mot · G102193 · 1977-11-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:48 om skatteutjämning i landstingskommun Regeringen har i propositionen 1977/78:48 föreslagit att genom särskild lagstiftning ges rätt att till regionens primärkommuner utge lån och bidrag för skatteutjämning. Lagen föreslås träda i kraft och i första hand gälla av . Diskussionen kring den regionala skatteutjämningen präglas dels av de faktiska, betydande problem som vissa primärkommuner i främst den södra länshalvan brottas med, dels den stora spännvidden mellan högsta och lägsta skattesats (16:00 resp. ). Helt klart är att det är de faktiska ekonomiska problemen som borde vara det från regionens synpunkt intressanta. Propositionen kan knappast anses redovisa dessa problem tillräckligt. Dels kan man av denna dra slutsatsen att primärkommunernas svårigheter är av permanent natur, dels att ett stort antal av regionens 23 kommuner omfattas av dessa. Vi menar att så ej är fallet. De ekonomiska svårigheterna är i stället koncentrerade till ett fåtal kommuner, vilka i huvudsak till följd av sin hastiga expansion, främst inom bostadssektorn, ådragit sig omfattande låneskulder. Det bör erinras om att kommuner med starkt bostadsbyggande också tidigare temporärt haft svårigheter att finansiera detta. Det finns knappast något skäl att anta att inte en ekonomisk stabilisering skulle uppnås även i det fåtal kommuner det här rör sig om. För vissa kommuner har helt klart den starka expansionen inneburit stora lånekostnader. Storleken av primärkommunernas låneskuld varierar därför starkt inom . Vi har i tabell 1 sökt uppskatta låneskulden per för några primärkommuner samt vissa andra uppgifter av relevans för diskussionen. Låneskulden har här uttryckts som summan av långfristiga och tillfälliga lån minskat med summan av likvida medel (kassa, bank, postgiro etc.). Den högsta låneskulden har naturligtvis , ca 4 500 milj. kr. Därnäst kommer med en låneskuld om ca 630 milj. kr. Låneskuldens absoluta storlek ger emellertid föga vägledning. 1 en rättvisande bild bör lånevolymen relateras till skatteunderlaget för resp. kommun. Det kan då konstateras att har den i särklass högsta skulden räknat på detta sätt. Något entydigt samband mellan låg skattekraft och hög låneskuld per skattekrona tycks däremot ej föreligga. Vissa kommuner med låg skattekraft, t. ex. , får anses ha en hög låneskuld. 1 1977/78. 3 sami Nr 193-197 Låneskuld i vissa primärkommuner i Skattekraft i % av medelskattekraften för riket enligt taxering Låneskuld milj. kr. 261 4 520 203 398 98 155 630 100 80 kommuner med låg skattekraft - , , m. fl. - har emellertid en relativt låg låneskuld per skattekrona. Lånevolymen varierar sålunda inom vida gränser för regionens kommuner. Flera orsaker till detta förhållande kan anges. Lånevolymen beror bl. a. på omfattningen av den direkta skattefinansieringen av resp. kommuners investeringar. Generellt sett kan sägas att kommuner med låg skattekraft har en lägre direkt skattefinansiering än kommuner med hög skattekraft. En annan faktor av betydelse är sättet att redovisa och finansiera exploateringskostnader. De kommuner som exempelvis tillämpar tomträttsinstitut får som regel en högre kapitalskuld än kommuner där mark upplåts med äganderätt. De hyresförlustlån som vissa primärkommuner i främst har drabbats av bidrar till problemen. Dessa kommuner har tecknat borgen för hyresförlustlån som avser inkomstbortfallet för outhyrda lägenheter. En medverkan vid avskrivning av sådana hyresförlustlån skulle belasta ekonomin i främst och mycket hårt. Ett särskilt problem i sammanhanget utgör situation. Denna kommun har en låneskuld samt räntor och amorteringar som är avsevärt större än för alla andra kommuner, och kommunen har tvingats ta upp stora s. k. expansionslån på såväl driftbudgeten som kapitalbudgeten för att kunna finansiera sin verksamhet. F. n. åtgår . utdebitering till räntor och amorteringar. Redan nu utgår en betydande del av det statliga extra skatteutjämningsbidraget till . Innan nya former av utjämning övervägs bör förslagen års kommunalekonomiska utredning avvaktas. Utredningen kommer att framlägga sitt förslag. Enligt uppgift kommer man att föreslå en påtaglig generell höjning av den statliga skattekraftsgarantin. För utsatta kommuner inom kommer denna höjning att, om den genomförs, påtagligt förbättra förhållandena. Utredningen har också i uppgift att föreslå hur en inomregional utjämning kan ske. Även om alltså enligt vår uppfattning en lagändring borde anstå tills kommunalekonomiska utredningens fullständiga belysning av den kommunala sektorns förhållanden föreligger, finns mer akuta behov av ekonomiskt stöd inom några primärkommuner i . Redan nu finns former för att ge sådant stöd; såväl förmedlar som utger egna lån till behövande primärkommuner. Vi ser denna långivning, som sker på gynnsamma amorteringsvillkor och utan ränta för låntagaren, som ett verksamt och mer ändamålsenligt sätt att bistå kommuner i tillfälligt trångmål. Med tillfälligt menar vi här upp till . förmånliga långivning torde därefter ha givit berörda primärkommuner möjlighet att sanera sin ekonomi och begränsa den dyrbara, kortfristiga upplåningen. Dessa landstingslån förändrar inte heller ansvarsförhållandet mellan primärkommuner och landsting. I propositionen görs visserligen den bedömningen, att föreslagna nya roll som instans för skatteutjämning med både bidrag och lån varken skulle strida mot kommunallagens likställighetsprincip eller regeln att landstingskommunen och primärkommunen själva ska vårda sina angelägenheter. Vi vill trots detta resa tvivel inför den roll såsom överkommun vilken otvivelaktigt kommer att tilldelas . skall alltså överta en del av primärkommunens ansvar för finansieringen av kommunens verksamhet. I då det kommunala självstyret allvarligt ifrågasätts kan vi inte annat än se med tveksamhet på en sådan utveckling, som öppnar vägen för överföring av uppgifter från lokal till regional nivå. Av den anledningen anser vi att möjligheter att verka för skatteutjämning endast bör avse lån och inte bidrag. Vi vill slutligen erinra om den alltför hastiga ekonomiska expansionen inom den kommunala sektorn. Denna ligger avsevärt över de ramar anvisade. Skall samhällsekonomisk stabilitet uppnås måste en avsevärd åtstramning ske av den kommunala ekonomin. Också ur denna synpunkt torde endast lån från staten eller vara att föredra. Tillskotten till problemkommunema får inte ske på sådant sätt att en ytterligare ekonomisk expansion befrämjas, utan de måste inriktas på att förbättra den finansiella situationen. Med anledning av det anförda hemställs att beslutar att lagen om skatteutjämning i landstingskommun skall erhålla följande lydelse: landstingskommun får lämna lån till kommun inom landstingskommunen, i den mån det är påkallat för att främja skatteutjämning. () () () ()