mot · G0021189 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1189 av herrar och i Vrångebäck om rättstryggheten för utövare av yrkesmässig busstrafik Yrkesmässig busstrafik får utövas först sedan tillstånd därtill har meddelats i särskild föreskriven ordning. Tillstånd utfärdas i regel att gälla tills vidare, vilket i praxis har kommit att innebära att det gäller så länge som innehavaren utan anledning till anmärkningar fortsätter att bedriva den trafikverksamhet tillståndet avser. Denna praxis är naturligtvis grundad på bl. a. det förhållandet att trafikutövningen förutsätter insatser av personal, fordon och andra resurser i en rörelse, som inte rimligtvis kan tvingas upphöra vid viss i förväg fixerad tidpunkt eller med kort varsel. Med hänsyn till både sysselsatt personal och gjorda investeringar samt med beaktande av vad rationell driftplanering kräver är det naturligtvis angeläget att en busstrafikrörelse kan få bedrivas på i allt väsentligt samma villkor som varje annan rörelse. Av olika skäl är emellertid rättstryggheten för utövare av yrkesmässig busstrafik inte helt jämförbar med den andra näringsutövare upplever. Trafikpolitiska åtgärder i samhällsangelägna syften kan behöva medföra ändringar av förutsättningarna för enskilda busstrafikutövares verksamhet. Detta är en konsekvens av den gällande regleringen på området och måste ingå i bedömningen vid etablering av verksamheten. I viss omfattning grundas verksamheten också på civilrättsliga, tidsbundna avtal mellan trafikutövaren och annan part med de risker detta innebär. Till den del beroendet är att hänföra till offentliga myndigheters ställningstaganden i tillståndseller avtalsfrågor är det emellertid angeläget att man i dessa ställningstaganden särskilt beaktar de krav som genom lagstiftning ställts på näringsutövare i allmänhet och busstrafikutövare i synnerhet. Vi tänker då särskilt på utövarnas ansvar för anställningstryggheten för sysselsatt personal men också på deras egna personliga förhållanden och de människor i övrigt som är beroende av rörelsen. Härvid har man mött problem både när det gäller den förvaltningsrättsliga hanteringen av särskilda tillstånd, som av vissa skäl varit tidsbegränsade med hänsyn till periodicering av de avsedda trafikuppgifterna (t. ex. skolskjutsning och befordran av värnpliktiga i förbindelse med veckoslutsledighet) och i fråga om kontinuiteten i av offentliga myndigheter lämnade transportuppdrag (även här utgör skolskjutsningen exempel). I många fall rör det sig om verksamhet av icke obetydlig omfattning, som bl. a. sysselsätter flera bussförare. Med hänsyn till den grundläggande anställningstryggheten kan det då inte vara rimligt att, såsom har inträffat, avbryta en trafikutövares engagemang i en fortlöpande trafikverksamhet genom plötsliga beslut, som inte lämnar något utrymme för omdispositioner av personalen eller tillämpning av föreskrivna varsel- och uppsägningstider. Såväl tillståndsprövande myndigheter som uppdragslämnande offentliga organ måste med andra ord ges klara anvisningar om att i sin handläggning ta vederbörliga hänsyn till vad rättstryggheten för busstrafikutövarna och anställningstryggheten för de i verksamheten sysselsatta kräver. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller att de anförda förhållandena i den pågående översynen av lagstiftningen på yrkestrafikens område beaktas. () . ()