mot · G002944 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 944 om stärkt rättsställning för barn I motionen yrkas ändringar i 6 kap. 3 §, 7 S, 8 §, 11 13 §, 21 kap. 4 S, 6 5, 8 § samt i barnavårdslagen 3 kap. 19 S, 20 S, 23 §, ;, 30 S, 6 kap. 42 5;, 7 kap. 50^, 13 kap. 93 Förslagen syftar till att stärka barns rättsställning i främst fem avseenden: Kroppslig bestraffning och kränkande behandling av barn förbjuds. Barns egen vilja skall tillmätas större betydelse vid vårdnadstvister och omhändertagande för samhällsvård. Barn skall vid vårdnadstvister ha rätt till biträde av såväl särskild förtroendeman som av rätten utsedd barnpsykolog. I samband med omhändertagande enligt BvL 25 5: a) skall barnavårdsnämnden vara skyldig ansöka hos rättshjälpsnämden om offentligt biträde åt den underårige. Anmälningsplikt om barnmisshandel för vissa yrkesgrupper skall ta över eventuell tystnadsplikt. Föräldrafrihet på barnens bekostnad? Den individuella friheten står högt i kurs i , kanske högre . Det gäller inte bara breda tvärpolitiska aktioner till försvar för "borgerliga friheter", kritik och debatt kring dataintegritel och grundlagsfästa rättigheter, det handlar också om en allmän trend bort från tvång och obligatorier av alla slag. Individen skall vara fri,obunden av moraliska påbud, traditionella tvångströjor, plikter och ansvarsåtaganden. Upplösning och kaos, stönar de konservativa. Naturligtvis har de fel. Frihet är det bästa ting. Men redan de liberala klassikerna slog fast: Frihet bara fram till den gräns där en annan människa kommer till skada. Har vi överskridit den gränsen? Ja, kanske. Vår tids individuella frihetsexplosion har varit en kaskad av vuxenfrihet, av föräldrafrihet, men barnen har inte fått så mycket frihet; de har mest fått stryk, de har misshandlats, fysiskt och psykiskt, de har klämts mellan sina frihetstörstande föräldrar. Jo, för att det ansågs kränkande för ensamma mödrar, de blev särskilt utpekade. Men var det bra för barnen att det avskaffades? 1 1976/77. Ett annat exempel. anmäls alla barn automatiskt till barnavårdscentralen vid födelsen. Men kommer de också dit? kanske i varje fall i lägre åldrar. Men det beror på föräldrarna, det är frivilligt. Listan kunde göras längre. Hem och skola har föreslagit obligatorisk lärarnärvaro på föräldraträffar. Men föräldrarna då? En föräldrautbildning är under uppbyggnad. Kommer föräldrarna att delta? Ja, om de vill, det lär ju bli frivilligt. Det är nu hög tid att ge barnen en starkare rättsställning - även om det i någon mån skulle inkräkta på en förvänd föräldrafrihet. Inom skolans område finns det en lång och fin tradition åtminstone på papperet. Redan i vår första skolstadga, som är , sägs det ifrån att barn inte skall utsättas för våld. I stadgan för våra "barnescholor" står det: "Ingen driste sig att dänga och slå de små barnen med mindre han tänker efteråt svara för skadan som följa kan. Ty skolan är ingen slaktbänk och lärjungarna inga åsnor. Det haver grymhet med sig att slå barnen i huvudet, vrida deras näsa, njupa deras öron, rifva eller rycka deras hår, häva dem omkull, spjärna och stöta dem. Därför skall en sådan obeskedlighet alldeles vara förbjuden. På kriminalvårdens område fick vi 1960 en stadga som säger angående ungdomsvårdsskoleelever: "Elev må inte utsättas för kroppslig bestraffning eller förödmjukande behandling." - en human och vettig tanke klart uttryckt. Den visar att vi nu förstår att störda barn inte blir bättre av våld, att barn som mest upplevt hugg och slag, kallsinne och hänsynslöshet och därför blivit våldsamma, kallsinniga och hänsynslösa - inte blir bättre av att man slår dem en gång till - eller förödmjukar dem. Man kan alltså också tro att ungdomsvårdseleverna har en egen integritet som vi är beredda att ta hänsyn till. Barn som inte är på ungdomsvårdsskola eller barnavådsanstalt har det inte lika bra. Många barn kan när som helst utsättas för våld i sitt eget hem. Det kallas fortfarande för aga eller uppfostran, trots att i dåvarande agadebatten bad oss kalla "våld för våld så klarnar tankarna". Det påstås visserligen att vi har en lag som inte godtar våld mot barn i hemmet. Det året tog vi nämligen bort en passus som visade att man fick slå barn hemma. Men säger f. n. ingenting. Den utgör knappast något verksamt hinder för skadliga uppfostringsmetoder. Det är uppenbart att det oftast får gå mycket långt innan små barn förflyttas från sina föräldrar, oftast så långt att det är för sent att rädda dem undan allvarliga skador. Varför är det så? Några möjliga anledningar: o Ansvaret för anmälan av misshandel och vanvård av barn är oerhört splittrat. har gjort en studiebok för yrkesgrupper som har anmälningsskyldighet - och det är flera tiotal, från läkare och BVC-sköterskor till skollärare och barnsköterskor. Därför händer det dess värre ofta att många ser, men ingen vill hålla i anmälningshandlingen. 0 Barnen har ingen som för deras talan när omhändertagandeärenden kommer upp inför nämnden (även om naturligtvis socialassistenten skall tänka på barnets bästa). Barn får inte närvara (BvL 5 19), de får inte ens veta beslutet (BvL 8 23), deras intresse ställs mot en förälder som kanske spelar ut sina känslor och dessutom har hjälp av ett skickligt ombud. Det är nu nödvändigt med förändringar i och barnavårdslagen i syfte att tillförsäkra barn rättslig trygghet och jämlikhet med vuxna så långt det är praktiskt möjligt. Vi behöver en paragraf i barnavårdslagen som säger att misshandlade barn (barn med brutna ben, blodutgjutning under hårda hjärnhinnan, förlamningar, blindhet, mentala rubbningar m. måste få ett offentligt biträde som företräder dem och för deras talan i nämnder och rättssammanhang, där de står emot sina misshandlare-vårdnadshavare. En sådan lagteknisk möjlighet finns redan inskriven i rättshjälpslagen men används inte av barnavårdsnämnderna. Därför lyckas många misshandelsutövare övertyga barnavårdsnämnder m. fl. om att de bör få hem sina barn igen, i synnerhet 1 kommuner där man inte har råd eller tillgång till hemterapeuter, övervakare eller efterbehandling av vare sig barnet eller den som misshandlat. För att misshandlade barn alls skall få sin sak undersökt av barnavårdsnämnden måste den misstänkta misshandeln först ha blivit anmäld dit. Anmälningsplikten är omständligt men oklart uttryckt i BvL 13 kap. 93 8; det finns ännu gott om yrkesmänniskor som inte vet om att de har anmälningsplikt och ännu flera som inte vet om de skall rätta sig efter sin anmälningsplikt eller sin tystnadsplikt. En klasslärarinna berättade t. ex. att hon hade en döv pojke i sin klass utan att veta om det därför att skolsköterskan ansåg att hennes tystnadsplikt förbjöd henne att meddela lärarinnan att pojken var döv. Han fick alltså varken hjälp eller togs hänsyn till i klassen. Vi behöver därför en bit klartext i BvL 8 93 där det skall framgå att anmälningsplikten tar över tystnadsplikten i fall av misstänkt barnmisshandel. Vid skilsmässor och fosterbarnsförflyttningar är det som om lagen inte upptäckt att barn har känslomässiga bindningar till den som vårdat dem länge och att dessa bindningar inte kan störas med mindre än att barnet också blir stört - för månader, år eller hela livet: Samma bindningar som man på barnsjukhusen försöker ta hänsyn till, så att småbarn inte skall få sjukhusdepressioner av att inte träffa de sina tillräckligt under sjukhus 1* 1976/77. Samma bindning som förskolan försöker akta genom att ha en inskolningsperiod, då föräldrar får vara med nybörjarna i skolan. - När det gäller situationer som är livsavgörande för barnet, har vi fortfarande en lag som bara låter "barn som fyllt eller nått motsvarande mognad" har rätt till en egen vilja, när det gäller vem det vill bo hos. Vi flyttar förtvivlade ungar med polishjälp dit de inte vill och utan att underrätta dem i förväg för att det ska gå lättare. Här måste vi kräva att psykologins basfakta förs in i lagen och blir utslagsgivande. I stället för att låta barnets intellektuella mognad ge utslag skall man ta hänsyn till det lilla barnets känslomässiga omognad. Ju mindre barnet är, desto mer hänsyn skall det få och desto mer skall barnets önskan prioriteras i förhållande till de vuxnas, vare sig de är biologiska föräldrar, fosterföräldrar eller andra. Som stöd för barnet och till hjälp för bedömningen av mycket små barns behov och önskemål bör barnpsykologisk expertis och en särskild förtroendeman medverka. Förtroendemannen skall kunna vara vem som helst som barnet känner och tycker om eller åtminstone är van vid - men inte de inblandade vårdnadshavare i målet. Det skall vara någon som barnet redan är van att tala med och vara sig själv inför, så att barnet har en naturlig möjlighet att uttrycka det som måste bli sagt för att man skall förstå hur barnet känner det och vill ha det. Det är inte meningen att förtroendemannen skall ta ställning i någon riktning, bara ingå i samtalsmiljön och vara trygghetsfaktor. Den av rätten utsedda barnpsykologen skall vara den som har i uppgift att förstå vad barnet vill och uttrycker med ord, kroppsspråk, handlingar och signaler. Barnpsykologen skall ha den erfarenhet som behövs för att förstå vad barnet vill och skall sedan stå på barnets sida gentemot andra vuxna intressen och förmedla upplysningar om barnets oundgängliga trygghetsbehov och de utslagsgivande bindningarna. Barnpsykologen skall utses av rätten för att ingen av de vuxna parterna skall få influera valet av psykolog och påverka psykologens ställningstagande. Psykologens arbete med att komma underfund med barnets bindningar och behov måste få ta den tid det tar. Samtalen med barnet skall helst äga rum i förtroendemannens hem eller annan miljö som barnet är van att vara i. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar ändra och barnavårdslagen enligt följande 6 kap. 3 § Föräldrarna skola utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter. Barnet må icke utsättas för kroppslig bestraffning eller kränkande behandling. 6 kap. 7 § Stå barn under vårdnad av bägge föräldrarna och vilja föräldrarna och barnen eller någon av parterna att vårdnaden inte längre skall tillkomma föräldrarna gemensamt har rätten på ansökan av endera att utröna, med hjälp av en av barnet utvald förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog, vad barnet vill och därefter förorda vem av föräldrarna som skall ha vårdnaden om barnen eller, om ej alla barnen bör och vill stå under den enes vårdnad, hur de skola fördelas mellan föräldrarna. Äro föräldrarna och barnet ense skall rätten besluta i överensstämmelse med vad de önska, om det ej är uppenbart stridande mot barnens bästa. I annat fall beslutar rätten efter vad som finnes skäligt med hänsyn till barnets bästa. Finnes med hänsyn till barnens bästa uppenbart att ingen av föräldrarna bör utöva vårdnaden, skal! denna anförtros åt särskilt förordnad förmyndare. 6 kap. 8 § Står barnet under vårdnad av endast den ena av föräldrarna skall rätten på ansökan av barnet eller av den andre överföra vårdnaden till honom om det finnes skäligt med hänsyn till barnets bästa. Barnets utvalda förtroendeman samt en av rätten utsedd barnpsykolog skall yttra sig i målet. föräldrarna och barnen ense att vårdnaden skall överföras till den andre eller att vårdnaden skall tillkomma dem gemensamt, skall rätten på ansökan besluta i överensstämmelse därmed, om det ej är uppenbart stridande mot barnets bästa. 6 kap. 11 § Fader och moder som är skild från vårdnaden får ej betagas tillfälle till umgänge med barnen, med mindre särskilda omständigheter föranleder detta. Nöjes han eller barnen ej med vad som härom bestämmes av den som har vårdnaden, skall rätten besluta i frågan med biträde av barnets utvalda förtroendeman samt en av rätten utsedd barnpsykolog. 6 kap. 13 § 1 mål eller ärende angående vårdnaden om barn kan rätten för tiden intill dess laga kraft ägande dom eller beslut föreligger förordna om vård naden efter vad som finnes skäligt i samråd med barnets förtroendeman och en av rätten tillsatt barnpsykolog. Vid förflyttning av barn från en vårdnadshavare till en annan skall hänsyn i första hand tagas till barnens ålder och de därmed sammanhängande olika behoven av kontinuitet i vården. Å r barnet under skall bindningen till barnets tidigare vårdare inte få störas avförflyttningar utom ifall av fysisk eller psykisk misshandel. Också för barn mellan skall barnets önskemål prioriteras framför vuxnas i samband med vårdnadsförändringar och deras behov utrönas i samarbete med barnets utvalda förtroendeman och en av rätten tillsatt barnpsykolog. Barn skall höras och deras åsikt tas med i övervägandena i paritet med föräldrarnas. För barn i alla åldrar skall gälla att de får flyttas till en ny vårdare endast med iakttagande av en tillvänjningsperiod som utformas i samarbete med barnets förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog. Förordnande enligt första stycket kan på yrkande meddelas utan huvudförhandling. Innan förordnandet meddelas skall motparten och barnets förtroendeman samt psykologen beredas tillfälle att yttra sig över yrkandet. Har förordnandet meddelats, prövar rätten när målet eiler ärendet avgöres, om åtgärden skall bestå. Förordnandet som nämnts går i verkställighet lika med laga kraft ägande dom men kan återkallas av rätten. 21 kap. 4 § År barnet under får verkställigheten inte ske mot dess vilja om den skulle innebära att bindningen till dess tidigare vårdare störs, såvida inte länsrätten finner det nödvändigt med hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller om barn har sådana bindningar till sina vårdare att barnets förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog anser att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt. Barn bör höras och deras åsikt tas med i övervägandena inför verkställigheten. 21 kap. 6 § Även om dom eller beslut som avses i 1 § ej föreligger, äger den som har vårdnaden att, när barnet vistas hos annan, påkalla länsrättens åtgärd för att barnet skall överflyttas till honom. Vid bedömningen av lämpligheten av sådan förflyttning skall hänsyn tagas i första hand till barnets ålder och de därmed sammanhängande olika behoven av kontinuitet i vården. Allt enligt 6 kap. 13 Föreligga särskilda skäl att fråga om ändring beträffande vårdnaden prövas av allmän domstol, kan länsrätten vägra att vidtaga den sökta åtgärden. I övrigt äga 2-5 SS tillämpning. 21 kap. 8 § Hämtning eller annan åtgärd beträffande barnet skall utföras på ett för barnet så skonsamt sätt som möjligt. För barn i alla åldrar skall nälla all de får fly lias lill en ny vårdare endast med iakttagande av en tillvänjningsperiod som utformas i samarbete med barnets förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog. Vid hämtning skola ledamot eller suppleant i eller tjänsteman inom barnavården och, om möjligt, läkare närvara förutom barnets utvalda förtroendeman. Om barnet på grund av sjukdom ej bör flyttas eller annat särskilt hinder möter, skall hämtningen uppskjutas. Barnavårdslagen 3 kap. 19 § avgör ärendet, skall den ärendet rör underrättas om vad som framkommit vid utredningen samt tillfälle beredas honom att yttra sig däröver, såvida icke sådant yttrande befinnes uppenbart obehövligt eller ärendet kräver så snabbt avgörande att yttrande icke kan avvaktas. Begär den som är berättigad att yttra sig att bli muntligen hörd inför nämnden, skall förhör med honom anordnas, om ej särskilda skäl föranleda annat. Den som beredes tillfälle att yttra sig skall erinras om rätten att påkalla sådant förhör. Den ärendet rör äger att utveckla sin talan och förebringa bevisning. Begär han att upplysning skall inhämtas eller att annan utredning skall förebringas, skall begäran efterkommas, om det kan antagas att åtgärden skall äga betydelse. År barnet under skall utredningens resultat förklaras för barnet av en av rätten utsedd barnpsykolog och i nätyaro av barnets utvalda förtroendeman och/eller vårdnadshavarna. Barnavårdslagen 3 kap. 20 § Den ärendet rör må anlita biträde, när han höres av barnavårdsnämnden eller företrädare för denna. Galler ärendet ingripande enligt 25 f a skall barnavårdsnämnden ansöka barnet hos rättshjälpsnämnden. Är den ärendet rör under , böra hans vårdnadshavare eller hans utvalda förtroendeman vara närvarande när han höres, om det kan ske utan men för utredningen. Visar biträde oskicklighet eller oförstånd eller befinnes han eljest vara olämplig må han avvisas. Barnavårdslagen 3 kap. 23 § När barnavårdsnämnden meddelat beslut, mot vilken talan må fullföljas enligt denna lag, skall beslutet skyndsamt delgivas den det rör. Är fråga om barn skall beslutet delges barnet i närvaro av barnets utvalda förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog samt delges vårdnadshavaren. Barnavårdslagen 4 kap. 29 § Om förebyggande åtgärder bedömas gagnlösa eller om sådana åtgärder vidtagits utan att medföra rättelse, skall den underårige omhändertagas för samhällsvård. Gäller åtgärden omhändertagande på grund av 25 $ a) skall barnavårdsnämnden ansöka hos rättshjälpsnämnden om offentligt biträde åt den underårige. Barnavårdslagen 4 kap. 30 § Föreligga sannolika skäl för att ingripande med stöd av 25 S är påkallat, må barnavårdsnämnden i avbidan på att ärendet kan slutgiltigt avgöras omhändertaga den underårige för utredning, om detta anses nödvändigt på grund av förefintliga risker för den underåriges hälsa eller utveckling eller för brottslig eller annan skadlig verksamhet från hans sida eller med hänsyn till att eljest den fortsatta utredningen kan allvarligt försvåras eller vidare åtgärder förhindras. Omhändertagande för utredning må bestå högst . Beslut om sådant omhändertagande förfaller om den underårige häktas. Föreligger sannolika skäl för att ingripande med stöd av 25 a) är påkallat skall barnavårdsnämnden ansöka hos rättshjälpsnämnden om offentligt biträde att tillvarata barnets intressen under utredningen. Barnavårdslagen 6 kap. 42 § skall förklara samhällsvården avslutad, så snart ändamålet med vården får anses uppnått. Beträffande den som omhändertagits enligt 31 $ skall samhällsvården även förklaras avslutad, om föräldrarna begära det, eller om den omhändertagne begär det efter det att han fyllt och särskilda skäl ej föranleda annat. Vid bedömning av samhällsvårdens upphörande skall hänsyn tagas till barnets ålder och de därmed sammanhängande olika behoven av kontinuitet i vården, om samhällsvården inneburit forsterhem för barnet vid så tidig ålder och för sä att väsentliga bindningar till fosterhemmet uppstått. Allt enligt 6 kap. 13 f Samhällsvården skall upphöra senast då den omhändertagne fyller , eller om han omhändertagits enligt 29 it efter det att han fyllt , senast efter omhändertagandet. Har omhändertagandet skett med stöd av 25 § a), får samhällsvården dock ej i något fall bestå sedan den omhändertagne fyllt . att samhällsvården enligt 31 ii dock kan upphöra utan sådan fara för den omhändertagne som avses i 25 ii a) skall nämnden omhändertaga honom för fortsatt samhällsvård enligt 29 ii. Fortsatt omhändertagande må även beslutas, om sådant fall föreligger som avses i 25 ii b). Barnavårdslagen 7 kap. 50 § Föreligger risk för skada på ett fosterbarns kroppsliga eller själsliga hälsa, om barnet skiljes från fosterhemmet, äger barnavårdsnämnden i den kommun där fosterhemmet finnes, eller tills vidare, förbjuda föräldrarna eller annan som har vårdnaden om barnet att taga det från fosterhemmet. Vid bedömning av riskerna skall hänsyn tagas till barnets ålder och de därmed sammanhängande olika behoven av kontinuitet i vården i enlighet med Jöräldrabalkens 6 kap. 13$. För barn i alla åldrar skall gälla att de får flyttas till en annan vårdare endast med iakttagande av en tillvänjningsperiod som utformas i samarbete med barnets förtroendeman och en av rätten utsedd barnpsykolog. Är förbud som avses i första stycket av sannolika skäl påkallat men har erforderlig utredning icke hunnit slutföras, må nämnden meddela förbud att gälla i avbidan på att ärendet slutligt kan avgöras, dock högst . Förbud enligt denna paragraf utgör ej hinder att barnet skiljes från fosterhemmet på grund av beslut enligt 21 kap. . Barnavårdslagen 13 kap. 93 § Myndigheter vilkas verksamhet berör barnavården samt befattningshavare hos sådana myndigheter ävensom i allmän tjänst ej anställda läkare, lärare, sjuksköterskor och barnmorskor ha att ofördröjligen till anmäla sådant som de i sin verksamhet erhållit kännedom om av beskaffenhet att föranleda nämndens ingripande. Denna anmälningsplikt upphäver tystnadsplikten i fall av misstänkt barnmisshandel. Var och en som fått kännedom om att någon, som ej fyllt , misshandlas i hemmet eller eljest där behandlas på sådant sätt att hans kroppsliga eller själsliga hälsa utsättes för fara bör anmäla detta till .