mot · G10238 · 1977-01-01 00:00:00 — med anledning av propositionen 1977/78:45 om inriktningen av den ekonomiska politiken upplever vi i den djupaste ekonomiska krisen i efterkrigstiden. har angreppen på den svenska arbetande befolkningens levnadsstandard framträtt så öppet som . Prishöjningstakten i har nått den nivån, att det är uppenbart för var och en att den inkomst man har att leva på kraftigt försämrats. De djupa ekonomiska och politiska svårigheterna i inger hos människorna en stark oro för framtiden. Arbetslösheten ökar i snabb takt och återkommer i massmedia varsel om nya permitteringar och driftsinskränkningar. Den borgerliga regeringen, med högern som drivande politisk kraft, frammanar tillsammans med exportmonopolen och storkapitalet en bild av i den ekonomiska krisen som endast har en lösning, dvs. att de arbetande människorna i måste betala krisens verkningar genom en sänkt levnadsstandard. Endast genom att arbetarklassen sänker sin konsumtion och levnadsstandard kan räddas. Det är den bild man vill skapa. Inriktningen och målsättningarna förden sittande regeringens ekonomiska politik kan sammanfattas i följande moment, nämligen: O att den privata konsumtionen och köpkraften måste skäras ned i för att minska underskottet i utrikeshandeln och ge utrymme för ökade investeringar, O att löntagarna tvingas acceptera reallönesänkningar för att sänka kostnadsnivån inom industrin, O att lönsamhten och vinstmarginalen för exportmonopolen i synnerhet och industrin i allmänhet måste stärkas för att öka exporten och investeringsviljan, O att genomföra en sparpolitik inom den offentliga sektorn som stoppar fortsatt reformverksamhet och t. o. m. utholkar vissa genomförda reformer, O att eftersträva en bred nationell parlamentarisk enighet kring ett åtstramningsprogram för ett kraftfullt förverkligande av målsättningarna samt en passivisering av de arbetandes växande rörelse mot reallönesänkning och arbetslöshet, O att samordna åtstramningspolitiken mot löntagarna och stimulanspolitiken åt industrin i enlighet med huvudlinjen för den ekonomiska politiken inom EG, , m. fl. De ekonomiska och politiska svårigheterna i är inte isolerade utan anknyter till krisen i hela den kapitalistiska världen. kommunisterna menar att de ekonomiska svårigheterna inte går att lösa vid ett genomförande av den nuvarande arbetarfientliga åtstramnings- och krispolitiken. Vi ställer i motsatsställning till den sittande regeringen ett demokratiskt alternativ för en vändning av krisen. Detta alternativ riktar sig mot krisens orsaker, den alltmer krisfyllda kapitalismen, som det bygger på de arbetande massornas dagsaktuella intressen. Vi är medvetna om att står inför stora ekonomiska svårigheter men att ansvarsfullheten inte ligger i att lösa svårigheterna enligt kapitalets krav och intressen utan enligt arbetarklassens och det stora folkflertalets intressen. De svåraste ekonomiska problemen i är folkets problem att kunna bibehålla sin uppnådda levnadsstandard, den alltmer stigande arbetslösheten, prishöjningstakten, nedgången av industriproduktionen och ett lågt kapacitetsutnyttjande, svåra strukturproblem inom stål-, varv- och tekoindustrin, underskottet i bytesbalansen samt den stora utländska upplåningen. Men dessa problem löses inte genom att försämra det svenska folkets levnadsstandard som åtgärder utformas för att kraftigt höja vinsterna inom industrin. kommunisterna säger nej till inriktningen av den ekonomiska politik som innebär nedskuren köpkraft hos löntagarna, reallönesänkningar och lönestopp, reformstopp och offentlig sparpolitik. Denna inriktning syftar endast till att förverkliga monopolens och storfinansens krav och intressen. Mot denna ekonomiska politik ställer kommunisterna förslag till ett demokratiskt program för förstärkt reformpolitik och ökad köpkraft, som en väg ut ur krisen. Ett demokratiskt alternativ bör innehålla följande huvudprinciper, nämligen: O ett försvar för och en utvidgning av de arbetandes köpkraft för att stimulera den inhemska produktionen, öka den ekonomiska tillväxten och kapacitetsutnyttjandet inom industrin -ekonomiska resurser i bör sättas i gång, inte stå overksamma, O genom förstärkt köpkraft hos de arbetande kan produktionsstagnationen vändas mot ökad industriproduktion, vilket stimulerar sysselsättningen i allmänhet och kan minska ungdoms- och kvinnoarbetslösheten i synnerhet, O en förstärkning av den socialpolitiska verksamheten som genom höjningar av barnbidragen, pensionerna och studielånen leder till ökad köpkraft i stället för som en försämring av värdet av dessa förmåner, o ökade resurser till hälso- och sjukvården vilka förbättrar vården och befrämjar sysselsättningen och arbetssituationen, O kraftigt ökade investeringar till bostadsbyggande med tyngdpunkten på flerfamiljshus, barndaghem och annan social service, O utformandet av ett program som angriper inflationen och som måste innehålla ingrepp mot monopolprissättning och spekulation, kapitalexport samt militäranslagen, O utformandet av en ny skattepolitik som minskar skattetrycket för löntagarna, barnfamiljerna och låginkomsttagarna och som skärper skattetrycket på arv, förmögenheter, spekulationsvinster på mark och egendom samt en skärpning av bolagsskatten genom förändring av aktiebolagslagen och ett stopp för skatteflykt, O utformandet av en handels- och valutapolitik som stoppar kapitalexport och valutautflöde och en politik som förstärker det handelspolitiska samarbetet med de socialistiska länderna och utvecklingsländerna, O en ny inriktning på den svenska försvarspolitiken som förstärker neutralitetslinjen och gör till en aktiv kraft i den internationella kampen för fred, avspänning och en varaktig nedrustning, varvid den enda vägen att förverkliga en sådan politik går genom lägre försvarsanslag, inga offensiva vapen, nej till nya flygvapenprojekt och stopp för allt samarbete med NATO, 0 en samhällelig styrning av investeringspolitiken och en aktiv regional- och näringspolitik för kraftiga satsningar i sysselsättningsdrabbade regioner med statliga basindustrier och medel ur bl. Vi menar att en politik för landets och folkets bästa inte är en politik för storfinansens bästa, dvs. ökad lönsamhet och höjda vinster på bekostnad av det svenska folkets levnadsstandard. Men det är denna politik som utformas av den sittande regeringen, en politik formad av högern. Denna politik leder till ökad utsugning av arbetarna, ytterligare höjda bördor på löntagare, barnfamiljer och låginkomsttagare, allt fler människor i arbetslöshetskön, allt svårare för kvinnorna att få arbete och en snabbt stigande ungdomsarbetslöshet. Denna politik är varken för landets eller folkets bästa. Därför menar vi att ett demokratiskt alternativ till den ekonomiska krisen och den borgerliga krispolitiken också måste angripa den ekonomiska makten 1 samhället, storkapitalets och monopolens herravälde. Detta demokratiska alternativ innebär: Fullständigt förstatligande av de industribranscher som är inbegripna i djupa och svåra strukturproblem, nämligen handelsståls- och specialstålsindustrin, tekoindustrin, hela den svenska varvsnäringen, gruvindustrin samt glasindustrin. En ökad statlig industrisektor genom framför allt utbyggnad av statliga basindustrier inom de sysselsättningssvaga regionerna i det allmänna stödområdet. Ökade investeringsmöjligheter genom fjärde AP-fondens medel och på den statliga kreditmarknaden. Den statliga företagsverksamheten måste demokratiseras och frångå samarbetet med storkapitalets intresseorganisationer. Investeringspolitiken måste styras av statsmakterna tillsammans med de anställda och deras organisationer, och AP-fonderna måste omformas till att bli fackföreningsstyrda med regionala styrelser. Nationaliseringar av nyckelsektorerna inom det svenska produktionslivet. Detta kräver en demokratisk kontroll och en sådan omfattning, att den nationaliserade sektorn bestämmer utvecklingslinjen i den svenska samhällsekonomin. Ett förstatligande av energisektorn med en planhushållning som beaktar våra kvarvarande oreglerade älvar och vattenkraftens fortsatta utveckling, en planhushållning som verkar för ett minskat oljeberoende och som möjliggör naturgasimport från och andra länder samt tillgodoser säkerheten och kontrollen över kärnenergins användning. Att en nationalisering förutsätter demokratisk planering och kontroll från statens sida tillsammans med de arbetande och deras organisationer. Utifrån dessa principer kan ekonomin inordnas inom ramarna för en samhällsekonomisk plan, vilken fastslås genom politiska beslut i . En självständig demokratisk och nationell politik förutsätter att den alltmer växande bindningen till de utvecklade kapitalistiska ländernas övernationella politiska handels- och valutasammanslutningar bryts. Ett direkt underordnande till EG, , , och måste upphöra. Vårt utrikes- och handelspolitiska samarbete måste utgå från att är våra naturliga handelspartners. Vårt handelspolitiska samarbete med och de socialistiska länderna bör också utökas. Genom stabila priser och en fast valutakurs hos de socialistiska länderna kan ett stabilt handelsutbyte planeras på inte enbart inom råvarusektorn utan även inom kärntekonologi, verkstads- och processindustrin. har också goda möjligheter att genom neutralitetspolitiken och på grund av ett allmänt högt anseende inom utvecklingsländerna utveckla bilaterala handelsavtal inom råvarusektorn och ett samarbete inom ramen för dessa länders utvecklingsprogram. Allt internationellt samarbete bör utgå från jämbördighet och principen om ömsesidiga fördelar. Främst i kampen för en samhällelig och framstegsvänlig politik på det svenska samhällets alla områden står kampen för ett försvar och en utvidgning av demokratin. Kampen för demokratin gäller så grundläggande rättigheter som rätten till arbete, till demokrati och medbestämmande i arbetslivet, till social trygghet, till utbildning, fritid samt yttrande- och tryckfrihet. Kravet på en utvidgning av demokratin är en kamp mot monopolens och storkapitalets makt, mot högerns inflytande och för en samhällsutveckling i enlighet med folkflertalets intressen. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar 1. att avslå de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politik som förordas i propositionen, 2. att uttala sig för den allmänna inriktning som förordas i motionen.