mot · G002749 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 749 av herrar i och i om föreningsverksamhet för barn och ungdom, m. m. Den sociala gemenskap som folkrörelserna och föreningslivet erbjuder skapar kulturella miljöer som stimulerar till självverksamhet och samhällsengagemang. Härigenom medverkar föreningsverksamheten till att fördjupa demokratin. Deltagande i samhällsomdaningen, genom den egna organisationen, vidgar den enskildes överblick, ger ökade kunskaper och utsträcker ansvarskänslan från enbart det enskilda intresset till att även omfatta medmänniskorna och det samhälle i vilket den enskilde ingår. Den sociala gemenskapen och självverksamheten i en förening förebygger dessutom sociala problem. Särskilt viktiga är barn- och ungdomsorganisationerna, inte minst med tanke på att den sänkta rösträttsåldern gör det än mer nödvändigt att de unga tidigt kommer i kontakt med samhällsfrågor och med demokratiskt föreningsarbete. grundläggs människors livsmönster, och därför bör barn och ungdomar tidigt komma med i idéburet föreningsarbete och få del av den demokratiska skolning som ges där. gjorda undersökningar som låtit genomföra visar att det är de barn som kommit med i någon förening som blir de mest aktiva och skapar sig en rikare fritid senare i livet. Undersökningarna visar också att barn från socialgrupp 3 engagerar sig i samhällsfrågor i betydligt mindre utsträckning än barn från socialgrupp 1. Skolan förändrar inte detta förhållande, snarare förstärks skillnaderna . Föreningsengagemang är vanligare bland skolungdomar på s. k. teoretiska linjer än bland skolungdomar i praktisk yrkesutbildning. Samhällsutvecklingen har lett till nya villkor för barn- och ungdomsorganisationernas arbete. 1 takt med förbättrade levnads- och arbetsförhållanden har också det idéburna föreningslivet fått ökade resurser, men jämsides med den förbättrade materiella standarden har starka kommersiella krafter engagerat sig på fritidsmarknaden, där inte minst barn och ungdom är en attraktiv målgrupp. Det betyder att det idéburna föreningslivet får kämpa mot ekonomiskt starka intressen, som med hjälp av en effektiv marknadsföring lockar till en oftast passiviserande fritidssysselsättning och befäster konventionella och konservativa värderingar. En utbyggd ungdomsverksamhet riskerar att konkurrera ut det idéburna föreningslivet och därigenom utarma folkrörelsesverige. Den kommunala ungdomsverksamheten skall vara "neutral och objektiv. Föreningsarbete däremot bygger på en idé. Där arbetar medlemmarna för att förverkliga en målsättning och får därigenom träning i att ta initiativ och 1976/77: 749 ansvar, att lyssna och granska, att tillsammans besluta i gemensamma angelägenheter. Samhället, framför allt kommunerna, bör därför föra över fritidsverksamhet till föreningslivet. Barn- och ungdomsorganisationerna bör fä ansvara för den verksamhet som direkt vänder sig till barn och ungdomar. I en framsynt fritidspolitik för barn och ungdom måste allas rätt till delaktighet i fritids- och kulturutbudet garanteras. Stat och kommun har ett övergripande ansvar för att föreningslivet kan bidra till att skapa en variationsrik fritid, vilket bl. a. innebär ett vidgat ekonomiskt ansvarstagande. Staten har kraftigt ökat sitt stöd till föreningslivet. har markerats att samhället genom sin bidragsgivning inte vill styra eller annars påverka organisationernas verksamhet. Till grund för denna inställning ligger insikten om det fria föreningslivets betydelse för den levande demokratin, för samhällsgemenskapen och för det sociala och kulturella livet. Inom föreningslivet har man uppskattat att regering och riksdag genom ökade bidrag och mindre detaljregleringar gett organisationerna möjligheter att fritt och självständigt utveckla sin verksamhet. Detta medverkar till en utveckling av föreningarnas verksamhet och stimulerar mångsidigheten i deras aktiviteter. Vidare ger det förutsättningar för den allsidiga sociala, politiska och kulturella verksamhet som är grundläggande för ett demokritiskt samhälle. Barn- och ungdomsorganisationer har genom riksdagsbeslut fått vidgade arbetsuppgifter. Med anledning av förslagen om en reformering av skolans inre arbete slog i beslut fast det angelägna i att föreningslivet medverkar inom den reformerade skolan och i det utvidgade fritidshemmet. Beslutet ger föreningarna möjligheter att medverka i det direkta samhällsarbetet, som de får direkta ansvarsuppgifter för att medverka till en bättre barn- och ungdomsmiljö i kommunerna. För att barn- och ungdomsorganisationerna skall kunna medverka till reformeringen av skolans inre arbete så som riksdagsbeslutet förutser behöver deras centrala, regionala och lokala verksamhet väsentligt förstärkt stöd. Det innebär att kommunala fritids-, kultur- och socialnämnder likaväl som skolstyrelser måste medverka till att ge barn- och ungdomsorganisationerna ekonomiska resurser och möjligheter att planera för sin medverkan i skolor och på fritidshem, att förbereda och skola ledare för verksamheten och att administrera verksamhet, utbildning, information etc. Såväl som har fått utökade resurser för att förverkliga de reformbeslut som fattats efter förslag från SIA- och barnstugeutredningarna. Några extra medel har däremot inte ställts till ungdomsorganisationernas förfogande. förslag 1974 innebar att bidrag till allmän fritidsverksamhet i kommunerna skulle utgå med . per barn/ungdom. Regeringen har föreslagit ca . förordade också att väsentligt förstärka resurser skulle ställas till ungdomsorganisationernas förfogande bl. a. för att klara material- och metodutvecklingen. 1976/77: 749 Några sådana nya pengar har inte aviserats i årets budgetproposition. I föreslogs att föreningsledare, som för sin organisations räkning medverkade i s. k. fria aktiviteter inom den samlade skoldagen skulle ha rätt till ledighet med upp till . I SlA-propositionen hävdades att denna fråga skulle aktualiseras på nytt, sedan större klarhet nåtts om innehållet i den nya medbestämmandelagen. Det är otvivelaktigt så att just nu föreligger de bästa förutsättningarna för att lägga grunden till en långsiktigt verkande barn- och ungdomspolitik, som i betydande utsträckning bygger på föreningslivets medverkan. Vi anser att statsmakterna har anledning att ta vara på detta tillfälle. Det är därför med viss förvåning som vi tagit del av regeringens förslag rörande stödet till föreningslivet samt på barn- och ungdomsområdet. Vi noterar t. ex. att, medan bidragen till verksamheten inom idrotten höjs med ,till verksamheten inom trossamfunden med samt för nykterhetsorganisationer m. fl. en ökning av bidragen aviseras med i förslag, ökar motsvarande organistionsstöd till ungdomsorganisationernas centrala verksamhet med ca 8 96. Utan att närmare gå in på detaljfrågor inom de olika anslagen - eller söka analysera vad som i varje enskilt fall kan vara motiverat - vill vi peka på det orimliga i att statens bidragsgivning varierar så kraftigt. Alla organisationer drabbas av procentuellt lika stora kostnadsökningar, och behoven av att utveckla verksamheten är lika stora i alla organisationer. Detta skulle enligt vår mening ha motiverat en mer likformig bidragsutveckling mellan de olika organisationsgrupperna. Frågan om föreningslivets medverkan i den allmänna fritidsverksamheten har aktualiserats i förslag från . Här åsyftas såväl rådets förslag rörande fördelningen av 25 milj. kr. till den allmänna fritidsverksamheten i kommunerna som förslaget om en tillfällig bidragsförstärkning för ledarutbildning. Förslagen har fått ett i huvudsak välvilligt bemötande i budgetpropositionen. Däremot saknas en uttalad viljeinriktning eller förslag om vilka resurser och andra former av stöd som föreningslivet kan påräkna för sina insatser i det utvidgade fritidshemmet, i den allmänna fritidsverksamheten och under den samlade skoldagen. Av erfarenheter från olika försök som föreningar medverkat i vet vi, att arbetsvillkoren och förutsättningarna att göra insatser t. ex. under skoldagen och i s. k. eftermiddagsverksamhet kan variera kraftigt mellan olika kommuner. Ett sätt att motverka dessa olikheter är att skapa garantier för att föreningarna har resurser till att självständigt utveckla sin verksamhet lokalt. De enda statliga stödformer som f. n. finns på ungdomsområdet till lokal verksamhet är det lokala aktivitetsstödet, som utgår via riksorganisationerna till de lokala föreningarna, och bidraget till allmän fritidsverksamhet, som fördelas av kommunerna. I SlA-propositionen betonades att det statliga lokala aktivitetsstödet får användas även till 1976/77: 749 den allmänna fritidsverksamheten som ett komplement till de kommunala bidrag som utgår. Som stimulans i ett inledningsskede är de nuvarande bidragen av största betydelse för att utveckla den lokala verksamheten, men de medger inte en successiv, planerad verksamhetsutveckling. Om de resurser som ställs till förfogande för föreningslivets fritidsåtgärder jämförs med vad som t. ex. utgår till fritidshemsverksamhet i olika former, framstår de som helt otillräckliga. Mot bakgrund av det anförda finns det enligt vår mening anledning att se över de närmaste fem årens utveckling av statligt stöd till lokal ungdoms- och föreningsverksamhet. När verksamheten väl funnit sina former lokalt, behövs ett statsbidragssystem som dels garanterar föreningslivets självständighet och oberoende, dels skapar förutsättningar för en utbyggd allmän fritidsverksamhet. Vidare måste bidragssystemet beakta föreningarnas behov av resurser såväl för medverkan i aktiviteter under den samlade skoldagen som för insatser under icke skoltid, t. ex. under lov och ferier. I samtliga fall gäller det att finna lämplig resursavvägning mellan vad som behövs centralt för metod- och materialutveckling m. m. samt vad som erfordras regionalt för bl. a. ledarutbildning och lokalt för själva ungdomsverksamheten. En viktig förutsättning för att föreningslivet skall kunna medverka i en utbyggd fritidsverksamhet är att de reguljära ledarna har möjlighet att delta i verksamheten. Olika hinder kan finnas, t. ex. att ledare inte kan åtaga sig uppgifter på grund av förlorad arbetsinkomst eller svårighet att få ledigt. Dessa frågor måste finna en lösning. I annat fall riskerar vi att föreningarna inte kan ställa upp med de förväntade insatserna. Vi har i denna motion bl. o de stora skillnaderna i fråga om procentuell uppräkning av bidragen till olika organisationers verksamhet. I en genomtänkt statlig bidragspolitik till föreningslivet bör en mer likformig bidragsutveckling vara naturlig, o att föreningslivet fått utökade uppgifter lokalt och förutsätts medverka i allmän fritidsverksamhet, det utvidgade fritidshemmet och under den samlade skoldagen. Dessutom förutsätts att föreningarna liksom tidigare skall fullfölja sin reguljära verksamhet. Medel har ställts till förfogande för att dessa aktiviteter skall komma i gång, men det saknas förslag om hur verksamheten skall finansieras och understödjas på , o att de förväntade föreningsinsatserna inte kan genomföras på sätt som avsetts, därför att föreningsledarna inte kan ställa upp . Förlorad arbetsförtjänst och svårigheter att få ledigt från arbetet är problem i detta sammanhang, liksom frågan om organisationernas möjligheter att erbjuda ledarna utbildning. 1976/77: 749 Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar 1. att hos regeringen anhålla om förslag till om en genomtänkt och samordnad bidragspolitik till föreningslivet, som inte diskriminerar barn- och ungdomsorganisationerna, 2. att hos regeringen anhålla om förslag till om hur organisationernas medverkan och finansiering av densamma skall ske i den allmänna fritidsverksamheten, det utvidgade fritidshemmet samt under den samlade skoldagen , 3. att hos regeringen anhålla om förslag till utifrån principen om prioritering av barn- och ungdomsverksamhet i föreningsregi före den i samhällelig regi, i syfte att ge barn och ungdom större möjligheter att genom sina egna organisationer gemensamt forma och ansvara för sin fritid.