mot · G002985 · 1977-01-14 00:00:00 — Motion 1976/77: 985 av m. fl. om invandrarnas arbetsrättsliga problem Sammanfattning: Invandrarna har utgjort en stor del av storfinansens arbetskraftsreserv. De har exploaterats hårt av arbetsköparna och i stor utsträckning hänvisats till tunga och dåligt betalda jobb. De har också utsatts för en språklig och kulturell isolering. Invandrade arbetare måste tillförsäkras samma rättigheter och ställning som svenska arbetare, och de måste i praktiken tillerkännas rätten att bevara sitt språk och sin kultur. kommunisterna föreslår i denna motion en utredning av invandrarnas situation på arbetsmarknaden, särskilt inom tunga och slitsamma jobb. Vi föreslår också kortare kurser för invandrarna vid landets folkhögskolor, kurser på högskolenivå på de största invandrarspråken, ökad programtid på invandrarspråk i radio och TV, bl. a. genom inrättande av en särskild invandrarkanal i radio, ökning av service, bokbestånd och andra media vid biblioteken och en avsevärd ökning av tillgången på tolkar med specialkunskaper, främst inom sjukvården, rättsväsendet och den sociala servicen. förekom en mycket kraftig invandring till . Det svenska kapitalet utnyttjade den omfattande arbetslösheten i och genom att importera sitt eget behov av arbetskraft under de nästan ständiga högkonjunkturerna. Invandrarna utgör fortfarande en betydelsefull del av kapitalets arbetskraftsreserv, och som sådan är invandrarna idealiska. Antingen har de yrkesutbildning från sina hemländer så företagen slipper kostnader för det eller också tvingas de acceptera även de tyngsta, smutsigaste och sämst betalda jobben. Konjunkturerna skiftar vanligen snabbt under kapitalismen. Det gör också att behovet av arbetskraft skiftar. Invandrarna är också bekväm arbetskraft därför att de i stor utsträckning reser hem till sina hemländer igen när situationen på arbetsmarknaden blir kärvare och arbetslösheten ökar. Intresset har inte varit överväldigande stort för att tillförsäkra invandrade arbetare samma rättigheter och ställning som andra arbetare. Det är först som staten och kommunerna tagit vissa initiativ, men med tanke på att social- och kulturpolitik vad gäller invandrarna släpar efter sedan ett pär årtionden krävs åtskilligt mer än vad som har gjorts för att åstadkomma bättre förhållanden. Invandrarnas förhållanden präglas i alltför stor utsträckning av den utslagning och den språkliga och kulturella isoleringen, som är uttryck för det utnyttjande de utsatts för. Genom 240-timmarslagen har arbetsköparna ålagts en skyldighet att göra det möjligt för invandrarna att få svenskundervisning på betald arbetstid. Arbetsköparna har i stor utsträckning försökt smita undan det ansvaret och staten har tillåtit dem att smita undan. Vpk tar i annan motion upp 240-timmarslagen. Av material har presenterats i olika sammanhang har det framgått att invandrarna är systematiskt diskriminerade på arbetsmarknaden. Det finns inget som tyder på att dessa förhållanden skulle ha förändrats på något avgörande sätt . Det har således klargjorts att invandrarna genomsnittligt har sämre löner än svenska arbetare. Ofta är de också hänvisade till arbetsplatser med sämre arbetsmiljö och arbetsvillkor. De kan i stor utsträckning inte hävda sina rättigheter i jobbet på grund av språksvårigheter, och det utnyttjas av arbetsköparna. Invandrarna har höga olyckssiffror i jobbet och det måste klarläggas vad det beror på. Det är självfallet så att huvuddelen av arbetet på att förbättra invandrarnas förhållanden på arbetsplatserna måste utföras av fackföreningarna. Men det betyder inte att staten kan avstå från att ingripa via social-, utbildningsoch kulturpolitiken. I stor utsträckning blir det fråga om åtgärder riktade till de mest missgynnade grupperna och därför är det nödvändigt att företa en noggrann utredning om problemens karaktär och omfattning. Staten måste också stödja fackföreningarna i deras arbete, bl. a. genom att exempelvis arbetarskyddsbestämmelser och förteckningar över skadliga ämnen skrivs på invandrarspråk. För att förbättra invandrarnas ställning i det svenska samhället är det av mycket stor vikt att deras möjligheter att bedriva studier förbättras. sker det naturligtvis genom att sörja för invandrarbarnens utbildning, där hemspråksundervisningen är en avgörande del. Men det är också nödvändigt att på ett helt annat sätt än ta itu med de vuxna invandrarnas utbildningssituation. Möjligheten till meningsfulla studier är ett jämlikhetskrav som för invandrarna dessutom innebär en förutsättning för grundläggande sociala funktioner. Inte minst i vardagliga kontakter med myndigheter och tjänstemän utgör språksvårigheter ett svårt hinder för invandrarna att kunna tillvarata sina rättigheter, och utan kunskaper om hur det svenska samhället fungerar är det dessutom inte möjligt att veta vilka rättigheter man har eller att kunna lägga fram sin sak på ett adekvat sätt. Brister i dessa avseenden gör att invandrarna blir kvar i sin ställning som diskriminerad grupp och klyftorna mellan dem och de som har hög utbildning kommer att öka. Möjligheterna för invandrare att bedriva studier måste således vidgas. Ett sätt är att bygga ut den kommunala vuxenutbildningen och följa upp detta med en bättre information till invandrarna om denna möjlighet. I detta sammanhang måste man också beakta de stora skillnaderna i utbildningsnivå mellan olika invandrargrupper. Medan vissa nationaliteter från hemlandet har en utbildningsnivå som är jämförbar med den svenska så är bland andra fortfarande analfabetismen utbredd. Särskilda korta kurser för invandrare vid landets folkhögskolor skulle utgöra en betydelsefull möjlighet att förbättra invandrarnas studiesituation. I folkhögskoleutredningens huvudbetänkande (SOU 1976:16) heter det: "Utredningen anser att folkhögskolan kan göra insatser som bidrar till att uppnå alla de syften för kulturpolitiken gentemot invandrare och språkliga minoriteter som angavs av invandrarutredningen och som regeringen i princip anslutit sig till. Skolor som ligger i områden med stora inslag av invandrare och etniska minoriteter i befolkningen bör betrakta dessa som viktiga målgrupper för sin verksamhet. Det kan därvid bli aktuellt både att rekrytera enstaka individer till skolornas allmänna kurser och att anordna specialkurser för dessa grupper." Redan under fjolårets allmänna motionstid ställde vpk förslag i den här riktningen. Vi föreslog då att en sådan verksamhet skulle kunna inledas med kurser i svenska och samhällskunskap med utgångspunkt från invandrarnas eget språk . Vi förutsatte också en etappvis utvidgning av ämnesvalet, liksom att studierna skulle vara öppna för invandrare som fått svenskt medborgarskap. Vi vill nu upprepa dessa krav och anser fortfarande att läromedlen bör vara fria och de ekonomiska förutsättningarna för studierna sådana att ingen skall behöva avstå av ekonomiska skäl. Man bör även genom lagstiftning fastslå att invandrarna har rätt till ledighet från anställning för att följa sådana kurser som här avses. Medelåldern bland invandrarna är låg, den är , och den största gruppen är barn och ungdomar. Det är uppenbart att den diskriminering som de vuxna är utsatta för även överförs till barnen och ungdomarna. Som exempel kan nämnas att inte av invandrarungdomarna fortsätter utbildning efter . Barnen har fått en dålig start från början, bl. a. beroende på dåliga språkkunskaper. Den här problematiken fordrar som en åtgärd att hemspråksundervisningen görs obligatorisk, vilket vpk krävt i en motion , vilken emellertid ännu ej behandlats av . För att förbättra invandrarungdomens studiemöjligheter främst på högskolenivå, bör det inrättas kurser på de stora invandrarspråken. För att bryta invandrarnas sociala och kulturella isolering bör en rimlig åtgärd vara att utöka programtiden för sändningar på invandrarspråk i radio och TV. En särskild invandrarkanal bör startas i radio, vilket dock inte får betyda att övrig programverksamhet befrias från sina skyldigheter gentemot invandrarna. Man skulle därigenom kunna fylla det dubbla syftet att informera om förhållandena i , som man förbättrar kontakten med det egna språket och den egna kulturen. Särskilt bör invandrarkvinnornas situation i det här sammanhanget uppmärksammas. De lever i stor utsträckning isolerade i hemmet och kan på grund av språksvårigheter inte upprätta normala sociala kontakter och ser oöverstigliga hinder för att ta upp förbindelser exempelvis med skola och förskola. För att bryta invandrarnas kulturella isolering måste också bibliotekens service på invandrarspråk kraftigt ökas, vilket också måste gälla beståndet av böcker och andra media. Kommunerna bör stimuleras att ta initiativ att föra ut biblioteksverksamheten bland invandrarna genom förbättrade statsbidrag. Man bör i det sammanhanget visa generositet vad gäller nya och okonventionella försök att nå ut till invandrarna. Inte minst viktigt är det i sammanhanget att se till att inte invandrarbarnen och -ungdomarna tappar kontakten och förståelsen för sitt kulturella ursprung. På grund av språksvårigheter får invandrarna ofta en dålig social service och dålig sjukvård. De har också svårt att tillvarata sina intressen i rättsliga sammanhang. Anledningen är att bristen på tolkar med speciella kunskaper i det närmaste är att betrakta som katastrofal. Särskilt påtaglig är denna brist inom den psykiatriska vården och inom rättsväsendet. Just i dessa sammanhang är språket direkt avgörande för hur man betraktas och behandlas, och det språk man meddelar sig med måste vara nyansrikt. Under hänvisning och ovanstående föreslås1 att hos regeringen hemställer om att en utredning tillsätts, i vars direktiv bör ingå att kartlägga förekomsten av diskriminering av invandrare vad gäller typer av arbete, löneförhållanden, anställningsvillkor, arbetsmiljö och övriga arbetsrättsliga problem. Särskild tyngdpunkt bör läggas på invandrare som är anställda i tunga och slitsamma yrken. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) '(Se även motionerna 1976/77:986-988)