mot · G0021338 · 1977-02-02 00:00:00 — Motion 1976/77: 1338 av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:53 med förslag till lag om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m. m. kommunisterna anser det felaktigt att i svävande juridiska formuleringar angripa ett problem, som endast kan lösas med politiska beslut. Med tanke på den ytterst ogynnsamma situation som f. n. råder i fråga om möjligheter till upparbetning och förvaring av kärnbränsle och -avfall, är det enda rimliga att inte ta fler kärnreaktorer i drift. Propositionen föreslår att nya kärnreaktorer ej får tas i drift med mindre att reaktorinnehavaren före viss tidpunkt uppvisar godtagbart upparbetningsavtal eller helt säker hanteringsmetod för icke upparbetat bränsle. Principen att ställa villkor av nämnda slag är i sig själv helt riktig. Det är i grunden orimligt att ta kärnreaktorer i drift utan rimliga garantier för att också övriga led i kärnbränslecykeln kan fullföljas. Det är märkligt att den riksdagsmajoritet som genomdrev kärnkraftsutbyggnaden inte givit bättre garantier i detta avseende. kommunisterna måste likväl resa en rad invändningar mot det förfaringssätt regeringen här väljer. Enligt vår mening angriper man frågan i fel ände. Våra anmärkningar är främst följande: Genom att anlägga ett juridiskt synsätt för man över ansvaret för kärnkraftsutbyggnaden på kraftbolagen. Detta är inte tillfredsställande. Kärnkraftsutbyggnaden är en politisk fråga. En regering bör bestämma sig för om den vill ta ansvaret för utbyggnaden eller inte. En central punkt är hur villkoren juridiskt formuleras. Enligt förslaget skall upparbetningsavtalet vara betryggande, hanteringen av avfall helt säker. Det är väl bekant att uppfattningen om dessa termers innebörd går isär, både vid vetenskaplig och vid rent politisk bedömning. Sanningen är ju att man alltid tar vissa risker. Man har att bedöma vid vilken nivå man anser sig uppnå trygghet och säkerhet eller om man anser sig över huvud inte uppnå tillräckligt låga risker. Det är otillfredsställande att vad som är säkert eller betryggande skall avgöras av en regering, där det existerar mycket skilda bedömningar om när den omtalade tryggheten och säkerheten uppnås. synes kunna påräkna upparbetningstjänster endast vid anläggningen La Hague i . Den franska fackorganisationen har riktat synnerligen skarp kritik mot denna upparbetningsanlägg ning från både säkerhets- och kapacitetssynpunkter. För borde man då knappast nöja sig med att kräva formella upparbetningsavtal. Situationen talar i stället för att man med hänvisning till flaskhals- och säkerhetsproblemen borde stoppa vidare utbyggnad av kärnkraften i . Detta kan motiveras, oavsett om man i princip avvisar eller godtar kärnkraften som sådan. Att visa upparbetningsavtal från La Hague är under rådande omständigheter varken säkert eller betryggande. Frågan är om man då kan komma ifrån det egna politiska ansvaret för kärnkraftshanteringen genom att bara flytta över problemet på detta sätt. Problemet om avfallshanteringen står på ett liknande sätt. Vad skall bedömas som en helt säker förvaring, när man saknar praktisk erfarenhet av längre tids provverksamhet i någorlunda stor skala? Det logiska vore ju att vänta med att producera mer avfall, tills sådan erfarenhet förelåg. Detta så mycket mer som flaskhalsproblemet i upparbetningsledet skapar större mängder avfall och dessutom nödvändiggör att också plutonium måste betraktas som avfall, för vilket slutlig deponering måste tillgripas. Vi återkommer slutligen till det otillfredsställande i att man ensidigt angriper frågan från juridisk utgångspunkt. Kärnkraften ärbara till en marginell del en rättsfråga. Den egentliga frågan ärekonomisk. Bestämmer man sig för att minska eller avveckla kärnkraftsprogrammet, måste man parallellt vidta planmässiga åtgärder på produktions- och sysselsättningssidan. Dessa måste vara både kortsiktiga och långsiktiga. kommunisterna har i sin energipolitiska motion, avgiven under allmänna motionstiden , utförligt berört dessa problem och vill hänvisa härtill. Det är inte ägnat att skapa förtroende för det ledande regeringspartiet, när man underlåter att utveckla några som helst linjer för att bemästra problemet energisysselsättning. Mot bakgrund av det anförda föreslås att med avslag på propositionen 1976/77:53 beslutar att - med hänvisning till läget på upparbetnings- och förvaringsfronten - inga fler kärnreaktorer skall tas i drift. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)