mot · G0021595 · 1977-04-19 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:123 med förslag till konsumentkreditlag m. m. Enligt propositionen får kreditgivaren kräva betalning endast om följande villkor är uppfyllda (12 $ andra stycket i förslaget till konsumentkreditlag): a) kreditgivaren har gjort förbehåll om denna rätt, b) köparen har dröjt mer än en månad med att erlägga förfallen del av kreditfordringen och c) det förfallna beloppet har uppgått till mer än 1/10 av hela den ursprungliga kreditfordringen. Förbehåll om återtaganderätt (15 $ andra stycket) får kreditgivaren göra gällande under motsvarande förutsättningar och dessutom om den aktuella varan är lämpad såsom kreditsäkerhet. Grunden för ovanstående förslag har hämtats ur kreditköpkommitténs betänkande. Motsvarande bestämmelser grundade sig där på en maximal kredittid . 1 propositionen har emellertid kravet på en längsta kredittid slopats. Härvid måste ha förbisetts att 1/10-regeln var knuten till den maximala kredittiden . Då denna begränsning nu bortfallit måste 1/10-regeln anpassas härtill. Annars blir kravet att förfallen del av kreditfordringen skall uppgå till mer än 1 /10-del av hela kreditfordringen orimligt. Vid kredittider på 36, kan kreditgivarens krav framställas först efter ca 4,5 resp. 6 månader. Vid avbetalningsköp uppkommer följande olägenheter med förslaget: a) kreditgivaren kan inte använda sin återtaganderätt förrän efter 4,5 resp. 6 månaders dröjsmål med köparens betalning, b) då avtalsvillkor som inskränker konsumentens befogenheter och förmåner enligt lagen är ogiltiga kan kreditgivaren ej helleragera på annat sätt vid t. ex. köparens vanvård av avbetalningsobjektet, c) kreditgivaren har möjlighet att kräva betalning kan godset på grund av den långa "karenstiden ha undergått en betydande värdeförsämring under denna långa tid. Denna nackdel gör sig särskilt märkbar vid köparens vanvård av godset. Dessa olägenheter leder till onödig värdeförstöring av avbetalningsgods och försämring av kreditköparens säkerhet. Därtill kommer att kreditgivaren enligt 18 (i andra stycket även får finna sig i att inte kunna kräva köparen på mellanskillnaden i de fall kreditgivaren tillgodoräknas ett större belopp än köparen till följd av t. ex. varans värdeförsämring. Denna konsekvens blir direkt stötande om köparen förstör eller vanvårdar varan eller eljest vidtager sådana åtgärder med varan att denna väsentligen försämras i värde. Sammantaget betyder detta att kreditgivaren måste kompensera sig för de ökade ekonomiska riskerna som resulterar i högre kreditkostnader för konsumenten. För att undvika de ovan nämnda negativa konsekvenserna för såväl kreditgivare som konsumenter bör 1/10-regeln i 12 S och 15 S ändras till 1/ 20-regel. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att 12 och 15 SS i förslaget till konsumentkreditlag skall ha följande lydelse Kreditgivaren får kräva betalning endast om han gjort förbehåll härom samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tjugonde! av hela kreditfordringen. Andra stycket annan författning. Med förbehåll av kreditköpsavtal. Förbehåll om återtaganderätt får göras gällande endast under förutsättning att förbehållet har gjorts av säljaren i samband med köpet för att trygga säljarens rätt till betalning samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen och ej preskriberad del av kreditfordringen som uppgår till mer än en Ijugondel av hela kreditfordringen. Använder näringsidkare motsvarande tillämpning. () ()