mot · G002119 · 1977-01-12 00:00:00 — av m. fl. om en utredning rörande viltvården Viltstammarna utgör en omistlig del av vår natur. De ingår som en viktig komponent i det ekologiska systemet. Varje viltart utgör en del av näringskedjan. Om en art försvinner ur denna kedja kan det betyda bristande tillgång på foda för andra arter. Även ett omvänt förhållande kan uppstå. Om en rovdjursart växer sig för stark kan den utgöra ett utrotningshot mot arter som utgör dess föda. Ett betydande samspel i dessa avseenden föreligger också mellan växt- och djurlivet. T. ex. har rovfåglarnas jakt på smågnagare en återhållande effekt på dessas antalstillväxt, vilket i sin tur minskar gnagarnas skadegörelse på växande skog och gröda. För många människor erbjuder viltet ett betydande rekreationsvärde genom jakt. Men det ligger även andra värden i stora och artrika viltstammar. Den ekonomiska utvecklingen i , med ökad fritid för stora folkgrupper, har lett till att allt fler människor söker sin rekreation genom friluftsliv. För dem kan en stor och artrik viltstam innebära möjligheter till ytterligare värdefulla upplevelser i naturen. Jaktens betydelse som försörjningskälla har minskat, men dess rekreationsvärde har i stället ökat mycket kraftigt. Cirka 270 000 personer löser jaktkort. Med tanke på att inflyttningen till tätorter har medfört att många jaktintresserade inte har tillgång till jaktmarker inom rimliga reseavstånd skulle antalet sannolikt ha varit ännu större om det funnits fler jaktmöjligheter. Vid sidan av jakten tar viltvården en stor del av jägarnas tid i anspråk. Genomsnittligen beräknas varje jägare ägna åt sitt fritidsintresse. Det betyder sammanlagt ca fyra miljoner friluftsdagar vilket ytterligare belyser jaktens rekreationsvärde. Även om jaktens värde som försörjningskälla har minskat så lämnar den ett icke obetydligt bidrag till landets köttförsörjning. sköts ca 47 000 älgar i landet vilket betyder ungefär 6 milj. kg kött. Till detta kommer fångsten från rådjur och matnyttigt småvilt. Det sammanlagda tillskottet av kött från jakten beräknas uppgå till mellan 7 och 7,5 milj. kg . Som jämförelse kan nämnas att fåraveln och rennäringen i landet tillsammans ger 5 milj. kg kött. Köttvärdet från jakten beräknas till 100 milj. kr. Att beräkna jaktens fritidsvärde är ytterst svårt. Enligt Svenska jägareförbundets avskjutningsstatistik för /74 fälldes i hela riket, förutom de 47 000 älgar som jag tidigare nämnt, 12 björnar, 23 lodjur, 1 291 dovvilt, 135 kronvilt, 55 991 rådjur och 959 154 småvilt. synnerhet för småvilt är avskjutningsstatistiken emellertid bristfällig och det fällda antalet torde vara något högre. Utvecklingen av viltbeståndet beror främst av dess tillgång på föda, vatten, skydd och boplatser. Viltets existensmöjligheter påverkas därför av förändringar i naturen. Sådana förändringar uppstår främst genom människans åtgärder. Människan har redan utrotat över 350 djurarter och ytterligare ett tusental arter hotas av utrotning. 1 vårt land är de viktigaste faktorerna bl. a. jordbrukets och skogsbrukets rationalisering, utvecklingen av bebyggelse och vägnät, friluftslivets och turismens utbredning samt föroreningar av olika slag. Genom dessa störningar i naturen påverkas viltstammarna såväl direkt som indirekt. Omständigheter som delvis ligger utanför människans kontroll påverkar också viltet, exempel på detta är sjukdomar och klimatförändringar. För att främja en gynnsam utveckling och en lämplig sammansättning av våra viltstammar använder vi en rad olika medel som ryms under benämningen viltvård. Till de viktigare delarna av viltvården hör en riktigt bedriven jakt. Betydelsefulla medel i viltvårdsarbetet är vidare fridlysning, viltforskning, bioptopvård, viltinplantering, rovdjurskontroll, jakttillsyn m. m. På viltvårdens område pågår både ett politiskt reformarbete och ett förtjänstfullt fältarbete. Bland de reformer som har genomförts kan nämnas den nya fridlysningsordning som infördes 1968. Den innebär att vilda fåglar och däggdjur i princip är fridlysta och att jakt endast tillåts under bestämda tider. För tillsynen över jakt och viltvård i landet svarar . Finansieringen av viltvården sker i huvudsak av jägarna, dels genom de insatser som görs på ideell grund, dels genom avgifter. Avgifterna inflyter till jaktvårdsfonden samt till älgskadefonderna i länen och den centrala älgskaderegleringsfonden. För /76 anvisades av dessa medel ca 8,3 milj. kr. för verksamhet på jaktens och viltvårdens område, varav ca 3,5 milj. kr. Totalt inflyter numera ca 16,5 milj. kr. Ett omfattande antal viltforskningsprojekt pågår inom landet. Denna forskning bedrivs bl. a. vid universiteten, skogshögskolan, , vidare av och . Det årliga beloppet som går till viltforskning uppgår till ca 4,5 milj. kr. vidtogs åtgärder för att samordna viltforskningen. Då knöts till en med uppgift att bl. a. fördela tillgängliga medel för viltbiologisk forskning. För fältarbetet svarar främst och de till förbundet anslutna länsjaktvårdsföreningarna. Viktiga insatser görs också bl. a. av domänverket, som förvaltar huvuddelen av statens skogar, och av skogsbolag, allmänningar m. fl. föreslog i sitt betänkande (Ds Jo 1974:8) Samordnad miljövårdsforskning en ytterligare samordnad viltforskning. Utredningens förslag innebär att bör utarbeta ett forskningsprogram och en därav följande anslagsframställning avseende hela den viltforskning som finansieras med medel från jaktvårdsfonden och älgskaderegleringsfonden. Någon åtgärd med anledning av utredningens förslag i detta avseende har ännu ej vidtagits. Nordisk kollegium för viltforskning (NKV) startade sin verksamhet . NKV har bl. a. som mål att främja en samordnad nordisk forskning och samordna nationella objekt. Enligt en projektkatalog som NKV utarbetat pågick 1972-1973 i , , och 420 olika viltforskningsprojekt. Av dessa svarade för 89 projekt. Enligt en senare av gjord sammanställning pågick i 107 olika viltforskningsprojekt. Viltvården i vårt land befinner sig i ett helt annat läge än den gjorde för några decennier sedan. Landsbygdsbefolkningen var tidigare talrikare, och den under vissa tider stora undersysselsättningen gav människorna mer tid att ägna sig åt viltvård. Frivilliga insatser av den typsom då gjordes för viltvården är svåra att få utförda i dagens samhälle. Viltvårdens i vissa avseenden försämrade situation belyses ytterligare av att den helt underordnats andra produktiva intressen, främst jordbruket och skogsbruket. a. dessa intressen har styrt de förutsättningar utifrån vilka viltvården har haft att arbeta. har riktigheten i denna politik alltmer satts i fråga från såväl ekonomiska som ideella utgångspunkter. naturresursutredning fann sålunda att viltvården skulle kunna bli betydligt effektivare om den på jämställd bas och tillsammans med jordbruk, skogsbruk, naturvård m. m. kunde länkas in i planeringen av markernas användning. Det bör vidare erinras om att några preciserade krav beträffande viltvården inte i lag finns ålagda markägarna. I nu gällande lagstiftning (lag om rätt till jakt 1 §) sägs följande: "Jakträttsinnehavaren bör genom ändamålsenlig och efter tillgången på villebråd lämpad jakt ävensom, där så lämpligen kan ske, genom åtgärder för villebrådets skydd och förkovran sörja för bevarandet av ett artrikt och livskraftigt villebrådsbestånd (jaktvård). Uttalandet har emellertid ingen tvingande innebörd. Viltvårdsarbetet blir därför beroende av markägarens/jakträttsinnehavarens eget intresse och insatser och det frivilliga arbete som därutöver kan ske. Det förhållandet att viltvården i första hand är beroende av markägarens/ jakträttsinnehavarens eget intresse och initiativ och de frivilliga insatser som sker därutöver, främst av jägarna själva, kan lätt leda till att insatserna i första hand inriktas på det från jaktlig synpunkt värdefullaste viltet och att åtgärder för att trygga övriga viltstammars fortsatta existens blir eftersatta. Denna risk förstärks av det redan nämnda förhållandet att viltvården inte i någon mera betydande mening finns med i planeringen av hur våra mark- och vattenresurser skall utnyttjas. Ur den tidigare nämnda projektkatalogen som har utarbetats av Nordisk kollegium för viltforskning framgår t. ex. att det vilt som från jaktlig synpunkt är det mest intressanta har fatt en betydligt mera framträdande roll i de olika forskningsprojekten än övrigt vilt. förhållande är inte lyckligt. Enbart ekonomiska intressen bör inte tillåtas styra de olika åtgärder som sätts in för att trygga våra viltstammars fortsatta existens. Med hänsyn till vad vi här anfört anser vi tiden nu vara mogen att pröva om inte viltvården bör ges en mera framträdande plats i samhällsplaneringen än den har . Härvid utgår vi bl. a. från den förutsättningen att viltproduktion i många marker kan ökas utan att därför behöva inkräkta på annan nyttoproduktion. Därtill kommer naturresursutredningens påpekande om att det även föreligger ett visst behov av att disponera områden av reservatkaraktär för vetenskapliga och sociala ändamål. 1 sådana reservat skulle en hög viltmängd upprätthållas utan hänsyn till annat markutnyttjande. En särskild utredning bör enligt vår mening tillsättas för att med utgångspunkt i de principer vi här har redovisat utforma riktlinjer för den framtida viltvården. En strävan bör vara att nå fram till en ordning i vilken man effektivare än vad som är fallet utnyttjar de resurser i fråga om mark, arbetsinsatser, pengar m. m. som står till förfogande för viltvården. Vidare bör en sådan utredning, mot bakgrund av de riktlinjer för det framtida vilt vårdsarbetet vi här har angett, lägga fram förslag till de åtgärder av organisatorisk, finansiell och annan art som erfordras. Huvuduppgiften för en utredning bör vara att överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att skapa gynnsammare förutsättningar för viltbeståndet. En översiktlig bedömning av vilka områden som kan utnyttjas för en intensivare viltproduktion än den nuvarande bör ske. En utgångspunkt vid bedömningen bör också vara att söka former för att ge viltet goda utvecklingsmöjligheter tillsammans med ett rationellt jord- och skogsbruk. En viktig del av viltvården är vidare åtgärder för att förbättra tillgången på föda, vatten och skydd åt viltet. Av särskilt intresse är därvid att få belyst hur det moderna jord- och skogsbruket ändrar viltets livsvillkor i dessa avseenden. Ett stort antal olyckor inträffar genom kollisioner mellan motorfordon och vilt, i vissa fall med personskador sorn följd. 1 utredningsarbetet bör därför beaktas sambandet mellan viltvård och trafiksäkerhet. Konflikterna mellan friluftslivet och viltvården har varit föremål för diskussion. Också denna frågeställning bör därför beaktas. Viltvårdsarbetet är av naturliga skäl i stor utsträckning beroende av markägarnas och jaktarrendatorernas personliga insatser. gällande rättsläge har tidigare beskrivits. Därför bör förutsättningslöst prövas vilka skyldigheter i fråga om viltvården som i fortsättningen bör åvila markägaren/ jakträttsinnehavaren. bör prövas huruvida behov föreligger att införa ett vidgat samhällsansvar för att viltvården skall få en mera framträdande roll i samhällets planering för användningen av våra mark- och vattentillgångar. Om man finner att ett vidgat samhällsansvar bör införas, bör man ange principer för en lämplig ansvarsfördelning mellan markägarna och samhället. Med anledning av beslut i anslutning till proposition 1975:25, om inrättande av älgvårdsdistrikt i kommunerna, bör även prövas huruvida det finns anledning att utvidga detta beslut till att gälla inrättande av obligatoriska viltvårdsområden inom kommunerna. Om en prövning skulle leda till att obligatoriska viltvårdsområden kommer att föreslås, bör utredningen vidare pröva om skäl finns för att föreslå gemensamma gränser för sådana områden och jaktvårdsområden. Vid prövning av ökade insatser för viltvård och ett ökat samhällsansvar bör prövas om ökade uppgifter med fördel kan anförtros frivilligorganisationerna. Med tanke på att fiskevattensutredning prövar fiskevårdsområdenas omfattning och organisation bör samråd ske med denna utredning för en gemensam prövning av huruvida skäl finns att samordna viltvårdsområden och fiskevårdsområden. I detta sammanhang finns även anledning att pröva den statliga myndighetsutövningens och administrationens utformning. Som vi tidigare redovisat pågåren omfattande viltforskning. Det utesluter inte att viltforskningen kan behöva kompletteras med nya eller ändrade forskningsprojekt för att skapa underlag för bedömningen av viltvårdsåtgärderna. Utredningen bör därför vara oförhindrad att föreslå sådana. I sammanhanget bör prövas miljöforskningsutredningens förslag (Ds Jo 1974:8) Samordnad miljövårdsforskning om en samordnad viltforskning. Till huvuduppgifterna för utredningen bör vidare höra att undersöka möjligheterna att effektivisera jakttillsynen. För att undvika onödiga kostnader och utnyttja befintliga personalresurser väl bör en samordning med fisketillsynen prövas. Även i denna fråga bör prövas huruvida uppgifter kan anförtros de frivilliga organisationerna. Utredningen bör vidare se över nuvarande system för finansiering av viltvårdsarbetet och föreslå de ekonomiska åtgärder som behövs för att effektivisera viltvården och viltforskningen enligt den uppställda målsättningen. Såväl markägarnas och jägarnas som samhällets kostnadsansvar bör preciseras. avlämnade sitt betänkande (SOU 1974:80) Jaktmarker . Utredningen hade enligt sina direktiv att pröva vissa jaktliga frågor. Däremot hade utredningen inte i uppdrag att pröva förutsättningarna för en effektiviserad viltvård. har i sitt betänkande lagt fram förslag bl. a. om jaktens administration. Utredningen har utarbetat sitt förslag mot bakgrund av nuvarande förutsättningar i fråga om viltvård. Den utredning vi nu föreslår om en betydligt utvidgad viltvård kan föranleda förslag som väsentligt påverkar förutsättningarna för den av jaktmarksutredningen föreslagna administrationen. Om den nu föreslagna utredningen kommer att föreslå ökade uppgifter för frivilligorganisationerna bör vidare prövas om den av jaktmarksutredningen föreslagna administrationen är lämplig. Vidare bör, som vi har angivit, prövas om det är ändamålsenligt med en gemensam administration för fritidsfiske och fiskevård samt jakt och viltvård. De förslag som den nu föreslagna utredningen kommer att ställa och jaktmarksutredningens förslag till jaktens administration bör därför prövas i ett sammanhang. Ett flertal remissinstanser som yttrat sig överjaktmarksutredningens förslag har fram fört liknande synpunkter. A v denna anledning bör inte jaktmarksutredningens förslag om jaktens administration bli föremål för någon åtgärd i avvaktan på de förslag som kan komma fränden utredning vi här föreslår. Det har i olika sammanhang påtalats att kostnaderna för jaktarrenden på sina håll har tenderat att nå upp till en oskälig nivå. För att erhålla en uppfattning om jaktarrendenas storlek och utveckling har genom en frågeenkät till sina länsjaktvårdsföreningar redovisat material. Därav framgåratt prisstegringen påjaktarrenden har varit snabb . Prisstegringarna ligger i genomsnitt mellan . Priserna påjaktarrenden är betydligt högre i de tätbefolkade länen och i de södra delarna av landet. Som exempel kan nämnas att i ligger arrendepriserna på all jakt på en nivå /ha, i /ha, i län ca /ha och i på ca /ha. Högsta kända arealpris per hektar är t. ex. i , i , i län , i . Vidare framgår av undersökningsmaterial att man ute i länen förväntar en prisstegring av jaktarrendena som kan vara större än inflationen. Det är framför allt i de län där priserna redan nu är högst som man väntar en snabbare takt i prisstegringarna. har lagt fram vissa förslag som kommer att förstärka jaktarrendatorernas ställning. Remissinstanserna har i detta sammanhang redovisat starkt skiftande uppfattningar. Den av oss föreslagna utredni ngen bör pröva om ytterligare möjligheter finns att förhindra att kostnaderna för jaktarrenden stigertill nivåer som gör det omöjligt för mindre köpstarkajägare att arrendera jaktmarker. Vidare bör utredningen pröva om möjligheter kan finnas att inom ramen för en god viltvård bereda marklösa jägare flera jakttillfällen. Den nuvarande jaktlagstiftningen tillkom . har emellertid åtskilliga författningsändringar genomförts. Särskilt omfattande varde ändringar som gjordes . De var ett resultat av jaktutrednings arbete. överlämnade sitt sista betänkande . Gjorda erfarenheter under lagstiftningens tillämpning torde motivera ytterligare ändringar i det jakträttsliga systemet. Vissa föreskrifter synes numera ha förlorat i aktualitet. Andra bestämmelser kan behöva förenklas i språkligt hänseende för att bli lättare att förstå för envar. Den föreslagna utredningen bör därför företa en samlad översyn av gällande jaktlagstiftning. Under åberopande av ovanstående föreslår vi att beslutar att hos regeringen begära att en parlamentarisk utredning tillsätts som får i uppdrag att föreslå åtgärder som syftar till en bättre viltvård i enlighet med vad i motionen anförts. MAJ () () ()