mot · G00262 · 1977-01-11 00:00:00 — Motion 1976/77: 62 om skärpt kontroll av tandtekniskt material Tandtekniskt material vållar stora lidanden för tusentals tandvårdspatienter. Medlemmar i en nybildad förening - De tandvårdsskadades förening - hävdar att felaktig sammansättning av det tandtekniska materialet förorsakar galvaniska spänningar i munhålan med svårläkta inflammationer och ett oerhört lidande som följd (bl. a. i radioprogrammet den 29/12 1976). Också från experthåll har kritik riktats mot tandtekniskt material, senast vid en konferens i . kan noteras att ca hälften av den personal som sysslar med tandtekniskt material saknar formell utbildning (enligt tandläkare , . den 25/11 1976). Mot den bakgrunden är det anmärkningsvärt att den samhälleliga kontrollen av det tandtekniska materialet är så gott som obefintlig och att möjligheterna för drabbade patienter att få skadeersättning uppenbarligen är ytterst små. Några regler om hur tandtekniskt material skall fungera tekniskt och biologiskt finns inte uppställda. I betänkandet Allmän tandvårdsförsäkring (SOU 1972:81) berörs frågan om vissa kravspecifikationer på tandtekniska arbeten som ersätts av tandvårdsförsäkringen. Utredningen anser att det finns anledning att ta upp frågan om garantitider för tandtekniska arbeten, kravspecifikationer på använda material samt varudeklaration på det utförda tandtekniska arbetet. Utredningen räknar med att tar upp dessa frågor i samarbete med representanter för tandteknikerna och tandläkarna. I propositionen om allmän tandvårdsförsäkring m. m. 1973:45) framhåller departementschefen nödvändigheten av att i fråga om tandtekniska arbeten uppställa vissa krav på de använda materialen och deras behandling. och förutsätts uppmärksamma denna fråga. inrättades i for Odontologisk Materialprovning (NIOM). Institutets arbetsuppgifter är standardisering, materialprovning, forskning och information vad avser tandtekniskt material. NIOM underrättar fortlöpande bl. a. i om resultaten av materialprovningen. vidarebefordrar därefter i sin tur resultaten till berörda organisationer inom landet, vilka i sin tur förutsätts tillkännage tandteknikerna och övriga berörda resultaten. NIOM:s undersökning av materialet sker dock ofta i efterhand, dvs. sedan materialet redan kommit till en dentalfirma. Det har uppmärksammats alt personal som sysslar med tandtekniskt material fått vissa skador såsom allergier o. d. Av denna anledning hölls i en konferens i ämnet, vilken företrädesvis behandlade personalens problem. Ett önskemål som framkom på konferensen var bl. a. att bevisbördan för materialets ofarlighet skall åligga fabrikanten samt att tandvårdsförsäkringen ej skall omfatta det tandtekniska materialet, om detta inte är godkänt av t. ex. . tillsatte den 27/3 1974 en arbetsgrupp med uppgift att utreda frågan om garantitider för tandtekniska arbeten, kravspecifikationer på använda material samt varudeklarationer på utförda tandtekniska arbeten som ersätts av tandvårdsförsäkringen. har överlämnat arbetsgruppens förslag till regeringen. att ett svenskt certifikationsprogram byggs upp för material som ingår i färdiga tandtekniska arbeten, att blir auktoriserande myndighet för detta certifikationsprogram, att NIOM utför provningar av olika fabrikat i förhållande till befintliga standards, att NIOM framtar listor över certifierade fabrikat, att i samarbete med NIOM undersöker möjligheten att för svenskt bruk få använda utländska listor, och då i första hand de i framtagna s. k. "approved lists", för certifiering av material, vilka NIOM ännu inte hunnit ta upp på sitt provningsprogram, att vartefter som ISO standards föreligger för material ingående i färdiga tandtekniska arbeten dessa medtas i auktorisationsförfarande, att allteftersom ISO standards överförs till Spri-specifikationer dessa används vid materialprovningen, att material som inte ingår i det färdiga tandtekniska arbetet och material som används av tandläkarna även medtas i certifikationsprogrammet, samt att sedan föreslaget certifikationsprogram börjat genomföras för material som ingår i färdiga tandtekniska arbeten bör som ett krav i tandvårdsförsäkringen inskrivas att enbart certifierade fabrikat får användas. Det är nu hög tid att en effektiv kontroll av tandtekniskt material genomförs. Därför bör arbetsgruppens förslag förverkligas. Kostnaderna för tandtekniskt material är - trots tandvårdsförsäkringen - ofta mycket höga för patienterna, inte minst för patienter som på grund av felaktigt tandtekniskt material tvingas att pröva nya tandproteser e. d. om och om igen. Möjligheterna för en drabbad patient att få ersättning förefaller ytterst ringa. Vad gäller skadeståndsrätten råder i den uppfattningen att tillverkaren ansvarar mot den slutlige konsumenten när han eller någon för vilken han svarar varit vållande. Det förekommer vid tillverkares ansvar en sträng aktsamhetsbedömning, vilken medför att ansvaret närmar sig det rent strikta. Tillverkare har alltså ett strängt ansvar för skadebringande egenskaper. Ansvaret för egenskaper som kan leda till personskada synes vara på väg att bli ett ansvar för felaktighet vid tillverkning snarare än ett culpaansvar, dvs. ett vållandeansvar i egentlig mening. Ansvaret för tillverkaren kan därigenom bli strängare än ansvaret för en säljare som ej själv är tillverkare, eftersom denne i allmänhet torde ansvara blott om han kände till eller bort känna till felaktigheten. Den allmänna tendensen att skärpa tillverkarens ansvar lämnar emellertid öppet i vilket fall och hur långt skärpningen skall ske. Att en vara är skadebringande kan bero på att ett särskilt exemplar är defekt. Detta kan i sin tur bero på att materialet var dåligt eller att fel förekommit vid tillverkningen. För skador som uppstår härigenom skall tillverkaren enligt allmän åsikt svara och ej kunna till sin ursäkt anföra att hans kontrollsystem fyllde rimliga anspråk ehuru det ej var absolut perfekt. Någon större tvekan gör sig gällande vid "konstruktionsfel'', dvs. skadebringande egenskaper som beror av att en hel serie föremål blivit felkonstruerad. Med tanke på de avsevärda konsekvenser som strikt ansvar för sådana fel skulle medföra och i betraktande av att en köpare vanligen har möjlighet att välja mellan olika konstruktioner - ej sällan också att själv bedöma fördelar och risker med konstruktionerna - talar vissa skäl för att inskränka ansvaret till att gälla fall där otillräcklig kontroll kan läggas tillverkaren till last såsom vållande. En övervägande mening synes dock vilja lägga strikt ansvar på tillverkarna även för skadebringande egenskaper till följd av konstruktionsfel. Den största tvekan vad avser rätt till skadestånd gäller skador som uppstår genom utvecklingsfel, dvs. när en ny produkt visar sig ha skadebringande egenskaper som ej kunnat förekommas ens med stor omsorg vid utprovningen. Som exempel kan nämnas ett nytt läkemedel, som vid alla försök visat sig värdefullt och ej haft några allvarliga biverkningar men som, när det kommer ut i marknaden och används i stor skala, visar sig ha helt oförutsedda skadeverkningar. Det har ansetts alltför strängt och alltför hämmande på verksamheten att ålägga tillverkaren rent strikt ansvar för sådana skador, med de enorma ekonomiska konsekvenser som detta kan ha. Med hänsyn till vad ovan anförts torde den slutlige konsumenten av tandtekniskt material, patienten, bara i vissa fall eventuellt kunna kräva skadestånd av materialets tillverkare. Patientförsäkringen gällde ursprungligen inte skador på grund av tekniskt material över huvud laget. Sedan den 1/3 1976 har en viss utvidgning skett men torde inte omfatta skador på grund av tandtekniskt material. I ett betänkande (SOU 1976:23) föreslår produktansvarskommittén införande av en lag om ersättning för Utkemedelsskada. Utöver läkemedel enligt läkemedelsförordningen föreslås lagen gälla också vissa andra medel, "radioaktiva och narkotiska läkemedel även om förordningen ej är tillämplig på dem (1 5; i lagförslaget). Inte heller i detta förslag omfattas alltså skador på grund av tandtekniskt material av ersättningsskyddet. Den enda möjligheten för en patient som drabbats av skada på grund av tandtekniskt material att få ersättning tycks således vara en ytterst osäker möjlighet enligt den allmänna skadeståndsrätten. De särskilda möjligheter som gäller för andra skador inom sjukvården gäller inte - resp. föreslås ej gälla - för denna hårt drabbade patientgrupp. Detta förhållande är djupt otillfredsställande. Skador på grund av tandtekniskt material måste medföra likvärdiga möjligheter till ekonomisk gottgörelse. En möjlighet vore att revidera produktansvarighetskommitténs förslag till lag om ersättning för läkemedelsskada, en annan att införa särskilda ersättningsbestämmelser för just skador på grund av tandtekniskt material. bör uppdra åt regeringen att framlägga förslag i frågan. Med hänvisning till det anförda hemställs1 att hos regeringen anhåller om förslag till kontroll av tandtekniskt material i enlighet med förslag utarbetat av arbetsgrupp för odontologisk teknologi. 1 (Se även motion 1976/77:55)