mot · G00298 · 1977-01-13 00:00:00 — Motion 1976/77: 98 om ökade möjligheter till förlossningsvård utanför det egna sjukvårdsområdet Enligt 3 ii sjukvårdslagen har sjukvårdshuvudmännen skyldighet att tillhandahålla vård inte bara för dem som tillhör sjukvårdsområdet utan även för dem som under vistelse där blir i behov av vård. Den senare kategorin har emellertid huvudmännen i princip rätt att debitera de genomsnittliga driftkostnaderna. Då detta har ansetts oskäligt, har sjukvårdshuvudmännen träffat en överenskommelse - det s. k. utomlänsavtalet - av innebörd att utomlänspatient i vissa fall inte skall behöva erlägga högre avgift än inomlänspatient. Patientens eget landsting debiteras i stället mellanskillnaden. Avtalet gäller för patienter som under vistelse inom vårdlandstinget drabbats av sjukdom eller skada och på grund därav blivit i behov av omedelbar vård. Vid förlossning gäller dock förmånen endast om förtidsbörden inträffar före beräknad nedkomst samt då sociala eller humanitära skäl prövas föreligga och hemlandstinget i anledning härav utfärdar betalningsförbindelse. Ett exempel på fall då förmånen tveklöst beviljas är att en abortsökande kvinna, som är bosatt på en mindre ort. av rädsla för att förhållandet skall bli känt föredrar att få aborten utförd på annan ort. Ett annat godtagbart skäl är alt en gravid kvinna, som saknar anhöriga på sin bostadsort eller som har dåliga bostadsförhållanden, önskar komma närmare små föräldrar eller annan anhörig. I regel utfärdas också betalningsförbindelse då en gravid kvinna måste företa en tjänsteresa i nära anslutning till förlossningen. Detsamma gäller kvinnor som studerar på annan ort och kanske måste avlägga en viktig tentamen i nära anslutning till den beräknade tidpunkten för nedkomsten. Om resan däremot betraktas som en "ren nöjesresa", utfärdas inte betalningsförbindelse. Den som inte får betalningsförbindelse måste själv svara för skillnaden mellan utomlänsavgiften och ersättningen från sjukförsäkringen, dvs. med f. n. Enligt min mening är det otidsenligt att begränsa de gravida kvinnornas rörelsefrihet till det egna landstingsområdet under tre hela veckor före den beräknade tidpunkten för nedkomsten. Det kan inte heller anses önskvärt eller lämpligt att pröva varje enskilt fall för utfärdande av betalningsförbindelse. Den enskilde är rimligtvis den som bäst kan avgöra om en resa kan och bör företagas eller ej. Vad som av uppfattas som en nöjesresa kan för den enskilde vara en mycket angelägen resa. Grunden för utomlänsavtalet synes vara alt det inte har någon större betydelse för huvudmannen om vårdkostnaden betalas kontant till ett annat landsting eller i form av vård inom det egna . Detta torde, enligt min mening, gälla oavsett den enskildes skäl för att utnyttja sjukhusvård utanför det egna landstingsområdet. Den naturligaste lösningen vore alltså att ändra utomlänsavtalet på denna punkt. Regeringen bör hos sjukvårdshuvudmännen väcka frågan. Om denna väg inte är framkomlig, bör möjligheten att utjämna kostnaderna via den allmänna försäkringen prövas. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen lill känna vad som anförts i motionen om ökade möjligheter alt få förlossningsvård utanför det egna sjukvårdsområdet.