mot · G102192 · 1977-11-25 00:00:00 — Motion 1977/78:192 av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:47 om åtgärder för att underlätta strukturomvandlingen inom specialstålindustrin och stålgjuteriindustrin I motionen konstateras att regeringen misslyckats med uppgiften att presentera ett samlat program för närings- och arbetsmarknadspolitiken inom stålindustrin. I propositionen 1977/78:47 saknas exempelvis en redovisning av riktlinjerna för ett strukturprogram för specialstålindustrin, liksom förslag till åtgärder för att åstadkomma en nödvändig samordning på ägarsidan. Vidare har frågan om insatser för forskning och utveckling skjutits . 1 motionen presenterar vi riktlinjer för en aktiv stålindustripolitik och en sammanhållande organisation för att genomföra en sådan politik. 1 Fackliga politiska initiativ för stålindustrin En aktiv, statlig näringspolitik är ett viktigt led i socialdemokratins strävan att åstadkomma full sysselsättning. Inom ramen för en sådan inriktning togs en rad initiativ av den socialdemokratiska regeringen för att skapa utvecklingsmöjligheter inom olika industrigrenar. Uppbyggnaden av investeringsbanken, den och flera andra institut är exempel på åtgärder som syftar till att underlätta finansieringen av näringslivets investeringar. Parallellt med detta skapades former för att öka samhällets insatser för planeringen av industribranscherna. Tillkomsten av stålbranschrådet var ett uttryck för insikten om att branschen stod inför betydande strukturproblem, som skulle kräva ett omfattande engagemang från statsmakternas sida för att förändringarna skulle kunna genomföras på ett socialt acceptabelt sätt. Så t. ex. hade i en skrivelse till regeringen pekat på de problem som skulle kunna uppstå på bruksorterna i Bergslagen, om strukturförändringar inte genomfördes på ett planmässigt sätt och med hänsynstagande till sysselsättningen på dessa orter. skapades ett forum för kontakter mellan statsmakterna, företagen och de fackliga organisationerna. De överläggningar som hölls i stålbranschrådet ledde till viktiga initiativ. Så t. ex. tillsattes handelsstålutredningen i början på 1976, och en rad kontakter togs med företag inom specialstålindustrin för att få till stånd en aktivitet så att strukturproblemen skulle kunna lösas. När specialstålutredningen senare tillsattes, kan detta ses som ett fullföljande av de planer som förelåg i under den socialdemokratiska regeringens tid. Grundvalen för dessa initiativ var att stålindustrin spelaren mycket viktig roll såväl regionalpolitisk som näringspolitiskt och att statsmakterna därför måste medverka till goda utvecklingsmöjligheter för branschen och trygghet för sysselsättning och inkomster för de människor som är verksamma i branschen eller på annat sätt beroende av dess utveckling. 2 Stålindustripolitiken under den borgerliga regeringen redovisade såväl handelsstål- som specialstålutredningen sina betänkanden. Därmed hade en grundval lagts för aktiva insatser från statsmakternas sida, när det gäller näringspolitiken på stålindustrins område. Tyvärr måste vi konstatera att regeringen - trots att det förelegat goda förutsättningar - inte har kunnat presentera ett samlat program för att lösa problemen inom branschen och för att klara sysselsättningen på de orter som berörs av stålindustrins strukturomvandling. Genom val av förhandlingsledning och ställningstaganden till förutsättningar för en samordning av handelsstålverken hamnade förhandlingarna snart i en återvändsgränd, som ledde till att industriministern tvingades till en omförhandling för att försöka åstadkomma en uppgörelse på för staten bättre villkor. Detta är förklaringen till att regeringen inte, som utlovades vid höstriksdagens början, nu lagt fram ett samlat förslag till näringspolitik för stålindustrin. Vi har för avsikt att återkomma med en närmare granskning av förhandlingarna och förhandlingsresultatet så snart regeringen lämnat propositionen om handelsstålbolaget till . När det gäller specialstålindustrin fanns det i utredningen om denna bransch förslag till en rad strukturåtgärder, som borde föranlett aktivitet från regeringens sida. Det allmänna intrycket både från företagens och från de fackliga organisationernas sida är att regeringen visat en anmärkningsvärd passivitet. Det finns exempel på att förhandlingar om vissa angelägna projekt har strandat och sedan inte återupptagits på grund av passivitet från regeringens sida. efter det att specialstålutredningen var färdig med sitt arbete saknas ett ställningstagande från regeringens sida till utredningens förslag. Industriministern begär nu att skall anvisa krediter och kreditgarantier till ett strukturprogram utan att får en redovisning av innebörden av ett sådant strukturprogram och de finansiella anspråk som ett sådant program ger upphov till. Inte heller redovisar industriministern de regional- och sysselsättningspolitiska konsekvenserna av den strukturomvandling som regeringen vill genomföra, trots att länsstyrelserna lämnat ett utförligt underlag för att bedöma effekterna av strukturförändringar och behovet av kompletterande regionalpolitiska insatser. Frågan om statens engagemang för forskning och utveckling inom stålindustrin skjuts . Propositionen 1977/78:47 är således ett klart otillfredsställande underlag för behandling av denna viktiga närings- och regionalpolitiska fråga. 3 Riktlinjer för en aktiv stälindustripolitik Vi delar den uppfattningen som kom till uttryck i specialstålutredningen att en fortsatt strukturomvandling är nödvändig och att statsmakterna har ett ansvar för att medverka till att en sådan kommer till stånd och att den genomförs i socialt acceptabla former. Statsmakterna måste därför ange riktlinjerna för en strukturplan och göra de insatser som är nödvändiga för att planen skall genomföras. Ett allvarligt hinder för en rationell struktur inom specialstålindustrin är splittringen på olika ägargrupper. När det gäller såväl marknadsföring, forskning och utveckling som investeringar, kan ägarsplittringen leda till att våra samlade resurser utnyttjas på ett mindre effektivt sätt. Som ett instrument för att genomföra en strukturplan för specialstålindustrin och stålgjuterierna och för att få till stånd en ägarsamordning eller en planering över ägargränserna bör den av oss föreslagna strukturfonden nu komma till stånd. Som ett komplement till denna bör man se de av regeringen föreslagna kreditstöden. Det är emellertid nödvändigt att detta stöd förknippas med särskilda villkor, som ger samhället möjlighet att också längre fram få ett inflytande över strukturförändringarna och en del i framtida vinster och kapitaltillväxt. Behovet av insatser för forskning och utveckling är stort, men företagen avdelar för små resurser för detta. Staten måste här medverka till att initiera och finansiera forskningen, t. ex. via strukturfonden. När det gäller råvaror bör prospekteringsverksamheten väsentligt utökas för att finna brytvärda tillgångar av legeringsmetaller inom landet. På så sätt kan man minska det beroende vi har av att importera sådana råvaror. När det gäller järnråvara finns det risk för att tillfälliga prisförhållanden leder till nedläggning av malmmetallurgi och gruvor. Samhället måste se till att samhällsekonomiska aspekter blir avgörande för valet av råvarubas. Stålindustrin är starkt beroende av en god och säker tillgång på elenergi. En ansvarsfull och framsynt energipolitik är därför ett viktigt led i en samlad näringspolitik för stålindustrin. En snabb återgång till den energipolitik som riksdag beslutade är nödvändig. Strukturomvandlingen inom stålindustrin innefattar stora risker för sysselsättningsproblem. För att lösa dessa måste statsmakterna bedriva en mera aktiv arbetsmarknads- och näringspolitik på de berörda bruksorterna. 3.1 Behovet av ett strukturprogram I propositionen konstaterar industriministern att det f. n. inte föreligger något strukturprogram för specialstålindustrin men att ett sådant skall utarbetas av den i propositionen föreslagna delegationen. Innebörden av detta är att industriministern nu begär att skall godkänna att ekonomiska resurser anvisas för struktureringen av branschen men att inte för något närmare besked om hur dessa medel skall användas och inte heller möjlighet att ta ställning till riktlinjerna för det strukturprogram som skall genomföras. Vi finnér det anmärkningsvärt att industriministern på det här sättet lämnar över frågor av utomordentligt genomgripande industripolitisk, regionalpolitisk och arbetsmarknadspolitisk natur utan att de politiskt ansvariga organen har fått möjlighet att dra upp riktlinjerna för verksamheten. Detta är så mycket mer anmärkningsvärt som det faktiskt föreligger ett underlag i form av specialstålutredningens betänkande, som kunde ha bildat grundvalen för ett förslag till . Om man väljer den uppläggning som industriministern föreslagit, försätter man representanterna i den föreslagna delegationen i en mycket svår situation. Den kommer inte att ha de nödvändiga handlingslinjerna utstakade, och det kommer därför att bli en mycket besvärlig beslutsprocess. Mot den här bakgrunden föreslår vi att begär att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till riktlinjer för ett strukturprogram, som skall behandlas av och sedan bilda grundval för de näringspolitiska insatserna inom branschen. 3.2 Inrättande av en strukturfond Inför trycket av tekniska och ekonomiska förändringar, som leder till en skärpt utländsk konkurrens, måste vi acceptera strukturomvandlingen. Men den måste ske i socialt acceptabla former under en aktiv löntagarmedverkan, och den måste leda till en utveckling av svensk indsutri - inte en nedbantning och försvagning. Detta kräver investeringar både i befintliga företag med goda framtidsutsikter och i nya projekt som kan ge oss sysselsättning, försörjning och konkurrenskraft . Socialdemokraterna lade fram förslag om inrättande av en strukturfond. Utvecklingen i vårt land har sedan detta förslag presenterades understrukit behovet av en sådan fond. Fondens syfte skall, som vi utvecklat i motionen 1977/78:39 om riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vara att svara för en nödvändig samhällsfinansiering av sådana projekt inom grupper av företag eller inom enstaka företag som syftar till att lägga grunden för en framtida branschstruktur med utvecklingsdugliga och livskraftiga företag. Finansieringen bör avse de investeringar som är förenade med detta. Fondmedlen bör inte enbart kunna användas för investeringar i anläggningstillgångar utan även för större insatser på utvecklings- och marknadssidan. För att fonden på ett effektivt sätt skall fungera som ett av medlen inom ramen för en samordnad aktiv näringspolitik bör i dess styrelse finnas representanter för såväl löntagarnas och näringslivets organisationer som statliga myndigheter. Med hänsyn till den föreslagna finansieringen av fonden och det starka intresse och ansvar för den näringspolitiska utvecklingen som löntagarorganisationerna visar anser vi att de bör tilldelas ett avgörande inflytande i fondens styrelse. Av styrelsens tio ledamöter bör löntagarorganisationerna utse sex, näringslivsorganisationerna två och staten två. I många företag har man reviderat ned investeringsplanerna. 1 stor utsträckning torde detta betingas av bristande tillgång på riskkapital. En sådan nedrevidering av investeringsplanerna framstår både och i ett mer långsiktigt perspektiv som olycklig för vår samhällsekonomi. En viktig uppgift för fonden bör därför kunna vara att medverka i finansieringen av sådana uppskjutna projekt. Löntagarna har fått en alltmer ökad insyn i företagens långsiktiga planering. är det ett starkt löntagarintresse att företagens investeringsverksamhet utökas. Genom ett nära samspel mellan strukturfonden, företagsledningarna och de anställda i företagen skapas såväl förutsättningar för som vilja till en expansion, som i det aktuella läget framstår som nödvändig. Strukturfondens medel bör kunna tillföras utan att några formella krav på säkerhet uppställs. Även i normala fall bör förräntningskraven kunna ställas ganska lågt och för helt kunna efterges, om de samhällsekonomiska motiven är starka. Däremot är det naturligt att kräva ett inflytande som villkor för kapitaltillskottet. Olika former för fondens kapitaltillskott bör vara tänkbara. Såväl aktieteckning genom nyemission som konvertibla skuldebrev eller motsvarande bör kunna vara aktuella. Vilken lösning eller kombination av åtgärder som väljs bör avgöras från fall till fall. I vissa fall kan det vara lämpligt att strukturfondens insatser kombineras med tillskott av direkt lånat kapital från t. ex. investeringsbanken. Enligt vår uppfattning bör inrättandet av en strukturfond ge väsentliga möjligheter till en starkt förbättrad investeringsverksamhet. Den sänkning av den allmänna arbetsgivaravgiften som har föreslagits av regeringen fr. o. m. innebär att nära på ett planlöst sätt sprids över hela näringslivet. Enligt vår uppfattning är det tveksamt om en åtgärd av denna typ över huvud taget får någon positiv effekt på investeringsverksamheten. Därtill kommer att ingen del av dessa miljarder, som egentligen är att se som löntagarnas pengar i och med att de beaktas i löneförhandlingar, kommer att underordnas löntagarnas inflytande. Enligt vår mening bör därför en strukturfond inrättas fr. o. m. . Under det första verksamhetsåret bör den tilldelas ett belopp som motsvarar kostnaderna för en sänkning av allmänna arbetsgivaravgiften , vilket innebär att den tilldelas ett eget kapital på . Strukturfonden bör läggas vid sidan av statsbudgeten och bör ges möjligheten att med statliga garantier gå ut på de internationella lånemarknaderna och förstärka sin verksamhet. 3.3 Krediter och kreditgarantier I propositionen föreslås att företag inom specialstålindustrin och stålgjuteriindustrin skall kunna fl statliga lån, s. k. investeringslån, och statliga garantier, för att möjliggöra sådana investeringar som är en förutsättning för eller en följd av strukturella förändringar. Huvudmotiveringen för åtgärden är att främja en långsiktigt balanserad regional sysselsättningsutveckling. Insatserna får således en lokaliseringspolitisk presentation, och villkoren anges bli i huvudsak desamma som för lokaliseringslån. En avvikelse från huvudregeln är att investeringslånen skall kunna erhållas oberoende av produktionsenhetens lokalisering. En annan avvikelse är att lånen skall kunna utgå med ett belopp som svarar mot hela investeringskostnaden. En tredje avvikelse är att lånen skall kunna ges med villkorlig återbetalningsskyldighet. En fjärde avvikelse, som dock inte omnämns i propositionen, är att investeringslånen lämnas för investeringar som kommer att minska sysselsättningen, medan lokaliseringslånen som regel lämnas till företag som bevarar eller ökar sysselsättningen. En femte avvikelse, som inte närmare motiveras, är att investeringslån beviljas av den i propositionen föreslagna delegationen, medan lokaliseringslånen av motsvarande omfattning beslutas av regeringen. Investeringslånen föreslås bli kompletterade med statliga lånegarantier för företagens ordinarie upplåning på kapitalmarknaden. Vidare föreslås företagen inom branschen kunna få en form av lån, som skall göra det möjligt att överbrygga inledande förlustår i samband med en strukturrationalisering. Likviditetslånen skall kunna lämnas med villkorlig återbetalningsskyldighet. Ramen för insatserna anges till 450 milj. kr. för investeringslånen, 250 milj. kr. för likviditetslånen och 600 milj. kr. Förslaget till investeringsstöd för specialstålindustrin och stålgjuterierna är, enligt vår mening, illa underbyggt. För det första sker en sammanblandning av olika motiv för åtgärden. Sammankopplingen med lokaliseringspolitiken är löslig och fullföljs inte på t. ex. det organisatoriska planet. För det andra saknas varje form av underlag för att bedöma den lämpliga omfattningen på stödet. Det har angetts till 700 milj. kr. i lån och 600 milj. kr. Enligt de uppgifter som vi inhämtat från branschen kommer de angivna ramarna inte att räcka till för de behov som redan nu finns dokumenterade inom branschen. När det gäller kopplingen till regionalpolitiken bör den ordnas på så sätt att lokaliseringslån skall kunna utgå på samtliga de platser där investeringslån kan lämnas. Investeringslånet bör inte överstiga två tredjedelar av kostnaden Den återstående delen bör täckas genom lokaliseringslån. På så sätt kommer regeringen mera direkt att medverka i handläggningen av dessa frågor och kan åstadkomma den nödvändiga samordningen med de övriga regional- och arbetsmarknadspolitiska insatser som bör göras på bruksorterna. När det gäller omfattningen av resurserna bör regeringen återkomma till med en närmare redovisning av behovet i samband med att det förslag till strukturprogram för specialstålindustrin som vi efterlyst läggs fram för . I avvaktan på detta och under förutsättning att en strukturfond inrättas är vi beredda att acceptera de föreslagna ramarna. Det föreslagna kreditstödet är utformat med villkor som är mycket generösa. Man kan med fog hävda att den statliga långivningen här tar över mycket av de risker som annars är förknippade med ägarkapital. Det är mot den bakgrunden rimligt att långivarna då också kan ställa villkor, som ungefär motsvarar de villkor som den kan ställa som bidrar med aktiekapital. Det kan lämpligen ske genom att den del av lånen lämnas mot konvertibla skuldebrev. Frågan om konvertering till aktier bör kunna tas upp , lämpligen . Då bör den nu framförliggande omstruktureringen ha genomförts, och då bör en prövning ske, om de då återstående lånebeloppen skall omvandlas till aktiekapital och ge staten del i framtida utdelning och värdetillväxt. 3.4 Lånedelegationens sammansättning och uppgifter I propositionen föreslås att en delegation skall inrättas för att pröva frågan om lån och garantier av det slag som redovisats i propositionen. När det gäller sammansättningen av delegationen sägs endast att representanter för anställda och företag i berörda branscher bör ingå. Delegationen skall inte endast syssla med kreditgivning utan också utarbeta det strukturprogram som på grund av regeringens handläggning av frågan alltjämt saknas. Enligt vår mening bör, som tidigare framhållits, riktlinjerna för ett sådant strukturprogram fastställas av statsmakterna. För att det skall kunna genomföras på ett effektivt sätt måste frågan om ägarsamordning kunna lösas. Statsmakterna har här ett stort ansvar. Detta ansvar bör lämpligen kanaliseras genom den strukturfond som vi föreslagit. Med en sådan uppläggning av strukturpolitiken är vi beredda att acceptera den föreslagna lånedelegationen. Vi vill emellertid understryka kravet på att de anställda ges en stark ställning i delegationen med tanke på den betydelse som kreditgivningen får för strukturomvandlingen och sysselsättningen inom branschen. 3.5 Forskning, utveckling och marknadsföring För att kunna hävda sig i den internationella konkurrensen måste den svenska specialstålindustrin satsa hårdare på forskning, utveckling och marknadsföring, konstaterar specialstålutredningen. Inom forskningsområdet pekar utredningen speciellt på metallurgi och processteknik. Men det är också nödvändigt att specialstålindustrin i ökad utsträckning satsar på egen manufaktureringav det handelsfärdiga stålet. Det ger nya arbetstillfällen, mer stabil avsättning för produktionen och bättre lönsamhet. En sådan utveckling kommer dock inte till stånd utan betydande insatser inom forskning och marknadsföring. Både vid enskilda företag och vid kollektiva institutioner har forskningen skurits ned som följd av företagens ekonomiska svårigheter och osäkerheten om branschens framtida struktur. Ägarsplittringen inom stålindustrin innebär att forskningsresurserna utnyttjas på ett mindre effektivt sätt. Ägarsplittringens konsekvenser är ännu mer påtagliga på marknadsföringssidan. De lån och garantier som föreslås i propositionen 1977/78:47 är knutna till investeringar i byggnader, maskiner, verktyg och arbetsredskap. Förslag till åtgärder för att förstärka och rationalisera forskning och marknadsföring saknas. Statens insatser i specialstålbranschen måste utformas så att ekonomiska resurser tillförs såväl investeringar i produktionsutrustning som forskning, utveckling och marknadsföring. Detta kan bl. a. ske genom den av oss föreslagna strukturfonden. Medel från strukturfonden kan också riktas direkt till speciella utvecklingsprojekt. Vi vill exempelvis peka på den forskning som pågår beträffande nya processer, vilka med hänsyn till skalekonomi, råvaror, miljö och energi synes vara bättre lämpade för svenska förhållanden än nu tillämpade tillverkningsmetoder. En utveckling av dessa processer till kommersiell skala kommer att kräva ekonomiska insatser långt utöver företagens och institutionernas ordinarie forskningsresurser. Det blir därför nödvändigt med särskilda insatser från statens sida. Dessa insatser skulle kunna kanaliseras genom strukturfonden. Svensk specialstålindustri är starkt beroende av en god tillgång på elenergi för att kunna hävda och förbättra sin internationella konkurrenskraft. har det uppstått en betydande osäkerhet om vilken energipolitik som kommer att föras. Denna brist på klarhet och besked från regeringens sida har fått allvarliga konsekvenser i industrin. I de energikrävande branscherna, som t.ex. stålindustrin, har det haft en hämmande effekt på investeringsviljan. Ferrolegeringsverken, som förser specialstålverken med legeringsämnen, har redan kraftigt justerat ned sina investeringsplaner med hänvisning till risken för brist på elenergi och de uttalanden som gjorts om en långsiktig omfördelning av skattetrycket på produktionsfaktorer i riktning mot ökad energibeskattning (se bl. a. S1ND 1977:4). Med dagens ekonomiska problem och inför framtidens allt bistrare energisituation kan ett utvecklat industriland inte vara utan en långsiktig energipolitik. Om statsmakterna skall kunna begära att näringslivet skall planera för framtiden, genomföra en nödvändig strukturomvandling och sätta i gång stora investeringar, måste näringslivet kunna få klara besked om den framtida energiförsörjningen. En ansvarsfull och framsynt energipolitik är ett viktigt led i en samlad näringspolitik för stålindustrin. Vi kräver därför en snabb återgång till den energipolitik som riksdag med stor majoritet lade fast. Behovet av utgångsmaterial för framställning av ferrolegeringar för specialstålindustrin täcks genom import. Vissa av de viktigaste legeringsmetallerna bryts i ett mycket begränsat antal länder. Det innebär betydande risker för kraftiga prisökningar och försörjningsproblem. Möjligheterna att finna brytvärda tillgångar av legeringsmetaller inom landet bedöms som goda, men detta förutsätter en väsentligt utökad prospekteringsverksamhet. I fråga om järnråvara är specialstålindustrin till övervägande del baserad på skrot. En ytterligare övergång från malm till skrotbaserad tillverkning övervägs inom flera företag. Det finns risk för att tillfälliga prisförhållanden under rådande lågkonjunktur leder till nedläggning av malmmetallurgi och gruvor. Samhället måste tillse att samhällsekonomiska och långsiktiga aspekter blir avgörande för valet av råvarubas. I de fall företag får statligt stöd för strukturrationalisering, som innebär nedläggning av gruvdrift, bör staten kunna förbehålla sig rätten att överta utlagda gruvmål och gruvor som inte längre utnyttjas. 3.8 Särskilt arbetsmarknadspolitisk stöd inom stålindustrin I propositionen 1977/78:59 föreslår arbetsmarknadsministern att tillfälligt särskilt sysselsättningsbidrag till företag med dominerande ställning på en ort,s. 75 96-bidrag, skall kunna utgå till företag inom stålindustrin. Förutom bidrag till företag med övertalig personal, vilka undviker att varsla eller tar tillbaka ett varsel, föreslås nu bidrag kunna utgå även om företaget har varslat men förklarar sig berett att skjuta uppsägningarna framåt i tiden.