mot · G0021294 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77: 1294 1976/77: 1294 av m. fl. om den ekonomiska politiken Den kraftiga konjunkturnedgången bröts under loppet av sommaren och . Omslaget skedde först i och i , och redan innan årsskiftet hade uppgången nått en betydande kraft i dessa båda länder. blev uppgången mera allmän och allt kraftigare. Den totala produktionen steg då i årstakt räknat . började även den höga arbetslösheten att minska, och världshandeln sköt betydande fart. Uppgången var i flera avseenden starkare än vad man tidigare hade förutsatt och åtföljdes även av relativt snabbt stigande priser på vissa varuområden. Styrkan i uppgången mattades emellertid påtagligt och första delen av . Enligt vad som kan bedömas låg tillväxten i OECD-området då, i årstakt räknat, på mellan 3 och 4 96. Dämpningen drabbade praktiskt taget samtliga länder men var särskilt markant i och i . Där halverades ungefär tillväxttakten mellan de båda halvåren. Den inledda förbättringen av arbetsmarknadssituationen i den tyska upphörde således och förbyttes i förnyade uppgångar i arbetslösheten. Den kraftiga ökningen i världshandeln avlöstes av en lugnare uppgång, och industriproduktionens ökningstakt dämpades. beräknas dock världshandelns uppgång ha varit drygt 10 96. Den främsta anledningen till denna utvecklingsprofil under loppet av 1976 finns att söka i lagerrörelserna. En väsentlig del av den kraftiga nedgången låg i den betydande lageravveckling som skedde under detta år. De beräkningar som kunnat göras över den slutliga efterfrågans utveckling uppvisar inte alls samma dramatiska förlopp som t. ex. för industriproduktion och arbetskraftsefterfrågan. Anledningen härtill var att en del av den slutliga efterfrågan tillgodosågs genom lagerminskningar. När dessa upphörde blev effekterna på produktionen betydande. Det var i första hand detta omslag i lagercykeln som orsakade den kraftiga uppgången i konjunkturen . Det ligger i sakens natur att en sådan efterfrågefaktor inte kan ligga till grund för en mera varaktig och ihållande konjunkturuppgång. I takt med att lagerrörelsernas effekt ebbade ut blev också efterfrågeökning och produktionsuppgång lugnare. Redan på ett tidigt stadium svarade emellertid också stegringen i den privata konsumtionen för en betydande del av konjunkturuppgången. 1 1976/77. skilt efterfrågan på varaktiga konsumtionsvaror hade varit mycket svag och i vissa länder till och med vikande. Omslaget kom års senare del, och stegringen accelererade . Den privata konsumtionen fortsatte visserligen att stiga under loppet av 1976 men i de flesta länder i en långsammare takt än vid årets början. Effekterna av de vidtagna stimulansåtgärderna ebbade successivt ut som inkomstutvecklingen inte gav något större bidrag till hushållens realt disponibla inkomster. Den privata konsumtionens utveckling utgjorde dock fortfarande ett expansivt inslag i efterfrågebilden och bidrog till de fortsatta ökningarna i produktion och utrikeshandel . I både och var utvecklingen uppåtriktad . Någon mera allmän ökning av investeringsaktiviteten inträffade dock inte. Anledningen härtill finns sannolikt främst att söka i det fortsatt relativt sett låga kapacitetsutnyttjandet inom näringslivet. Vinstutvecklingen var visserligen klart uppåtriktad i de flesta länder, men detta fick ingen större effekt på investeringarna. I forsta hand blev resultatet fortsatta likviditetsförstärkningar. En ytterligare förklaring till att den snabba konjunkturuppgången dämpades under loppet av året är den ekonomiska politikens utformning. Som nämnts ebbade den beslutade finanspolitiska stimulansen ut utan att följas upp med nya åtgärder. lades penningpolitiken i många länder om i åtstramande riktning. Som tidigare framhållits ökade världshandeln betydligt . Emellertid steg samlade import från den övriga delen av världen starkare än exporten. Länderområdets samlade bytesbalans försämrades således i förhållande till 1975. Fördelningen mellan de olika av det växande bytesbalansunderskottet blev emellertid mycket ojämn. I , som haft en stark utrikeshandelsbalans till följd av de kraftiga lagerreduktionerna, försvagades utrikeshandelsbalansen kraftigt under loppet av året. I och växte underskotten kraftigt, och i flera av de mindre ökade de redan tidigare stora underskotten. I två länder. och , gick däremot utvecklingen åt andra hållet. Särskilt förstärkte sin externa position kraftigt, främst till följd av en mycket kraftig uppgång i varuexporten. Den växande ojämnheten i fördelningen av underskotten och överskotten i bytesbalanserna återspeglas i relativt kraftiga växelkursförändringar. Under loppet av 1976 utsattes både pundet och liran för en effektiv depreciering på . apprecierades den tyska marken, den schweiziska francen och även i viss mån den japanska yenen relativt kraftigt. Oron på valutaområdet fick även återverkningar på de inhemska kreditmarknadsförhållandena. I både och har räntorna nu nått mycket höga nivåer. Bakom de stora växelkursförändringarna ligger icke enbart stora olikheter Även stora skillnader i de nationella inflationstakterna har påverkat utvecklingen. Visserligen har den sammanvägda konsumentprisnivån för OHCD-området kommit att stiga allt långsammare. Men det är i första hand en långsammare stegringstakt i och i viss mån även i som har bidragit till denna för hela länderområdet förmånliga utveckling. Ett flertal av upplever fortfarande två-siffriga inflationstal. I både och har de tendenser till lägre internationell råvaruprisstegring som kunnat observeras motverkats av de prisuppdrivande effekterna av deprecieringen. Utgångsläget kännetecknas således av en inte särskilt stark produktionsstegring, en fortsatt hög arbetslöshet, på en del håll fortsatt snabba prisstegringar samt en växande ojämnhet i utrikeshandelns utveckling. I sin prognos konstaterade att - vid oförändrad ekonomisk politik - OECD-områdets produktion skulle försätta att växa i en relativt långsam takt. För hela förutsåg man en tillväxt av BNP på inemot 4 96. Parallellt med detta förutsåg man en ökning av utrikeshandeln med 6 å 7 96, vilket alltså är klart lägre än . konstaterar emellertid i sin prognos också att denna tillväxt inte kommer att vara tillräcklig för att reducera den höga arbetslöshet som finns i utgångsläget utan att det tvärtom på en del håll kan finnas risker för en förnyad uppgång av arbetslösheten. Kapacitetsutnyttjandet kommer att ligga kvar på en relativt låg nivå och inte föranleda någon kraftigare uppgång i investeringsverksamheten. Profilen under loppet av året skulle enligt komma att innebära en utveckling med något högre tillväxttakt än mot dess slut. En väsentlig anledning till denna utvecklingsbild är den grundläggande förutsättning om en oförändrad ekonomisk politik som utgått ifrån. Sekretariatet konstaterar nämligen att restriktiviteten i den ekonomiska politiken i en del av länderna nu nått en betydande styrka. Det är mot bakgrunden av denna prognosbild som i sin senaste rapport rekommenderar en mera expansiv inriktning av den ekonomiska politiken. Denna rekommendation riktas i synnerhet till de länder som har en stark utrikeshandelsposition och en lugn intern prisutveckling. Dessa bör kunna vidtaga expansiva åtgärder så att hela länderområdets ekonomiska aktivitet får en stimulans som den växande ojämnheten i bytesbalanserna utjämnas. De länder som har en besvärande brist i sin utrikeshandel, vilket i en del fall sammanfaller med fortsatt snabba prisstegringar, bör däremot inta en restriktiv hållning i den ekonomiska politiken. Sedan framlade sin prognos har man kunnat se klara tecken på en omsvängning i den ekonomiska politiken. Längst i denna riktning har den nytillträdande presidenten i gått. Han har framlagt ett betydande stimulansprogram för den 1* 1976/77. amerikanska ekonomin, innehållande bl. a. en lång rad olika riktade åtgärder, vilka sannolikt kommer att snabbt stimulera ekonomi. Vidare har liknande åtgärder även annonserats i . Dessa två länder svarar för sammanlagt inemot av hela OECD-områdets produktion. De stora har även deklarerat sin avsikt att sammankalla ett internationellt toppmöte för att diskutera behovet av åtgärder. Man kan således redan nu på goda grunder förutsätta att den ekonomiska politiken kommer att bli mera expansiv än vad som förutsatts vid utarbetandet av OECD-prognosen. Man kan även konstatera att utvecklingen i skjutit betydande fart redan före årsskiftet. Den av OPEC-länderna beslutade oljeprishöjningen synes också ha legat lägre än vad en del bedömare räknat med. Detta bör innebära att prishöjningens deflatoriska effekt blir i motsvarande grad lägre. Utvecklingen kommer därför sannolikt att med en viss marginal överträffa de tal som har angivits i dessa beräkningar. En ökning av länderområdets tillväxttakt med synes vara möjlig att uppnå. Därmed skulle även världshandeln komma att öka mer än vad som förutsatts såväl i regeringens finansplan som i OECD-prognosen. Vidare bör profilen för världshandelns utveckling härigenom ändras så att den i stället för att sakta av sannolikt kommer att accelerera . För vårt eget lands vidkommande bör den ökade ekonomiska aktiviteten leda till att exporten får en ytterligare stimulans - särskilt om man tar hänsyn till att efterfrågeökningarna i vår omvärld nu kommer att innehålla såväl investeringar som ett ökat bostadsbyggande, dvs. varuområden där den svenska exporten har en stark ställning. Den socialdemokratiska regeringens ekonomiska politik gjorde att vi kunde överbrygga den djupaste internationella konjunkturnedgång som ägt rum . De kontraktiva effekterna av oljeprisstegringen och av den kraftigt vikande exporten motverkades genom en stark expansion av den inhemska efterfrågan. Den privata konsumtionen steg dessa år med 3 å och den offentliga konsumtionen med ungefär lika mycket. Det har emellertid varit ett centralt led i den socialdemokratiska regeringens politik att söka hålla uppe exportindustriernas och de importkonkurrerande näringarnas konkurrenskraft och produktionskapacitet. Ett betydande stöd har därför utgått till näringslivets investeringar, vilket medfört att vi - i motsats till praktiskt taget alla andra lyckats hålla uppe den industriella investeringstakten under konjunkturnedgångens år. Industrin har även erhållit stöd för en omfattande lagerproduktion som bidragit till att hålla uppe sysselsättningen i främst exportnäringarna och kompenserat för efterfrågebortfallet från utlandsmark Ett omfattande statligt stöd till arbetskraftens utbildning har även bidragit till att hålla arbetskraften kvar i industrisektorn. Genom dessa olika åtgärder - lagerstöd, fondfrisläpp, utbildningsbidrag m. m. samt expansionen inom den offentliga sektorn - har inte endast en ökning av arbetslösheten kunnat undvikas utan har också sysselsättningen stigit relativt kraftigt. Mellan början av 1974 och slutet av 1976 har antalet sysselsatta personer stigit med ungefär 200 000 personer. uppgick arbetslösheten till drygt 60 000 personer, vilket motsvarar av arbetskraften. Ser man till det preliminära utfallet av försörjningsbalansen så som det redovisas i finansplanen och jämför med prognosen i den reviderade finansplanen kan man konstatera att prognosen för såväl investeringar som konsumtion i huvudsak slagit in. I själva verket blev såväl investeringar som konsumtion något större än beräknat. Även lagerökningen blev något större än beräknat. Detta sammanhänger till en del med att exporten utvecklades mindre kraftigt än beräknat, vilket bl. a. återspeglar världshandelns avsaktning . Lagren inom skogsindustrin och inom järn- och stålbranschen kunde således inte avvecklas i den takt som förutsetts. ökade importen väsentligt kraftigare än beräknat, bl. a. som följd av den relativt höga efterfrågenivån inom den svenska ekonomin. Till följd härav uppnåddes inte den beräknade förbättringen av handelsbalansen, som kom att ligga kvar på samma nivå som 1975, ett underskott på . Övriga poster i bytesbalansen utvecklades däremot i stort sett som beräknats, vilket kom att innebära att bytesbalansen försämrades ytterligare jämfört med . En väsentligt bidragande orsak härtill var de växande räntebetalningarna på av svenska företag och kommuner upptagna utlandslån. Sammantaget kan man konstatera att BNP inte växte i avsedd omfattning. Däremot hölls sysselsättningen och näringslivets investeringar väl uppe. Den privata levnadsstandarden fortsatte att stiga, och den offentliga serviceverksamheten byggdes ut i snabb takt. Den inträffade försämringen i bytesbalansen accentuerade behovet av kraftfulla åtgärder för att återställa jämvikten i våra utrikesbetalningar. Den internationella konjunkturuppgången medförde likväl en relativt kraftig ökning av den svenska exporten, ehuru mindre än förutsedd. beräknas den ha ökat i volym och utgör därigenom en av de mest expansiva efterfrågekomponenterna under detta år. I takt med denna förstärkning av utlandsefterfrågan fick den ekonomiska politiken läggas om i en mera restriktiv riktning. Ett väsentligt led i denna politik varatt förstärka statsfinanserna. nedbringades underskott och upplåningsbehov på statsbudgeten. Den ekonomiska politiken fick därför en allt mindre expansiv inverkan på samhällsekonomin under de tre första kvartalen 1976 i syfte att bereda ett ekonomiskt utrymme för den växande exporten. Den internationella konjunkturuppgången innehöll emellertid drag som inte var till direkt fordel för vår exportindustri. En betydande del av uppgången utomlands sammanhängde med en expansion av den privata konsumtionen. Efterfrågefaktorer som t. ex. maskininvesteringar och bostadsbyggande utvecklades inte lika expansivt, vilket medförde att vår export inte ökade lika snabbt som om konjunkturuppsvinget hade haft dessa faktorer som väsentligt inslag. I regeringens finansplan och den därtill hörande preliminära nationalbudgeten uppehåller man sig mycket vid förhållandet att den svenska exporten och även inte utvecklades i samma takt som våra marknader ökade. Man slår fast som ett faktum att den svenska exportindustrin kraftigt minskat sina marknadsandelar på OECD-området under dessa båda år. I en viss statistisk mening torde det vara ovedersägligt att så har varit fallet. De förklaringar som presenteras i finansplanen och nationalbudgeten är däremot onyanserade och i vissa avseenden även missledande. I regeringens dokument framhålls som egentligen enda förklaringsfaktor till detta förhållande att den svenska lönekostnadsstegringen har varit snabbare än omvärldens. Detta skulle i sin tur ha lett till att de svenska företagen skulle ha ökat sina priser snabbare än konkurrenterna och därigenom prissatt sig ur marknaden". Redan detta, att våra exportföretag skulle tagit ut högre priser än konkurrenterna, kan göras till föremål för kritiska invändningar. Kritiken framstår som än mer befogad när löneutvecklingen anges som enda förklaringsfaktor. På de allra flesta varuområden möter de svenska exportföretagen en prisnivå som fullständigt bestäms av de internationella marknaderna. Det finns helt enkelt inte marknadsmässigt utrymme för en självständig prissättning. De indexberäkningar som ligger till grund för regeringens bedömningar på dessa punkter har heller inte tagit tillbörlig hänsyn till att t. ex. kvalitetsförbättringar och förändringar i varusammansättningen kan ha gett upphov till en betydande del av de statistiskt registrerade förändringarna i exportpriserna. Även de redovisade marknadsandelsförändringarna är sannolikt påverkade av en rad olika statistiska osäkerheter, vilket även framhåller i de delar av nationalbudgeten som institutet svarar för. Det är mycket möjligt att har lyckats att relativt väl hålla uppe marknadsandelarna på de områden som vår svenska export är inriktad på, t. ex. trä, massa, papper, specialstål, kvalificerade verkstadsprodukter, men att just dessa varuområden haft en långsammare tillväxt än världshandeln. Sådana förskjutningar i varufördelningen kan statistiskt ge upphov till förskjutningar i marknadsandelarna, vilka dock inte skulle innebära att vi skulle ha försvagat vår position på just de områden som vi är specialiserade på. Den svenska exportens fördelning på länder kan också ha varit en faktor som gjort att vår export växt långsammare än världshandelns ökning. Vi finner det vara anmärkningsvärt, med hänsyn till den stora roll det spelar i regeringens argumentation, att man inte har gjort mera ambitiösa försök att kartlägga omfattningen och orsakerna till dessa marknadsandelsförskjutningar. Ett så pass intressant förhållande som att vi enligt tillgänglig statistik har inemot fördubblat våra marknadsandelar på OPEC-länderna nämns över huvud taget inte i regeringens finansplan. Man nämner inte heller att den västtyska industrin gjort betydande förluster av marknadsandelar . Vår grunduppfattning är att den svenska industrins konkurrenskraft, sett över en längre tidsperiod, visat sig vara oförändrat god i förhållande till det helt övervägande antalet länder med vilka vi konkurrerar. Varusammansättningen i vår export och även dess länderfördelning har arbetat emot oss. Intill dess att ett säkrare material kunnat framläggas om dessa förhållanden kan man inte ta ställning till om det är dessa faktorer eller den svenska industrins lönekostnadsökningar som förklarar huvuddelen av den utveckling som vi har kunnat observera på utrikeshandelns område . Visserligen är det ovedersägligt att den svenska industrins arbetskraftskostnader stigit snabbare än t. ex. de västtyska. Men detta är en konsekvens av - inte en orsak till - de snabba exportprisstegringarna . Taget över visar de svenska arbetskraftskostnaderna per produktenhet en med de viktigare konkurrentländerna parallell utveckling. Vi tar således avstånd från finansplanens ensidiga beskrivningar och analyser av den roll lönekostnaderna spelat . Vi kräver att regeringen redovisar ett underlag och en analys som bättre tar hänsyn till alla inverkande faktorer. Politik för en stark ekonomi Den ekonomiska politikens grundläggande mål är att skapa arbete och trygghet åt alla. Socialdemokraterna kan inte acceptera en ökad arbetslöshet som ett medel i den ekonomiska politiken. Allas lika rätt till arbete och trygghet är grunden för ett rättvist och jämlikt samhälle. För att man skall kunna förverkliga detta mål krävs en stark ekonomi. Det är endast i en stark ekonomi som man långsiktigt kan hävda den fulla sysselsättningen. Det är endast den starka ekonomin som kan ge medborgarna den ekonomiska trygghet som vårt sociala ansvar kräver. Det är endast i kraft av en stark ekonomi som ett land kan hävda sitt ekonomiska oberoende och självständigt förverkliga de egna ekonomisk-politiska målen. En rad exempel från vår omvärld visar att permanenta underskott i utrikeshandeln och långsiktigt svaga statsfinanser gör det allt svårare att förverkliga en full sysselsättning och trygga mbdborgarnas inkomster och sociala välfärd. Den internationella utvecklingen har utsatt vårt lands ekonomi förstora påfrestningar. Redan oljeprisstegringarna medförde en fördyring av vår import på ca . Den internationella lågkonjunkturen minskade världshan 1** 1976177. deln och därmed också efterfrågan på svenska varor. Det ledde till minskad avsättning för den svenska industrin och en hårdnande internationell konkurrens. Den socialdemokratiska regeringen förde emellertid med brett stöd i landet genom dessa internationella krisår på ett sätt som minskade arbetslösheten och ökade sysselsättningen. Tack vare den förstärkning som vår utrikesbalans och valutareserv undergått närmast före oljekrisen stod vi väl rustade inför krisen och kunde föra en kraftfull politik för att motverka dess effekter. Genom statliga stödåtgärder hölls produktionen i gång. Investeringsaktiviteten främjades, industrins kapacitet byggdes ut och arbetsmiljön förbättrades. Denna expansiva politik nödvändiggjorde en begränsad internationell upplåning - i allt väsentligt genom företagssektorn. Alternativet till denna expansiva politik hade varit en ökad arbetslöshet och en lägre takt i produktionen. Landet skulle ha stått sämre rustat om detta alternativ hade valts. Men den socialdemokratiska regeringen slog fast att en internationell upplåning för att överbrygga de höjda energikostnaderna och den internationella lågkonjunkturen endast kunde accepteras . Ett bestående underskott i våra utlandsaffärer skulle öka vårt internationella beroende och hindra oss från att föra en självständig sysselsättnings- och reformpolitik. Denna bedömning fick allmänt stöd i . Politiken utformades under dessa år inte bara för att avvärja lågkonjunkturens hot mot sysselsättningen. Den utformades också för att återställa balansen i våra utlandsaffärer. Exportindustrin fick stöd för lagerproduktionen. Företagen fick stöd för att ordna yrkesutbildning förarbetare och tjänstemän. Kapitalmarknaden reserverades i stor utsträckning för företagens investeringar. Den internationella upplåning som vi gjorde hade alltså till en betydande del en motsvarighet i en lageruppbyggnad och en kapacitetsförstärkning inom exportnäringarna. Inför den bild av den internationella ekonomiska utvecklingen som framträder är det nödvändigt att med kraft fullfölja målet att med bibehållen full sysselsättning återvinna balansen i vår utrikeshandel. Den arbetsmarknadspolitiska beredskapen måste utnyttjas för att klara de svårigheter som kan uppträda på arbetsmarknaden och våren. Aktiva näringspolitiska åtgärder måste sättas in för att möta de mera långsiktiga strukturproblemen i olika industribranscher. måste den ekonomiska politiken inriktas på att minska budgetunderskottet och statens lånebehov för att förbättra vår utrikesbalans och minska vårt beroende av internationell upplåning. Den borgerliga regeringen har emellertid inte förmått att utforma en sådan politik. Åtgärderna för att möta de näraliggande arbetsmarknadsproblemen är otillräckliga. Föreliggande speciella branschproblem hanteras med tvek samhet och tidsfördröjningar. Man accepterar passivt en mycket kraftig försämring av vår utrikesbalans . Den socialdemokratiska regeringens strävan att minska underskottet i den statliga budgeten har ersatts med en svag finanspolitik, som leder till växande underskott. men växer till 18 miljarder. Det är särskilt allvarligt att detta sker i ett läge med en uppåtgående konjunktur. I stället för att minska sin upplåning måste nu staten ta upp ännu större lån. Til betydande del måste staten nu på många decennier gå ut och låna utomlands i stor skala. Den svaga finanspolitiken bidrar också till den kraftiga försämringen av vår utrikeshandelsbalans. Genom regeringens politik löper vi nu risken att komma i en mer permanent underskottssituation med en därtill hörande kraftig upplåning utomlands. Den temporära upplåning som den socialdemokratiska regeringen accepterade i samband med oljekrisen och åren närmast därefter utgjorde ett planerat led i en politik som syftade till att rädda sysselsättningen och långsiktigt stärka vår internationella konkurrenskraft. Den kraftiga internationella upplåning som den borgerliga regeringens finanspolitik nu medför har inte sin motsvarighet i någon lageruppbyggnad eller kapacitetsförstärkning utan är i stället ett uttryck för att vi löpande förbrukar för mycket resurser i förhållande till vår produktion, dvs. den återspeglar den borgerliga regeringens svaga ekonomiska politik. Någon plan för återställandet av den externa balansen föreligger inte, endast ett allmänt tal om att frågan får skjutas . Det socialdemokratiska partiet tar bestämt avstånd från en politik som leder till denna kraftiga ökning av internationella skuldsättning. Så sent som anslöt sig en bred majoritet inom till den dåvarande regeringens förslag att den ekonomiska politiken under återstoden av skulle inriktas på att uppnå balans i vårt lands utrikeshandel .