mot · G102651 · 1977-01-01 00:00:00 — av och om principerna för det ekonomiska systemet har en välutvecklad och teknologiskt högt stående industriapparat, en välutbildad och yrkeskunnig arbetarklass, god tillgång på viktiga råvaror och naturresurser och ett högt teknologiskt kunnande. Men detta används nu inte på ett rationellt sätt och framfor allt inte för folkets bästa. Naturtillgångar och foretag är underställda storkapitalet och dess kortsiktiga vinstintressen. De kapitalägande tar hand om arbetets frukter och investerar dem efter eget huvud, hemma eller utomlands. kommunisterna anser att en grundläggande kursändring skall genomföras i den ekonomiska politiken, i syfte att beröva monopolen deras makt och trygga de arbetande människornas intressen. Monopolens nyckelpositioner måste övertas av samhället och ställas under demokratisk ledning och kontroll -en demokratisk nationalisering måste genomföras. En sådan nationalisering måste bli så omfattande att den bestämmer samhällsekonomins utveckling. Den måste i första hand omfatta banker, kreditinstitut och försäkringsbolag, energisektorn och viktigare råvarukällor, de stora produktionsmonopolen och större verksamheter som ingår i multinationella koncerner. Den statligt ägda produktionssektorn i är mycket liten, . Den kapitalistiska koncentrationsprocessen har fortskridit, och ett fåtal monopol och finansgrupper äger den dominerande delen av naturtillgångar och produktionsmedel och tar hand om dess vinster. De ingrepp i ägandet eller statligt övertagande som skett har i stor utsträckning berört krisdrabbade branscher och företag som de kapitalägande kört i botten och varit beredda att lägga ner. Stora resurser har satts in för att klara driften när storfinansen visat sig vara utan ansvar för de anställda och de bygder som varit beroende av företagen i fråga. Men insatserna har oftast skett utan att samhället har skaffat sig bestämmande och ägande. Staten har fått pumpa in pengarna, och de kapitalägande har tagit hand om vinsterna och den fortsatta bestämmanderätten. kommunisterna anser att statligt övertagande måste vara ett bättre alternativ, som innebär att de krisdrabbade branscherna kan räddas och utvecklas och sysselsättningen därmed garanteras för de anställda. Branscher som är inbegripna i djupa och svåra strukturproblem är handelsstål- och specialstålindustrin, gruvnäringen, tekoindustrin, den svenska varvs- och rederinäringen samt glasindustrin. Inom dessa branscher har staten gått in med ett allt större ekonomiskt stöd i förhoppningen att hejda arbetslösheten och avvecklingen av hela industribranscher. Staten har satsat mycket stora belopp, direkt eller genom aktieköp. Dessa stödåtgärder har icke inneburit någon maktpolitisk inbrytning. Inte heller har sysselsättningen garanterats. kommunisterna vill framhålla att kraven om statligt övertagande ensidigt har inriktats mot de industribranscher som brottas med problem och som går dåligt ekonomiskt. Aktuella för förstatligande måste också de branscher vara som går bra, som skulle kunna tillföra samhället ökade resurser för utveckling, arbete och minskade skattebördor på det arbetande folket. Vårt krav är nationaliseringarav nyckelsektorerna i det svenska produktionslivet. I första hand följande: o affärsbankerna och försäkringsbolagen o skogs-, pappers- och massaindustrin O verkstadsindustrin O livsmedelsindustrin o kemiska industrin O byggnads- och materialindustrin O bilindustrin o den privata sektorn av bensin- och oljehandeln. Den svenska storfinansen är oerhört rik. omsatte de 200 största företagen i drygt 405 miljarder. De 50 största företagen svarade ensamma för tre fjärdedelar av den summan. I den utmärkta faktaredovisningen om svensk storfinans äger storföretagen författad av och framgår att och dess arbetarklass har varit oerhört vinstgivande förde kapitalägande. Talet om de av skatter och pålagor orimligt hårt pressade storföretagen framstår därmed i sin rätta belysning. I den nämnda publikationen presenteras bl. a. följande fakta: Om man ser till den effektiva avkastningen på de börsnoterade aktierna, vilket är ett mått på de årliga utdelningarna på aktierna plus förändringar på aktiekursen, är det lätt att förstå förmögenhetsexplosionen hos de stora förmögenhetsinnehavarna. Så här ser den effektiva avkastningen ut i några Wallenbergföretag under olika tidsperioder uttryckt i procent: I stort sett är avkastningen till aktieägarna entydig i den absoluta majoriteten av alla stora aktiebolag. Vinsterna är mycket höga. För Wallenberg-imperiet, som 1976 var uppe i en omsättning på ca 66 miljarder, har forsta varit en lysande period. 70-76 uppgick vinsterna efter avskrivningar till . Men det handlar inte bara om företag. Företagen ägs i stor utsträckning av de stora bankerna som i sin tur ägs och kontrolleras av de stora finansfamiijerna. Detsamma gäller försäkringsväsendet. Bankerna har en central roll i svenskt näringsliv. Via bankerna och de närstående investmentbolagen ägs och kontrolleras stora delar av svenskt näringsliv. Bankernas lånepolitik driver de små och medelstora företagen i händerna på de stora finansgrupperna. Via bankerna kontrolleras näringslivets uppbyggnad och produktionsinriktning, om företag skall vara kvar eller läggas ner, om pengar skall investeras i eller utomlands. Därmed bestämmer man också om hundratusentals arbetare skall ha arbete eller bli arbetslösa. Storkapitalets diktatoriska makt innebär också att de bestämmer över hur produktionens resultat skall användas. Om vinsterna skall investeras för att skapa mera sysselsättning i eller om de skall användas för att bygga upp fabriker i andra länder. Den senare tendensen har blivit alltmer framträdande , vilket framhålles i en annan motion från kommunisterna. I har investeringarna under 1974-1975 och 1976 praktiskt taget legat stilla på en nivå som penningvärde uppgår till ca . Investeringarna utomlands har däremot 1976 ökat till . publicerade den första stora undersökningen om de svenska bolagens utlandsverksamhet. Därav framgår att 20 koncerner 1975 hade totalt 554 000 anställda. Av dessa arbetade 272 000 i utlandet. Det är också följden av storkapitalets makt över svenska nyckelindustrier. kommunisterna anser att ett demokratiskt alternativ till den den ekonomiska krisen och den borgerliga krispolitiken också måste angripa den ekonomiska makten i samhället, storkapitalets och monopolens herravälde. Vi ställer parollen om förstatligandet av de viktigaste vinstgivande 1* 1977/78. industrisektorerna och inte bara de branscher som storkapitalet har kört i botten. Moget för nationalisering är också bank- och försäkringsväsendet. Högaktuellt är också förstatligandet av energisektorn med en planhushållning som beaktar våra kvarvarande oreglerade älvar och vattenkraftens fortsatta utveckling, som verkar för ett minskat oljeberoende och tillgodoser säkerheten och kontrollen över kärnkraftens fredliga användning. En demokratisk nationalisering förutsätter demokratisk planering och kontroll från statens sida tillsammans med de arbetande och deras organisationer. Med utgångspunkt i dessa principer kan ekonomin inordnas inom ramarna för en samhällsekonomisk plan, vilken fastslås genom politiska beslut i . I kommunisternas program slår vi fast följande: Tillväxten av den modema produktionen i omfång och dess ökade samhälleliga karaktär liksom samhällsutvecklingen i övrigt förutsätter att allt bredare folkmassor dras med i planeringen, ledningen och kontrollen över produktionen - såväl lokalt som på riksplanet. Den målsättningen måste vara vägledande i ett program som har till syfte att bryta monopolens förödande makt över svenskt näringsliv. Att överföra viktiga delar av produktionsmedlen i samhällets ägo kan också under nuvarande samhällsförhållanden innebära framsteg. Det kan förhindra utländskt inflytande och begränsa kapitalexporten. Produktionens vinster kan i större utsträckning komma folket till godo. I ett demokratiskt program för nationalisering måste de anställdas inflytande och medbestämmande över produktion, investeringar, vinstavkastning och arbetsmiljö garanteras. Vi vill föreslå att uttala sig för framläggandet av en plan för demokratisk nationalisering som innebär att följande näringsgrenar överförs i samhällets ägo: Bank- och försäkringsväsendet Den privata olje- och bensinhandeln Läkemedelsindustrin Energisektorn De avgörande delarna av verkstadsindustrin Den privata livsmedelsindustrin Kemiska industrin Byggnads- och materialindustrin Bilindustrin Viktiga komponenter i ett sådant program för nationalisering bör vara LM , SKF, ASEA och . Allt tal om ersättning till finansgrupperna skall avvisas. De gångna årens feta aktievinster bör vara ersättning nog. Med stöd av det anförda föreslås att uttalar sig för en demokratisk nationalisering med den inriktning som anges i motionen. (apk) (apk)