mot · G0021026 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 1026 av herrar i och om översyn av bestämmelserna rörande avdrag vid inkomsttaxeringen för fördyrade levnadsomkostnader Samhällets snabbt fortskridande förändring för med sig ett ökande behov av utbildning och fortbildning. Den kompetens för en viss uppgift eller befattning som en gång förvärvats måste inte bara vidmakthållas utan också förnyas och utökas i takt med förändringar i uppgiften. Det ligger såväl i den enskildes som i arbetsgivarens och samhällets intresse att befrämja vidmakthållandet och utökningen av den personliga kompetensen för en viss uppgift. I många fall bekostas vidareutbildning och fortbildning av de anställda av arbetsgivaren. Omfattningen av och reglerna för ett sådant ansvarstagande är emellertid varierande och ofta beroende av föreliggande ekonomiska möjligheter. Detta medför att det ibland uppstår betydande kostnader för dylika studier förden enskilde utan att detta kompenseras genom förbättrade anställningsvillkor. Det är inte heller säkert att en egen företagare, som måste underkasta sig fortbildning för sitt yrke, kan kompensera sig genom ökade intäkter. I den mån sådana kostnader går att hänföra till ökade levnadskostnader för deltagande i t. ex. fortbildningskurser på annan ort än hemorten torde de vara att betrakta som omkostnader för intäkternas förvärvande för den enskilde kursdeltagaren och således vara avdragsgilla vid inkomsttaxeringen. Så är emellertid inte med säkerhet fallet. Osäkerheten kan bero på svårigheten att fastställa i vad mån deltagandet i kursen/studierna är en förutsättning för att bevara eller utöka kompetensen för den uppgift vederbörande har. I vissa anvisningar tiil taxeringsnämnderna vid taxering har angetts att rätten till avdrag för ökade levnadskostnader under deltagande i kurser skall vara beroende av vilka omständigheter som föranlett deltagandet. Sålunda medges visst avdrag för kurs i tjänsten med bibehållen lön. Om däremot reducerad lön utbetalts eller kursen varit utan samband med innehavd anställning skall avdrag vägras. I det senare fallet åberopas praxis. Möjligen utgår dessa anvisningar från en jämförelse med de stadganden gällande avtal för statstjänstemän m. fl. som medger tjänstledighet med bibehållen lön för studier som arbetsgivaren finner "synnerligen betydelsefulla från tjänstesynpunkt, resp. lön med B-avdrag för studier som befinnes vara angelägna från tjänstesynpunkt. Denna gradering kan emellertid inte anses vara relevant för ett ställningstagande till frågan om de ökade levnadskostnaderna kan betraktas som omkostnader för intäkternas förvärvande eller ej. Sambandet med tjänsten är klart i båda fallen. Det torde inte heller kunna hävdas att formuleringen av gällande skattelagtext ger möjlighet till dylik gradering. Därtill kommer att det i samband med nya krav i fråga om uppgifter för bl. a. statsanställda m. fl. från arbetsgivarhåll mycket starkt framhållits önskvärdheten av en omfattande vidareutbildning. Den måste i många fall ske under tjänstledighet med reducerad lön. Det kan ytterligare framhållas att variationerna mellan olika arbetsgivares intresse för och möjlighet till att låta arbetstagaren behålla hela eller en del av lönen - alternativt att helt indra densamma - under en kurs som också av arbetsgivaren anses som värdefull för tjänsten kan, mot bakgrunden av anvisningar som de ovan åberopade, få helt orimliga konsekvenser. En anställd hos en arbetsgivare kan erhålla full lön och därtill avdrag för ökade levnadsomkostnader medan en anställd hos en annan arbetsgivare går miste om såväl lön som avdrag för motsvarande kostnader vid deltagande i samma kurs. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande bestämmelser för rätten till avdrag för ökade levnadskostnader vid inkomstbeskattningen.