mot · G002491 · 1977-01-20 00:00:00 — om den psykiska omvårdnaden av barn på sjukhus Traditionellt sett har sjukvården enbart betraktat människan som kropp och därigenom helt satsat på den rent kroppsliga vården. Utifrån de kunskaper vi har är detta ett helt förlegat synsätt. I böcker och tidskrifter har man också riktat stark kritik mot den ensidigt medicinsk-tekniska utvecklingen på bekostnad av andra mänskliga värden (se t. ex. H. Lohmann: Psykisk hälsa och mänsklig miljö, 1972). Barnet har inte bara en kropp utan också ett psyke. Psykiska konflikter ligger ofta bakom utvecklandet både av kroppsliga symtom, såsom huvudvärk och magont, och av psykosomatiska sjukdomar, t. ex. astma. Omfattande medicinska utredningar visar inga kroppsliga rubbningar eller kan inte till fullo förklara barnets svårigheter. Att lämnas med detta besked innebär för barnet (och familjen) fortsatt onödigt lidande. Med stor sannolikhet leder det också till fortsatta onödiga läkarbesök och kanske t. o. m. fortsatta utredningar hos andra läkare. Detta kostar mycket pengar men är ändå inte till något värde vare sig för familjen eller för samhället. En psykologisk utredning och ett samtal med en psykolog skulle ge föräldrarna förutsättning att förstå och våga se de bakomliggande problemen. Detta är en förutsättning för att familjen skall få adekvat hjälp. Problemet är bara att det knappast finns några psykologtjänster på barnsjukhus, trots att säkert minst 30 96 av barnen tillhör den grupp som har psykiska problem. All medicinsk och psykologisk expertis förstår vikten av en tidig Och nära kontakt mellan mor och barn. Utländska undersökningar visar att mödrar till för tidigt födda eller sjuka nyfödda barn får det svårt i kontakten med barnet , när de inte getts förutsättning att ta i och sköta sitt barn . Många för tidigt födda barn får efter utskrivningen läggas in igen på grund av s. k. vantrivselsymtom. Barnet är skrikigt, går inte upp i vikt osv., men man finner inga somatiska orsaker. (Dessa barn ingår också i hög grad bland gruppen misshandlade barn.) Detta till trots är det fortfarande sällsynt att föräldrarna får delta i skötseln av sådana barn på sjukhus. Motståndet tycks i främsta hand bero på ett förlegat antagande om ökad infektionsrisk för barnen. Det är också utländska undersökningar som gett oss insikt i att ett stort antal barn, 65-95 96, har psykiska störningar efter utskrivningen från sjukhuset. Det bör rimligen anses viktigt att få kunskap om hur vården fungerar på våra sjukhus och hur vi på ett bättre sätt kan försöka förebygga negativa effekter av sjukhusvistelsen. Ökad föräldramedverkan anses vara en viktig del i en förändrad utveckling. Detta innebär dock en helt ny arbetssituation för personalen. Föräldrarna får ta över de arbetsuppgifter som personalen fått utbildning för. Det får anses mycket viktigt att studera relationen föräldrar-personal, vilket bl. a. ger förutsättning att utforma nya adekvata riktlinjer för personalens arbetsfunktion. Som en sammanfattning kan sägas att en god medicinsk vård inte kan anses tillräcklig. Den psykiska vården är minst lika viktig som den fysiska. En god psykisk vård förutsätter att vi tar hänsyn till barnets totala livssituation. Ett sjukt barn på sjukhus innebär också en svår psykisk situation för föräldrarna. Vi bör därför även bry oss om föräldrarnas upplevelser och reaktioner. Förändring och utveckling förutsätter dock kunskaper om hur barnsjukvården fungerar i vårt land. Hittillsvarande forskning är minimal. Arbetsgruppen för samhällets barnomsorg betonar också starkt vikten av forskning och utvecklingsarbete inom detta område (SOU 1975:87). Följande fält betraktar jag som speciellt viktiga forskningsområden: Den psykiska vårdens innehåll och utformning på barnsjukhus. Graden av rent psykiska störningar och psykosomatiska symtom och sjukdomar bland barn som är intagna på barnsjukhus och som besöker poliklinikerna där. Detta leder i sin tur fram till behovet av psykologer vid barnsjukhus. Vikten av nära tidig kontakt mellan barn och föräldrar i förhållande till eventuell ökad infektionsrisk, om föräldern deltar i skötseln av för tidigt födda eller svaga barn på sjukhus. Barnets och föräldrarnas psykiska reaktion på barnets sjukdom och vistelse på barnsjukhus. Relationen mellan personal och föräldrar vid ökad föräldramedverkan i vården av barnet, bl. a. förälderns roll och personalens arbetsfunktion. Lekterapins betydelse för barn och föräldrar. Med hänvisning till vad som har anförts i motionen hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om ett program för forskning om miljön och den psykiska omvårdnaden för barn på sjukhus i enlighet med vad som har anförts i motionen.