mot · G10247 · 1977-11-15 00:00:00 — Mot denna bakgrund är det också olyckligt att regeringen valt att redovisa sina förslag och överväganden på tekoområdet i olika sammanhang. Den splittring av tekofrågorna som finns mellan industri-, arbetsmarknads- och handelsdepartementen underlättar förvisso inte möjligheterna till en samlad överblick. Även mot denna bakgrund måste kravet på en samlad plan för tekoindustrins framtida utveckling uppställas. Mot denna bakgrund vill vi förorda att inte godkänner de riktlinjer för försörjningsberedskapen som lagts fram i den föreliggande propositionen. bör i stället ge regeringen i uppdrag att snabbt återkomma till med en samlad proposition angående alla olika samhällsåtgärder inom tekoindustrin. Förslaget bör syfta till en samordnad planering av samhällets olika insatser av försörjningspolitisk, industripolitisk, handelspolitisk, arbetsmarknadspolitisk och regionalpolitisk art. Planeringen måste grunda sig på konkreta ställningstaganden till behovet av produktion resp. produktionskapacitet för olika typer av tekoprodukter samt på kravet att nödvändiga strukturförändringar skall kunna genomföras i socialt acceptabla former och med hänsyn till den regionala balansen. Olika konkreta åtgärder på olika områden måste utformas och samordnas på ett sådant sätt att uppfyllandet av dessa mål kan garanteras. Den svenska arbetarrörelsen har av tradition alltid fört en mycket frihandelsvänlig handelspolitik. Detta har grundats på insikten om att ett internationellt varuutbyte innebär stora fördelar för de deltagande ekonomierna. Det har inneburit möjligheter till långtgående specialisering och effektivisering av produktionen, som det gett möjlighet till inköp av produkter som kunnat tillverkas i andra länder till väsentligt lägre kostnader. Det finns ingen anledning att förändra denna grundläggande positiva inställning till en fri världshandel. På tekoområdet har under en följd av år tillämpats en reglering av importen. Den utveckling som skett på tekoområdet i är i stor utsträckning en följd av att tillämpat gällande avtal på ett öppet och generöst sätt. har en internationellt sett hög andel av den totala tillförseln från import och likaså en mycket hög import per innevånare. Med hänsyn till det starka hot som f. n. finns mot den svenska försörjningsberedskapen är det dock nödvändigt med särskilda handelspolitiska åtgärder. har också sådana vidtagits inom ramen för det s. k. multifiberavtalet. Detta avtal löper emellertid ut fr. o. m. . Ännu har inte de pågående förhandlingarna resulterat i något nytt avtal. syftade till att göra det möjligt för importländerna att kontrollera införseln för att därigenom begränsa risken av marknadsstörningar på hemmamarknaden samt att sprida u-landsimporten bland alla iländer. För vårt lands del kan man konstatera att dessa avsedda eftersträvade effekter inte kunnat uppnås. Handeln är i hög grad koncentrerad till ett mycket litet antal länder, i första hand och . Det kan också konstateras att någon kontroll av den totala införseln av kläder inte kunnat uppnås. Det visar inte minst de tidigare nämnda siffrorna över importutvecklingen. Detta har lett regeringen till slutsatsen att bör försöka uppnå överenskommelser med lågprisländer omfattande alla känsliga varor på konfektionsområdet, dvs. i stort sett de varor inom kapitlen 60-62 i tulltaxan för vilka övervakningslicensiering infördes . Vidare framhåller man att man, för att uppnå en bättre skyddseffekt än , måste räkna med begränsningsarrangemang med fler lågprisländer . Vi delar regeringens uppfattning att de handelspolitiska åtgärderna måste syfta till att begränsa samtliga känsliga varor samt utvidgas till nya länder. Enligt vår mening bör emellertid, för det första, de kommande bilaterala överläggningarna syfta till att, vad beträffar de större exportländerna, åstadkomma en direkt nedskärning av den svenska importen från dessa länder. Riskerna för vedergällningsåtgärder måste självfallet dock uppmärksammas. är det också av vikt att kunna styra över en del av importen till vilkas politik går ut på social utveckling och utjämning. För det andra bör begränsningsavtalen utvidgas till alla de nya importländer där det finns en risk för en snabbt växande import till . Detta torde vara nödvändigt för att redan på ett tidigt stadium begränsa en annars snabbt växande export hit. En sådan aktiv handelspolitik måste, för det tredje, för att bli effektiv grundas på ett snabbi och effektivt rapportsystem. Endast genom tillgången till ett sådant finns det möjlighet att gripa in på ett tillräckligt tidigt stadium. Mot denna bakgrund framstår regeringens beslut att avskaffa licensieringen för import av kläder från EFTA- och som utomordentligt olyckligt. För att möjliggöra en effektiv handelsövervakning, där man kan kontrollera att t. ex. inte lågprisimport kommer in via tredje land, är det nödvändigt att återinföra licensieringssystemet samt att utforma detta på ett sådant administrativt sätt att en effektiv övervakning verkligen kan åstadkommas. För det fjärde är det väsentligt att det handelspolitiska förhandlingsarbetet kan komma till stånd i nära kontakt med sakkunniga och företrädare från näringslivets resp. de anställdas organisationer inom tekobranschen I propositionen behandlas också frågan om beklädnadshandelns prissättningsmetoder. Föredraganden hänvisar i detta ärende enbart till att statens pris- och kartellnämnd fått ett uppdrag att göra vissa kostnadsberäkningar. Det föreligger emellertid ett omfattande material som belyser den faktiska situationen i fråga om konsekvenserna av nu tillämpade prissättningsmetoder. Statens pris- och kartellnämnd har t. ex. redovisat material om priser och pålägg på kläder . Häri konstateras bl. a. att har de för svensk konfektions industri ogynnsamma prisrelationerna till importerade plagg försämrats. låg importpriserna på långbyxor i genomsnitt . lägre, på skjortor och blusar ca . lägre samt för kostymer, överrockar och kappor . lägre än priserna från svenska tillverkare. För samtliga plagg låg importpriserna lägre än priserna på motsvarande svensktillverkade varor. I undersökningen framhålls att prisskillnaderna i leverantörsledet förstärks i detaljhandeln, beroende på det tillämpade påläggsförfarandet. Notabelt i sammanhanget är att konsumentkooperationen enligt undersökningen sänkt sina pålägg, både i kronor och procent räknat. Den nämnda undersökningen visar med all önkvärd tydlighet de prismässiga följderna av det nuvarande systemet. Även om det genomsnittliga procentuella pålägget är lägre för svensktillverkade varor än för importerade (92 mot 103 96), blir pålägget i kronor räknat i genomsnitt lägre på importerade varor än på svensktillverkade. Så ökar t. ex. skillnaderna i genomsnittspris mellan en svensktillverkad och en importerad kappa från . i anledning av använd påläggsmetod. För en skjorta är ökningen , för en blus , för herrbyxor , för dambyxor . och för barnlångbyxor . De skillnader som bl. a. denna undersökning visar på kan rimligen inte motiveras med olikheter i kostnaderna för hantering, kapital etc. Den socialdemokratiska regeringen gav SPK i uppdrag att försöka förhandla fram andra principer för påläggen, vilka skulle vara grundade på kostnaderna. Dessa förhandlingar blev resultatlösa. Trots detta fäster den borgerliga regeringen nu sina förhoppningar vid att det nya utredningsarbete som den initierat-och som skall vara klart först nästa vårskulle kunna leda till ändrade prissättningsmetoder. Vi delar uppfattningen att det i och för sig är angeläget att man når fram till frivilliga överenskommelser med branschen. Men erfarenheterna visar på svårigheter att förverkliga detta i här avsett sammanhang. Enligt vår mening måste regeringen därför tillgripa lagstiftningsinstrumentet för att sätta kraft bakom orden. har den allmänna prisregleringslagen inte ansetts ge möjlighet till ingripande när det gäller en marginalreglering. Enligt vad vi erfarit har emellertid i annat sammanhang pågående utredningsarbete visat att prisregleringslagen medger detta. Regeringen bör därför föranstalta om förnyade förhandlingar och, om dessa inte leder till resultat, utnyttja lagstiftningens möjligheter. Detta bör av ges regeringen till känna. Enligt den nya marknadsföringslagen kan företag åläggas att lämna information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. skall i första hand söka åstadkomma frivilliga överenskommelser med företagen men är dock oförhindrat att utfärda riktlinjeräven om enighet inte kunnat nås med näringslivet. Den information som konsumenterna behöver ha när det gäller tekoprodukter avser i första hand råd om skötsel m. m. av varan i fråga. Förslag till sådana riktlinjer har också tagits fram för kläder/textilier i samarbete med näringslivet. Dessa riktlinjer är att betrakta som rekommendationer men kan efter prövning av bli tvingande. Men det är lika viktigt att de aktuella varorna ges en sådan märkning att man kan fastställa bl. a. vem som tillverkar en viss vara och därmed dess ursprung. En sådan märkning som f. ö. är obligatoriskt föreskriven för t. ex. livsmedel - underlättar för konsumenterna att göra meningsfulla produkt- och prisjämförelser men ger dem också kunskap om vem som producerat varan och därmed möjlighet att kontakta producenten. Det är också en naturlig del av en importpolitik som med betydligt skärpt uppmärksamhet följer utvecklingen av tekoimporten, inte minst från de s. k. lågprisländerna. En ursprungsmarkering bör givetvis utformas så att den klargör var och av vem produkten tillverkats. Det bör därvid framgå om den är importerad eller ej. Den typ av märkning som kan ge köparen intryck av att varan är svensktillverkad trots att den är importerad ("Swedish design) bör t. ex. inte godkännas som en korrekt ursprungsmarkering. Vi föreslår därför att, om på frivillighetens väg inte kan nå en överenskommelse med branschen om en ursprungsmarkering enligt vad vi här anfört, tvingande bestämmelser skall utfärdas. Detta bör av ges regeringen till känna. Försörjningsberedskapsstöd m. m. har ÖEF haft möjlighet att genom särskilda medel (försörjningsberedskapsstöd) medverka till att offentlig upphandling av beklädnadsvaror sker vid svenska företag i stället för vid utländska. Merkostnaden får uppgå, för det fall myndighet fattar beslut, till . eller högst av inköpssumman. Det belopp om 10 milj. kr. som stått till förfogande ger möjlighet till beställningar i svenska företag till nästan det sexdubbla beloppet. Genom dessa åtgärder kan alltså svenska företag få ett verksamt stöd. Bestämmelserna om upphandling är f. n. så utformade att myndigheterna vad beträffar s. k. uniformstyg är skyldiga att anlita ÖEF:s beredskapslager. När det gäller teko- och skoprodukter i övrigt föreligger för vissa myndigheter en skyldighet att för beställningar överstigande vissa belopp samråda med ÖEF, dock ej nödvändigtvis innan anbud tas in. För kommuner och landsting föreligger ingen skyldighet. Enligt vad vi erfarit är medelsåtgången när det gäller försörjningsberedskapsstöd under detta budgetår tämligen begränsad, och det är osäkert om anslagsbeloppet kommer att kunna utnyttjas. Med hänsyn till den betydelse försörjningsberedskapsstödet i sig har bör man överväga en ändring av gällande upphandlingsbestämmelser på ett par punkter i syfte att få ett mer effektivt utnyttjande av stödet. I forsta hand bör skyldigheten att samråda med ÖEF utsträckas till att gälla alla myndigheter. Samrådet bör också ske innan anbud tas in. Härigenom får ÖEF en möjlighet att spela en aktivare roll än vad överstyrelsen kan göra enligt de nuvarande bestämmelserna. Existerande beloppsgränser bör behållas så att inte alla upphandlingsärenden behöver prövas i denna ordning. Även den kommunala sektorn är en betydande upphandlare av textilier. Det gäller särskilt landstingen för sjukhusens del. I nuvarande läge är det enligt vår mening nödvändigt att pröva frågan om en generell skyldighet för landsting och kommuner, innefattande även de båda inköpsorganisationerna för och , att samråda med ÖEF före anbud vid mer omfattande upphandling av teko- och skoprodukter. De för myndigheterna gällande beloppsgränserna bör tillämpas även här. I den mån vad vi här föreslagit leder till en merbelastning av anslaget Överstyrelsen för ekonomiskt försvar bör detta få överskridas i motsvarande mån. Vad vi här anfört bör av ges regeringen till känna. I propositionen uttalar föredraganden bl. a. som sin mening att en långsiktig plan bör upprättas för hur försörjningsberedskapen skall kunna tillgodoses. Några omedelbara åtgärder anmäls emellertid härutinnan inte i propositionen. Inte heller vill föredraganden stödja förslaget från om en s. k. tekodelegation. Vi har i det föregående framhållit att det nu brådskar med en samlad politik förtekoområdet. Den förevarande propositionen ger ett alltför dåligt underlag för ett samlat ställningstagande, vilket måste innefatta försörjningspolitiska, sysselsättningsmässiga och regionalpolitiska hänsynstaganden. En ny proposition, enligt de riktlinjer vi skisserat, måste läggas fram. Vid genomförandet av den planering som vårt förslag kräver behövs en samordning mellan de engagerade myndigheterna och företrädare för anställda och arbetsgivare inom branschen. Det kan enklast ske inom ramen för en s. k. tekodelegation som alltså har att samordna utförandet av politiken. De myndigheter som närmast blir aktuella är AMS, ÖEF, industriverket och kommerskollegium. Regeringen har givetvis det övergripande politiska ansvaret. Vad här anförts om en tekodelegation bör av som sin mening ges regeringen till känna. 1 propositionen begärs att skall bemyndiga regeringen att träffa avtal med svenska bomullsföretag i enlighet med vad som redovisas i propositionen. Avtalet syftar till att vidmakthålla produktionskapaciteten på det aktuella området framåt. Det skall ske genom olika åtgärder, innefattande även en nedläggning av produktion vid vissa enheter. Vi har inte haft möjlighet att nu bedöma den företagsekonomiska innebörden av avtalet och vill därför här endast anföra följande. Vad vi utvecklat i det föregående om nödvändigheten av en samordnad planering och en omstrukturering under socialt acceptabla former har även giltighet för bomullsföretagen. Den avvecklingsperiod som måste till bör utmätas så generöst att den, inte minst i nuvarande allmänna konjunkturläge, kan medge en omställning för berörda anställda på ett socialt acceptabelt sätt. Omställningen behöver sannolikt ta än vad avtalet stipulerar. Ett ytterligare argument för en försiktighet är att propositionens uppgifter om det nuvarande antalet anställda i bomullsspinnerierna torde vara för högt angivet. Det kan innebära att gränsen för upprätthållandet av en rimlig försörjningsberedskap blir överskriden, därest man nu går så snabbt fram med omstruktureringen som propositionen förordar. Det är också betydelsefullt att man vid tillämpningen av avtalet ser till att det blir en ordentlig insyn från samhällets och de anställdas sida så att inte företagen utnyttjar avtalet på ett för dem fördelaktigt sätt. Det måste t. ex. tillses att kostnadsredovisningen från företag inte leder till överförande av kostnader för ändamål som inte skall vara statsbidragsberättigade. Vad vi här anfört bör ges regeringen tili känna. Med stöd av det anförda hemställs 1. att godkänner de åtgärder för försörjningsberedskapen på tekoområdet som förordats i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nytt förslag till rörande samlade åtgärder på tekoområdet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om handelspolitiska åtgärder på tekoområdet, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om beklädnadshandelns prissättningsmetoder, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ursprungsmärkning av tekoprodukter, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försörjningsberedskapsstödet, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inrättande av en tekodelegation, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avtal med svenska bomullsföretag. () () () () () () HANS () () () () () () () () () ()