mot · G10294 · 1977-11-22 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:19 om nya riktlinjer för jordbrukspolitiken, m. m. I propositionen läggs fram förslag till nya riktlinjer för jordbrukspolitiken, avseende bl. a. riktlinjer för statliga insatser rörande jordbrukets rationalisering och villkor för statligt stöd i olika former för jordbruksnäringen. Härvid har förslag lämnats vilka på ett verksamt sätt kommer att leda till förbättrade strukturförhållanden inom lantbruket. Emellertid löper de framlagda förslagen, enligt vår mening, stor risk att urholkas, och i många fall kan bl. a. angelägen såväl yttre som inre rationalisering omintetgöras om inte en tillräcklig mängd långfristigt kapital kanaliseras till jordbrukssektorn. En ovillkorlig förutsättning för att de nya riktlinjerna skall kunna förverkligas är sålunda att jordbrukarna får tillgång till långsiktigt kapital i större utsträckning än vad som är fallet. I av svårigheter för näringslivet och ekonomisk oro i samhället är det angeläget att alla goda krafter samverkar för att nå ekonomisk stabilitet och sund ekonomisk samhällsutveckling. Emellertid får inte detta innebära att lantbrukets rimliga andel av kapitalmarknaden inte tillgodoses. Lantbruksnäringen delar problemet rörande begränsad kapitaltillgång med andra delar av näringslivet, men en väsentlig skillnad är att lantbruket i högre grad än andra näringar har mycket kapital bundet i fastigheter. I propositionen anföres följande: Investeringsviljan kan inte upprätthållas om det råder brist på kapital. Uppenbart är att den statliga lånegarantigivningen fungerar som ett stöd bara om kreditinstituten kan bevilja lånen. Detta äger enligt vår mening sin fulla riktighet som det för flera lantbrukare är en bister verklighet. Obligationsutgivningsrätten för landshypoteken har varit helt otillräcklig för att finansiera nödvändiga investeringar. Hypoteksföreningarnas lånekö beräknas f. n. till ca , och den genomsnittliga väntetiden för de senast avlämnade låneansökningarna är . Fastighetsöverlåtelser, som är angelägna från såväl enskild som allmän synpunkt, försvåras av nu rådande förhållanden liksom att vissa särskilt kapitalkrävande produktionsgrenar inom jordbruket inte bibehålies på en rationell nivå på grund av uteblivna eller försenade investeringar. Möjligheter att nå önskade produktivitetsförbättringar påverkas likaså i negativ riktning av en knapp tillgång på kapital. Då frågan om vad som är en rimlig andel av den långa kapitalmarknaden för lantbruksnäringen behandlas bör flera faktorer beaktas. Exempelvis lånekö, väntetid, efterfrågat och tillgängligt kapital liksom förhållandet att en icke oväsentlig del av lantbrukets kapital genom fastighetsöverlåtelser, såsom arvskiften och försäljningar, lämnar näringen och nyttiggörs inom andra delar av näringslivet. Otvivelaktigt förhåller det sig så, att en kontinuerlig kapitalström finnes från i lantbruksnäringen bundet kapital till bankinlåning, bostadsfastighetsinköp, obligations- och aktiesparande etc. finnes en limit om 675 milj. kr./år avseende obligationsutgivningsrätt för landshypoteken, vilket skall sättas i relation till summan av nu inlämnade låneansökningar, dvs. En avvägning av ökade taxeringsvärden, fortgående inflation och den ovan påtalade avtappning av kapital från lantbruksnäringen bör också göras för att man skall kunna rätt bedöma vad som kan anses vara en för lantbruket rimlig del av kapitalmarknaden. Bedömningen av ovan påtalade förhållanden måste leda till slutsatsen att kapitalfrågan är en av de allra viktigaste och mest akuta frågorna att lösa på lantbrukets område. Enligt vår mening måste en sund jordbrukspolitik och en ansvarig ekonomisk politik oundgängligen innefatta ett kapitaltillskott till landshypoteken genom ökade emissionsrätter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande behovet av ökad emissionsrätt till landshypoteken i syfte att ge lantbruksnäringen en rättvis andel av den långsiktiga kapitalmarknaden. BO () . NISSER (m)