mot · G002649 · 1977-01-26 00:00:00 — Motion 1976/77: 649 av i om godtrosförvärv av stöldgods Bild ur verkligheten: 1975 bröt sig ett par tjuvar (en man och en kvinna) in i min bil, stående i låst och bevakat storgarage, och stal bl. a. min TV-apparat. påträffade polisen TV:n i en bytesaffär, som köpt den för . av en person, vilken legitimerat sig med pass. Man skulle nu kunna tro att ordningen var återställd: Tjuvarna fast, stöldgodset återfunnet och den bestulne åtminstone delvis gottgjord genom att han kunde återfå sin TV-apparat. Men så fungerar inte den svenska rättvisan. Jag blev tvungen att köpa tillbaka min stulna egendom därför att bytesaffären i fråga förvärvat den som det heter "i god tro. Jag ställer mig fullständigt oförstående till det rättvisa i detta förfarande. Hur jag än försöker kan jag inte begripa hur en sak, som jag äger, genom en stöld är min egendom. Trots att stölden är uppklarad och stöldgodset klart dokumenterat som mitt, frånhänds jag rätten till det. Rättsreglerna som gäller när någon i god tro köper en stulen vara går i vårt land tillbaka på gamla tankegångar. Dessa vann insteg i . 1 samband med att man då stiftade civillagar fördes en intensiv diskussion om reglerna vid godtrosförvärv av stöldgods. Affärsmännen fick därvid gehör för sitt intresse av livlig handel och varuomsättning. Steg för steg började man i rättsväsendet godta tanken att den rätte ägaren till något som stulits inte skulle ha en självklar rätt mot dem som i god tro köpt det stulna. avgjorde högsta domstolen två fall som gällde tvister mellan rätta ägare och köpare som på marknad i god tro köpt stulna hästar. I båda fallen fick ägarna rätt att få tillbaka sina hästar men bara mot lösen. har alla liknande rättsfall följt den av högsta domstolen anvisade vägen. I övriga nordiska länder tar lagen däremot mera hänsyn till den rätte ägarens intresse. tog man i upp kravet på mera enhetliga regler på detta område. Därefter tillkallades i , , och särskilda sakkunniga med uppdrag att om möjligt föreslå lagändringar i riktning mot rättslikhet. var utredningsarbetet klart. I , och presenterades förslag till nya lagtexter. Den svenska utredningen överensstämde i stort sett med den danska och finska. Huvudregeln var att den som i god tro köper en vara får full äganderätt. Men en speciell regel gäller för det fall att den ursprunglige ägaren förlorat sin egendom genom stöld eller rån. Då krävs att köparen skall kunna visa att han med skälig noggrannhet undersökt hur säljaren kommit över varan. (Dock gäller huvudregeln, om man köper på offentlig auktion eller från yrkesmässig försäljare med fast affärsställe, såvida det inre finns anledning till misstanke). I mötte den nya särregeln för stöldgods kritik från många remissinstanser, som inte ville ge den rätte ägaren en starkare ställning. I och motsatte sig också en stark opinion en nordisk kompromiss. Men i dessa länder var det därför att man inte ville gå med på en försämring för den ursprunglige ägaren. 1 vart och ett av länderna tenderade alltså opinionerna att stödja där gällande rätt. I avskrev frågan 1973. behandlades en riksdagsmotion som krävde ändring i lagstiftning och rättspraxis när "stöldgodset regelmässigt försäljes på ställen där legala affärer av detta slag vanligen inte förekommer. framhöll därvid: "Med hänsyn till motståndet hos de svenska remissmyndigheterna mot lagändringar på förevarande rättsområde och då godtroskraven i rättspraxis genomgått en skärpning i sådan riktning som förordas i motionen, anser utskottet att det nu inte är aktuellt att på nytt ta upp den av motionären berörda frågan till närmare övervägande." Det kan ifrågasättas om de nuvarande reglerna verkligen rimligaste och mest rättvisa avvägningen mellan de motstridande intressen som gör sig gällande vid godtrosförvärv av stöldgods. En viss justering av de svenska lagreglerna i riktning mot vad som gäller i övriga nordiska länder kan inte anses orimlig. Med stöd av vad som anförts hemställer jag att hos regeringen begär en översyn av reglerna för godtrosförvärv av stöldgods.