligheter som byggnadslagstiftningen redan nu medger, t. ex. att vägra byggnadslov för en utbyggnad som strider mot det servicesystem som eftersträvas i varuförsörjningsplanen. Vi finner det f. n. oklart i vad mån byggnadslagstiftningen är tillräcklig som medel för att åstadkomma förändringar även från sådana synpunkter som nuvarande byggnadslagstiftning inte primärt avser. Det finns också exempel på att företag åsidosatt givna bestämmelser i stadsplan eller vid byggnadslov. har emellertid konstaterat att om bygglagutredningens förslag genomförs skulle motiven om särskild tillståndsprövning i viss mån bortfalla. förslag innebär bl. a. atts. k. vilande byggnadsrätter inte skulle kunna utnyttjas för butiksetablering utan förnyad prövning. Vi anser att det finns anledning att pröva om inte byggnadslagstiftningen skulle kunna förändras, så att den blir ett tillräckligt medel för att påverka även serviceförsörjningen. förslag bereds f. n. inom . Vi anser att byggnadslagstiftningen bör utvecklas, så att den kan bli ett effektivt medel för kommunerna att uppnå varuförsörjningsplanernas intentioner. Först om erfarenheterna av varuförsörjningsplaneringen och av en sådan utvecklad byggnadslagstiftning visar att kommunernas möjligheter behöver ytterligare förstärkas, bör det enligt vår uppfattning övervägas om lagstiftning beträffande särskild tillståndsprövning bör genomföras. Vi anser det väsentligt att kommunernas planeringsarbete redan från början sker i samråd med företagen inom handeln och med löntagarorganisationerna, vilka bör få möjlighet att yttra sig över planen. Genom samrådet mellan kommun och företag skapas grunden för ett informationsutbyte som kan ge kommunen underlag för en realistisk planering av utvecklingen inom handeln. får företagen information om kommunens intentioner och kan anpassa sina planer till dessa. För kommunen är det nödvändigt att få vetskap om företagens planer på ändringar i fråga om butiksbeståndet. Detta gäller inte enbart nedläggningar. Också nyetablering eller väsentlig utvidgning av en verksamhet kan ogynnsamt påverka hushållens inköpsmöjligheter, genom att närbutiker konkurreras ut. Enligt vår mening bör därför företagen vara skyldiga att anmäla planer på nyetablering, nedläggningar och viktigare förändringar i fråga om verksamheten på ett så tidigt stadium som möjligt, så att kommunerna får möjlighet t. ex. att vidta lämpliga åtgärder för att motverka problem som kan uppkomma beträffande hushållens serviceforsörjning. Vi anser att ett formaliserat anmälningsförfarande bör tillämpas och föreslår att företagen åläggs att anmäla planerade ändringar till kommunen minst i förväg. Som exempel på viktigare förändringar kan nämnas avsevärd utvidgning eller inskränkning av verksamheten eller överlåtelse av rörelsen. Vid planering av butikslokaler, när det inte är bestämt vem som skall nyttja dem, bör anmälningsskyldigheten åligga fastighetsägaren. Anmälningsplikten bör regleras i den lag om kommunala varuförsörjningsplaner som vi har föreslagit. Vi vill också i detta sammanhang något beröra frågan om fördelning av nya butikslägen. I likhet med departementschefen anser videt inte nödvändigt att ge kommunerna några bestämda riktlinjer för hur fördelningen av nya butikslägen skall ske. Vi vill allmänt framhålla att olika företag måste beredas tillfälle till etableringar på lika villkor. Däremot ser vi inte någon anledning att speciellt framhålla möjligheterna till etablering för företag utan anknytning till något av de stora blocken. Den naturliga utgångspunkten för kommunen måste vara att det företag som i varje särskilt fall bäst anpassar sin varuförsörjning till kommunens mål och därmed konsumenternas behov tilldelas det aktuella butiksläget. Även om principen bör vara att butikerna lokaliseras så att de bekvämt kan nås till fots, är det inte en realistisk förutsättning att alla människor kan få en dagligvarubutik tillgänglig inom rimligt gångavstånd. Det får heller inte vara en förutsättning att hushållen har tillgång till bil för att kunna ordna sin varuförsörjning på tillfredsställande sätt. Vi anser det därför angeläget att den kollektiva transportapparaten byggs ut ytterligare och anpassas bättre för in köpsresor. Kommunerna har ett ansvar för den lokala kollektiva trafiken. Vi har tidigare understrukit behovet av samordning mellan varuförsörjningsplaneringen och den trafikförsörjningsplanering som kommunerna genomför. Vi anser det naturligt att kommunerna i sin trafikförsörjningsplanering tar hänsyn till behovet av inköpsresor och anpassar turtäthet, uppehållstider m. m. till sådana behov. För att olika grupper av handikappade skall få möjlighet att göra butiksbesök i tillräcklig omfattning måste färdtjänsten byggas ut och överallt kunna utnyttjas för inköpsresor. Vi delar helt den uppfattning som har framfört i sitt yttrande över distributionsutredningen, nämligen att det krävs kraftiga satsningar på färdtjänsten. Vi anser också i likhet med vad distributionsutredningen föreslagit att kommunen bör överväga om taxi- och skolskjutsar kan utnyttjas av bl. a. pensionärer till subventionerat pris. Vad som tas upp i propositionen i fråga om ett vidgat utbud av varor och tjänster, den kommunala upphandlingen och hänvisningsskyltar vid allmänna vägar för lanthandel har vi ingenting att erinra mot. Även med god tillgång på kollektiva kommunikationer kan många människor ha behov av hemsändningsservice. utgår till kommuner i det inre stödområdet statsbidrag för subvention av hushållens fraktkostnader vid hemsändning av dagligvaror. Kommunerna har i mycket liten utsträckning utnyttjat denna bidragsmöjlighet. Enligt vår uppfattning är det ringa utnyttjandet inte ett uttryck för att det skulle saknas behov av hemsändningsservice. Vi anser därför att kommunerna i högre grad måste stimuleras till att organisera hemsändning. I propositionen föreslår regeringen att den nuvarande begränsningen till huvudsakligen det inre stödområdet slopas. skall dock gälla att stödet skall inriktas på kommunens utgifter för hemsändning i glesbygder och jämförbara områden, t. ex. skärgårdar. Regeringen föreslår inte någon höjning av bidragsprocenten. Vi finner det angeläget att kommunerna i sin varuförsörjningsplanering anger inom vilka områden det kan finnas behov av hemsändningsservice. Av planen bör också framgå på vilket sätt hemsändningen skall bedrivas, t. ex. om kollektiva kommunikationer kan användas för varutransporten eller om andra lösningar är lämpliga. Vidare måste hushållen informeras om att hemsändningsmöjligheter finns och vilka villkor som gällert, ex. beträffande antal hemsändningstillfällen , kostnaderna för varutransporten och vilka dagar hemsändning erbjuds. Vi föreslår att bidrag skall kunna utgå till kommuner i hela landet för subvention av hushållens fraktkostnader vid hemsändning av dagligvaror. Vidare föreslår vi att statsbidragsprocenten höjs från nuvarande till i det inre stödområdet och i landet i övrigt. Därigenom bör enligt vår åsikt kommunerna få tillräcklig stimulans för att organisera hemsändning. utgår statligt investeringsstöd under vissa förutsättningar till dagligvarubutiker i det inre stödområdet. Enligt vår åsikt har erfarenheterna av investeringsstödet varit positiva. Genom stödet har närmare 100 butiker kunnat genomföra investeringar som har haft betydelse för ca 30 000 konsumenters dagligvaruservice. Därigenom har också drygt 200 personer fått sina arbeten tryggade. Enligt propositionen bör investeringsstödet i huvudsak ha samma utformning som . Dock skall stödverksamheten även omfatta drivmedlen. I fråga om den geografiska omfattningen förordas detsamma som för hemsändningsbidrag. Vi godtar departementschefens förslag i fråga om utformningen av stödet. Däremot anser vi att det skall gälla i hela landet, utan de snäva begränsningar i inriktningen som departementschefen ställt upp. Anslagsfrågorna återkommer vi till. har föreslagit att statligt driftsstöd i speciella fall bör kunna utgå till dagligvarubutiker i hela landet. Stödformen bör enligt utredningens förslag ses som en försöksverksamhet, tillämpas restriktivt och avse butiker som inte kan förväntas bestå och som därför inte kan få investeringsstöd. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag och åtskilliga har ansett att tillämpningen borde vara generösare. Regeringen har i propositionen också föreslagit att driftsstöd i vissa mycket speciella situationer skall kunna utgå till dagligvaruhandel och drivmedelshandel. Stödet skall dock ges en mycket restriktiv utformning och endast utgå när det är fråga om tillfälliga lösningar under en begränsad övergångstid. Anslagsbehovet för nästa budgetår anges till 0,5 milj. kr. Vi anser att det finns ett starkt behov av att komplettera det statliga investeringsstödet med en särskild stödform som möjliggör direkta bidrag till löpande drift av olönsamma och nedläggningshotade dagligvarubutiker. Vi delar emellertid inte regeringens syn på tillämpningen av driftsstödet utan anser att det bör betraktas som en normal stödform i glesbygder och att ett förhållandevis stort antal butiker måste få komma i fråga. Vidare bör enligt vår bedömning driftsstöd till en butik inte utesluta att samma butik kan få investeringsstöd. Vi vill inte motsätta oss förslaget i propositionen, att driftsstöd även skall kunna utgå för drivmedelshandel, men vill i denna del framhålla att detta i princip endast bör komma i fråga, om det gäller drivmedelshandel i samband med dagligvaruhandel vid s. k. singelanläggningar. Vi vill i sammanhanget starkt understryka det ansvar som oljebolagen måste ta för drivmedelsförsörjningen även i glesbygder. Det finns f. n. ca 3 400 dagligvarubutiker med en omsättning understigande 1 milj. kr. Den totala försäljningen i dessa butiker var ca . i genomsnitt ca . Om man kalkylmässigt antar att en tiondel av dessa butiker skulle behöva ett driftsstöd med i genomsnitt av omsättningen, uppgår stödbehovet till närmare 4 milj. kr. Denna beräkning ger naturligtvis ingen säker grund för att bedöma stödbehovet, men den visar att behovet kan beräknas vara ganska stort. Det är alldeles klart att det av regeringen aviserade anslaget för nästa budgetår på . är helt otillräckligt. Vi föreslår att ett statligt driftsstöd till olönsamma och nedläggningshotade dagligvarubutiker införs . Vi anser att stödet skall tillämpas relativt generöst och ges en sådan konstruktion att det kan bli verkningsfullt för även omsättningsmässigt små butiker. bör ges i uppdrag att undersöka behovet av driftsstöd på , att pröva alternativa utformningar av stödet och att utarbeta riktlinjer för dess utformning och tillämpning . Slutlig ställning i dessa frågor bör tas sedan redovisat sina bedömningar. Anslagsfrågor m. m. 1 propositionen hemställs att godkänner de riktlinjer som föredraganden angett för åtgärder på distributionsområdet. Riktlinjerna skall i princip gälla fr. o. m. . Däremot anges att resursförstärk ningarna lämpligen kan genomföras med verkan fr. o. m. , varför anslagsfrågorna kan tas upp i budgetpropositionen för /79.1 propositionen anmäls dock redan nu att regeringen räknar med en ökning av medelsbehovet för investerings- och avskrivningslån från nuvarande anslag om 3 milj. kr. till 6 milj. kr. samt med att inom ramen för nuvarande anslag till hemsändningsbidrag få anslå . De av oss förordade åtgärderna borges verkan fr. o. m.den 1 januari 1978.1 konsekvens härmed bör - enligt vår mening - erforderliga resursförstärkningar anvisas på tilläggsbudget för innevarande budgetår. konstaterade att arbetet inom på olika sätt berörs av de frågor som utredningen behandlat. Vi vill särskilt betona angelägenheten av att undersökningar rörande hushållens situation och beteende vidareutvecklas, att de handikappades inköpsproblem studeras och att forskning bedrivs kring nya typer av närhetsbutiker och förbättrade hemköpssystem. Vi yrkade därför i vår tidigare motion att anslaget till skulle ökas med 1,5 milj. kr., varav 1,2 milj. kr. för förvaltningskostnader och 0,3 milj. kr. Vi bedömer det som angeläget att snabbt kan ta itu med de uppgifter som angetts. De angivna resursförstärkningarna till bör därför ges . I fråga om förvaltningskostnadsanslaget, som är ett förslagsanslag, kan det lämpligen ske i form av ett anslagsöverskridande för innevarande budgetår. I vår tidigare motion ställde vi oss bakom distributionsutredningens förslag om inrättande av en särskild nämnd, distributionsnämnden, som skulle vara knuten till som ett forum för samråd mellan olika organ på central nivå och för att utveckla praxis för tillämpningen av de statliga stödåtgärderna. I propositionen avvisas detta förslag.