mot · G002270 · 1977-01-19 00:00:00 — distriktssköterskor som har viktiga uppgifter då det gäller sjukvårdsbehandlingar och genom att vara kontaktpersoner mellan vårdcentralen och den allmänhet som den skall betjäna. Distriktssköterskorna måste ges ökad betydelse i den framtida hälso- och sjukvården, och det behövs därför väsentligt fler distriktssköterskor. Den öppna distriktsvårdens utbyggnad skall ske på ett sådant sätt att den skapar förutsättningar för fortlöpande kontakt mellan patient och läkare med tillgodoseende av patientens önskemål att vid återbesök få träffa samma läkare. Att vården i allt större utsträckning kan ges i närmiljön innebär också att läkare och övrig vårdpersonal blir bättre förtrogna med patientens levnadsförhållanden och hur dessa kan påverka dennes hälsa. För att kunna göra vårdcentralerna till ett kraftfält i hälsoarbetet behöver en stor del av alla nya läkare tillföras distriktsvården och långtidssjukvården. Utbyggnaden av distriktsvården och långtidssjukvården måste underlättas genom statens ekonomiska medverkan. 4.4 God omsorg /Ör de äldre Långvarigt sjuka människor måste ges en god medicinsk vård, medmänsklig omvårdnad och möjlighet att leva under så normala och hemliknande förhållanden som möjligt. För detta krävs en god samverkan mellan långtidssjukvården och övriga delar av hälso- och sjukvården och den kommunala socialvården. Bristerna inom långtidssjukvården har medfört att långtidssjuka måste vårdas på akutkliniker trots att patientens tillstånd inte kräver det eller på ålderdomshem, där sjukvårdsresurserna är otillräckliga. Detta är otillfredsställande och motiverar en snabb utbyggnad av långtidssjukvården. Det ökande antalet äldre ställer också allt större krav på långtidssjukvården. Förebyggande insatser av olika slag måste i första hand sättas in för att aktivera äldre människor och förhindra tidigt insjuknande. En stor del av de långtidssjukas vårdbehov kan tillgodoses inom den öppna sjukvården i samverkan mellan distriktsläkare, distriktssköterskor, arbetsterapeuter, dietister och annan för vården viktig personal. En viktig del i den öppna långtidssjukvården bör vara att genom uppsökande insatser erbjuda vård på ett så tidigt stadium att vård på sjukhus eller sjukhem kan undvikas. Hemsjukvården är ett viktigt komplement till övrig vård och bör ges ett klarare medicinskt innehåll, ökade resurser och kvalificerad personal. Hemsjukvården ger patienten möjlighet att bo kvar i sin invanda miljö. Anhöriga som svarar för vården i hemmet bör ges skälig ekonomisk kompensation och råd och stöd. Sjukhem av god kvalitet bör finnas i patientens närmiljö i anslutning till vårdcentralerna för att förhindra isolering och onödiga miljöförändringar. För patienter med större vårdbehov bör finnas centrala sjukhem eller långvårdskliniker. Förekommande privata sjukhem bör steg för steg överallt ersättas med av sjukvårdshuvudmän anordnade sjukhem. Vårdbehoven är stora inom långtidssjukvården. Vi ställer krav på betydligt ökade insatser för att ge de långtidssjuka god vård och medmänsklig omvårdnad. Fler anställda inom långtidssjukvården blir en av huvudpunkterna dådet gäller att gede långtidssjuka trygghet och en god personlig omvårdnad. Denna fråga måste ges förtur vid fördelningen av de tillgängliga resurserna på sjukvårdsområdet. Vi återkommer till denna fråga under avsnitt 6. 4.5 Väl fungerande sjukhusvård Den framtida sjukhusvårdens organisation är bl. a. beroende av de geografiska skillnader som finns mellan olika delar av landet. Målsättningen bör vara att patienten skall ha tillgång till god vård och omvårdnad så nära den egna miljön som möjligt. Den öppna distriktsvårdens närhetsserviee skall svara för patientens forsta kontakt med hälso- och sjukvården. 1 olika delar av ett län skall finnas tillgång till vård på sjukhus (normallasarett, länsdelssjukhus) med avdelningar för medicin, kirurgi, narkos och röntgen, som skall samverka med den öppna distriktsvården. 1 varje län skall också finnas tillgång till sjukhus med fler specialiteter (centrallasarett, länssjukhus) än sjukhusen i länets olika delar. Det är viktigt att även dessa sjukhus nära samverkar med den öppna distriktsvården. För speciellt krävande vårdfall skall liksom nu finnas tillgång till regionsjukvård, som också skall svara för viss forskning och utbildning. De stora anonyma institutionerna för psykiskt sjuka bör ersättas med psykiatriska kliniker vid vanliga sjukhus och med mindre, öppet arbetande enheter. Framtidens psykiatri bör i största möjliga utsträckning göras till en utåtriktad aktiv vårdgren med öppna vårdformer. 4.6 Tandvården som en del av hälso- och sjukvården Tandvården bör fogas in i det ansvar för vårdfrågorna som åvilar samhället. Utgångspunkterna för en sådan utveckling är givna genom tandvårdsförsäkringen och den beslutade utbyggnaden av folktandvården. Tandvård och tandhälsovård skall liksom hälso- och sjukvården i övrigt vara tillgänglig för alla på lika villkor inom ramen för folktandvården och den allmänna tandvårdsförsäkringen. Genom tandvårdsreformen lades grunden till en utbyggnad av folktandvården. Vi anser det vara av avgörande betydelse att hela nettotillskottet av nya tandläkare i enlighet med detta beslut tillförs folktandvården. Folktandvårdens utbyggnad är av grundläggande betydelse både då det gäller den avgiftsfria barn- och ungdomstandvården - för vilken ett lagfäst ansvar föreligger - och vuxentandvården. Vi vänder oss mot de borgerligas tankegångar om en urholkning av folktandvården och uppmjukande av etableringsreglerna. Den odontologiska forskningen har god kännedom om orsakerna till de stora tandsjukdomarna. Därigenom öppnas också vägar till effektiva förebyggande insatser, inte minst inom barntandvården. Den svenska tandvårdsförsäkringen är unik i världen i det avseendet att den också omfattar förebyggande åtgärder. Målsättningen för tandvården måste innefatta en kraftfull utveckling av den förebyggande tandhälsovården. En styrka i svensk sjukvård är att den redan till övervägande del bedrivs av samhället. Därigenom kan sjukvården gesen social helhetssyn. Vi vänder oss mot alla försök till privatisering av den svenska sjukvården och anser i stället att privatpraktiserande läkares m. fl. verksamhet bör samordnas med den hälso- och sjukvård som samhället genom landstingen hell skall ha ansvaret för. En social helhetssyn på hälso- och sjukvården innebär bl. a. att ökad vikt måste läggas vid samverkan mellan olika personal kategorier och mellan olika delar av sjukvården. Denna samverkan skall sträcka sig över hela den förebyggande verksamheten i form av mödra- och barnhälsovård, skolhälsovård och företagshälsovård över vårdcentralen och till sjukhusen. Patientens möjligheter till insyn och information är även i detta sammanhang av stor vikt. I rehabiliteringsarbetet måste hälso- och sjukvården i ökad utsträckning samverka med socialvården, socialförsäkringen och arbetsvärden. Den sociala situation som människan lever i påverkar som förut sagts även hälsoförhållandena. Samverkan med socialvården är därför av stor betydelse för hälso- och sjukvården. Vårdcentralen erbjuder här goda möjligheter till ett utvecklat samarbete. Socialförsäkringen i dess olika former är ett annat område där samverkan är viktig för hälso- och sjukvården. Sjukförsäkringen har över huvud taget en viktig roll då det gäller att utveckla en hälso- och sjukvård som ger alla lika rättigheter. Sjukförsäkringens medverkan i sjukvårdens finansiering är därvid av stor betydelse. Patientens trygghet och möjligheter till insyn och information bör stärkas. Sjukvården skall präglas av en varm medmänsklig atmosfär och en god personlig omvårdnad. Sjukvårdens tekniska fulländning får aldrig drivas så långt att vården upplevs som opersonlig av patienten och dennes anhöriga. Detta är viktigt för all sjukvård och inte minst vid allvarliga sjukdomar och i livets slutskede. De problem av mänsklig och psykologisk natur som då aktualiseras har i alltför stor utsträckning lämnats obeaktade inom sjukvården. Här krävs åtgärder på flera områden, inte minst då det gäller samhällets insatser för personalens utbildning. Återkommande utbildningsinsatser för alla anställda är nödvändiga, och i utbildningen bör samarbetsoch andra relationsfrågor ägnas stor uppmärksamhet. Patienten och dennes anhöriga skall även i svåra situationer kunna känna trygghet i sjukvården. 4.8 Andrad vårdorganisation med mera lagarbete En utbyggd och förbättrad vårdutbildning inom gymnasieskolan och högskolan bör möjliggöra sådana förändringar i vårdorganisationen som påverkar sjukvårdspersonalens yrkesroller, Personalens vidareutbildning skall ges en sådan inriktning att den möjliggör övergång från en verksamhet inom hälsooch sjukvården till en annan. Vårdutbildningarna inom gymnasieskolan kommer att ses över av den tillsatta gymnasieskolutredningen. Vi vill vidare erinra om det arbete som den socialdemokratiska regeringen igångsatte för att se över vårdyrkesutbildningarna. Detta skedde genom en särskild arbetsgrupp - Vård 76 - inom där även var representerat. Till gruppen knöts också en referensgrupp med representanter för , , , , , , , /SR och elevorganisationerna på vårdområdet. I en första etapp, som avslutades , gjorde arbetsgruppen bl. a. med hjälp av läroplansexpertis en översyn av utbildningsplaner och kurspjaner för att vissa vårdutbildningar tekniskt skulle kunna inordnas i den nya högskoleorganisationen i enlighet med beslut. Parallellt med detta arbete påbörjades den andra etappen för att överväga sådana förändringar och förbättringar av utbildningsinnehållet, som kan bli erforderliga i ett längre perspektiv. Detta arbete synes ha avstannat efter regeringsskiftet . Det är viktigt att en mera genomgripande översyn av vårdutbildningarna inom högskolan utan dröjsmål kommer lill stånd. De förslag till riktlinjer för hälso- och sjukvårdens utveckling som vi lägger fram i denna motion liksom förslagen om omedelbara insatser för långtidssjukvårdens och hemsjukvårdens utbyggnad kräver givetvis också åtgärder på utbildningsområdet. De mer långsiktiga frågorna har sin naturliga plats i pågående utredningsarbete, bl. a. inom gymnasieskolutredningen. föreligger vissa svårigheter att fylla befintliga platser inom vårdutbildningarna med inriktning mot långtidsvården. En ökad personaltäthet i enlighet med våra förslag innebär en förbättrad arbetssituation och bör därför även kunna ha positiva effekter på rekryteringen till utbildningen. Det kan emellertid också vara nödvändigt med samordnade utbildningsoch arbetsmarknadspolitiska förändringar för att uppnå ett större intresse för detta viktiga utbildningsområde. De överläggningar vi senare förordar beträffande långtidssjukvårdens m. m. utbyggnad bör även inbegripa hur man skall kunna tillgodose det ökade utbildningsbehovet. Såväl från patientens som personalens synpunkt är det angeläget att skapa en mer sammanhållen uppläggning av sjukvårdsarbetet. Målet bör vara att alla personalkategorier verkar i ett lagarbete där allas kunnande och erfarenhet tas till vara och kommer till sin rätt. Detta förstärker kontakten mellan patienter och vårdpersonal och gör det möjligt att bryta förlegade värderingar om olika arbetsuppgifter. vårdarbetet - städning, bäddning, matning osv. - kan genom lagarbetet värderas högre genom den betydelse det får för själva omvårdnaden av patienten. Utgångspunkterna för en ny lagstiftning om hälso- och sjukvården Den förutvarande regeringen har i nära samverkan med landstingen i allt högre grad inriktat den sjukvårdspolitiska målsättningen på att få till stånd en ändrad struktur på den svenska hälso- och sjukvården. strukturprogram för hälso- och sjukvården och landstingens arbete med enhetligt uppbyggda sjukvårdsplaner har gett nya utgångspunkter för utvecklingen. Distriktsvården utanför sjukhusen härjämte långtidssjukvården och psykiatrin ställts i förgrunden för nya insatser. En ökad integration av olika verksamheter, större uppmärksamhet åt förebyggande åtgärder och en social helhetssyn har också alltmer börjat bli vägledande för reformplaneringen. 1 detta viktiga utvecklingsskede har behovet av en reformering av lagstiftningen på hälso- och sjukvårdsområdet blivit alltmer framträdande. Den gällande sjukvårdslagen har sitt ursprung i då verksamheten på ett helt annat sätt än nu var inriktad på den sjukhusbundna vården. Den var från början en sjukhuslag mera än en sjukvårdslag, och den innehåller också en relativt omfattande detaljreglering som kan starkt ifrågasättas. Mot den bakgrunden har på den förutvarande regeringens initiativ tillsatts en utredning med uppgift att utarbeta förslag till en helt ny lagstiftning för hälsooch sjukvården. inför det viktiga lagstiftningsarbete som här förestår är det enligt vår mening angeläget att lägga fast två huvudprinciper som hela lagstiftningen bör vila på. Den ena är att alla skall ha lagfäst rätt till hälso- och sjukvård på lika villkor. Den andra är att samhället genom landstingen skall svara för hälso- och sjukvården. Det har förutsatts att den nya lagstiftningen även i andra avseenden skall vara förankrad i en övergripande målsättning för hälso- och sjukvården och dess innehåll. Vi har i det föregående angett de allmänna riktlinjer för hälso- och sjukvårdens fortsatta utveckling som enligt vår mening därvid bör vara vägledande och som vi härigenom också vill ge tillfälle att ta ställning till. Vi föreslår att som sin mening ger till känna vad i motionen anförs om inriktningen av hälso- och sjukvården inom ramen för en lagstiftning med de grundläggande principerna att alla skall ha rätt till hälsooch sjukvård på lika villkor och att samhället genom landstingen skall svara för hälso- och sjukvården. Utbyggnaden av långtidssjukvården och hemsjukvården 6.1 Tryggheten för de äldre Socialdemokratin kommer att slå vakt om tryggheten för de aldre och verka för fortsatta reformer. Många av dem som är gamla har fått känna av fattigdom och arbetslöshet i ett samhälle där materiell trygghet, sjukvård och utbildning var förbehållet några få. De har en självklar rätt till den välfärd de själva varit med om att bygga upp. Det gäller materiell standard genom folkpension och ATP. Det gäller sjuk- och hälsovård. Det gäller mänsklig omtanke och samvaro med andra. Under den socialdemokratiska regeringens ledning genomfördes den gångna valperioden de största pensionsreformerna sedan beslutet om ATP. O Folkpensionens grundbelopp har höjts. O Pensionstillskotten har förbättrats. O Förtidspensionärernas pensionstillskott har fördubblats. O Inkomstprövningen av kommunalt bostadstillägg har mildrats. O Sambeskattningen för pensionärer har upphört. O Pensionsåldern har sänkts från 67 till . O En rörlig pensionsålder med bl. a. delpension har Genom dessa omfattande pensionsreformer har vi lagt grunden för fortsatta pensionsförbättringar. Pensionstillskotten till folkpension, som är av basbeloppet, skall höjas till av basbeloppet. Pensionstillskotten till förtidspension skall höjas från av basbeloppet. förbereds en fortsatt reformpolitik genom den pensionskommitté som tillsattes av den socialdemokratiska regeringen. Allt detta kräver en ekonomisk politik som präglas av insikt om att resurser måste finnas för att säkra trygghetsreformerna. Vid sidan av fortsatta pensionsförbättringar framstår en kraftfull utbyggnad och förbättring av bostäder, social service och omvårdnad för de äldre som en av politikens huvudfrågor . Det gäller här vardagsnära frågor som handlar om trygghet för 100 000-tals äldre i vårt land. För oss är det inte några nya frågor, men det är frågor som vi målmedvetet skall arbeta vidare med för att de äldre skall kunna känna trygghet och gemenskap. Vi vill öka den sociala servicen för äldre. Vi vill förbättra de äldres bostadsförhållanden. Vi vill ge de äldre deras rätt till en god sjukvård. Ett samlat underlag för det fortsatta reformarbetet i dessa frågor tas nu fram av den pensionärsundersökning som sattes i gång av den socialdemokratiska regeringen. Vi får därigenom en omfattande kartläggning av de äldre situation då det gäller social service och andra levnadsbetingelser. Genom undersökningen skall också visas hur samhället kan medverka till att underlätta övergången och anpassningen till livet som pensionär och lill att de äldres tillvaro får ett sådant innehåll att pensionstiden blir meningsfull och positiv. 6.2 Sjukvården för de äldre har en utbyggnad av distriktsvården vid läkarstationer och vårdcentraler ägt rum. Dessa insatser är av grundläggande betydelse inte minst för äldre människors möjlighet till en nära tillgänglig sjukvård och deras möjlighet att vid återbesök fl träffa samma läkare. Sjukvårdspolitiken måste därför inriktas på att skapa fler vårdcentraler för distriktsvården ute i varje kommun. Vi hänvisar i dessa frågor till vad vi tidigare anfört i denna motion. Vi anser det nödvändigt med omedelbara beslut och insatser gällande långtidssjukvården och hemsjukvården för de äldre. Detta är för de äldre den utan jämförelse viktigaste frågan i dagens hälso- och sjukvårdspolitik. Den borgerliga regeringen är tyvärr inriktad på att förhala en lösning genom tillsättande av en arbetsgrupp för fortsatt utredning av dessa frågor. Enligt vår mening behövs här inte något fortsatt utredande. Del finns redan nu tillräckligt underlag för ett praktiskt ställningstagande som gynnar de äldre. Följande tabell visar hur de äldsta åldersgrupperna kraftigt kommer att öka. Totalbefolkning 1975-1990 efter ålder i Ålder Antal Behovet av sjukvård är mångdubbelt större bland de äldre än bland de yngre. är antalet vårddagar ungefär dubbelt så många som . De som är utgör mindre än en tiondel av befolkningen men svarar ändå för ungefär hälften av alla vårddagar. En utbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården är mot denna bakgrund en synnerligen angelägen uppgift. Kraven på omedelbara åtgärder växer när vi vet att 10 000 patienter väntar på plats i långtidssjukvården. Vi vet också att det behövs mera personal på de sjukhem för långtidssjukvården som redan finns. Vi vet att det behövs mera hemsjukvård. Vi vet att de äldre och deras anhöriga känner oro för att stå utan tillräckliga Vi vet att de äldsta blir allt flera och att vårdbehoven därmed ökar. Socialdemokratin kräver omedelbara åtgärder för en kraftig utbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården och för en förbättring av personalsituationen, så att det skapas bättre arbetsförhållanden och goda förutsättningar för mänsklig gemenskap. Detta är för oss en fråga om solidaritet med den äldre generationen som varit med om att bygga upp dagens välfärdssamhälle. Hemsjukvård har bedrivits av uppoffrande anhöriga kvinnor. O Av kvinnor som för sin insats inte ställt några krav på hjälp och stöd från samhällets sida. O Av kvinnor som inte fått någon tid över för egna angelägenheter, som ställt upp alla dygnets timmar och som aldrig kunnat ta semester. O Av kvinnor som inte kunnat skaffa sig någon egen yrkesutbildning, som trots sin stora arbetsinsats inte kunnat lägga grunden för en egen social trygghet och som när den anhörige de vårdat avlidit har ställts i en mycket svår situation. Det har på många håll ansetts självklart att kvinnorna skulle ta på sig dessa uppgifter. På männen har ingen ställt motsvarande krav. Den utbyggnad av hemsjukvården som socialdemokratin nu kräver har som mål att avskaffa dessa missförhållanden. Därför måste samhället ta på sig ett ökat ansvar såväl i organisatoriskt som i ekonomiskt avseende. Nästan inga män finns inom hemsjukvården, trots att många säkert skulle vara intresserade av dessa arbetsuppgifter. Särskilda insatser för information och utbildning måste göras för att nå en jämnare könsfördelning bland dem som vårdar äldre i hemmen. Behovet av ett åtgärdsinriktat handlingsprogram för de äldre var slutsatsen av de Harpsundsöverläggningar om långtidssjukvården som den socialdemokratiska regeringen hade med pensionärsorganisationerna och . Den socialdemokratiska regeringen fastslog därför i samband med sina ställningstaganden till långtidsutredningen (prop. 1975/76:150) att långtidssjukvården skall prioriteras vid fördelningen av våra samlade resurser och att en stor del av den offentliga sektorns sysselsättningsökning skall gå till långtidssjukvården. När det gäller hemsjukvården skulle arbetet inriktas på att få till stånd ökade insatser i samverkan med distriktsvården och den sociala hemhjälpen. Förslag till de beslut av som behövs för att fullfölja dessa planer på en utbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården lägger vi fram i det följande för beslut under innevarande . 6.3 Utbyggnadsprogram för långtidssjukvården och hemsjukvården med statsbidrag till landstingen För att lösa de mest näraliggande frågorna måste tillskapas i forsta hand 10 000 nya vårdplatser i långtidssjukvården och jämsides därmed betydligt ökade möjligheter till hemsjukvård. är det absolut nödvändigt att öka personaltätheten i den befintliga långtidssjukvården för att skapa bättre förutsättningar för en god och medmänsklig omvårdnad. Med den beslutade utbyggnadsplanen för barnomsorgen som förebild föreslår vi ett handlingsprogram för långtidssjukvården och hemsjukvården för den närmaste femårsperioden, dvs. Det skall omfatta en personalökning med minst 25 000 anställda. En sådan resursinsats kan beräknas möjliggöra en ökning med 10 000 nya vårdplatser för långtidssjukvården, 10 000 nya hemsjukvårdsplatser och en ökning av personaltätheten för vårdpersonalen i den befintliga långtidssjukvården med 10-15. Genom Landstingsförbundets medverkan bör upprättas en plan omfattande samtliga sjukvårdshuvudmän som tillsammans når upp till det angivna utbyggnadstalet. För att förverkliga detta handlingsprogram föreslår vi att staten ekonomiskt medverkar till dess genomförande. I avvaktan på kommande ställningstaganden till hela frågan om kostnadsfördelningen mellan staten och kommunerna bör tills vidare införas ett särskilt statsbidrag för utbyggnaden av långtidssjukvård och hemsjukvård utöver nu utgående bidrag till hemsjukvård via sjukförsäkringen. Det bör fr. o. m. 1978 utgå till sjukvårdshuvudmännen, dvs. landstingskommunerna och de kommuner som inte tillhör landstingskommun. En riktpunkt bör vara att det totala bidragsbeloppet i första hand fastställs till 500 milj. kr. och till 1 000 milj. kr. Som villkor för bidraget bör gälla att sjukvårdshuvudmännen i den förut nämnda planen åtar sig att genomföra en utbyggnad av långtidssjukvård och hemsjukvård av den omfattning och inriktning som angetts i det tidigare. Det nu föreslagna statsbidraget bör grundas på en utbyggnadsplan och utgå till sjukvårdshuvudmännen i enlighet med grunder som utformas i samråd med . Det föreslagna statsbidraget bör lämpligen betalas ut kvartalsvis med början . För /78 bör tas upp ett särskilt anslag för statsbidrag till långtidssjukvård och hemsjukvård med 250 milj. kr. Enligt vår mening bör finansieringsfrågan för därpå följande budgetår lösas i samband med pågående utredningsarbete om kommunernas ekonomi. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inriktningen av hälso- och sjukvården, 2. att godkänner den målsättning och de riktlinjer för utbyggnaden av långtidssjukvård och hemsjukvård som angetts i motionen, 3. att godkänner de grunder för bidrag till sjukvårdshuvudmännen för långtidssjukvårdens och hemsjukvårdens utbyggnad som angetts i motionen, 4. att under femte huvudtiteln till Bidrag lill långtidssjukvård och hemsjukvård för /78 anvisar ett förslagsanslag av . HANS () i () ()