mot · G0021140 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1140 av i om statsbidraget till den regionala museiverksamheten I budgetpropositionen bilaga 12 föreslås under punkten B 54 statsbidrag till regionala museer, varvid kostnadsmässigt förslag följts. Däremot har bidraget givits en konstruktion, som i korthet innebär att utvecklingen riskerar att centraliseras till i stället för att styras av de regionala huvudmännen, vilket var rådets avsikt. Bidraget föreslogs av detta knytas till museernas lönekostnad, varvid den genomsnittliga årskostnaden per anställd skulle utgöra ett grundbelopp. På så vis blev stödet värdebeständigt, som det skulle ge utrymme för ett regionalt ansvarstagande. Initiativ till utökning av verksamhet och personal skulle tas av berörda parter i regionerna och inte av staten. Bidragsprocenten föreslogs bli samma som för teater- och museiverksamhet, nämligen . förslag mottogs av museerna med stor tillfredsställelse. I en rad län kom det mycket lägligt för att påverka diskussionerna om mål och ambitioner inom landstingens kulturutredningar. Enligt budgetpropositionen försvinner den direkta kopplingen till museernas lönekostnader, och bidraget skall i stället utgå i ett fastställt antal bidragsrum om till en början , vilket belopp motsvarar den statliga delen av det av föreslagna grundbeloppet. Bidragsrummet avses följa löneutvecklingen inom det statligt reglerade avtalsområdet. I vad gäller den ekonomiska nivån är det således ingen skillnad mellan propositionen och förslag. Det är utomordentligt glädjande att förslag om statsbidrag till länsmuseerna nu framlagts och att bidragen första året får den föreslagna storleken. Synnerligen väsentligt är också att de görs värdebeständiga. Därmed torde propositionens huvudsyfte, nämligen att trygga verksamheten vid de regionala museerna, kunna uppnås. Däremot kan man tyvärr inte vara lika positiv inför uppföljningen av den andra delen av förslag: en fortsatt utveckling av verksamheten som ett viktigt led i en decentraliserad kulturpolitik. I denna skulle museerna få samma arbetsförutsättningar som teatrar och orkestrar redan har. Förslaget skulle ge museerna möjlighet att satsa mer än på konst och naturhistoria och vara ett led i upprustningen av kulturminnesvården i landet. Instrumentet för att uppnå dessa mål var den föreslagna kopplingen till de regionala huvudmännens insatser. förslag förutsatte att länsmuseerna, när förslaget var fullt genomfört, skulle kunna påräkna en fast andel av sina personalkostnader i statsbidrag. Om insatserna från landsting och kommuner ökade, skulle 1* 1976/77. statsbidraget öka i samma proportion. Detta skulle möjliggöra en långsiktig planering och utbyggnad i de olika länen. I propositionen saknas principen med etapputbyggnad av stödet. Det som skulle ha blivit forsta etappen kan därför komma att bli den slutliga dimensioneringen. Vidare saknas den fastställda relationen till de lokala insatserna; det finns ingenting som talar för en ökning av statsbidraget, om insatserna från kommuner och landsting skulle öka. Därmed är tanken att stimulera ökade regionala insatser i stort sett borta. Planeringsmässigt innebär detta att möjligheterna att styra utvecklingen centraliseras från de regionala huvudmännen till , som fritt skall kunna fördela eventuella tillkommande bidragsrum. Propositionen innebär därför ingen ökad frihet att använda statsbidragen, och inte heller är villkoren lika förmånliga som för teater- och musikinstitutioner. I stället uppstår en olikhet i bidragskonstruktionen, som för landsting och kommun gör det förmånligare att satsa på dessa än på museerna. Nämnda institutioner har inga särskilda statliga uppgifter. Länsmuseerna däremot har, förutom sin regionala kulturverksamhet, ansvar för att bistå och länsstyrelserna inom den statliga kulturminnesvården. Även detta synes mig vara ett motiv för att anknyta bidragen till förslag. Statsbidragen bör således få en konstruktion som på något sätt ställer dem i relation till de regionala insatserna. Detta kan uppnås genom att godta förslag om koppling till lönekostnaderna. Det kan också ske genom anknytning till museernas totala omsättning eller till bidragen från landsting och kommuner. Ingen koppling skapar garantier för statsbidragets framtida omfattning, eftersom antalet grundbelopp eller bidragsrum givetvis måste fastställas i varje års budget, men man möjliggör en långsiktig planering i regionerna och ger kommuner och landsting initiativet till den fortsatta utvecklingen. Enär en koppling till lönekostnaderna är den som bäst utretts av hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att statsbidraget till de regionala museerna skall utformas enligt förslag. HANS () i