mot · G002654 · 1977-01-24 00:00:00 — av m. fl. om vårdnaden av barn 1 vissa fall utmynnar vårdnadsutredningen i samband med äktenskapsskillnad i att ingen av föräldrarna anses lämplig som vårdnadshavare för barnet. Rätten kan då förordna en särskild vårdnadshavare. Denne kan vara en släkting till barnet eller annan person, som åtar sig uppdraget. Rättens beslut påverkar dock inte vem som har hand om barnets faktiska vård. Barnet kan således vistas hos och fostras av någon av de av rätten olämpligförklarade föräldrarna. Den särskilda vårdnadshavarens ansvar för barnet får i sådana fall en diffus innebörd. Han/hon är rapporteringsskyldig till överförmyndaren beträffande barnets tillgångar, men om barnet ej har någon förmögenhet, sker inte denna uppföljning. Någon verklig koppling mellan rättens dom och barnavårdslagen/barnavårdsmyndighet finns ej. I vissa fall blir barnets omständigheter uppmärksammade av sociala myndigheter genom en från rättens dom helt fristående anmälan enligt barnavårdslagen, såsom i nedanstående exempel: Ett daghem gör en anmälan till barnavårdsnämnden om att en sexårig flickas omständigheter hos den ensamstående fadern är på olika sätt säregna och anmärkningsvärda. Vid den sociala utredningen framkommer att föräldrarna skildes när flickan var . Modern var då ej intresserad av att ha hand om henne, och rätten bedömde båda föräldrarna som olämpliga som vårdnadshavare. Faderns dåvarande övervakare utsågs till särskild vårdnadshavare medan flickan kvarstannade hos fadern, som hade hand om den praktiska vården av henne. Vid kontakt med den särskilda vårdnadshavaren uppgav denne att det fanns en hel del brister i faderns sätt att ta hand om flickan, och att han var glad över att barnavårdsmyndigheten nu hade familjen under uppsikt. Vårdnadshavarens egna möjligheter att påverka flickans omständigheter hos fadern var mycket begränsade, och någon anmälan till barnavårdsnämnden ville han inte göra, bl. a. beroende på att fadern i så fall skulle bli hotfull mot honom. Den särskilda vårdnadshavaren forén tolvårig pojke kontaktar barnavårdsnämnden. Hon förordnades av rätten , då föräldrarna skildes, eftersom ingen av föräldrarna ansågs lämplig som vårdnadshavare. Anledningen till detta var bl. a. att föräldrarna var i en intensiv konflikt med varandra om just vem som skulle få pojken. Konflikten löste sig hjälpligt, och pojken valde själv att bo hos fadern, vilket också blev fallet. Den särskilda vårdnadshavaren upplevde dock att hennes ansvar var för tung att bära såsom enskild person. Då pojken ej hade egna tillgångar, hade hon i praktiken ingen kontakt med överförmyndaren. Hon ville ha någon socialarbetare att samråda med om pojkens situation och ville gärna ha någonstans att rapportera om sina insatser i familjen. Hon förordnades som kontaktman för pojken enligt barnavårdslagen. Fadern hade således det faktiska vårdnasansvaret för pojken, vilket han var väl kapabel att sköta. Den särskilda vårdnadshavaren hjälpte familjen att klara ut den då och då uppseglande konflikten mellan föräldrarna om när och hur länge pojken skulle vara hos modern. Hon tog vidare hand om barnbidraget och inhandlade tillsammans med pojken kläder och annat som han behövde. Dessa uppgifter hade hon kunnat fullgöra såsom kontaktman och eventuell medförmyndare med fadern, som skulle kunnat tillerkännas det juridiska vårdnadsansvaret. Polisrapport inkommer till socialförvaltningen angående en sextonårig pojke. Rapporten gäller häleri och olovlig körning av mc, m. m. I samband med den sociala utredningen framkommer bl. a. följande: Sextonåringen och hans tolvårige bror har under praktiskt taget hela sin uppväxt bott hos och fostrats av sin nu åldriga farmor. Modern hade lämnat familjen när den yngste pojken var någon månad, och fadern levde ungkarlsliv och bodde tillsammans med barnen hos farmor. Rätten bedömde att ingen av föräldrarna var lämplig som vårdnadshavare och förordnade en särskild vårdnadshavare. I praktiken blev barnen kvar hos fadern, dvs. 1 barnens miljö och vård fanns brister, även om farmor var fast besluten att ha sina barnbarn hos sig. Den särskilda vårdnadshavarens insatser för barnen var mycket blygsamma om alls några. för nämnda polisanmälan angående den äldsta pojken trodde denne att hans uppdrag hade upphört . När vårdnadsansvaret fråntages föräldrarna markeras ett allvarligt misstroende mot deras förmåga att ta hand om sitt barn. 1 praktiken har dock denna åtgärd mycket liten, om alls någon, betydelse för barnets uppväxtförhållanden om det ändå stannar kvar hos någon av föräldrarna. Om barnet bedöms kunna få vara kvar hos någon av föräldrarna borde å andra sidan denna förälder även anförtros det juridiska vårdnadsansvaret för barnet. Konstruktionen med särskilda vårdnadshavare är vidare än mer urholkad eftersom någon automatisk koppling till barnavårdslagen inte finns. förefaller tvärtom stå i ett motsatsförhållande till barnavårdslagen, där man i samband med omhändertagande för samhällsvård och placering av barn utanför hemmet ej upphäver förälderns/föräldrarnas juridiska vårdnadsansvar. Man riskerar härigenom att oklarhet uppstår mellan de berörda parterna om ansvaret för barnet. Mot denna bakgrund är det motiverat att överväga alternativ till systemet med s. k. särskild vårdnadshavare. Följande frågor bör särskilt beaktas i ett utredningsarbete: ° Alla domslut om vårdnad och förmyndare måste delges resp. , så att en kontinuerlig uppföljning kan ske av barnets situation. Detta synes inte ske i tillräcklig utsträckning f. n. ° Det juridiska vårdnadsansvaret bör i princip åtfölja den praktiska vården av barn. ° Man bör pröva att i större usträckning tillsätta medförmyndare som tar till vara barnets ekonomiska rättigheter i de fall där föräldrarna helt bortkopplas från juridiskt ansvar. Med hänvisning till vad som anförts får vi hemställa att hos regeringen begär utredning i syfte att förändra principerna för vårdnadsansvar för barn i enlighet med vad ovan angivits. () () ()