ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002427 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. om överförande av privata hyreshus i samhällets ägo Överförande av privata flerfamiljshus i eller kooperativ ägo är ett grundläggande krav och mål som arbetarrörelsen ställde för . Denna målsättning är lika aktuell och lika nödvändig, om man på allvar vill ta itu med problemen med de höga hyrorna och dåliga bostadsmiljöerna och om man vill säkra hyresgästernas rättigheter. Vpk har krävt ökat hyresgästinflytande, bl. a. i samband med sanering av bostäder. Vår utgångspunkt är att hyresgästerna skall ha bestämmanderätten över sina boendeförhållanden. En god bostad till ett skäligt pris skall vara en rättighet för alla människor, och det är samhället som måste ta ansvaret för att detta bliren realitet. Rätten till bostad måste jämställas med rätten till undervisning och sjukvård. En politisk målsättning för hur samhället och det sociala livet skall fungera måste även innehålla en målsättning för hur bostaden skall fungera för - och påverkas av - människorna i samhället. Man måste ge boendet ett socialt innehåll. Alla människor, barnfamiljer, pensionärer, ensamstående och handikappade, måste ges möjlighet att bo tillsammans och att tillsammans utnyttja gemensamma utrymmen och kollektiv service. Man måste bygga och förändra för gemenskap mellan människorna och inte för privatisering av familjen. Vpk har tidigare i olika sammanhang framhållit att kommunerna tillsammans med berörda hyresgäster måste ges en ledande och styrande roll vid planering och genomförande av all sanerings- och ombyggnadsverksamhet. Möjligheten att förverkliga ett reellt hyresgästinflytande är emellertid helt avhängig av vem som äger de fastigheter som skall saneras. Därför är frågan om överförande av de privata flerfamiljshusen i samhällets ägo så viktig och central i samband med bostadssaneringen. Det är fråga om ett stort samhälleligt engagemang och betydande ekonomiska insatser när vi på nytt ställer kravet om upprättandet av en plan för ett successivt överförande av privata flerfamiljshus i samhällets ägo. vore det dock helt realistiskt att genomföra denna. Både ekonomiska och övriga praktiska förutsättningar föreligger enligt vår mening för detta. Ett sådant successivt överförande måste naturligtvis ske utan hänsyn till de värden", dvs. priser, som fastighetsspekulation och hyresutplundring resulterat i. Förköp till marknadspriser" är ingen lösning, inte heller ex 1976/77: 427 propriation på de villkor som gäller. Det finns ingen anledning att kommunerna skall betala mera än fastighetsägarens eget insatta kapital, och lånen i fastigheten kan överföras på nya ägaren - kommunen. Formerna för övertagande och överförande till kommunerna och bostadskooperationen kan lösas genom en enkel lagstiftning. Frågan om inlösen av fastighetsägarnas eget kapital kan, som vi tidigare anfört, tänkas genom särskilda statliga lån mot låg ränta. Med hänvisning till det anförda föreslås att 1. uttalar sig för ett successivt överförande av privata hyreshus i samhällets ägo, 2. hos regeringen hemställer att en plan utarbetas för genomförande av denna målsättning. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G002428 · 1977-01-19 00:00:00 — Motion 1976/77: 428 av i m. fl. om begränsning av antalet hundar i tätorter Antalet hundar har i ökat mycket kraftigt . Enligt skattestatistiken uppgick det antal för vilket hundskatt erlades till 362 500. Ökningstakten var då relativt måttlig (). Enligt senaste publicerade uppgifter avseende var siffran 453 000, och ökningstakten översteg då 5 96 . Med en fortsatt utveckling enligt samma linjer kommer antalet hundar att fördubblas och kan om alltså vara uppe i 1 miljon. Till bilden hör att ökningen är störst i tätorterna. För många fyller hunden en helt avgörande social funktion (synskadade), men även för andra finns det påtagliga sociala motiv för att ha t. ex. sällskapshund. Det finns därför all anledning att slå vakt om möjligheterna att ha hund även i tätorterna. Det är emellertid uppenbart att en alltför snabb tillväxt av antalet hundar främst i de större tätorterna kan leda till många problem och förorsaka konflikter mellan olika grupper i samhället. Redan nu förekommer konflikter t. ex. mellan olika fritidsintressen och hundägarnas intressen. Grönområden och lekplatser förorenas, skidspår trampas sönder, människor som inte tycker om hundar känner sig störda i sin fritidsutövning. Problemen kan bero dels på att de insatser som görs för att underlätta att ha hund i tätorterna är mycket begränsade, dels på att hundägarna inte visar den hänsyn som de icke hundägande kan ha rätt att kräva. Det senare tillhör förmodligen undantagen, men konsekvenserna kan i vissa fall bli allvarliga (hundbitna barn etc.). Även om problemet inte skall överdrivas finns det alltså vissa tendenser till motsättningar mellan hundägare och icke hundägare. Det är uppenbart att en mycket snabb ökning av antalet hundar i tätorterna innebär risk för ökade motsättningar som ingen har glädje av. Det borde därför vara ett gemensamt intresse för både hundägare och icke hundägare att de problem som kan uppstå på detta område framöver redan nu uppmärksammas. Kommunerna har av allt att döma mycket små möjligheter att påverka utvecklingen av antalet hundar inom sina områden. Därför bör frågan tas upp på riksplanet i form av en utredning. Den bör klarlägga vilken utveckling vi har att förutse, vilka problem den kan leda till och vilka åtgärder som bör vidtas för att i allas intresse minska den risk för konflikter som annars kan uppstå. 1976/77: 428 Med stöd av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär utredning om begränsning antalet hundar i tätorter. AXEL () i () ()
mot · G002429 · 1977-01-19 00:00:00 — Motion 1976/77: 429 av m. fl. om inkomstgränsen för erhållande av bostadsbidrag Vid prövning av bostadsbidrag och studiehjälp bör hänsyn tas dels till den sökandes inkomst, dels till den sökandes eventuella förmögenhet genom att 20 96 av den del av förmögenheten som överstiger . jämställs med inkomst. Tanken bakom en reducering av sociala bidrag beroende på förmögenhet är att den enskilde har möjlighet att i annan ordning, dvs. genom sin förmögenhet, klara de utgifter bidragen avser. Ofta är emellertid inte situationen sådan. Många av dessa små förmögenheter är medel som placerats i ett mindre företag, som utgör villkor för bedrivande av ett yrke och som är låsta i företaget. Eftersom vid beräkning av bostadsbidrag och studiehjälp ingen skillnad görs mellan i rörelse bunden förmögenhet och en förmögenhet placerad på annat sätt, går lantbrukare och andra egenföretagare, trots en låg arbetsinkomst, ofta miste om dessa stödformer. Trots att den ovannämnda gränsen . beslöts så sent som anser vi att den är för låg och vill föreslå att den sätts vid . Dessutom anser vi i likhet med föregående motionärer i detta ämne, att 20 96 bör reduceras till 10 96. Med stöd av det anförda hemställs1 att beslutar att vid prövning av inkomstprövat bostadsbidrag 10 96 av den del av förmögenheten som överstiger . jämställs med inkomst. () i Nennesholm () i Öskevik () i mgården '(Se även motion 1976/77:353)
mot · G00243 · 1977-01-10 00:00:00 — av i om ljudförstärkare på telefonapparater Installation av förstärkare för inkommande samtal i en telefonlur åsamkar en hörselskadad en engångsavgift om . samt en abonnemangsavgift om . Dessa förstärkare är konstruerade på sådant sätt att ljudstyrkan lätt kan regleras under samtalets gång, vilket underlättar samtal i bullriga lokaler och då inte bara för dem som har nedsatt hörsel. Enligt min mening borde samtliga telefonapparater förses med förstärkare. Självfallet kommer detta att medföra betydande kostnader. Men åtminstone de abonnenter som är beroende av ljudförstärkare borde kostnadsfritt förses med sådan. Behovet kunde lämpligen styrkas med läkarintyg. Telefonen bör vara tillgänglig för samtliga medborgare till samma kostnad oavsett om de t. ex. har ett hörselhandikapp. Det borde vara lika naturligt med ljudförstärkare på telefon som att det finns ljudregulator på radio- och TV-apparater. bör påta sig kostnaderna för ett sådant arrangemang. Enligt min mening bör ges i uppdrag att utreda ekonomiska och andra förutsättningar för ett sådant - för de hörselskadade - angeläget arrangemang. Med stöd av det anförda hemställer jag att beslutar att hos regeringen begära att ges i uppdrag att utreda ekonomiska och andra förutsättningar för att förse telefonlurarna med ljudförstärkare i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G002430 · 1977-01-20 00:00:00 — Motion 1976/77: 430 av fröken m. fl. om begränsning av det privata ägandet av flerfamiljshus Bostaden är för oss alla en social nödvändighet. Det är därför långt ifrån tillfredsställande att privatföretag och privatpersoner skall få använda människors bostadsbehov för penningplacering och vinstintresse. En social nödvändighet bör inte behandlas som en handelsvara. Med tanke på dagens situation på bostadsmarknaden, dvs. den ohämmade spekulation och hänsynslösa behandling av hyresgästerna som förekommer, borde privat ägande av flerfamiljshus över huvud taget inte tillåtas. Man har tidigare prövat olika metoder för att nå de allmänt vedertagna målen: begränsning av hus- och markspekulation, men dessa har enligt vår mening haft för dålig effekt. Vi accepterar inte den situation som råder på bostadsmarknaden. Kraftfulla åtgärder är nödvändiga. Bostaden är ju som tidigare nämnts en social nödvändighet. Den borde också vara en social rättighet. Ett steg för att nå detta syfte är att man begränsar konkurrensen när det gäller att äga och förvalta flerfamiljshus. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande regler i syfte att endast allmännyttiga och kooperativa bostadsföretag får uppträda som byggherrar och ägare av flerfamiljshus.
mot · G002431 · 1977-01-20 00:00:00 — 1976/77 431-435 av m. fl. om rätt för kyrkofullmäktige att besluta om partistöd Sedan åtskilliga år beviljar riksdag, landsting och kommunfullmäktige partistöd till de politiska partierna på de olika nivåerna. Detta partistöd är av mycket stort värde för partiernas verksamhet och för samhällsinformationen till medborgarna. En betydande del av anslagen används för att finansiera partiernas valkostnader och för att informera om partiernas ståndpunkter i olika politiska frågor. Partistödet är utan tvivel en av förutsättningarna för en bred politisk aktivitet, inte minst inför de allmänna valen. På det lokala planet är det endast kommunfullmäktige som kan bevilja partistöd. De beslutande organen i de kyrkliga församlingarna har inte denna rätt. Kyrkofullmäktige kan visserligen bekosta tryckning av valsedlar, men för alla de kostnader som i övrigt är förknippade med valrörelsen och med partigruppernas verksamhet utgår inga anslag. Dessa kostnader får således bestridas på annat sätt, t. ex. genom insamling av medel från medborgare som är särskilt intresserade av de kyrkliga frågorna eller genom bidrag från de lokala partiorganisationerna. Det är allmänt omvittnat att de resurser som står till förfogande för kyrkofullmäktigevalen regelmässigt är mycket små. Detta beror delvis på att valen till kyrkofullmäktige äger rum efter valen till riksdag, landsting och kommunfullmäktige. Partiernas kassor är således vid den här tidpunkten särskilt hårt ansträngda. Men det beror också på att partibilden vid kyrkofullmäktigevalen ofta är en helt annan än vid kommunfullmäktigevalen. Särskilda grupperingar av olika slag är således vanliga vid kyrkofullmäktigevalen. Dessa grupperingar har ofta ingen eller ringa anknytning till de partier som disponerar det kommunala partistödet och kan således inte påräkna stöd från dessa partier. Svårigheten för dessa grupper att informera om verksamheten och att finansiera t. ex. tryckning av valbroschyrer och utsändning av valmaterial till de röstberättigade är särskilt stor. Valdeltagandet vid kyrkofullmäktigevalen är genomgående mycket lågt. Detta är från allmän demokratisk synpunkt beklagligt. Vid alla allmänna val bör man eftersträva ett så högt valdeltagande som möjligt. En förutsättning för ett högt valdeltagande är att olika meningsriktningar kan nå ut till medborgarna med information och valmaterial. För att öka möjligheterna till information om de kyrkliga frågorna och för att stimulera intresset för kyrkofullmäktigevalen bör enligt vår mening de partier som är representerade i kyrkofullmäktige erhålla ekonomiskt stöd. Det bör ske genom att kyrkofullmäktige tillerkänns rätt att besluta om par 1 IV76/77. tistöd enligt i huvudsak samma grunder som gäller för kommunfullmäktige. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att beslutar att hos regeringen anhålla om utredning och förslag om rätt för kyrklig kommun att bevilja partistöd i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · G002432 · 1977-01-20 00:00:00 — av i m. fl. om ändrade tider för öppethållande av vallokal I en motion till riksdag av i m. fl. hemställdes om ändring av tiderna för öppethållande av vallokal vid allmänna val. Motionen föranledde emellertid ingen åtgärd. års val gällde att uppehåll i valförrättningen skulle ske då gudstjänst pågick i kyrkan. års val slopades detta uppehåll i valförrättningen, och tiden för röstavlämning utökades. har ännu ett val skett, och man har fått ytterligare erfarenhet om valproceduren och efterföljande sammanräkning. Poströstningen har de senaste valen betydligt underlättats, vilket medfört att allt fler väljare utnyttjar denna möjlighet att avgiva sin röst. Erfarenheterna års val visar att det är ett mycket litet antal väljare som röstar den allra sista timmen, och de skulle säkerligen haft möjlighet att avgiva sin röst tidigare . Utan att göra intrång på möjligheten för väljarna att avgiva sin röst skulle vallokalerna med fördel kunna stängas någon timme tidigare, och denna tidsvinst skulle medföra att man kunde börja sammanräkningen av valet tidigare. Därigenom skulle valresultatet kunna delgivas allmänheten tidigare, vilket säkerligen skulle uppskattas inte minst av alla dem som på ett eller annat sätt sysslar därmed. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om sådan ändring av vallagen 9 kap. 1 5 att den erhåller följande lydelse: "Vallokal skall hållas öppen för röstning . () () 1 * 1976/77.
mot · G002434 · 1977-01-20 00:00:00 — 1976/77: 434 av herrar Kindbom och om enhetliga mandatperioder för lekmannastyrelser i statliga myndigheter har allt fler centrala och regionala statliga myndigheter och organ ställts under ledning av valda förtroendemän. Den politiska sammansättningen av dessa lekmannastyrelser är beroende av det politiska styrkeförhållandet hos respektive väljande eller tillsättande organ. Mandatperioderna för dessa lekmannastyrelser varierar liksom tidpunkterna för deras tillträdande. Som ett uttryck för det parlamentariska läget bör mandatperioderna sammanfalla med de organ sorn är väljande eller tillsättande. Mandatperioderna bör enligt vår uppfattning vara treåriga och inledas året efter det att ordinarie val skett i hela riket till riksdag, landsting och kommunfullmäktige. Ett sådant enhetligt förfarande ger nödvändigt utrymme för nominering av kandidater samt möjlighet för den tillträdande lekmannastyrelsen att påverka inriktningen av kommande budget. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller att åtgärder vidtas för att införa enhetliga mandatperioder vad avser lekmannastyrelser i centrala och regionala statliga myndigheter och organ. () . ()
mot · G002435 · 1977-01-20 00:00:00 — Motion 1976/77: 435 av herrar och i om utdelningen av riksdagstryck till ledamöter och ersättare Framställningen av dokumentation har hastigt ökat i omfattning. Detta måste ha medfört en stor ökning av pappersåtgången och av arbetsbelastningen på tryckerierna och i administrationen. Riksdagsledamöternas och ersättarnas post i form av riksdagstryck har fått en omfattning som inte står i samklang med energisparkampanjen eller med den begynnande bristen på pappersråvaror som vårt land förmodas drabbas av . Den väl utvecklade kopierings- och tryckeritekniken gör det möjligt att i allt större utsträckning presentera sig på papper med tryck. Detta gäller jämväl verksamheten inom flertalet områden inom samhället, förvaltning, affärsliv, föreningsliv m. m. Vi tror att det skulle vara möjligt att skära ner en stor del av denna dokumentproduktion. Inte minst inom riksdagsförvaltningen tror vi att mycket arbete och material skulle kunna sparas genom en större restriktivitet vid utdelningen av handlingar. Ett initiativ av detta slag i riksdagsförvaltningen kan måhända smitta av sig till andra områden i samhället. Vi anser exempelvis att det är helt tillräckligt om ledamöter och ersättare får snabbprotokollen från plenadebatterna utdelade generellt till alla. De defintiva protokollen skulle kunna utdelas endast efter särskild rekvisition. Interpellationer utdelas nu till alla ledamöter och ersättare. Vi anser att det skulle vara helt tillfredsställande om en förteckning över inlämnade interpellationer utdelas till alla en gång . I förteckningen kunde själva frågan införas. Naturligtvis skulle hela interpellationen kunna rekvireras eller finnas tillgänglig för avhämtning. Samma förfaringssätt skulle förmodligen kunna praktiseras för de enskilda riksdagsledamöternas motioner. Detta är endast några exempel på vad som kan diskuteras för att skära ner pappersflöden inom riksdagsförvaltningen. Förmodligen kan inbesparingar göras även på andra områden. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar ge forvaltningsstyrelsen i uppdrag att undersöka möjligheterna till att minska utdelningen av olika slag av handlingar.
mot · G002438 · 1977-01-20 00:00:00 — av herrar och om redovisningen av valresultat är den myndighet som har ansvar för sammanräkningen av valresultaten. Rapporter från sammanräkningen i vallokalerna går till som sedan sammanställer resultatet - först preliminärt och sedan det slutliga resultatet. Sammanräkningen av valresultaten syftar till att få fram vilka kandidater som är valda för de olika partierna. Det innebär att när det gäller riksdagsvalet upprättas protokoll över samtliga avgivna röster i valet för hela länet/valkretsen. Om uppgift önskas om resultatet av riksdagsvalet för enskild kommun får man själv ta fram dessa uppgifter. För större kommuner kan det innebära att man får lägga samman samtliga partiers resultat i 50 å 100 valdistrikt. Även då det gäller landstingsvalet och kommunalvalet måste man på egen hand göra olika uträkningar, såvida inte kommunen bildar egen landstings- eller kommunvalkrets. Länsstyrelserna har till sin hjälp modern datautrustning. Det kan inte vara något större arbete att programmera dessa, så att sammanställningar kan erhållas för valresultatet i samtliga val kommunvis. Det är en service som skulle vara av värde för de politiska partierna och kommunerna. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att åtgärder vidtas, så att politiska partier och kommuner kan få en förbättrad service i form av kommunvis redovisade valresultat för samtliga val. () ()
mot · G002439 · 1977-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om översyn av bestämmelserna rörande offentlig upphandling Det är som anger de allmänna riktlinjer som skall gälla vid samhällets upphandling av varor och tjänster. Den offentliga upphandlingen sker därför inom ramar som innebär att anbuden skal! prövas med beaktande av samtliga affärsmässigt betingade omständigheter. Vid denna bedömning vägs priset, kvalitén och prestanda i övrigt. Andra omständigheter som kan vägas in är anbudsgivarens ekonomiska och tekniska resurser samt hans insikt och erfarenheter. Vid avgörandet bedöms anbudsgivarens vederhäftighet och pålitlighet när det gäller att fullgöra åtaganden. Inget hinder föreligger inom ramen för affärsmässighetsprincipen att öva kontroll av om anbudsgivaren slutit kollektivavtal såvida detta är nödvändigt för att bedöma om han kan fullgöra sina åtgärder. Det här innebär emellertid inte att samhället som stor beställare av varor och tjänster alltid uppträder på ett sådant sätt att dess ansvar för hur branschförhållandena utvecklas kan utövas. En översyn av affärsmässighetsbegreppet bör därför göras, så att samhällets upphandlande organ får skyldighet att försäkra sig om att anbudsgivaren tillämpar avtalsenliga villkor gentemot sin personal och i övrigt utför sin prestation enligt god affärssed. Med hänvisning till det ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av de i upphandlingsbestämmelserna ingående bestämmelserna i enlighet med vad som ovan anförts.
mot · G002440 · 1977-01-21 00:00:00 — om statlig myndighets skyldighet att anlita flygbolaget 1 det trafikpolitiska beslut som skall fatta under innevarande riksdagsperiod kommer även vissa luftfartspolitiska frågor att behandlas. I samband med beslut i hithörande frågor under föregående underströks på olika sätt vikten av att vårt inrikesflyg behandlas med övriga trafikpolitiska frågor. 1 det sammanhanget berördes såväl den reguljära flygtrafiken som allmänflyget. Även taxiflygets villkor belystes i debatten. Även om således får tillfälle att återkomma i luftfartspolitiska frågor, finns det dock anledning att redan nu beröra en fråga som inte kan sägas tillhöra några trafikpolitiska principer men ändå kan betyda mycket i den aktuella branschen. Det gäller frågan om att bryta det till det statliga flygbolaget (f. d. Crownair) 1973 givna monopolet för statliga myndigheters flygtransporter. Genom en kungörelse (SFS 1973:598) är statliga myndigheter skyldiga att anlita Crownair vid behov av taxiflyg. Argumentet för ett monopol varatt det av beredskapsskäl behövdes bygga upp ett statligt företag som i krigsläge kunde garantera ett visst antal plan. Marknaden bedömdes vara så pass osäker, att man inte kunde utgå från att de privata företagen kunde uppfylla detta behov. Andra menade att detta var en osaklig och orättvis syn på de enskilt ägda flygföretagens verksamhet. Oavsett om det 1973 fanns skäl att hävda ett statligt flygmonopol av redovisat slag, kan alla argumenten för ett monopol avvisas. finns det en rad seriösa stabila företag på marknaden. Ca 25 av dem med 75 plan och 250 anställda, som arbetar med personbefordran under kategorin luftfart i förvärvssyfte, bruksflyg under instrumentförhållanden, är anslutna till . Det tidigare Crownair har gått samman med andra företag och har en bred verksamhet med taxiflyg, försäljning av flygplan och serviceverkstäder. Någon anledning att stödja detta företag på något särskilt sätt kan inte finnas. 1 en interpellationsdebatt framkom att monopolet ger Swedair ca . För Swedair kan det kanske anses vara en liten del av verksamheten, men för marknaden i övrigt motsvarar detta ett medelstort taxiflyg med fem plan. Vidare skall det understrykas att det inte finns anledning att förmoda att de statliga kunderna skulle överge Swedair bara för att monopolet skulle upphöra. Detta speciellt med tanke på att Swedair dominerar marknaden i , där också de flesta statliga myndigheterna finns. Övriga taxiflygbolag har större chans att kunna erbjuda goda villkor för myndigheter ute i landet. Några beredskapsskäl kan således inte längre finnas för att bibehålla monopolet. Någon anledning att ytterligare befästa Swedairs starka ställning på marknaden av andra skäl kan ej heller anses råda. Ur näringspolitisk synvinkel är det också principiellt förkastligt att tillåta ett monopol på en marknad som i övrigt präglas av en typisk småföretagarstruktur. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att anhåller att regeringen upphäver Kungl. Maj:ts kungörelse om skyldighet för statlig myndighet att anlita flygföretaget (SFS 1973:598).