mot · G0021161 · 1977-01-24 00:00:00 — 1976/77 1161-1168 av m. fl. Vårdsektorn står för en alltmer betydande del av den totala sysselsättningen. räknar med att socialvård och sjukvård skall stå för alla de nya arbeten som skapas och dessutom kompensera för den minskade sysselsättningen inom andra sektorer av samhället. Utredningen räknar därvid med att ytterligare inemot 100 000 är verksamma inom dessa två sektorer 1980. har en stor del av dem som arbetar inom vårdsektorn ingen eller bristfällig utbildning för sina jobb. Detta avspeglas också i svårigheten att besätta lediga tjänster och i den stora personalomsättningen. Man kan ta ett enda exempel, , där utbildningssituationen är i det närmaste katastrofal. Bara två av tio sjukvårdsbiträden är utbildade för sina arbetsuppgifter. Bara fem av tio skötare och bara sex av tio undersköterskor har rätt utbildning. Det måste vara fel på planeringen av utbildningen, när de stora grupperna av undersköterskor kommer från gymnasieskolan, medan vuxenutbildningen är inriktad på utbildning av sjukvårdsbiträden. Detta leder till en oacceptabel personalstruktur. Att de ofta unga sjuksköterskorna är överordnade sjukvårdsbiträdena, som är äldre och som ofta har en lång praktisk erfarenhet av vårdarbete, kan leda till arbetsproblem för båda grupperna. De äldre får på så sätt år gå kvar i sitt arbete, ofta utan möjlighet till befordran. Självklart borde vara att de vuxenstuderande hade samma möjlighet till fullständig vårdutbildning som de unga. Gymnasieskolans utbildning får inte bli ett argument för att hindra vuxenutbildning. Med den nuvarande omfattningen av vuxenutbildningen i innebär det en teoretisk möjlighet för två av tio anställda sjukvårdsbiträden att utbildas till undersköterskor. Det är en misshushållning med de praktiska kunskaper som många sjukvårdsbiträden har. Gymnasieskolans utbildningskapacitet är otillräcklig för rekryteringsbehovet. Därför måste ökad satsning ske inom vuxenutbildningen. Förutsättningen för att redan anställd vårdpersonal skall kunna utbilda sig är att den får full lön . Men eftersom det i praktiken är landstingen som är huvudmän för vårdutbildningen, så begränsas utbildningen av ekonomiska skäl. Prioriteringen av utbildning avgörs också i stor utsträckning genom landstingens budgetramar. kommunisterna anser att många skäl talar för att staten bör ta över det största ansvaret för hela vårdyrkesutbildningen. Ett ökat statligt ansvar skulle innebära att skillnaderna i utbildningskapaciteten 1 1976/77. inom de olika landstingen försvinner, och att det blir rekryteringsbehovet av arbetskraft inom olika vårdområden som styr utbildningen. Vid remissbehandlingen av U 68 uttalade sig åtskilliga remissinstanser, bl. a. de fackliga förbund som organiserar större delen av de sjukvårdsanställda, för ett statligt huvudmannaskap. Utredningar har också föreslagit en förändrad vårdutbildning, bl. a. med en bred basutbildning för all vårdpersonal upp t. o. m. sjuksköterska. Vpk delar uppfattningen att det är nödvändigt att förändra vårdutbildningen så att all vårdpersonal får en gemensam grundutbildning, förslagsvis motsvarande nuvarande vårdlinje på gymnasieskolan. Det finns heller ingen anledning att ställa blivande läkare utanför en sådan grundutbildning, inte minst mot bakgrunden av de nya vårdreformerna, där all personal skall ingå i s. k. vårdlag. Däremot talar många skäl för att den begränsade utbildningen till sjukvårdsbiträde avskaffas och ersätts med en grundutbildning. Vårdutbildningen skulle kunna byggas upp kring ett system, där varje kurs representerar ett visst område och ett visst antal poäng. Kurser till ett sammanlagt poängtal som motsvarar den tvååriga vårdlinjen vid gymnasieskolan skulle kunna ge behörighet för en viss tjänst, förslagsvis kallad assistent. Sådan behörighet skulle då kunna erhållas dels genom den tvååriga vårdlinjen, dels genom andra kurser - detta för att möjliggöra en varvad grundutbildning för vuxna som önskar utbilda sig i vårdyrket. Vidareutbildning inom vårdområdet kunde tillgå så, att varje påbyggnadskurs representerar ett visst område och ett visst antal poäng som ökar behörigheten i arbetet. En sådan systematiserad varvad utbildning skulle ge alla sjukvårdsanställda en likvärdig möjlighet till befordran och till den högre utbildning som erfordras. Man skulle dessutom kunna avskaffa terminsindelningen och underlätta praktiktjänstgöringen. Slutligen skulle man få en bättre fungerande sjukvård med adekvat utbildad personal. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om 1. att vårdyrkesutbildningen ses över i den riktning som anvisas i motionen, 2. att staten tar över huvudmannaskapet för vårdyrkesutbildningen, som den tekniskt inordnas i högskoleutbildningen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)