mot · G102553 · 1977-01-01 00:00:00 — om viss översyn av hälsovårdsstadgan I det som vi anser vara dåliga miljöer kan liv ofta blomstra. Så kan t. ex. ske i kolgruve- och fabriksstäderna i The i , där de små radhusen i rött tegel står tätt med en liten gräsplätt framför och en trädgårdstäppa bakom. På gräsplätten glöder rosorna. I täpporna växer det. Det finns inga staket. Hela kvarterets insida blir ett eldorado även för djur och fåglar. Där sjunger koltrastar och rödhakar. Där finns igelkottar och t. o. m. en besvärlig grävling. I skolan har man en hel liten bondgård på skolgården med ko, gris, höns, gäss osv. Barn och lärare har ett gemensamt ansvarssystem för skötseln. 1 den närbelägna infallna kolgruvan som fyllts med vatten har man t. o. m. lyckats skapa ett fågelreservat. Alla åtgärder går i den på många sätt trista miljön ut på att skapa respekt för liv och för våra medvarelser. Våra svenska hälsovårdsnämnder motverkar ofta liknande strävanden. Trots uppgiften att skydda miljön söker man skapa en alltför kliniskt ren omgivning. Man ägnar sig åt omgivningshygien i stället för den natur- och miljövård som borde vara uppgiften. Några exempel visar oviljan mot våra medvarelser. I några orter har man sökt att enligt hälsovårdsstadgan förbjuda hållande av bin av något outgrundligt skäl - dessa bin som pollinerar blommor, så att avkastningen i form av frukt och bär blir större. Regeringsrätten har dock upphävt besluten. Hälsovårdsnämnder har vänt sig till föra» få skjuta fridlysta fåglar i parker. Det har sagts att exempelvis den fridlysta turkduvans kutter, vilket är fågelns sång, har varit en sanitär olägenhet. I ett av fallen höll duvorna till i en park med dubbelfilig tung motortrafik på ömse sidor mellan parken och omgivande hus men var ändå sanitär olägenhet. Det är på många håll förbjudet att ha en kompost i trädgården. Därmed berövar man bevisligen igelkottar en av deras viktigaste övervintringsmöjligheter. Vi berövar oss själva, våra barn och barnbarn glädjen av samexistensen med den äldsta medvarelsen vi har. Dessutom förlorar vi den nya goda jorden. Vi hindrar förnyelsen. Varför har många kommuner ett förbud mot hållande av t. o. m. dvärghöns och kaniner? Både dessa och även större djur skulle kunna skapa intresse och aktsamhet för liv och medvarelser hos ett uppväxande släkte. Men en bantamtupps galande skulle förstås bli en sanitär olägenhet, mer än en hunds skällande eller diskotekmusikens svallvågor. Egentligen är även tätorten, dess parker och främst dess villaområden rikt produktiva marker för det levande - medvarelserna. I dessa borde därför gifter undvikas, där sådana av produktionsskäl inte är nödvändiga. En gräsmatta med maskrosor är egentligen mycket vacker. Nog är det en fröjd för hjärta och sinne att få följa fjärilars lekande vingslag. Ett av de bästa sätten att stimulera detta är att lämna Urtica-arter på lämpliga ställen. Är det en sanitär olägenhet att fjärilar trivs? Den av gift dödade råttan kan skada inte bara katt och hund utan också den sällsynta ugglearten. Nedbrytande bakterier och mikroorganismer är nödvändiga för livets fortbestånd. Utan kunskap, förståelse och insikt om detta kan hälsovårdsinspektörer, hälsovårdsnämnder och felaktiga hälsovårdsstadgar bli förnyelseprocessens fiende. Förbud och stadganden får inte motarbeta naturens lagbundna ordning. De står i bjärt kontrast mot våra bemödanden att skapa en yttre och inre god boendemiljö för människor. Utländska författare och journalister betraktar oss ibland på grund av vår förbjudna livsföring som något slags konstprodukter, som visserligen vid första anblicken kan synas ha både stil och skönhet men väldigt litet av liv och naturlig värme. Med hänvisning till det anförda hemställes att hos regeringen begär en översyn av hälsovårdsstadgan i enlighet med i motionen framlagda önskemål.