mot · G002394 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. om civilt utnyttjande av krigsmaterielindustrins resurser Behovet av ett program för övergång från militär till civil produktion framträder allt tydligare. Den aktuella debatten om flygplanstillverkningen vid har ställt problemet i blixtbelysning. Enligt vissa undersökningar skulle effekterna för vara i storleksordningen 9 000 arbetstillfällen om flygplanstillverkningen upphör. Det är helt otillfredsställande att ingen egentlig planering för övergång till civil produktion finns. Detta är en katastrofal situation för såväl de anställda som kommunen och hela regionen. Därför krävs omedelbara åtgärder för att utarbeta ett program för civilt utnyttjande av krigsmaterielindustrins resurser och därigenom skapa tryggare anställningsvillkor för de anställda. Att ytterligare fördröja denna fråga är ansvarslöst mot tiotusentals anställda. Frågan har särskild tyngd i men är också aktuell på andra orter i landet. Under en lång rad år har vi från vpk rest kravet på åtgärder för ett civilt utnyttjande av krigsmaterielindustrins resurser. Vi finner det helt orimligt att anställningstryggheten för tusentals arbetare och tjänstemän liksom utvecklingen för hela regioner skall vara beroende av militärpolitiska bedömningar. frågan om begränsning i flygplanstillverkningen eller stopp för denna ställts till diskussion har detta omräknats i hur många anställda vid som därigenom skulle förlora sina anställningar. Trygghetsfrågan för de anställda liksom utvecklingsmöjligheterna för berörda bygder löser man inte genom fortsatt miljardrullning till militära projekt eller, som planerats, genom export av svenska militärflygplan. Endast genom att skapa andra sysselsättningsalternativ kan dessa frågor lösas. Mot vårt krav på statliga insatser har länge hävdats att frågan om civila produktionsalternativ är en uppgift för ifrågavarande företag. Det bör ställas krav på företagen att i helt annan utsträckning än söka civila produktionsalternativ. Attityden att vissa civila projekt är beroende av fortsatt satsning på militärflygplan måste avvisas, särskilt med tanke på att den massiva satsningen på anses ha minskat utrymmet för annan produktion. Kravet på företagen att medverka till en övergång till civil produktion befriar på intet sätt statsmakterna från ansvaret. Krigsmaterielindustrin har i hög grad byggts upp och utvecklats på grundval av statsmakternas beslut. Till detta kommer att väldiga miljardbelopp från skattebetalarna plöjts ner i denna verksamhet. Dessa förhållanden leder fram till slutsatsen att statsmakterna har ett särskilt ansvar för i första hand de anställda i krigsmaterielindustrin, vilkas arbetsinsatser garanterat statsmakternas intentioner, men också för att de resurser som skapats genom väldiga statliga satsningar kommer till användning för andra ändamål. De resurser som finns i krigsmaterielindustrin måste kunna komma till användning för civila ändamål. Här finns forskning, teknik, yrkeskunnande etc. på mycket hög nivå. Det kan inte vara rimligt att arbetslöshet och resursförstöring skall vara det enda perspektiv som tecknas vid en minskad satsning på militär produktion. Olika beräkningar finns om följderna av att flygplanstillverkningen vid skulle upphöra. Enligt vissa undersökningar skulle effekterna för vara i storleksordningen 9 000 arbetstillfällen. Den aktuella debatten kring frågan om det planerade flyplanet ställer problemet i blixtbelysning. De sysselsättningseffekter som anges om detta flygplan inte kommer till stånd uppstår flygplanstillverkningen upphör. En satsning på det nya flygplanet innebär sålunda på intet sätt att problemet lösts. Tvärtom kan det befaras att den oundvikliga satsningen på civila alternativ ytterligare fördröjs. I en rapport till försvarsutredningen har en samhällsekonomisk analys av framtida flygplansanskaffning framlagts. I rapporten anförs bl. a. att de omställningsproblem som skulle uppstå i en situation där flygplanstillverkningen avvecklas skulle vara hanterbara mot bakgrund av de medel samhället har till förfogande. Till detta bör dock läggas att problemens hanterbarhet i hög grad sammanhänger med samhällets planering. Det kan inte vara tillräckligt att börja ta itu med dessa problem den dag beslut föreligger om en avveckling av flygplanstillverkningen. Tvärtom är det viktigt att planeringen ligger så väl framme att andra behov pockar på de resurser som frigörs vid en avveckling av den militära produktionen. Här gäller den slutsats som görs i och sociala konsekvenser: "På kort sikt skulle övergångens smidighet till stor del bero på regeringens förmåga att förutse de typer av problem som skulle kunna uppstå och på förberedelsernas lämplighet. Vårt krav om utarbetande av ett program för övergången från militär till civil produktion har avvisats av . Ståndpunkten att ansvaret enbart vilar på ifrågavarande företag har man visserligen tvingats lämna, men samhällets ansvar har begränsats till att följa utvecklingen och anlita gängse arbetsmarknadspolitiska resurser vid en eventuell nedgång i den militära produktionen. Enligt vår mening är detta en alltför passiv inställning. Som anförts måste samhället anses ha särskilt ansvar och detta problem ha särskilda dimensioner. Den av oss begärda utredningen för att utarbeta ett program för övergång från militär till civil produktion har ökat i angelägenhetsgrad, vilket debatten om flygplanstypen B3LA klart visar. Problemet har särskilt stor tyngd för de anställda vid och för liksom för hela . Koncentrationen av militärt betingad verksamhet är särskilt stor i detta område. Men problemet är för den skull inte begränsat utan gäller även den militära produktion som finns vid andra företag och på andra orter i landet. Att ytterligare fördröja denna fråga är ansvarslöst mot tiotusentals anställda. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer att en utredning tillsätts med uppdrag att skyndsamt utarbeta ett program för civilt utnyttjande av de resurser som kan frigöras genom en nedskärning av krigsmaterielproduktionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)