mot · G0021311 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77: 1311 av m. fl. om utbyggnad av barnomsorgen Barnstugebyggandet och kommunernas oförmåga att fylla behovet av daghems- och fritidshemsplatser har blivit en av de mest brännande politiska frågorna. Runt om i landet har det bildats aktionsgrupper för att ta upp kampen för fler och bättre daghem och fritidshem. Denna rörelse har varit framgångsrik så till vida att kommunerna numera genom lagstiftning är tvingade att ägna sig åt utbyggnaden på ett planmässigt sätt, även om denna ännu inte har fått en sådan omfattning att man ens kommer att uppnå lågt ställda krav inom en rimlig tid. Det finns således inga garantier för att vi verkligen får den utbyggnad av barnomsorgen som är nödvändig. Kommunerna kan inte klara det ekonomiskt, och därför måste staten med sina större möjligheter att prioritera inom samhällsekonomin gå in och ta på sig kostnadsansvaret. Dessutom är det nödvändigt att kraftigt öka utbildningen av barnstugepersonal. Vi kommer i den här motionen inte att ta upp personalutbildningen, eftersom regeringen har aviserat en proposition i frågan till . Då regeringen borde vara väl förtrogen med personalsituationen och då man inte ens uppfyller de krav på utbildningskapacitet som fordras för den mellan regeringen och om barnstugeutbyggnaden, förutsätter vi att regeringen i propositionen kommer med förslag om en avsevärd utbyggnad av utbildningskapaciteten. Barnomsorgen skall dels tillgodose barnens rätt till en god intellektuell, psykisk och social utveckling, dels utgöra en av de grundläggande förutsättningarna för att kvinnans rätt till ekonomisk och social frigörelse skall kunna förverkligas. Den kapitalistiska utvecklingen med dess hänsynslösa utnyttjande av alla samhällets tillgångar skapar en för barnen fientlig och socialt olämplig miljö. Det är barnen i de ekonomiskt svaga familjerna som blir mest utsatta och sårbara och hämmas mest i sin utveckling. Och för dem blir också daghemmet och fritidshemmet en mycket viktig tillgång, där de får möjlighet att utvecklas i en stimulerande miljö, där det finns pedagogiskt utbildad personal. Förskoleverksamheten gör att barn från skilda miljöer utvecklingsmässigt får ett mer likartat utgångsläge när den egentliga skolan börjar. Detta förutsätter i sin tur att förskoleverksamheten står öppen för alla. Alla barn skall ha rätt till och beredas plats i samhällets barnomsorg. Daghemmen kan på ett annat sätt än hemmen ge möjligheter att utveckla relationer och gemenskap och känsla för hänsynstagande till andra människor. 1 1976/77. 1976/77: 1311 det sättet kan barnomsorgsverksamheten motverka en del av det kapitalistiska samhällets förödande konsekvenser för det stora flertalet människor. Därför kräver kommunisterna bra och avgiftsfria daghemsplatser för alla barn i förskoleåldern och fritidshemsplatser för alla barn mellan . Det finns ca 800 000 barn i förskoleåldern och ungefär lika många i åldrarna . Enligt beräkningar fanns 83 700 daghemsplatser och 27 800 platser på fritidshem. Det är dessa siffror man måste utgå från när man bedömer behovet av utbyggnad. När kommunerna räknar ut behovet av barnstugeplatser tillämpar de i allmänhet en av rekommenderad modell för behovsberäkning. Modellen utgår från den nuvarande och förväntade förvärvsfrekvensen för kvinnor. En hög arbetslöshet - dold eller statistiskt redovisad - bland kvinnorna tas alltså till intäkt för en låg utbyggnadstakt även i fortsättningen. Man bortser helt från det faktum att många kvinnor inte kan söka eller ta ett arbete på grund av brist på daghemsplatser. Med denna beräkningsmetod kan en kommun som f. n. har få daghemsplatser även i fortsättningen motivera en låg utbyggnadstakt. modell tar alltså vid uppskattningen av förvärvsfrekvensutvecklingen inte hänsyn till dynamiken i ett ökat utbud av barnstugeplatser, dvs. att hemarbetande kvinnor vid möjligheten att få barnstugeplats stimuleras till att söka arbete utanför hemmet. Därmed ökar behovet i takt med utbyggnaden. Modellen tar inte heller hänsyn till att man kan förändra efterfrågan genom förändringar av avgifterna, barnstugornas kvalitet, deras belägenhet osv. kommunisterna anser att modellen över huvud taget inte skal! I stället för att sysselsätta sig med teoretiska beräkningar med en mängd osäkra antaganden borde man ta reda på det verkliga behovet. Ett första steg är att gå till kösiffrorna för att sedan via kontakt med samtliga föräldrar med barn i de aktuella åldrarna undersöka behovet i en vidare mening. Utgångspunkten måste vara att alla barn har rätt till en daghemsplats. gjorde regeringen och en överenskommelse om att det skulle byggas 100 000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser av . kommunisterna har aldrig accepterat den överenskommelsen, eftersom vi anser det vara en alltför långsam utbyggnadstakt. Men hur har det gått med den här överenskommelsen och hur kommer det att gå med den i fortsättningen? Följande tabell som bygger på beräkningar visar antalet platser vid utgången av respektive år. 1976/77: 1311 Eftersom antalet platser på daghem och fritidshem vid utgången av 1976 var ca 70 000 respektive 21 000, så ser vi att det kommer att byggas ungefär 70 000 platser på daghem och 27 000 fritidshemsplatser . Man kan således redan nu konstatera att det är sannolikt, eftersom kommunerna arbetar med femårsplanering, att avtalet inte kommer att uppfyllas från kommunernas sida om inga särskilda åtgärder vidtas. Staten å andra sidan har redan brutit avtalet i vad gäller personalutbildningen. De som kommer att drabbas av dessa avtalsbrott är barnen och barnfamiljerna. kommunisternas krav är att 250 000 platser skall byggas i daghem och fritidshem fram t. o. m. Det betyder ett genomsnittligt byggande av 50 000 platser . Vi anser alt utbyggnadstakten successivt skall öka , bl. a. av den anledningen att man måste hinna ikapp med personalutbildningen. Utbyggnadstakten måste sedan ytterligare stegras , för att man inom rimlig tid skall uppnå full behovstäckning. Var skall pengarna tas? Vi har redan sagt att kommunerna inte har de ekonomiska möjligheterna att klara utbyggnaden av barnomsorgen, utan staten måste ta på sig kostnadsansvaret och göra de omprioriteringar inom samhällsekonomin som är nödvändiga. 50 000 barnstugeplatser kostar att bygga och inreda. Som jämförelse kan nämnas att den totala kostnaden för försvaret nästa budgetår kommer att uppgå till 17 miljarder, varav de rena försvarskostnaderna utgör 11 miljarder. Ett enda motsvarar nära 900 barnstugeplatser. (Vi räknar då med den lägsta uppgivna produktionskostnaden för ; enligt andra uppgifter skulle ett motsvara 1 200 barnstugeplatser.) Man kan således inte låta sig nöja med förklaringen att samhället inte har ekonomiska resurser för barnstugebyggande i rimlig omfattning. Ty resurserna finns, men de används på annat sätt. Man måste ställa frågan om vi har råd med 17 miljarder till försvaret, om vi har råd 1976/77: 1311 att satsa på privatbilism i stället för kollektivtrafik, om vi har råd att låta kapitalägarna bygga bankpalats och exportera kapital upp till 3,5 miljarder . - 1974 - fick kommunerna ett statligt anordningsbidrag till barnstugebyggandet som uppgick till per plats. Det bidraget kommer att upphöra. Det är möjligt att ge en bild av vilken betydelse detta bidrag har för barnstugebyggandets omfattning. Det följande är en uppställning av hur många barnstugeplatser som har börjat byggas under olika perioder. Uppgifterna är beräkningar. 1/1-30/6 1/7-31/12 1/1-30/6 1/7-31/12 Det framgår av dessa siffror att barnstugebyggandet kommer att minska kraftigt, som en direkt följd av att det statliga anordningsbidraget upphör. kommunisterna anser att anordningsbidraget skall utgå även i fortsättningen. Men eftersom beloppet per plats fastställdes och byggkostnaderna stigit mycket kraftigt, anser vi att anordningsbidraget bör uppräknas, så att samma relation mellan bidrag och faktiska kostnader som fanns 1974 återställs. Vi anser dessutom att bidraget i fortsättningen bör indexregleras. Jämsides med kraven på utbyggnad av barnomsorgen måste man också ställa krav på kvalitativa förbättringar. När det gäller utrymmesstandard finns det normer, men för personaltätheten finns bara rekommendationer. Kvaliteten på barnstugorna kan nu variera kraftigt från kommun till kommun. Eftersom kvaliteten är en kostnadsfråga för kommunerna, finns det anledning att misstänka att de kommuner som har den sämsta ekonomin, vilket i stor utsträckning också är desamma som de barnrikaste kommunerna, även har den lägsta standarden på barnstugorna. För att uppnå en enhetlig miniminivå i vad gäller kvaliteten på barnstugorna, anser vpk att den centrala tillsynsmyndigheten, som är , bör utfärda miniminormer beträffande personaltäthet, liksom beträffande lokalernas och yttermiljöns ytor, standard och utrustning, tillgång på lek- och hobbyredskap m. m. Vid fastställande av normer för personaltätheten bör självfallet hänsyn tas till lokalernas utrymmesstandard m. m. Vidare bör ett högsta platsantal fastställas som inte får överskridas. Någon s. k. överinskrivning bör alltså under inga omständigheter få förekomma. Beträffande platsantal för olika avdelningar föreslår vi följande: späd- och koltavd. Beträffande personaltätheten bör gälla 1 personal på 4 barn - tätare för spädbarnsavdelning - på daghemmen föreståndare oräknad och för fritidshemmen 2 personal samt medhjälpare på varje avdelning, föreståndaren oräknad. Som regel bör personaltätheten vara sådan att personalen inte behöver arbeta ensamma i barngrupp. kommunisterna anser att kommunerna bör ges statsbidrag till driften av barnstugor, som täcker hela personalkostnaden. Bestämmelserna för dessa statsbidrag bör dessutom vara utformade så att det blir möjligt att få ersättning för personalkostnader utöver miniminormen. Denna konstruktion av driftbidragen gör att kommunerna inte har anledning att inskränka på personalsidan för att göra besparingar och bör dessutom ge kommunerna möjlighet att väsentligt förbättra barnstugornas kvalitativa standard i övrigt. På det området är behoven mycket stora. Förslaget innebär också att statsbidragen stiger i takt med kostnadsökningarna. En annan innebörd av förslaget är att barnomsorgen bör göras avgiftsfri. När det gäller personalen finns det också anledning att peka på det orimliga förhållandet att det finns två personalkategorier, förskollärare och barnsköterskor, som har olika utbildning och olika lön, men för vilka arbetsuppgifterna är i praktiken desamma. Utbildningen av barnstugepersonal bör göras om, så att alla får samma utbildningsnivå, och de som är barnsköterskor bör få möjlighet att med bibehållen lön genomgå utbildning till förskollärare. Under hänvisning till ovanstående föreslås1 1. att uttalar att målet för samhällets barnomsorg skall vara att tillgodose alla barns rätt till en bra och avgiftsfri barnstugeplats, 2. att uttalar att målsättningen för samhällets utbyggnad av barnomsorgen bör fastställas till ett genomsnitt av minst 50 000 platser i daghem och fritidshem, 3. att uttalar att föräldraavgifterna inom barnomsorgen bör vara avskaffade , 1976/77: 1311 4. att hos regeringen hemställer om förslag beträffande anordningsbidrag till barnstugor, innebärande att anordningsbidrag skall utgå med det belopp om som fastställdes , uppräknat i förhållande till kostnadsutvecklingen för barnstugebyggandet, samt att detta anordningsbidrag skall utgå fr. o. m. /78 tills barnomsorgen är fullt utbyggd, 5. att hos regeringen hemställer om förslag till driftbidrag för barnstugorna, innebärande att driftbidragen vid daghem skall beräknas efter en norm av 1 personal per 4 barn - tätare på späd- och koltavd. föreståndaren oräknad, och vid fritidshem 2 personal jämte medhjälpare per avdelning, föreståndaren oräknad, att bidrag till extra personella insatser vid barnstugorna utgår efter särskild redovisning samt att vid beräkning av driftbidrag redan färdigställda barnstugor skall likställas med nytillkommande, 6. att beslutar anta följande Lag om ändring i Lag oin barnomsorg (SFS 1976:381) Den har till syfte Förskoleverksamheten avser barn som ej har uppnått skolpliktig ålder och barn vilkas skolgång har uppskjutits enligt 32 5 andra stycket skollagen (1962:319). Fritidshemsverksamheten omfattar barn till och med 12 drs ålder. Kommun skall bedriva förskoleoeh fritidshemsverksamhet för de barn som är kyrkobokförda i kommunen eller stadigvarande vistas där. fritidsverksamhet, hos barnen. Förskoleverksamheten avser barn som ej har uppnått skolpliktig ålder och barn vilkas skolgång har uppskjutits enligt 32 ^ andra stycket skollagen (1962:319). Fritidshemsverksamheten omfattar barn till och med . som avses i 9 Kommun skall genom planmässig utbyggnad av förskola, familjedaghem, fritidshem och annan jörskoleoch fritidshemsverksamhet sörja för att alla i kommunen kyrkobokförda eller stadigvarande boende barns rätt till en god daghems- eller fritidshemsplats säkras. Kommun skall genom en planmässig urbyggnad av förskola, familjedaghem, fritidshem och annan förskoleochfritidshemsverksamhet sörja för att de barn som på grund av föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller av andra skäl behöver omvårdnad utöver vad som föijer av 5 och 6 §§ får sådan omvårdnad, om ej behovet tillgodoses på annat sätt. utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar vägledande information till kommunerna. (vpk) i INGA (vpk) I kommunen skallfinnas en av kom munfullmäktige antagen plan för barnomsorgen. I planen skall redovisas det faktiska behovet av förskolor, fritidshem och annan förskole- och fritidshemsverksamhet inom kommunen samt på vilket sätt behovet skall tillgodoses. Planen skall avse en period av minst fern dr. utövar den centrala tillsynen över barnomsorgen. utfärdar normer och föreskrifter JÖr verksamheten. (vpk) i Se även motionerna 1976/77:1312 och 1313 GOTAB 77 53078 1977