mot · G0021631 · 1977-05-04 00:00:00 — Motion 1976/77: 1631 med anledning av propositionen 1976/77:139 om vissa varvsfrågor 1 denna motion behandlas enbart frågor kring Karlskronavarvel. Detta föreslås i propositionen 1976/77:139 sammanföras med AB och till en statlig varvskoncern under ett särskilt moderbolag. Analysgruppen för vissa varvsfrågor föreslog att skulle återgå till att i huvudsak endast tillverka för marinens behov. Underhållet för de tre nya stora statsisbrytarna borde förläggas till varvet. Men några allvarligare försök att söka ersättning för den nuvarande civila produktionen - främst fartygssektioner, stora roder m. m. som levereras till svenska storvarv - borde inte göras. När dessa beställningar antas falla bort, till följd av att storvarven vill nyttja egen kapacitet, borde få en enhetlig produktion av enbart marin karaktär. Det var enligt analysgruppen eftersträvansvärt, "då den nuvarande blandningen av civila och varvsverksamheten medför svårigheter att upprätthålla en jämn beläggning inom alla produktionsavsnitt". Analysgruppen föreslog en minskning från 1 642 anställda vid utgången av 1976 till omkring 1 500 vid utgången av 1978. Industriministern delar bedömningen att sektionstillverkningen kommer att minska. Han konstaterar att avtal om underhåll av de tre största isbrytarna (, och den kommande ) redan är tecknat för del. Efter samråd med försvarsministern noterar han att de militära beställningarna kommer att ligga på högst dagens nivå. "Detta innebär att för att undvika ytterligare minskning av sysselsättningen måste intensifiera sina ansträngningar att finna annan lämplig produktion." Detta bör tolkas som att regeringen inta godtar analysgruppens mening att varvet bör återgå till att nästan enbart bygga och underhålla marinens fartyg, utan att civila tillverkningar också är nödvändiga. Statsrådet bedömer ändå att en minskning av sysselsättningen vid varvet är att vänta, men rimligen bör han därvid avse en mindre personalreduktion än analysgruppen räknade med. Ty annars blir ju statsrådets hänvisningar till intensifierade ansträngningar att finna annan lämplig produktion meningslösa. har självfallet stor betydelse för sysselsättningen i , som ju drabbats av en rad svåra bakslag . Den påbörjade offshoreproduktionen, i regi men med planerad produktion av delar också vid , har helt gått om intet. comb tycks ha förlorat sin utlandsmarknad av reaktorkärl och har även inom landet en mycket begränsad marknad, dessutom nära påverkad av beslut om antalet kärnkraftsaggregat. De regionalpolitiska skälen för att vidmakthålla en god sysselsättning vid är därför starka. Av utomordentlig betydelse är också att varvet kan behålla en produktivitet och effektivitet när det gäller leveranser till svenska marinen. Förmågan att i landet utveckla och tillverka krigsfartyg är väsentlig, men går man ned i storlek för varvet kan det bli svårt att vidmakthålla företagets förmåga och konkurrenskraft. Då är risken att marinens fartyg blir alltför dyra, eller att varvet över huvud inte klarar de framtida kraven. har en mycket lång marin produktion bakom sig sedan starten . Under dessa har över 375 fartyg byggts vid varvet, nästan alla för svenska flottan. Varvet ingick i flottans organisation fram , dådet gjordes om till aktiebolag. Bakgrunden var att reduktionen av flottan gjorde det mycket svårt att vidmakthålla varvet utan kompletterande civil tillverkning, och för den skull borde det bli ett självständigt företag. fördes varvet in i statsföretagsgruppen. Sedan varvet gjordes om till aktiebolag har stora investeringar gjorts. De delvis mycket gamla anläggningarna har starkt förnyats, och f. n. pågår byggen för att också ge underhållssektorn moderna lokaler. Den snart färdiga nya centralverkstaden ersätter en sekelgammal verkstad. tas varvet till i anspråk för marinen, medan civil produktion tar resten. Underhållssektorn svarar för större underhåll för flertalet av marinens fartyg. skiljer sig från storvarven genom att krigsfartyg ställer mycket stora krav på noggrannhet och kvalitet. Antalet arbetstimmar per ton är mycket stort, och detaljarbetet påminner ofta om hantverk. Kontrollen är mycket noggrann, och man kan knappast hålla den höga produktionstaki som kännetecknar de stora varven. De arbeten storvarven lagt ut på avser just mycket arbetskrävande sektorer, i fören eller i aktern, likaså de mycket stora rodren till jättefartyg. Man kan säga att storvarven för dessa mest kvalificerade delar av fartygen nyttjat stora kvalitetskunnande. Spica - lyckad lång serie har man dock fått en mycket klar stordriftsfördel vid , genom att varvet fått leverera en serie om tolv torpedbåtar, typ Spica II. Det var en fortsättning på Spica I som levererades i sex exemplar 1966-1967. Spica Il-serien vardén längsta på mycket för varvet, och kostnaden för de sista exemplaren i serien blev därför påfallande låg. Det var ett fint exempel på att en lång serie är ekonomiskt fördelaktig. fick varvet sin första utlandsbeställning genom att köpte fyra exemplar av en modifierad Spica. (De svenska fartygen har torpeder och gasturbinmotorer. De fartyg som levereras till har dieselmotorer, robotar i stället för torpeder och överbyggnaden är placerad betydligt längre fram på fartyget. Det är en illustration till att skrovet är lyckat och innehåller stora möjligheter till anpassningar för olika ändamål.) Om Spica varit ett lyckat exempel på kostnadsfördelar av lång serie är den nu pågående ubåtsserien Näcken om tre exemplar ett exempel på motsatsen. Genom att den serien gjorts så liten blir utvecklingskostnaden per fartyg stor, och detsamma gäller verktyg och skolningskostnader i produktionen. Näcken delas mellan och . gör vissa sektorer, medan - konstruktören - gör resten och svarar för sammansättningen. Ubåtsbygge ställer extremt stora krav på kvalitet. Skrovet görs i s. k. Domexstål med hög hållfasthet. Att arbeta i detta material ställer stora krav. Man kan beklaga att serien är så liten, men bygget vidmakthåller den svenska förmågan att tillverka ubåtar, och det möjliggör den följande generationen ubåtar, . Trots liten serie är de svenska ubåtarna billiga jämfört med de utländska. Den långa serien patrullbåtar, 16 exemplar, gick till , där Bergens mekaniska verkstäder gör den beprövade typen Storm. fick inte ens komma in med offert. Det kan finnas starka skäl för denna beställning i , men en effekt är att kapacitet nyttjas ovanligt litet framåt. Ett tredje minfartyg skall byggas som ersättare för . Fartyget blir mer komplicerat än föregångarna och därför att det också skall vara långrese- och skolfartyg. Minfartygen är de största enheter gjort. Möjligen kan sägas att man på dessa fartyg inte i alla detaljer har behov av noggrannhet och kvalitetsarbete. Måhända skulle fartygen bli billigare hos något varv som normalt gör t. ex. färjor. En mycket intressant nyhet är tillverkning av krigsfartyg i plast. Det är en teknik som varvet sysslat en hel del med. Ett första exemplar var en s. k. fiskeminsvepare (), om och sjösatt . Erfarenheterna är goda, och en serie om nios. k. minjaktfartyg(med modernare metoder än hos minsvepare för att söka och oskadliggöra minor) är aktuell. Typen kallas M 70 och ingår i programplanerna för försvaret. 1* 1976/77. marknadsskäl bor beställningen komma snart, trots att marinens ramar inte räcker för detta nästa budgetår. Med AMS-medel kan beställningen tidi Dessa förhållandevis stora fartyg i plast kan öppna marknaden för export, både för minjaktfartyg och vissa civila fartygstyper. Förhoppningsvis kan kostnaderna bli så pass låga att varvet blir konkurrenskraftigt också när det gäller fartyg utan stark specialisering. produktion gäller alltså tre ubåtar (dock bara vissa sektioner), ett minfartyg och nio minjaktfartyg. Ett exemplar av en ny minutläggare till kustartilleriet kan också bli aktuellt. På underhållssidan väntas arbetena gå ned till följd av små anslag för översyner och ombyggnader. Främst gäller detta om våra åtta jagare utgår . Får några av dem moderniseras till ubåtsjaktfartyg (fregatter) blir läget något annorlunda - men utsikterna till detta är små. Isbrytarna kommer dock till. Underhållssidan sysselsätter nästan lika många som nybyggnadssidan vid varvet. Ett förhållandevis litet arbete är den snart färdiga ombyggnaden av fyra gamla motortorpedbåtar till vedettbåtar för övervakning av främst det strategiskt känsliga . För en rätt billig penning har man fått fyra snabba övervakningsfartyg med nya motorer, nya överbyggnader men utan torpeder. Eftersom samtliga motortorpedbåtar skall utrangeras finns i och för sig möjligheter att bygga om ytterligare sådana fartyg. Det kan vara rimligt, inte minst därför att en utökning av svenskt territorialvatten och ändrade fiskegränser ställer större krav på övervakning av havsytan. Fler sådana ombyggnader skulle ge ett sakligt motiverat sysselsättningstilIskott vid . Idealet för varvet hade varit att få göra ännu fler Spica, eftersom det vore en lönsam produktion med långserieeffekt. Det skulle också ge en jämn beläggning på olika delar av varvet. Byggandet av minfartyget blir något mycket mer ryckigt. När man gör skrovet till detta stora fartyg blir det ett mycket stort behov av plåtarbeten. Men när skrovet är färdigt behövs inte dessa arbetsmoment, och i stället uppstår ett stort behov av inredare och andra detaljarbetare. Olika avdelningar får alltså mycket olika belastningar, vilket visar att ett stort fartyg är ett sämre projekt för varvet än flera små. Det akuta problemet kan bli att efter färdigställandet av skrovet till minfartyget inte kan sysselsätta sina plåtarbetare. Arbetet med minjaktfartygen gäller ju plast, dvs. arbete utan plåt. ett sådant läge göra sig av med plåtarbetarna har varvet förlorat något mycket centralt. Ett varv utan kompetens för svetsning och plåtarbeten vore ytterst handikappat för framtiden. Frågan bör därför ställas om inte en sådan förlust av kompetens vore ödesdiger för varvets framtid. Det skulle därmed också kunna få stora konsekvenser för den framtida produktionen av fartyg. Av säkerhetspolitiska och sysselsättningspolitiska skäl vore det i ett sådant läge starkt motiverat att göra en insats för att tillföra extra order. Närmast till hands ligger då att göra några fler Spica för marinen. Skroven blir ju billiga,just därför att man tillgodogör sig den långa seriens ekonomi. Fartygen blir däremot dyrare om man också måste skaffa vapen och lurbinmotorer. Men det kanske kan undvikas. Vi har nämligen en utgående serie äldre torpedbåtar av s. k. Plejadklass. Vissa av dessa har för ganska få år sedan fått modern eldledningsutrustning, och denna är egentligen användbar efter det fartygen tagits ur tjänst. Man kan alltså ta denna utrustning plus torpedtuber från Plejadbåtarna och sätta den på nya Spicaskrov. Det blir inte fullt lika effektiva fartyg som Spica II, men ändå mycket bra enheter. Nöjer man sig med dieselmotorer blir farten lägre, men i gengäld får vi ett antal Spica med betydligt längre aktionstid än de nuvarande som avses för snabba, korta aktioner. Spica med dieselmotorer skulle också kunna nyttjas för eskortuppdrag. Den här skisserade möjligheten bör närmare belysas för att se om man för en relativt begränsad summa kan klara en svacka vid , som marinen fick ett effekttillskott. En väsentlig fråga för sjöförsvaret är hur man skall leda torpedbåtarna när jagarna utgår som ledarfartyg. Ytattacken måste förses med robotar, t. ex. genom att Spica-fartygen utrustas med robotar för omkring 80 kilometers räckvidd. Robotar blir helt nödvändiga om vår marin skall kunna klara framtida stridsmiljö. Men svårigheten blir att kunna leda strid med vapen som verkar så långt framför fartygen. Därför behövs en stridsledning med större resurser, främst i form av radarspaning, än man rimligen kan bygga in i en Spica. Det har talats om särskilda flottiljledarfartyg. Kombinationer med helikoptrar och ledning från land kan också vara ett alternativ - närmare utredningar behövs. Men så mycket är klart att en flottiljledare kan vara ett avsevärt mindre fartyg än man tänkte sig . Det blev ett avsevärt myckel mindre fartyg än en jagare. Socialdemokraterna har redan bundit sig för att marinen inte skall få anskaffa flottiljledare. Det kan innebära att våra 18 Spica inte får den ledning som behövs för ett effektivt utnyttjande. I försvarsutredningen sade de socialdemokratiska huvudreservanterna nej till flottiljledare men tilläde att "härigenom kan sammanlagt fler fartyg anskaffas. Men något förslag om att skaffa fler Spica eller fler patrullbåtar fanns dock inte - och det vore ju då inte fråga om att spara pengar utan att omfördeia sådana, eventuellt genom en större order till varvet i Bergen. En helt annan attityd visas upp av socialdemokratins främste "expert" i försvarsfrågor, förre statssekreteraren . Han säger i en intervju i statskontorets tidskrift att man skall spara pengar genom att helt avstå från viss materiel, och det enda exempel han då tar är just flottiljledarna. Det är alltså inte fråga om att spara där för att skaffa andra fartyg, utan menar att detta är exempel på vad som måste prutas bort för att få en lägre ekonomisk ram. Om inte tidigareläggs, om inte flottiljledare skaffas eller om inte fler Spica beställs torde marinens beställningar vid bli ytterst små i vad gäller arbeten i metall kring 1980. Man kan fråga sig om varvet då kan överleva med sin kunskap, så att det kan fungera när det om ytterligare en period blir aktuellt att förbereda ersättare för Spica. Har förlorat sin kompetens på dessa områden återstår sannolikt endast att importera krigsfartyg. Det är detta perspektiv som gör det viktigt för att söka bedöma vad som kommer att hända med . Förlorar varvet kompetens får det återverkningar för våra framtida möjligheter att utveckla och i landet tillverka fartyg för marinen. Det är tre frågor som därvid bör bedömas. Hur stora blir marinens beställningar det närmaste årtiondet? Vilka exportmöjligheter finns för varvets produkter? Vilken, civil produktion blir möjlig? Ett intressant projekt vöre att nyttja för en satsning på ett svenskt havsforskningsfartyg. Den samhällsekonomiska kostnaden blev låg om man den vägen kunde undvika en ytterligare arbetslöshet i och därmed spara arbetsmarknadsinsatser. Nettokostnaden för fartyget skulle alltså kunna bli liten. Att ett havsforskningsfartyg skulle bli av stort värde örn vi i vill ta del av utforskningen av omgivande vatten är uppenbart. Denna fråga finns på ett övertygande sätt belyst i en utredning från styrelsen för teknisk utveckling tSTU 38-1975: "Forskningsfartyg för naturvetenskaplig och teknisk-industriell utforskning av svenska farvatten"). Ett sådant fartyg skulle kunna ge betydande bidrag till landets tekniska och vetenskapliga utveckling när det gäller havstekniker. Utredningar visar att flera andra länder har ett stort antal sådana fartyg, medan ligger förvånansvärt långt efter. Ett fartyg skulle kunna vara tämligen litet. 6-8 mans besättning och plats för omkring 15 forskare och medhjälpare. Fartyget skulle kunna byggas i plast. är alltså ett speciellt företag, genom historisk bakgrund, koncentration på produktion för svenska marinen, produktion med delvis hantverkskvalitet. Mer än hälften av beställningarna kommer från en enda kund, svenska försvaret. Företaget skiljer sig alltså i storlek, inriktning och profil mycket starkt från de storvarv som det nu föreslås gå samman med i den nya statliga varvskoncernen. Man får förmoda att och Uddevallavarvet helt dominerar tänkandet i en sådan koncern. Det illustreras väl enklast med att både analysgruppens rapport och proposition uppehåller sig mycket vid marknadsulsikter och förhållanden i övrigt för storvarven, medan behandlas på några få rader där detta varvs speciella förhållanden knappast alls tas upp till belysning. Skulle ledningen för moderbolaget i den statliga varvskoncernen ägna så litet av sin uppmärksamhet åt och helt inrikta sig på storvarvens utan tvivel mycket stora problem kan det bli besvärligt för att få sina behov tillgodosedda. Helt avgörande blir hur självständig ställning kan få. Om rader av funktioner i de olika varven sammanförs till moderbolaget är risken stor att beslut fattas om utan att dettas speciella problem beaktas. tillhör varvet , men detta har så många och olika dotterbolag att det är helt nödvändigt att ge stor rörelsefrihet åt varje företagsledning. En varvskoncern med tre dotterbolag kan komma att detaljstyra utan att alltså riktigt känna förhållandena för det minsta företaget i gruppen. Förutsättningen för att varvskoncernen skall kunna vara en lösning för är att det nya moderbolaget bara håller sig till stora frågor och inte binder handlandet för dotterbolagen. framtid är viktig för landets försvarspolitik, vilket är något annat än världsmarknaden för jättefartyg. företagsledning bör alltså få behålla den rörelsefrihet man haft under . Om den nya varvskoncernen inser detta kan omflyttningen av godtas. Risken är alltså ökad detaljstyrning. De positiva möjligheterna ligger i att en varvskoncern kan finna bitar på marknaden som särskilt passar inriktning och i att risken för att varvet helt skall förlora sin roll som underleverantör till andra varv minskar. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att i skrivelse till regeringen begär en belysning av olika möjligheter att ha reservprojekt, t. ex. i form av en Spicaserie med nyttjande av befintlig vapenmateriel, därest får en beställningssvacka som hotar varvets långsiktiga kompetens, 2. att uttalar sig för att ett svenskt havsforskningsfartyg bör studeras för beslut , 3. att godtar att inordnas i en statlig varvskoncern men att det därvid är viktigt att varvets speciella karaktär - inte minst för landets säkerhetspolitik - tillgodoses genom att företagsledningen får behålla mesta möjliga självständighet när det gäller inriktning och drift. HANS () ()