mot · G0021556 · 1977-04-12 00:00:00 — Motion 1976/77:1556 med anledning av propositionen 1976/77:104 om avskaffande av förvandlingsstraffet för böter m. m. I propositionen 1976/77:104 om avskaffande av förvandlingsstraffet för böter m. m. föreslår regeringen ändrade regler för verkställighet av bötesstraff. Utformningen av dessa regler är utomordentligt viktig, eftersom bötesstraffet är den dominerande straffrättsliga påföljden i vårt land. Antalet bötesstraff har också ökat väsentligt, som frihetsstraffen minskat. Detta är en utveckling som kan antas fortsätta även och som, enligt vår mening, är i hög grad önskvärd. Bötesverkställigheten måste därför utformas så att denna utveckling inte motverkas. Enligt nu gällande bestämmelser skall böter som ej betalas i princip förvandlas till fängelse efter vissa regler. I det helt övervägande antalet förvandlingsfall beviljas anstånd med verkställigheten under en prövotid av . Det torde vara mycket ovanligt att beviljat anstånd förklaras förverkat. Ett av skälen att inte bevilja anstånd med verkställigheten är att den bötfällde av tredska eller uppenbar vårdslöshet underlåtit att betala böterna. För att bötesstraffet skall ha en avsedd funktion är det viktigt att det präglas av en hög effektivitet på verkställighetsplanet. Intensiva indrivningsåtgärder kan ge stor effekt. Möjligheten att obetalda böter förvandlas till fängelse utgör en mycket kraftig påtryckning för en bötfälld att betala utdömda böter. I propositionen anförs såväl fördelar som nackdelar med förvandlingsinstitutet. Några av fördelarna anges vara att det bidrar till god betalningsmoral inom gruppen bötesgäldenärer som helhet, att det framtvingar betalning i åtskilliga enskilda fall och att det motverkar uppkomst av en s. k. bötesimmun grupp. Till nackdelarna med förvandlingssystemet hänförs i propositionen sådana förhållanden som att kostnaderna för bötesförvandlingssystemet är förhållandevis höga och att systemet innebär bestraffning av en betalningsförsummelse och har vissa inslag av personalexekution. Vidare framhålls att det ofta drabbar ett socialt sett svagt klientel och att bötesförvandling ofta åläggs först åtskilliga år efter det att det aktuella bötesbrottet har begåtts. Det tar dessutom mycket av rättsväsendets resurser i anspråk. Departementschefen finner att de redovisade nackdelarna med förvandlingssystemet är så betydande, att övervägande skäl talar för att systemet avskaffas. Även lagrådet finner att starka skäl talar för att förvandlingsstraffet avskaffas men konstaterar att en sådan reform är förbunden med 1976/77. Dessa torde enligt lagrådet dock till någon del kunna uppvägas, förutom av en effektiviserad bötesindrivning, av vissa kriminalpolitiska åtgärder. Förutom att indrivningsåtgärderna föreslås bli mer effektiva - ett förslag som vi accepterar trots att det i vissa fall kan gå ut över vanliga fordringsägare - är det enligt propositionen nödvändigt att åstadkomma något slags kompensation för den kriminalpolitiska fördel med förvandlingssystemet som hindrar uppkomsten av en bötesimmun grupp. Enligt propositionen skall denna kompensation ske genom ett tillägg i 25 kap. , vilket innebär en straffskärpningsregel för bötesbrott och vilket medför att i vissa fall för sådana brott i stället kan dömas till fängelse . Användningsområdet skall dock vara ringa. Straffskärpningsregel n skall sålunda enligt departementschefen (s. 72) komma till användning endast i "ett mycket starkt begränsat antal fall av ren undantagskaraktär, medan lagrådet (s. 165) uttrycker utrymmet föranvändningen till "ett begränsat antal fall av undantagskaraktär. Regeln är enligt departementschefen avsedd att användas på personer som notoriskt giort sig skyldiga till en massiv bötesbrottslighet och som tillhör en liten grupp bötesimmuna, där utdömandet av ytterligare bötesstraff skulle framstå som direkt stötande för rättskänslan. Enligt vår mening är det också, oaktat de effektivare möjligheter till indrivning av böter som avses komma till stånd genom den föreslagna bötesverkställighetslagen, nödvändigt med regler som riktar sig mot bötesimmuna grupper. Den valda vägen att ersätta förvandlingsinstitutet med en straffskärpningsregel i är dock inte invändningsfri. Den har åtskilliga av de nackdelar som man önskar komma ifrån med avskaffande av förvandlingsstraffet. Mot regeln kan bl. - som också lagrådet påpekat - riktas samma anmärkning som mot förvandlingsstraffet, nämligen att den medför en form av personalexekution som innebär att för bötesbrott på grund av betalningsförsummelse fängelsestraff genomförs. En annan invändning mot den föreslagna straffskärpningsregeln är att den, med den utpräglade grad av undantagskaraktär som den föreslås få, inte synes i tillräckligt erforderlig grad kunna uppfylla sitt syfte, nämligen att förhindra uppkomsten av bötesimmuna grupper. Det föreslagna systemet kan vidare göra det möjligt för vissa grupper att helt undkomma verkningarna av ådömt bötesstraff, vilket i särskilda fall sannolikt kommer att upplevas som mycket stötande förden allmänna rättskänslan. Det är också endast om den bötfällde lagfors för nya bötesbrott som samhället kan reagera mer påtagligt gentemot denne för att han inte betalt de böter som han ådömts. Med hänsyn till den låga uppklaringsprocenten för sådana brott blir det i hög grad slumpen som avgör om någon reaktion kan ske gentemot vissa grupper av betalningstredskande personer. Vi anser inte att ett sådant system överensstämmer med erforderliga rättssäkerhetskrav. Det bör även påpekas att bestämmelsen om straffskärpning vid återfall i 26 kap. 3 tj upphävts. att nu i annat sammanhang infora en motsvarande regel. Ett starkt skäl varför vi vänder oss emot den föreslagna straffskärpningsregeln är också att den inte i erforderlig grad kan anses förenlig med den s. k. legalitetsprincipen, vilken kräver att lagarna är utformade så, att den enskilde medborgaren skall kunna förutse vilka straffrättsliga påföljder som kan bli aktuella för en viss gärning. Det förhållandet att ett fängelsestraff - mer eller mindre slumpvis - skall kunna utdömas för ett visst bötesbrott, därför att vederbörande underlåtit att betala böterna för ett helt annat bötesbrott, är inte tillfredsställande. En annan väg än den propositionen valt synes därför böra beträdas vid reformeringen av bötesverkställigheten. Som några remissinstanser hävdat finns det anledning att förändra förvandlingssystemet men inte att slopa det. En invändning som enligt vår mening med fog kan riktas mot det nuvarande systemet är att förvandling kan drabba ett klientel som huvudsakligen av sociala orsaker inte betalar ålagda böter. Det är den grupp för vilken i väsentlig grad meddelas villkorligt anstånd med verkställigheten av förvandlingsstraffet. Behovet att kunna förvandla böter för denna kategori synes inte vara så stort att möjligheten därtill behöver finnas kvar. Förvandlingsstraffet bör därför inskränkas till att användas beträffande sådana bötfällda som i och för sig kunnat men inte har velat betala ådömda böter. Enligt vår mening bör därför bötesverkställigheten utformas så, att den mer effektiva indrivning som föreslås i propositionen kompletteras med möjlighet till bötesförvandling i de fall då den bötfällde kan antagas ha underlåtit att betala böterna på grund av tredska eller grov vårdslöshet. Det finns flera fördelar med ett sådant system: Det motverkar i högre grad än propositionens förslag uppkomsten av bötesimmuna grupper. Det gör bötesstraffet effektivare och ökar möjligheten att använda bötesstraff som alternativ till frihetsstraff, vilket i hög grad är önskvärt från allmänna kriminalpolitiska synpunkter. Det skapar en allmän respekt för bötesstraffet och markerar samhällets bestämda inriktning att inte ge upp inför illojala försök att genom olika manövrar komma undan böter. Vi vill härvid stryka under de synpunkter som hovrätten över och anfört i sitt remissvar över förvandlingsstraffutredningens betänkande, nämligen att det är väsentligt att det finns någon verksam form av subsidiär sanktion att ta till i de fall då den bötfällde trots ekonomiska möjligheter därtill inte betalar böterna och dessa inte heller kan drivas in utmätnings- eller införselvägen. Detta blir inte möjligt med den väg man valt i propositionen. Med hänsyn till det i förhållande till gällande lag begränsade område där förvandling kommer att ske bör villkorligt anstånd med verkställigheten normalt inte beviljas. Möjligheten härtill bör dock behållas men användas endast undantagsvis, vilket kan markeras genom ett krav på att synnerliga skäl skall föreligga för att villkorligt anstånd skall beviljas. De av departementschefen angivna nackdelarna med ett förvandlingssystem vidlåder endast i mycket ringa utsträckning vårt föreslagna system. Antalet fall där förvandling ifrågasätts blir avsevärt mindre än f. n., varför kostnaderna kommer att reduceras väsentligt. Vi vill dock påpeka att vi anser att kostnadsaspekten inte har särskilt framträdande plats i diskussionen om hur straffrättsskipningen skall utformas. Vårt förslag har inte någon högre grad av personalexekution än propositionens. Det drabbar heller inte ett socialt svagt klientel. Det tar inte rättsväsendets resurser i anspråk mer än propositionens system. Däremot riktar sig det av oss föreslagna systemet i hög grad mot dem som kan betala böterna men som av tredska eller grov vårdslöshet söker komma undan och på vilka indrivningsåtgärder inte ger resultat. Vi kan inte se några skäl varför samhället utan några åtgärder skall acceptera betalningsvägran från sådana grupper. Enligt vår mening talar sålunda övervägande skäl för en reformering av förvandlingssystemet. Den föreslagna straffskärpningsregeln i bör därvid utgå och ersättas med ett stadgande i bötesverkställighetslagen av innebörd att, då de i 6-10 8§ angivna indrivningsåtgärderna inte gett resultat och då underlåtenheten att betala böterna kan antagas ha berott på tredska eller grov vårdslöshet, möjlighet skall finnas till förvandling av de ådömda böterna. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med åberopande av det ovan anförda hemställer vi att beslutar 1. att den föreslagna straffskärpningsregeln i 25 kap. utgår, 2. att i bötesverkställighetslagen införs en regel av innebörd att bötesförvandling kan ske i sådana fall, då den bötfällde kan antagas på grund av tredska eller grov vårdslöshet ha underlåtit att betala ådömda böter, enligt vad i motionen närmare anges. () ()