mot · G0021335 · 1977-02-01 00:00:00 — 1976/77: 1335 av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:53 med förslag till lag om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m. m. Riklig tillgång på energi har varit en förutsättning för de avancerade industristaternas framväxt. Det har även varit en förutsättning för att möjliggöra en social välfärdspolitik och en ekonomisk utjämning mellan olika medborgargrupper. Det finns ett antal energislag att välja mellan för att tillgodose ett utvecklat lands energibehov. Bland dessa dominerar kol, olja, gas och vattenkraft. Kärnkraft har kommit in i ett industriellt skede men svarar alltjämt för mindre än en procent av världens energiproduktion. För del rör det sig om . Forsknings- och utvecklingsarbete försiggår i fråga om nya energikällor såsom solenergi, geotermisk energi, vindkraft, vågkraft och fusionsenergi. All exploatering och användning av energi har konsekvenser av olika slag för människan och den yttre miljön, för det enskilda landets nationella oberoende och för villkoren för internationell samlevnad. Ett lands energipolitik måste utformas mot bakgrund av detta vida perspektiv. Särskilt gäller detta för ett Iand som , som till av sin energiförsörjning är beroende av importerad olja och som vill göra en aktiv insats i utformandet av en rättvisare ekonomisk världsordning och för en fredlig värld. Frågeställningar av detta senare slag kan påverka såväl omfattningen av energianvändningen som inriktningen mot olika energislag. En grundläggande begränsning vid valet av energikällor utgör emellertid de risker för inre och yttre miljö som följer med användning av olika energikällor. Det finns inget energislag som är helt riskfritt och säkert. Varje energislag har sina speciella typer av risker. Det gäller även kärnkraften. Villkorslagen berör ett speciellt slag av risker som sammanhänger med kärnkraftens användning. Den behandlar alltså inte kärnkraftsproblematiken i hela dess vidd och sett mot bakgrund av den totala problematik som är knuten till användning av andra energislag. Samma begränsning gäller därför även för denna framställning. Till andra perspektiv på kärnkraft och andra energislag blir det anledning återkomma i annat sammanhang. Insikt om kärnkraftens risker fanns , när man i världen på allvar började utveckla kärnkraften till en fredlig energikälla. För vidkommande sattes från första början säkerhetsfrågorna 1 1976/77. En särskild atomenergilag tillkom , sorn tillförsäkrar regeringen fullständig kontroll och tillsyn över all verksamhet på kärnenergiområdet. Kontrollen bygger på tillståndstvång för varje särskild reaktor. Strålskyddslagen ger kompletterande regler om skydd mot strålningsskador. Atomenergilagen ger regeringen rätt att vid tillståndsgivningen och under tillståndets hela giltighetstid uppställa de villkor som behövs av säkerhetsskäl eller eljest från allmän synpunkt. Givna tillstånd kan återkallas varvid prövning får ske av skälig ersättning för härigenom uppkomna förluster hos tillståndsinnehavaren. En särskild myndighet, , har inrättats för att övervaka säkerheten på kärnkraftsområdet. I motsats till förhållandena i exempelvis har denna kontrollmyndighet från första början varit helt fristående gentemot de organ som svarar för kärnkraftens utnyttjande. I den nu framlagda s. k. villkorslagen föreslås att tillstånd att laddda en reaktor får ges endast om reaktorns innehavare 1. har företett avtal, som på ett betryggande sätt tillgodoser behovet av upparbetning av använt kärnbränsle, och dessutom har visat, hur och var en helt säker slutlig förvaring av det vid upparbetningen erhållna högaktiva avfallet kan ske, eller 2. har visat, hur och var en helt säker slutlig förvaring av använt, ej upparbetat kärnbränsle kan ske. Den nu föreslagna villkorslagen ger inte regeringen några befogenheter som den inte redan har enligt atomenergilagen. Detta har också klart slagits fast av lagrådet i dess yttrande över lagen. Redan detta ger anledning att ifrågasätta behovet av den nya lagen. De i villkorslagen angivna villkoren kan i princip uppställas enligt den nu gällande atomenergilagen. Till detta kommer att även om kraftföretagen uppfyller dessa villkor kan regeringen senare med stöd av atomenergilagen föreskriva andra villkor eller i sista hand t. o. m. dra in tillstånd som meddelats enligt villkorslagen. Dessutom bör i princip likvärdiga säkerhetskrav ställas för samtliga reaktorer, varvid hänsyn givetvis skall tas till nya erfarenheter och kunskaper. Om inga nya reaktorer tillåts bli idrifttagna av säkerhetsskäl bör också de nuvarande reaktorerna stängas av. Regeringsförslaget innebär att kraft företagen har tiden från nu fram på sig för att visa att de kan uppfylla de i villkorslagen angivna villkoren. Framför allt krävs att företagen kan visa hur och var en helt säker slutlig förvaring kan ske av antingen högaktivt avfall eller av utbränt ej upparbetat kärnbränsle. För att göra det bästa möjliga i den uppkomna situationen har kraftföretagen inom ramen för det gemensamägda Svenska kärnbränsleförsörjning AB (SKBF) startat ett projekt som är tidsbegränsat och kostar 30 milj. kr. Denna kostnad bör jämföras med att totalt i världen läggs ner ca 1 000 milj. kr. på forskning och utvecklingsarbete kring kärnkraftens avfallsproblem. Hur väl än SKBF lyckas under de återstående månaderna av programmet kommer vi ej att veta påtagligt mer än om möjligheterna att lösa problemen kring slutförvaring. Detta projekt kan således inte få någon avgörande betydelse. Den verkliga motiveringen för denna forcering torde vara att värna om regeringsinnehavet. Skrivningarna i propositionen avser att dölja att meningarna i regeringen går vitt isär och att löften från valrörelsen svikes. Sammantaget innebär detta att villkorslagen är både onödig och olämplig. Lagen är olämplig därför att den tvingar forskare och kärn kraftsföretag till en brådska som inte gagnar säkerheten. Villkorslagen bör därför i sin helhet avslås. Såsom sagts är användning av alla energislag förenade med risker och nackdelar. Riskerna för ras i kolgruvor, för oljeutsläpp till havs och för bristande vattenfördämningar är några exempel. På kärnkraftens område liksom beträffande andra energislag måste säkerhetsarbetet sikta till att åstadkomma betryggande säkerhet. Detta synsätt är vägledande för säkerhetsarbetet på kärnkraftens område i hela världen. Frågan uppstår nu vad regeringen i villkorslagen lägger in i orden "helt säker slutlig förvaring. Om därmed menas att det skall vara praktiskt och teoretiskt bevisat att organiskt liv aldrig skall kunna åsamkas någon skada är villkorslagen onödig. Kärnkraften lika litet som någon annan energikälla kan någonsin uppfylla ett sådant krav. Därav följer att all kärnkraft bör avvecklas enligt en av regeringen med det snaraste för redovisad plan. Om med helt säker egentligen menas tillräckligt säker är villkorslagen också onödig eftersom detta är vad den föregående regeringen krävde enligt atomenergilagens föreskrifter. Kärnkraften innebär att ny teknik tas i anspråk. Historien utvisar att vid alla nya tekniska landvinningar uppmärksammas först fördelarna och senare nackdelarna. Så gällde exempelvis explosionsmotorn och kärnkraften och så kommer att gälla ny teknik avseende exempelvis vindenergi och jordvärme. Inte för någon ny teknik torde dock från början ha ställts så stränga säkerhetskrav som för kärnkraften. arbetades främst för att göra själva reaktordriften tillräckligt säker. Detta var ganska naturligt. Om man inte kunde uppfylla dessa säkerhetskrav skulle avfallsproblemen inte bli aktuella. började avfallsfrågorna undersökas närmare. Man fann ett antal problem, vars lösande krävde ökade forsknings- och utvecklingsinsatser. Den dåvarande var tidigt uppmärksam på att betryggande säkerhet även på avfallsområdet var nödvändig för att kärnkraften skulle kunna accepteras som energikälla. beslöt den låta utreda frågan om hantering av högaktivt avfall från kärnkraftverk. Utredningen, som tog sig namnet , har avgivit flera betänkanden med ett slutbetänkande . Detta sistnämnda betänkande har remissbehandlats och remisssvaren föreligger . I förslaget till villkorslagen uttalar föredraganden med hänvisning till bl. a. betänkande stor oro över de risker som är förenade med Han anser denna oro vara skäl för att lägga fram förslaget till villkorslag. I olika uttalanden har statsministern och energiministern sagt att avfallsproblemen troligen inte kan lösas. Regeringen lägger alltså fram ett förslag till lag som enligt statsministern och den ansvariga fackministern troligen kommer att stoppa idrifttagning av ytterligare reaktorer utan att regeringen för på hävdvunnet sätt redovisar föreliggande utredningsmaterial med därtill hörande remissyttranden. Detta är ett nytt arbetssätt, som innebär en påfallande nonchalans gentemot- från regeringens sida. För att i någon mån korrigera regeringens uraktlåtenhet gentemot och för att underlätta allmänhetens ställningstagande redovisas i det följande kortfattat slutsatser och vissa remissinstansers yttranden över betänkande. Koncentration sker till dels expertmyndigheter och forskningsinstitutioner, dels frågorna om upparbetning av utbränt bränsle och slutlig förvaring av kärnkraftavfall. Redogörelsen innebär inte att regeringen kan anses befriad från sin skyldighet att redovisa ifrågavarande beslutsunderlag för . och remissyttranden över betänkande viktigaste slutsatser kan helt kort sammanfattas till följande: Dagens teknik erbjuder tillfredsställande möjligheter att hantera och förvara använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Det breda FoU-arbete som pågår i världen kommer att ytterligare öka kunskaperna och därmed säkerheten i hanteringen. Det behövs en central anläggning i för lagring av använt bränsle. Den bör kunna tas i bruk . Förprojektering av en svensk upparbetningsaniäggning bör påbörjas , vilket möjliggör definitivt beslut om anläggningen . har gynnsamma geologiska förutsättningar för slutlig förvaring av högaktivt avfall i urberget p.g.a. stabila och sedan årmiljoner tillbaka lugna berggrund. Högaktivt avfall från upparbetning av svenskt bränsle utom lands kanåtersändas till tidigast . Planeringen bör därför inriktas på att ha en förvaringsanläggning klar . (SK!) SKI ser i viss mån annorlunda på upparbetningsfrågan än Aka. Utredningen anser i princip att upparbetning av utbränt bränsle bör ske för att ta vara på uranet (energiresursskälet). SKI menar att energiresursskälet inte är avgörande. SKI anser det väsentligaste vara att behålla handlingsfriheten "framåt mellan å ena sidan upparbetning med slutlig förvaring av högaktivt avfall och å andra sidan slutlig förvaring av utbränt bränsle utan upparbetning. Det första alternativet ställer krav påen tillfredsställande plutoniumhantering. Det andra alternativet är tekniskt svårare och kräver mer utvecklingsarbete. SKI anser vidare att inte bör binda sig för att bygga en egen upparbetningsanläggning förrän det är nödvändigt. SSI säger inledningsvis att upparbetningsalternativet kontra icke-upparbetningsalternativet innebär olika problem från strålskyddssynpunkt och allmän säkerhetssynpunkt, men det kan inte utan vidare sägas att något av de två alternativen är klart överlägset. Icke-upparbetningsalternativet har främst två fördelar, nämligen (a) man slipper upparbetningsprocessen med allt vad som där tillhör och (b) plutonium blir svårare tillgängligt för missbruk. De två främsta nackdelarna är (a) uranet i det utbrända bränslet kan ej användas och tb) säkerhetsproblemen är ej fullt utredda. Beträffande upparbetningsalternativet säger att upparbetningen "måste för att vara meningsfull vara kopplad till en återföring av plutoniet till nytt reaktorbränsle. Endast i så fall begränsas den ytterligare risken med att hålla plutonium lagrat i stora kvantiteter. Om upparbetning säger vidare att riskerna för yttre och inre miljö begränsas kraftigt om utbränt bränsle lagras före upparbetning. Samma internationella regler om tillåtna stråldoser gäller för kärnkraftverk och upparbetningsanläggningar. Det råder dock viss osäkerhet om vilka krav som bör ställas för att erhålla tillfredsställande arbetsmiljö vid upparbetningsanläggningar. Beträffande slutlig förvaring utan tillsyn menar SSI att en deponering i berg är ett irreversibelt beslut. Därför krävs hög grad av tillförlitlighet i bedömningen av bergets geologiska egenskaper och möjligheterna av framtida läckage. "Ur ren strålskyddssynpunkt kan knappast någonting vara säkrare än att förvara fast högaktivt avfall under kontroll och tillsyn. Det är "ur strålskyddssynpunkt fördelaktigt att dröja med att avhända sig den direkta kontrollen över avfallet så länge det är ekonomiskt rimligt. Detta skulle nämligen ge handlingsfrihet beträffande alternativa metoder." Sammanfattningsvis säger att det råder osäkerhet om de tekniska och ekonomiska konsekvenserna av den förutsatta säkerhetsambitionen vid upparbetningsanläggningar. Men eftersom upparbetning inte är ett nödvändigt villkor för kärnkraft påverkar detta inte Aka:s slutsats om att dagens teknik är tillfredsställande förutsatt att bedömningen av de geologiska förutsättningarna håller. geologiska undersökning (SOU) SGU förordar att slutförvaring av högaktivt avfall sker i urberget. SGU framhåller dock att de geologiska bedömningar som gjorts i (av SGU) är en första ansats. Ytterligare kraftfulla arbetsinsatser krävs rörande bl. a. berggrundens hydrologiska förhållanden på större djup. säger sig inte reservationslöst kunna ansluta sig till Aka:s påstående att dagens teknik är tillfredsställande. Man anser bl. a. grundvattenförhållandena vara ofullständigt belysta. Vid slutförvaring av högaktivt avfall i urberget bör flera frågor ytterligare utredas för att få tillfredsställande beslutsunderlag. pekar särskilt på frågan om spridning med grundvattnet av skadliga avfallskomponenter. framhåller alltså behovet av mer kunskap om urberget men säger inte att lagring i berget är olämpligt. påpekar vidare att om en upparbetningsanläggning i inte planeras, så blir de av Aka föreslagna studierna rörande direkt slutförvaring av använt bränsle synnerligen angelägna. (), som är central energipolitisk myndighet, delar Aka:s uppfattning att ickeupparbetningsalternativet bör klarläggas närmare. Man framhåller dock att alternativet är mindre tilltalande utifrån resurssynpunkt samt utifrån ekonomiska och säkerhetsmässiga synpunkter. Om icke-upparbetningsaltemativet väljs bör förvaringen ske så att upparbetning kan ske . I plutoniumfrågan framhåller SIND att arbete pågår med tekniska lösningar, som innebär att plutonium från upparbetning späds ut så att det inte kan användas för vapenändamål. NE) anser att använt bränsle bör upparbetas så att resturan och plutonium på nytt kan användas som bränsle. NE "förutsätter härvid att säkerhetsfrågorna kring plutoniumhanteringen kan lösas. Programrådet för radioaktivt avfall, PRAV slutligen anser det vara för tidigt att nu starta med en konkret förprojektering av en svensk upparbetningsanläggning. Lagring av utbränt bränsle kan t. v. fortsätta utan olägenheter. PRAV påpekar att det fortfarande saknas regler för hur plutonium skall hanteras och förvaras. Matematiskt-naturvetenskapliga fakulteten vid (MNSt) har skrivit ett remissvar, som 53 namngivna forskare ställer sig En av dessa har i ett särskilt yttrande betonat de alternativa energikällornas betydelse. Inledningsvis konstateras att: Av tekniska skäl kommer konkreta åtgärder avseende upparbetning och slutlig disposition inte att bli aktuella här i landet förrän tidigast . Beträffande slutsats att dagens teknik är tillfredsställande sägs: "Utredningen har emellertid inte givit någon definition av begreppet 'tillfredsställande'. Uttalandet måste därför uppfattas som uttryckande en politisk värdering snarare än ett faktiskt konstaterande. 1 anslutning härtill betonas vikten av att riksproblematiken tas upp i ett större sammanhang och att jämförelser görs med alternativa metoder att producera energi. MNSt delar Aka:s bedömning att upparbetning är att föredra framför icke-upparbetning samt anser att förprojektering av en svensk upparbetningsanläggning bör påbörjas möjligt. Internationella alternativ beträffande upparbetning bör analyseras före beslut om en svensk anläggning. MNSt ifrågasätter om rörelserna i berggrund är tillräckligt väl kända för att motivera kategoriska uttalanden rörande slutförvaring i urberget. Beträffande den slutliga förvaringen framhålls att det finns olika metoder och därmed många kombinationsmöjligheter. Det kan ifrågasättas om man inte med andra metoder än de av diskuterade kan få en för den totala säkerheten mer optimal slutförvaring. Alla handlingsalternativ bör därför t. v. hållas öppna. "För tidigt fattade beslut resulterar i att avseende alternativa metoder nedlägges. Vid CTH finns ett energitekniskt centrum vars utlåtande CTH tagit som sitt eget. Som en allmän bedömning sägs att Aka:s utredning gör i huvudsak en balanserad avvägning av samhälleliga och tekniska aspekter. Som en kompletterande synpunkt påpekar CTH att läggs i världen ner mer än på forskning om avfallshantering på kärnkraftområdet. Denna FoU-verksamhet kommer att starkt påverka den upparbetningsteknik som behövs och den slutförvaringsteknik som behövs omkring år 2 000. Aka har inte tillräckligt uppmärksammat att världens FoU-insatser på dessa områden ökat kraftigt fr. o. m. . Direkt slutförvaring (utan upparbetning) tillbakavisas p.g.a. bristen på energiråvara och riskerna med stora mängder plutonium i marken. CTH anser att bör ta på sig (i stället ) för förberedande studier rörande en egen upparbetningsanläggning. Man anser vidare att Aka:s starka koppling lokaliseringsmässigt av slutförvaringsplats och upparbetningsplats inte är motiverad. CTH delar Aka:s åsikt att de geologiska förutsättningarna är goda för en säker förvaring av det högaktiva avfallet i svensk berggrund. för utredningens slutsatser anses väl underbyggt. Sammanfattningsvis anför CTH om betänkandet: Utredningen har behandlat frågeställningen sakligt och balanserat. Vi delar i huvudsak utredningens slutsatser. Vi bedömer det således fullt möjligt att redan nu på ett betryggande vis omhänderta och förvara radioaktivt avfall uppkommet inom landet. Vi anser upparbetning vara att föredra framför direkt lagring av förbrukat bränsle, då detta leder till energibesparing och ett säkrare avfall. En särskild arbetsgrupp på 13 forskare har utformat KTH:s remissvar. Till detta yttrande är fogat ett antal särskilda yttranden av vissa forskare. I sitt remissvar framhåller KTH att inga tekniska hinder bör föreligga vad gäller en ev. svensk upparbetningsanläggnings första steg - separation - eftersom det här föreligger omfattande industriell erfarenhet. Beträffande val av solidifieringsmetod och sammansättning av det fasta högaktiva avfallet återstår ännu omfattande FoU-arbeten. Aka har inte tillräckligt beaktat de process- och materialtekniska problem som kan uppstå vid solidifiering. KTH menar att rent principiellt vore ett kristallint oorganiskt icke metalliskt material bättre än glas som solidifieringsmetod. Man menar vidare att ickeupparbetning har riskmässiga fördelar i vad avser riskerna för stöld av plutonium. KTH kritiserar Aka för att inte ha behandlat korrosionsproblemen på ett sakkunnigt sätt i vad avser behållarna för högaktivt avfall. (hävdar prof. i ett särskilt yttrande att även med pessimistiska antaganden är det ofarligt om avfallet efter något 1 000-tal år kommer upp till jordytan - exempelvis i samband med en ny istid i norra ). KTH anser att det fasta avfallet t. v. bör lagras i betongbunkers eller i torra bergrum över grundvattennivån varvid inga korrosionsproblem finns. Slutlig förvaring bör ske först . KTH är kritiskt även beträffande Aka:s slutsatser om berggrunden. Man menar att det icke är klarlagt att det verkligen existerar urberg med extremt låg sprickbildning och vattenföring, som utredningen tveklöst förutsätter". Man menar att berget kan förändras så att grundvattentransporten ger oacceptabla risker för spridning av avfallet (jfr parentesen ovan om beräkningar). Sedimentära bergarter kan därför vara bättre än urberget. Den matematiskt-naturvetenskapliga fakulteten säger i sitt yttrande att visar att dagens teknik erbjuder tillfredsställande lösningar. Däremot saknas relevanta ekonomiska jämförelser mellan olika metoder. Upparbetning bör ske. Slutsatserna om bergrumsförläggning tycks vara väl underbyggda. Den medicinska fakulteten avvaktar energi- och miljökommitténs betänkande innan man tar ställning. Den matematiskt-naturvetenskapliga fakulteten underkänner i en av 11 personer undertecknad skrivelse om en sida helt och hållet analys och slutsatser. Man kräver att kärnkraftsutbyggnaden avbryts, att existerande aggregat utnyttjas minimalt och att FoU-arbetet nu inriktas på att i liten skala ta hand om utbränt bränsle. Professor tar i ett eget yttrande avstånd från fakultetens uttalande och ansluter sig till CTH:s linje. De medicinska och matematiskt-naturvetenskapliga fakulteterna anser att utredningen har genomfort sitt uppdrag med stor noggrannhet och initierat undersökningar och studier av största värde. De överväganden och förslag som utredningen slutligen kommer fram till får därför också anses som väl avvägda i förhållande till det på vissa punkter bristfälliga faktamaterialet. Den tekniska fakulteten delar utredningens uppfattning i de tre stora principiella frågorna: det använda bränslet bör upparbetas, tillgång till upparbetningsanläggning för svenskt kärnbränsle måste säkras och den slutliga deponeringen av högaktivt avfall kan ske i glasad eller keramisk form i urberg. Medan har osedvanligt goda förutsättningar för en riskfri slutlig deponering av det högaktiva avfallet kan upparbetningen måhända förläggas på annat håll. Endast noggranna tekniska och ekonomiska studier utan bundenhet vid en från början bestämd lösning kan ge svar på dylika frågor. IVA framhåller att kärnenergi verksamhet, med dagens teknik, kan bedrivas med mycket hög säkerhet. Ytterligare FoU om upparbetning kan ge ännu säkrare systemlösningar. Man bör därför vänta med beslut om en svensk upparbetningsanläggning. I fråga om slutlig förvaring anser IVA att det finns goda förutsättningar att finna berg med låg permeabilitet (genomsläppsförmåga) och tillstyrker Aka:s förslag och utrednings- och undersökningsarbeten. (K V) KV tar främst upp slutförvaringsproblematiken. Man anser alt Aka:s geologiska slutsatser för mycket baseras på osäkra antaganden. Det saknas kunskaper om sprickförekomst . Man vet inte heller vad som händer med berget när man spränger ut bergrum. KV anser att man inte vet om glas verkligen är det bästa materialet för sol idi Hering. Vissa forska/ organ AB Atomenergi instämmer i allt väsentligt i slutsatser. FOA är mycket positiv till utredningens rapport men framhåller att icke-upparbetningsalternativet bör analyseras bättre innan en meningsfull jämförelse mellan de båda alternativen (upparbetning kontra icke-upparbetning) kan göras. Icke-upparbetning är ett effektivt hinder mot plutoniummissbruk. FOA framhåller dock att det för ett stort och växande antal stater är såväl tekniskt och ekonomiskt helt rimligt att producera vapenplutonium i enkla specialreaktorer eller eventuellt höganrika uran för egna små kärnvapenprogram". Beträffande slutförvaring anser FOA grundvattensfrågan vara fundamental. Man vet för litet om transuranernas kemi i samband med spridning med grundvattnet. () delar Aka:s bedömning att urberget sannolikt är bäst för slutlig förvaring. SGI delar också i stort sett Aka:s uppfattning att risken för avfallsspridning p. g. a. långsiktiga berggrundsdeformationer är liten. På vissa punkter är dock SGI kritisk mot Aka. Man menar att Aka behandlat förhållandena i berggrunden för schematiskt. Den mest svårbedömbara spridningsrisken hänger samman med grundvattnets strömning i berggrunden.