ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002322 · 1977-01-20 00:00:00 — 1976/77 322-329 Motion 1976/77:322 av m. fl. Det bör vara ett viktigt mål att öka möjligheterna för samtliga medborgare att får personlig del i förmögenhetstillväxten i samhället. Ett led i strävandena mot detta mål är att stimulera det enskilda sparandet. Bank- och aktiesparande är sparformer som kan utnyttjas av det stora flertalet människor. Det otillräckliga skydd mot penningvärdeförsämringen som banksparandet ger är emellertid ett allvarligt problem. Ett sätt att slå vakt om realvärdet hos hushållens sparande, som den likvida karaktären av detta bibehålls, är att öka intresset för aktiesparande. På så vis ställs också riskvilligt kapital till näringslivets förfogande. Vi har emellertid i en internationellt sett hård aktievinstbeskattning, som utgår direkt på de nominella vinsterna. Aktiekurserna stiger rimligen allteftersom inflationen fortskrider, och även om kursstegringen inte blir större än inflationen uppkommer en skattepliktig realisationsvinst, som blir större ju högre inflationstakten blir. Härigenom riskerar man att intresset för aktiesparande minskar i stället för att öka. Aktievinstbeskattningen bör därför utformas så att den stimulerar intresset för aktiesparande bland annat genom att ta hänsyn till penningvärdeförsämringen. Det nuvarande schablonavdraget från den beräknade skattepliktiga realisationsvinsten, som uppgår till , har varit oförändrat i ungefär . Det vore också motiverat att höja detta avdrag till . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen begär utredning i enlighet med vad som i motionen anförs om åtgärder för att stimulera aktiesparandet. 1 1976/77. 3 sam!.
mot · G002323 · 1977-01-20 00:00:00 — av herr andre vice talmannen m. fl. om avdragsrätt vid inkomstbeskattningen för reparation av egna Frågan om egnahemsägarnas beskattning har varit föremål för debatt åtskilliga gånger . Det har därvid från olika håll framförts att egnahemsägarna skulle vara särskilt gynnade i skattehänseende, i första hand genom den rätt till avdrag som de och alla andra har för skuldräntor. De som framfört dessa synpunkter har därvid inte redovisat att exempelvis hyresgäster indirekt har glädje av ränteavdraget genom den förhållandevis lägre hyressättning som blir följden. Man har även underlåtit att redovisa de kostnader för vilka egnahemsägarna inte får avdrag. Åtskilliga av landets en- och tvåfamiljsfastigheter är av hög ålder. Det är från flera synpunkter angeläget att dessa hålls i gott skick. Reparationer och underhållsarbeten bör således stimuleras genom att en begränsad rätt till avdrag - förslagsvis . - införs för sådana kostnader. Genom en sådan avdragsrätt kan man också till en del undanröja de motiv som ligger till grund för det alltmer ökande bytet av tjänster mellan olika yrkesutövare. Därigenom torde samhället säkerligen öka sina skatteintäkter. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att överlämnar motionen om reparationsavdrag för villor till skatteutredning för beaktande. HANS HYHAGE (m) BO () ()
mot · G002324 · 1977-01-19 00:00:00 — av m. fl. om beskattning av annonser i annonsblad Gratisutdelade annonsblad har länge utgjort ett hot mot lokaltidningar i vissa delar av landet. Då utvecklingen tydligt synes gå mot att allt fler annonsblad etableras och mot ett ökande hot för dagspressen är det hög tid att undersöka möjligheterna att vidta åtgärder som minskar eller undanröjer detta hot. Gratisutdelade annonsblad drivs nästan undantagslöst som affärsföretag utan annan ambition än att affärsmässigt utnyttja ett lokalt behov av annonsinformation. En övervägande del av annonsbladen innehåller över huvud taget inget annat än annonser. Ett fåtal innehåller även redaktionell text, som dock i praktiken oftast består av material som producerats av annonsörer och endast lovordar produkter som förekommer i annonserna. Lokaltidningar har praktiskt taget alltid helt andra ambitioner. Huvudsyftet med att ge ut dessa är normalt att kritiskt granska och informera om allt som händer inom spridningsområdet, att delta i samhällsdebatten och bedriva politisk opinionsbildningsverksamhet. Huvuddelen av innehållet upptas också av redaktionellt material. Endast en mindre del av kostnaderna för denna omfattande verksamhet kan täckas av prenumerationsavgifter och i vissa fall av det statliga presstödet. Det är mot denna bakgrund naturligt att annonsbladen ofta framgångsrikt kan konkurrera med lokaltidningar om det lokala annonsmaterialet. pressutredning behandlade frågan och konstaterade att annonsbladen inte utgjorde något allvarligt hot mot landsortspressen i dess helhet men att ett sådant hot fanns på vissa orter och i vissa kommuner i landet. Det torde fortfarande vara en riktig bedömning att landsortspressen totalt sett inte är hotad, men däremot pekar bl. a. undersökningar som gjorts inom både på att antalet orter där ett sådant hot är märkbart ökat och att många lokaltidningar upplever hotet starkare . Vidare kan hänvisas till utvecklingen i där annonsbladen på många håll trängt undan den reguljära pressen. En praktiskt genomförbar metod att förbättra lokaltidningarnas konkurrenskraft om annonsörerna är att införa en särskild beskattning av annonser i annonsblad. Mot denna tanke har tidigare anförts att en sådan beskattning skulle stå i strid mot tryckfriheten. Så kan emellertid knappast vara fallet, eftersom det förekommer olika skatter tidningar emellan. 1* 1976/77. dagen har tidigare ansett att det är acceptabelt om olikheten grundas på klara objektiva skillnader mellan tidningar. En klar sådan objektiv grund för särskild beskattning måste det förhållandet att en tidning delas ut gratis kunna vara. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till en särskild beskattning av annonser i annonsblad. () ()
mot · G002326 · 1977-01-20 00:00:00 — om bibehållande av verksamhet i och Arkösund Enligt uppgift avser att avveckla radiosambandscentralen i samt kustposteringen i Arkösund. 1 skrivelser till regeringen såväl från i som från förvaltningsutskott har framhållits den stora betydelse som dessa verksamheter har såväl från arbetsmarknadssynpunkt som när det gäller service för den i skärgården bosatta befolkningen. Det är möjligt att den av aviserade åtgärden innebär en rationaliseringsvinst för verket, men åtgärden skulle direkt motverka såväl de intentioner som riksdagsbeslutet om ökat skärgårdsstöd innebar när det gäller att skapa en levande skärgård som de strävanden som och landsting har för att förbättra betingelserna för skärgårdsbefolkningen i länet och därmed söka motverka den mycket snabba avfolkningen inom kustområdet. kustbevakningspersonal och fartyg betyder för skärgårdsbefolkningen i ett område som i stort sett saknar regelbundna kommunikationer en ökad trygghet inte minst vid brådskande sjuktransporter. är därutöver ett område av riksintresse för turism och friluftsliv, och även för dem som endast tillfälligt vistas i skärgården betyder mycket för hjälp vid exempelvis olyckstillbud. En indragning av verksamhet i och Arkösund skulle även från dessa synpunkter vara en olycklig åtgärd. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att verksamhet i och Arkösund bör vara kvar i sin nuvarande omfattning.
mot · G002327 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. om ökad möjlighet till extra avdrag på grund av nedsatt skatteförmåga En allvarlig brist i gällande skattesystem är att erforderlig hänsyn ej tas till den nedsatta skatteförmåga som många människor har, antingen på grund av eget handikapp eller på grund av vård- eller försörjningsansvar gentemot barn, make eller anhöriga med nedsatt skatteförmåga. De bestämmelser som återfinns i 50 § 2 mom. tredje stycket kommunalskattelagen anger som motivering för extra skatteavdrag att skatteförmågan skall vara väsentligen nedsatt. Det är ostridigt att många människor med handikapp har sin skatteförmåga nedsatt. Genom att avdrag inte medges härför kommer dessa i realiteten att drabbas av en extra hög progressiv beskattning. Det kan, enligt vårt sätt att se, inte vara rimligt att progressiviteten i beskattningen ökar på grund av utgifter för en dyrare livsföring som hänger samman med sjukdom eller handikapp och som inte ersätts genom bidrag eller ersättningar av olika slag. Principen om möjlighet till extra skatteavdrag är ju redan knäsatt i 50 5 kommunalskattelagen, och vi föreslåratt ifrågavarande paragraf endast ändras så, att ordet väsentligen utgår. Åberopande det anförda hemställs att antar följande Förslag till Lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Härigenom förordnas att 50 § 2 mom. kommunalskattelagen (1928:370) skall ha nedan angivna lydelse: 2 mom. För fysisk kronor, bortfaller. Finnes skattskyldigs skatteförmåga under beskattningsåret hava varit nedsatt till följd av långvarig sjukdom, olyckshändelse, ålderdom, underhåll av andra närstående än barn, för vilka den skattskyldige ägt tillgodonjuta allmänt barnbidrag, eller annan därmed jämförlig omständighet, må efter taxeringsnämndens eller, om besvär anförts eller ock särskild framställning därom gjorts året näst efter taxeringsåret, skatterättens beprövande den skattskyldiges taxerade inkomst minskas, förutom med kommunalt grundavdrag, med ytterligare ett efter omständigheterna avpassat belopp, dock högst . Har skattskyldig på grund av jämkning av beräkning av sjömansskatt åtnjutit avdrag för nedsatt skatteför Mot.. 1976/77:327 måga, skall avdrag, som avses i detta stycke, minskas med det belopp, varmed jämkning medgivits. Om skattskyldigs motsvarande tillämpning. Skattskyldig, vars detta stycke. Vad härefter , beskattningsbar inkomst. Denna lag träder i kraft . Äldre bestämmelser äger dock alltjämt tillämpning vid taxering samt vid eftertaxering för eller . BO () ()
mot · G002328 · 1977-01-19 00:00:00 — om rätten till avdrag vid inkomsttaxeringen för arbetskläder beslöt att avdragsrätten för kostnader för arbetskläder skulle utvidgas av (taxeringar). Vid tidigare års taxeringar har arbetstagare enligt praxis beviljats avdrag för skyddsutrustning och skyddskläder som varit erforderliga för arbetets utförande. Denna avdragsrätt har inskrivits i lag (punkt 5 anv. till 33 S KL) varjämte skattskyldiga som på grund av sitt arbete haft icke oväsentliga merkostnader för andra arbetskläder blivit berättigade till avdrag. Som ovan angavs har avdragsrätten begränsats till taxeringar, och egna företagare omfattas inte av bestämmelserna. Det åligger att upprätta förteckning över de yrkesgrupper som kan anses ha haft icke oväsentliga merkostnader för arbetskläder. Förteckning har meddelats i en anvisning RSV Dt 1975:49 och innehåller följande yrkesgrupper: fräsare, plåtslagare, skogsarbetare, svetsare, svetstekniker, arbetare i färgverkstad eller motsvarande, arbetare som har direktkontakt med Kemikalier eller frätande ämnen och anläggningsarbetare med särskilt stort klädslitage. Det kan inte anses rättvist att egenföretagarna ställts utanför rätten till avdrag för arbetskläder, och ifrågavarande beskattningsproblem kan självfallet inte heller lösas genom avtal på arbetsmarknaden. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att vid beräkning av avdrag för arbetskläder egenföretagare skall jämställas med övriga förvärvsarbetande.
mot · G002329 · 1977-01-20 00:00:00 — om straffrättsligt ansvar för onykterhet vid förande av traktor Enligt trafikbrottslagen (TBL) 4 S 1 mom. dömes den, som vid förande av motordrivet fordon eller spårvagn varit så påverkad av starka drycker, att det kan antagas, att han icke på betryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen, för rattfylleri till fängelse eller, där omständigheterna är mildrande, till böter, dock lägst 25 dagsböter. Till samma straff dömes föraren, om han av annat berusningsmedel var så påverkad som sagts. Fordonsdefinition är enligt vägtrafikkungörelsen 2 $ följande: Motordrivet fordon: Fordon som för framdrivande är försett med motor, dock ej flygplan eller sådan eldriven rullstol som är att hänföra till cykel. Motordrivna fordon indelas i motorfordon, traktorer, motorredskap och terrängmotorfordon. Motorfordon: Motordrivet fordon som ej är terrängmotorfordon och som är inrättat 1. huvudsakligen för att självständigt användas till person- eller godsbefordran eller 2. för annat ändamål än som anges under 1., om fordonet ej är att anse som traktor eller motorredskap. Motorfordon indelas i bilar, motorcyklar och mopeder. Enligt 1 mom. 4 § skall det genom vittnen eller dylikt bevisas, att vederbörande varit så påverkad av starka drycker, att det kan antagas, att han icke på ett betryggande sätt kunnat föra fordonet. Enligt Samma mom. 3 stycket dömes den som fört motorfordon, terrängmotorfordon, traktor med släpfordon eller spårvagn efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till eller däröver för rattfylleri. Observera, att enbart traktor eller motorredskap inte ingår i detta stycke. Förare av dylika fordon kan således ej dömas för rattfylleri annat än genom vittnesbevisning. Enbart promille duger ej i detta stycke. Man kan fråga sig om föraren av en traktor eller en väghyvel, vilka är motorredskap, är mindre farlig än mopedföraren. Som traktor klassasju även bilar som genom viss ombyggnad kommer in under beteckningen "Epatraktor. Enligt 2 mom. 4 S TBL dömes förare av motorfordon, terrängmotorfordon, traktor med släpfordon eller spårvagna för rattonykterhet, om alkoholkoncentrationen i hans blod uppgick till men ej till . Även här är traktorn och motorredskapet undantagna. Går man något längre framgår det också av TBL 4 8, att förare av traktor eller motorredskap endast kan dömas för rattfylleri genom bevisning, ej rattonykterhet, enär förare dömes för detta endast genom blodprovsbevisning, som ej uppgår till . Det måste vara rimligt att vår trafiknykterhetslagstiftning ändras så, att även traktorförare vid förande av enbart traktor eller förare av motorredskap kan dömas för rattfylleri respektive rattonykterhet vid blodprovsbevisning. Med anledning av det anförda vill vi föreslå att beslutar sådan ändring i 4 8 trafikbrottslagen att 1 mom. 3 stycket och 2 mom. blir tillämpliga även på förare av traktor utan släpvagn. () ()
mot · G002334 · 1977-01-20 00:00:00 — 1976/77 334-342 av herrar i och i om resekostnad vid utövande av umgängesrätt Båda föräldrarnas rätt till vårdnaden av sina barn är möjlig även då föräldrarna separerat. Även i fall där en av föräldrarna får vårdnaden kan båda föräldrarna ofta finna det önskvärt att den av dem som ej har vårdnaden får umgås med sitt barn. Nya värderingar i vad gäller olika samboendeformer har medfört att kraven på möjlighet till gemensam vårdnad blivit starkare och mer utbredda bland de människor som direkt berörs och som också påverkat att fatta beslut i antydd riktning. Enligt nu gällande lag finns inga direkta möjligheter till bidrag till resekostnader för förälder när denne skall besöka barn som vårdas av den andra föräldern. Enligt 13 § i socialhjälpslagen kan dock s. k. frivillig socialhjälp utgå enligt grunder som kommunfullmäktige bestämmer eller - om sådana grunder ej fastställts - efter vad socialnämnden prövar erforderligt. Om frivillig socialhjälp skall utgå för nämnda ändamål är alltså en angelägenhet, men här bör observeras att återbetalningsskyldighet föreligger för sådan socialhjälp även om socialnämnden har möjlighet meddela eftergift. Vi finner det vara en del av samhällets insats för att underlätta dessa kontakter mellan föräldrar och barn, om man ekonomiskt kunde hjälpa till att bestrida en del av de dryga resekostnader som kan uppstå då barnet vistas på långt avstånd från den ena föräldern. Detta bör gälla antingen man har gemensam vårdnad eller ej. Men kravet bör vara att föräldrarna begagnar sig av allmänt kommunikationsmedel - tåg eller buss. Det är också nödvändigt att man anger ett minsta avstånd. Vi skulle kunna tänka oss att man satte gränsen vid enkel resa och att man fick åtnjuta en subventionerad resa . Subventionens storlek kan ju diskuteras, men det vore väl rimligt att den blev likvärdig med vad som gäller för pensionärer eller skolungdom. Man får naturligtvis också sätta en gräns för barnets ålder där förälderns reserabatt upphör. Det skulle också ges möjlighet för barnet, när åldern det tillåter, att kunna utnyttja denna reserabatt för att besöka den förälder som bor på annan ort. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att familjelagssakkunniga ges i uppdrag att pröva frågan om någon form av resebidrag till 1 1976/77. föräldrar för besök hos sina barn när dessa bor hos den andre föräldern och att detta bidrag också kan tillämpas för barn som vill besöka den förälder som bor på annan ort.
mot · G002336 · 1977-01-20 00:00:00 — av herrar och Fiskesjö om översyn av bestämmelserna rörande vapenexport Den svenska neutralitetspolitiken förutsätter att parterna i en konflikt har tilltro till vår förmåga och vilja att stå utanför konflikten, och denna tilltro förutsätter att har ett tillräckligt väl anpassat försvar. Det är därför nödvändigt att industriella resurser finns för en produktion av militär materiel inom landet. På samma sätt som i den civila produktionsapparaten måste också krigsmaterielproduktionen ständigt få tillgång till den internationella tekniska utvecklingen på tillverkningsområdet i fråga. Det nödvändiga studie-, forsknings- och utvecklingsarbetet förutsätter såväl import som export. Redan av dessa angivna skäl är en viss krigsmaterielexport nödvändig. Därtill kommer ekonomiska och arbetsmarknadsmässiga skäl. Mot en svensk krigsmaterielexport kan också resas flera invändningar. Huvudlinjen i svensk utrikespolitik är ju att aktivt verka för en fredlig lösning av internationella konflikter och för internationella överenskommelser om nedrustning. En internationell handel med krigsmateriel står alltså i principiell motsättning till dessa politiska mål. En svensk export av krigsmateriel måste därför ha karaktär av undantag från en regel som förbjuder export av krigsmateriel. Majoriteten av svenska folket torde dela detta synsätt, och har också upprepade gånger gjort uttalanden i denna riktning. Krigsmaterielexporten regleras i kungörelsen 1949:614, som stadgar förbud mot utförsel från riket av krigsmateriel. Huvudregeln är att sådan export icke får ske utan tillstånd. Frågan om utförseltillstånd prövas av chefen för . Avser ärendet utförsel i större omfattning eller är det eljest av större vikt, skall tillståndsfrågan prövas av regeringen. Enligt praxis prövar regeringen numera ärenden som rör utförsel till ett högre värde än . eller som är av principiell natur. De ärenden som enligt kungörelsen prövas av handelsministern får efter bemyndigande avgöras av krigsmaterielinspektionen. Krigsmaterielkungörelsen har ändrats . En betydelsefull princip fastslogs genom riksdagsbeslutet som innebar att exporttillstånd inte fick meddelas till: O Stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring avgivits eller ej. O Stat som är invecklad i internationell konflikt som kan befaras leda till O Stat som har inre väpnade oroligheter. Tillämpningen av dessa principuttalanden har visat att meningarna kan bli delade om tolkningen. De allmänna riktlinjerna ger nämligen inte svar på alla principfrågor rörande krigsmaterielexporten. Sålunda är begreppet inre väpnade oroligheter inte närmare definierat. Gränsdragningen mellan defensiva och offensiva vapen kräver också uppmärksamhet, inte minst mot bakgrund av den snabba tekniska utvecklingen. Det kan också diskuteras om inte riktlinjer av här ifrågavarande art borde regleras genom av stiftad lag. Det är under alla förhållanden uppenbart att de nuvarande bestämmelserna bör moderniseras och preciseras. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om översyn av innehåll och utformning av bestämmelser för vapenexport.
mot · G002337 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. om länderinriktningen av svenskt u-landsbistånd I utrikesutskottets betänkande 1975/76:14 s. 21 hänvisas, med anledning av en motion av m. fl. a. länderinriktningen av svenskt bistånd, till vissa grundläggande principer för valet av programländer, vilka fastställdes av , i enlighet med dåvarande statsutskottets förslag (SU 1970:84). I statsutskottets utlåtande uttalades bl. a. att statsmakterna, när de har att ta ställning till en utvidgning av mottagarkretsen för bilateralt bistånd, främst bör välja länder som förenar fattigdomens och underutvecklingens behov med framstegsvilja och utvecklingskraft. Det framhölls vidare att det är naturligt att i första hand söker samarbete med länder, vilkas regeringar i sin ekonomiska och sociala politik strävar efter att genomföra sådana strukturförändringar som skapar förutsättningar för en utveckling präglad av ekonomisk och social utjämning. Dessa principer sades av utrikesutskottet i ovannämnda betänkande alltjämt äga sin giltighet. Det är viktigt att de principer som är grundläggande för det svenska biståndet omfattas av en stor majoritet av det svenska folket. Ett starkt stöd i folkopinionen för stödet till de fattiga länderna är den bästa garantin för att detta stöd skall kunna föras vidare och ökas även . Det torde hos betydande delar av den svenska opinionen uppfattas som stötande om skulle stödja ett land som, som det mottager svenskt utvecklingsbistånd, är aktivt engagerat i militära operationer utomlands som icke rimligen, bl. a. av geografiska skäl, kan betraktas som vidtagna i självförsvar. bör göra ett uttalande härom. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att uttala att nya avtal innebärande svenskt bistånd ej bör ingås med land, vilket är aktivt engagerat utomlands i militära operationer, som icke rimligen kan betraktas som vidtagna i självförsvar. () ()