mot · G102142 · 1977-11-24 00:00:00 — med anledning av propositionen 1977/78:31 om riktlinjer i den fysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden I propositionen 1977/78:31 föreslås godkänna vissa förordade preciseringar och kompletteringar till riktlinjerna för hushållning med mark och vatten i fjällområden. När det gäller brytning av och innebär de kompletterande riktlinjerna i huvudsak att gruvdrift bör tillåtas inkräkta på skyddet av de obrutna fjällområdena endast om mycket starka samhällsintressen talar för detta, att från samhällets synpunkt angelägen gruvdrift bör kunna medges under bl. a. den förutsättningen att brytningen kan genomföras på ett sådant sätt att områdets tillgänglighet inte ökar väsentligt och att skadan från naturvårdssynpunkt blir liten -en förutsättning som enligt bostadsministerns bedömning uppfylls bara i utomordentligt H fall. Vidare anförs att i de fall där förutsättningar föreligger bör regeringen kunna ge tillstånd till gruvdrift inom obrutet fjällområde. Av framställningen i övrigt torde framgå att, när det gäller , det tillstånd som avses skall lämnas enligt gruvlagen 2 kap. 3 eller 5 § eller byggnadslagen 136 a §. har tidigare (NU 1974:39 s. 6) förordat ytterligare överväganden beträffande regleringar av konflikter mellan gruvintresset samt plan- och skyddsintressen av rikskaraktär. När frågan nu aktualiseras har detta inte berörts. Det kan emellertid starkt ifrågasättas om motiven för inmutningshinder enligt 2:5 gruvlagen generellt tillåter avsett skydd. Denna reservregel har uttryckligt (prop. 1974:32 s. 113 nederst) begränsats till att inte avse hinder av sådan omfattning att inmutningssystemet sätts ur spel. 136 a § byggnadslagen ger regeringen möjlighet att fatta beslut som binder följande avgöranden enligt byggnads- och miljöskyddslagarna men inte enligt andra lagar, t. ex. naturvårdslagen. Lagstiftningen avser att träffa viss industriell eller liknande verksamhet. Med hänsyn till i denna del alltjämt gällande lagmotiv kan stadgandet emellertid knappast få någon betydelse i de fall som här närmast är aktuella - fall som avser t. ex. sällsynta mineralförekomster. Lagmotiven i denna del är utformade för prövning av alternativa lokaliseringar och inte för prövning av tillkomsten av viss industri. Lagrummet kan därför inte gälla lokaliseringar där rimliga alternativ inte finns. Riktlinjer av förordad typ är med hänsyn till det sagda knappast lämpade att vara vägledande för en regeringens tillståndsgivning, vilket föreslås i propositionen. I vilken mån riktlinjerna skall vara vägledande för den kommunala planeringen anges inte specifikt i propositionen. samordningen mellan gruvlagstiftningen och planer enligt byggnadslagen är inte heller direkt belyst i annat än vad som framgår av 2 kap. 3 § gruvlagen. Slutsatsen av det sagda blir därmed att riktlinjerna i propositionens formulering har ett osäkert värde i praktisk hantering. Å andra sidan är huvudintresset, nämligen att åstadkomma restriktioner för användningen av de obrutna fjällområdena, obestritt. Även om riktlinjerna enligt det anförda måste få en ändrad utformning - vilket förutsätts ske vid utskottsberedningen - kvarstår sålunda behovet av ett uttalande i avvaktan på en klarare lagstiftning i ämnet. Med hänvisning till det anförda hemställs att 1. godkänner riktlinjer för brytning av och inom obrutna fjällområden med utformning som klart ansluter till de faktiska möjligheterna att hävda riktlinjernas efterlevnad, 2. som sin mening ger regeringen till känna att ytterligare överväganden beträffande regleringen av konflikter mellan gruvintresset samt plan- och skyddsintressen av rikskaraktär bör göras.