mot · G002361 · 1977-01-20 00:00:00 — av i och om sjukvårdsutbildning för ambulansförare Omkring 700 000 ambulanstransporter utförs i . av dem är akuta utryckningar. Ambulanstransporterna skall ses som en del av samhällets sjukvårdande verksamhet, men f. n. finns ingen obligatorisk utbildning i sjukvård för ambulanspersonal. fastställdes en av utarbetad läropolan för grundläggande utbildning i sjukvård för denna personal. Situationen är emellertid den att endast varannan av den nu verksamma ambulanspersonalen har genomgått sådan utbildning. Anledningen till att ett sådant förhållande råder är med säkerhet den organisationsform som f. n. tillämpas när det gäller sjukvårdspersonal. Till medicinalpersonal räknas läkare, sjuksköterskor, undersköterskor, kuratorer m. fl. Det ger möjlighet för , som är högsta tillsynsmyndighet för sjukvården, att bestämma om utbildningen. är här suverän gentemot sjukvårdshuvudmännen. Men när det gäller ambulanspersonalen kan endast utfärda rekommendationer, och sjukvårdshuvudmännen behöver inte ta häntyn till dessa rekommendationer. Som ett resultat av denna olyckliga uppdelning i personalkategorier har frågan om utbildning av ambulanspersonal i alltför många fall förbisetts. är det alltså möjligt att i våra ambulanser använda personal utan utbildning i sjukvård. framlade en arbetsgrupp inom ett förslag om obligatorisk utbildning omfattande tre veckors teoretisk och fyra veckors praktisk utbildning på sjukhus. Arbetsgruppens rapport samt redovisade erfarenheter från studieresor av överläkare jämte artiklar i ligger till grund för denna motion. Om vi jämför med de länder som ligger före oss i fråga om det som brukar kallas transportmedicin, finner vi att dessa länder i många fall har läkarambulanser med läkare och sjuksköterskor. Dessa ambulanser är vanligen stationerade vid akutsjukhus. Förutom läkarambulanser använder man sig i vissa länder av i akutsjukvård specialutbildad ambulanspersonal. Imponerande organisationer med räddningshelikoptrar har byggts upp i exempelvis , där man har 16 stationer med mycket hög beredskap. Även och har sådana räddningshelikoptrar med läkare och sjuksköterskor. Samtliga länder i med undantag av har läkar- och sjuksköterskebemannade ambulanser för omhändertagande av alla slag av akutfall. Liksom de nordiska grannländerna borde åtminstone ha I 1976/77. någon läkar- och sjuksköterskebemannad ambulans för testning av bilar och medicinsk utrustning. Att flytta akutintagets alla resurser ut till ambulansernas sjukhytter är ej möjligt inom nuvarande system med paramedicinsk personal, men mycket kan vinnas med välutbildad ambulanspersonal i bra ambulanser som har adekvat medicinsk utrustning. Ambulansverksamhetens organisation i är mycket varierande. På en del håll administreras verksamheten genom , på andra håll inlemmas den i eller taxirörelsens verksamhet. Ambulanssjukvården är en svår form av sjukvård som i många avseenden skiljer sig från sju k vårds insatsen på akutsjukhusets ambulansintag. Att exempelvis i mörker och regn ta hand om trafikskadade som sitter fastklämda är en mycket komplicerad uppgift. Ambulansens sjukhytt är en specifik arbetsplats som oftast är trång och svår att arbeta i. Varje ambulanscentral borde ha konsultläkare med skyldighet att organisera uppföljning av ambulanssjukvården och ambulanspersonalens utbildning. För en riktig utveckling av ambulanssjukvården är medicinsk ledning nödvändig. Det från sjukvårdssynpunkt bästa alternativet torde emellertid vara att förlägga ambulansstationen till sjukhus, med personalen inlemmad i sjukvårdsorganisationen. Detta skapar goda förutsättningar för kontakt med sjukvårdens personal och för utbyte av information. Eftersom många förordar denna modell är det viktigt att erfarenheter från redan genomförd sjukvårdsintegrerad ambulansverksamhet läggs fram. De länder som ligger före i fråga om transportmedicin har bedömt att de genom en utbyggd ambulanssjukvård har kunnat rädda många människoliv. Patienterna kan dessutom komma in till sjukhusen i betydligt bättre skick än tidigare, och därigenom har vårdtiderna kunnat förkortas. De höga vårdkostnaderna på sjukhus har på så sätt kunnat nedbringas. Något förenklat skulle man kunna säga att i lägger vi våra läropengar i människoliv! En sådan situation är orimlig. Det är viktigt att vi löser frågan om hur vi bäst skall kunna hjälpa skadade eller svårt sjuka människor som skall flyttas från ett sjukläger eller en olycksplats till sjukhus. Gränsen för kvalificerad sjukvård går vid akutmottagningens dörr. Den gränsen borde i tillämpliga delar flyttas ut till olycksplatsen. Problemen inom transportmedicinen är många och svåra. Utöver tekniska, medicinska hinder finns de ekonomiska. Men en satstning på att lösa dessa svårigheter är både human och lönsam. Att inrätta en transportmedicinsk kommission inom - i likhet med den katastrofmedicinska - kunde vara en framkomlig väg. Med anledning av det anförda vill vi föreslå att beslutar 1. att all ambulanspersonal bör genomgå godkänd grundutbildning som förutsättning för nyanställning, 2. att även vikarier får del av denna utbildning, 3. att uttala att sjukvårdshuvudmännen upprättar en tidplan för att ge grundutbildning för redan anställd ambulanspersonal, 4. att ambulanspersonal blir medicinalpersonal. () () 1* 1976/77.