mot · G002738 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 738 av i m. fl. om viss försöksverksamhet på kulturområdet i (LO) och () anhöll i skrivelse till regeringen om medel för viss försöksverksamhet på kulturområdet, enligt bifogade förslag (Bilaga). Syftet med försöksverksamheten är att i former motsvarande det arbete som genomfördes av stärka folkrörelsernas möjligheter att bland sina medlemmar och i de miljöer där dessa arbetar utveckla ett varierande och aktivt kulturliv. Försöksverksamheten skall främst inriktas på sådana grupper och miljöer som har sämre förutsättningar än andra att få del av samhällets kulturpolitiska insatser. Kulturverksamhet i anslutning till arbetslivet bör prioriteras. På bör försöken vidgas till att omfatta också bostadsområden och vårdinstitutioner. Dock bör redan från början särskilt utsatta grupper, t. ex. handikappade, ägnas särskild omtanke i försöksverksamheten. 1 gällande riktlinjer för samhällets kulturpolitik är ett av delmålen att kulturverksamheten skall utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov. Skillnader i kulturella villkor är alltjämt stora mellan olika befolkningsgrupper. Det är därför ett demokratiskt rättvisekrav att de som på grund av brister i sina arbetsförhållanden eller i sin sociala miljö är kulturellt eftersatta ges förutsättningar att tillvarata och utveckla sina möjligheter till skapande aktivitet. Försöken bör särskilt uppmärksamma åtgärder för att röja undan hinder för kulturellt arbete där betingelserna är särskilt ogynnsamma. Samarbete bör sökas med folkrörelserna och organisationer, t. ex. och Riksutställningar. Försöksverksamheten bör undersöka vilka förhållanden som medverkar till att personer med kort och bristfällig grundutbildning och med svåra arbetsförhållanden inte deltar i kulturaktiviteter. Därvid bör åtgärder som kan medverka till att undanröja hindren för ett deltagande prövas. Samråd med organisationer som Skådebanan, Konstfrämjandet, Litteraturfrämjandet och studieförbunden, som har erfarenhet av uppsökande verksamhet, är i detta sammanhang av stor vikt. I den mån i sin programverksamhet kan stå till förfogande bör den möjligheten utnyttjas. Kulturarbetare och lokala kulturinstitutioner bör stimuleras till att delta i försöken. Försöksverksamheten bör syfta till att göra kulturarbete och egen skapande aktivitet till en naturlig del av människans vardagsmiljö. En viktig del i försöksverksamheten är utbildningen av de personer som på arbetsplatser och i andra sammanhang skall ta ansvar för genomförandet Erfarenheterna från arbete visar på vikten av att de som organiserar och förmedlar aktiviteterna inom försöksverksamheten bör utses inom de grupper bland vilka de skall verka. Det kan innebära att särskilda utbildningsinsatser krävs för att göra dem förtrogna med samhällets kulturpolitiska mål och de resurser som står till förfogande. Det är också väsentligt att de för möjligheter till kontakter med kulturarbetare av olika slag för diskussion om försöksverksamhetens innehåll och metodik. Utbildningen skall också, som det heter i skrivelsen, göra organisatörer och kulturförmedlare kapabla att planera kulturaktiviteterna utifrån sina respektive organisationers grundvärderingar och mål och på ett naturligt sätt foga in dem i organisationens löpande verksamhet". Försöksverksamheten bör i likhet med FÖVUX-försöket anordnas i ett tiotal kommuner med varierande struktur och befolkningsunderlag. En riktpunkt bör vara att ca tio organisatörer kan medverka på varje försöksort. Utbildningen bör dimensioneras i anslutning till detta behov. Som ett led i försöksverksamheten bör resurser också ställas till förfogande för organisationsarbetet och för den uppsökande verksamheten på det lokala planet. I förekommande fall bör ersättning kunna utgå till organisatörerna för förlorad arbetsförtjänst, beräknad efter samma grunder som fackförbunden tillämpar vid facklig utbildning. Kostnaderna har av LO och ABF i skrivelsen preliminärt beräknats till . Förslaget har remitterats till , som avser att i samråd med berörda parter utforma en plan för hur den försöksverksamhet som LO och'ABF skisserar skulle kunna utformas mer i detalj. ämnar också undersöka möjligheten för TCO och TBV att omfattas av försöket. Frågan om skall kunna spela en roll vid utvärderingen av försöksverksamheten skall också behandlas. Det är enligt vår mening av stor vikt att den här föreslagna försöksverksamheten kommer i gång omgående så att den kan samordnas med det kulturpolitiska reformarbetet i övrigt. För att göra detta möjligt bör redan nu uttala sin anslutning till projektet. Vad vi här föreslagit bör av ges regeringen till känna. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande en försöksverksamhet på kulturområdet, 2. att hemställer att regeringen ur kommittéanslaget ställer erforderliga medel till förfogande för den föreslagna försöksverksamheten. () () () () () LANDSORGANISATIONEN I - ARBETARNAS BILDNINGSFÖRBUND Förslag till försöksverksamhet med kulturförmedlande och kulturaktiverande insatser på arbetsplatser och i bostadsområden I propositionen om den statliga kulturpolitiken (1974:28) framhåller departementschefen att samhällets kulturpolitik skall ses som ett av flera instrument för att skapa ett samhälle som präglas av jämlikhet och som ger människor möjligheter till ett rikare liv. Departementschefen anför vidare: De kulturpolitiska insatserna skall syfta till att göra de kulturella upplevelserna tillgängliga för alla och också göra det möjligt för alla att få utlopp för sin inneboende skaparförmåga. Det är ett demokratiskt rättvisekrav att människor ges förutsättningar att ta till vara och utveckla sina möjligheter till skapande aktivitet. I konsekvens med denna grunduppfattning framhålles i ett av delmålen för den statliga kulturpolitiken, att denna i ökad utsträckning skall utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov. I propositionen understryks att det materiella välståndet och den sociala tryggheten för stora befolkningsgrupper inte har medfört att skillnaderna i kulturella villkor utjämnats i samma omfattning. En viktig förklaring härtill är de skillnader som alltjämt finns mellan olika grupper i fråga om arbetsförhållanden, social miljö, utbildningsnivå och ekonomiska villkor. Kulturella aktiviteter är fortfarande i betydande utsträckning tillgängliga endast för en minoritet, som även i andra avseenden befinner sig i gynnad ställning, medan stora grupper är eller känner sig utestängda. Departementschefen betonar i detta sammanhang folkrörelsernas roll i en kulturpolitik som syftar till att nå ut till de kulturellt eftersatta människorna i samhället. Det svenska organisationslivet har en stark lokal förankring och utgör i sig en decentraliserad kulturverksamhet som på ett naturligt sätt når ut till människor och möter dem i deras vardagsmiljöer. Samhället bör ta till vara folkrörelsernas möjligheter att utveckla den lokala kulturverksamheten och kraftfullt stödja dem. Samhället har ingen anledning att driva en verksamhet som lika bra eller bättre sköts av en idéburen rörelse. Den nya statliga kulturpolitiken har i olika avseenden tagit konsekvenserna av denna markering av folkrörelsernas kulturpolitiska betydelse. Bidragen till kulturprogram i föreningslivet och till experiment och utvecklingsarbete inom den amatörkulturella verksamheten utgör tillsammans med bidraget till studiecirkelverksamheten betydelsefulla satsningar på en folkrörelseförankrad, jämlikhetsfrämjande kulturverksamhet. Det finns emellertid ett led i detta arbete som ännu inte rönt tillräcklig uppmärksamhet i den statliga kulturpolitiken, och som i en systematisk upprustning av folkrörelsernas kulturarbete får en allt större betydelse både för bredden och kvaliteten i verksamheten: det praktiska och pedagogiska arbetet i det lokala organisatiortsiedet. I den vuxenutbildning, som bedrivs av studieförbunden och dess medlemsorganisationer, är det närmast en självklarhet att det skall finnas studieorganisatörer, studieombud och andra medarbetare som skall svara för den fortlöpande studieverksamheten inom sina organisationer, på sina arbetsplatser osv. Det är också självklart att de skall ha en för sina uppgifter väl avpassad utbildning samt att de även i övrigt skall beredas förutsättningar att utföra sitt arbete på ett effektivt och framgångsrikt sätt. har genom sin försöksverksamhet konkret och praktiskt visat vad studieorganisatoriska och uppsökande insatser betyder för möjligheterna att nå ut till de stora grupperna av kortutbildade vuxna och intressera dem för vuxenutbildning. Behovet av motsvarande insatser på det allmänkulturella området är givetvis inte mindre. Tvärtom måste man utgå från att de personer, som på det lokala planet skall stimulera fram ett kulturintresse bland kulturellt missgynnade människor, ställs inför större svårigheter och problem än vad studieorganisatörerna i allmänhet gör. Den allmänkulturella verksamheten kan och bör vara mera varierande än studieverksamheten, både till innehåll och form; det är en verksamhet som man har mindre erfarenhet av, och det finns ofta också ett främlingsskap - ett visst motstånd mot detta slag av verksamhet, både hos organisationsledningarna och bland organisationernas medlemmar. Mot denna bakgrund synes det nu ytterst angeläget att snabbt få igång ett systematiskt försöks-och utvecklingsarbete på kulturområdet motsvarande det som genomfördes av . Syftet med försöksverksamheten är att stärka och förbättra folkrörelseorganisationernas möjligheter att bland sina medlemmar och i de miljöer där dessa arbetar och verkar utveckla ett varierande och aktivt kulturliv. Försöksverksamheten skall främst inriktas på sådana grupper och miljöer, som har sämre förutsättningar än andra att få del av samhällets kulturpolitiska insatser. Det säger sig självt att kulturverksamhet i anslutning till arbetslivet och arbetsplatserna måste tillmätas särskild betydelse i detta sammanhang. Denna verksamhet bör också ges hög prioritet i försöksarbetet. På något bör försöken vidgas till att också omfatta bostadsområden, vårdinstitutioner och organisationer. Resurssvaga grupper, t. ex. invandrare och handikappade skall ägnas särskild omtanke i detta arbete. Det innebär att försöksarbetet inte får begränsas till arbetsplatser och bostadsområden där förutsättningarna för kulturell verksamhet bedöms som speciellt goda - där det exempelvis är möjligt att knyta intresserade och kunniga medarbetare till verksamheten, där det finns lämpliga lokaler och där kulturklimatet i övrigt är gynnsamt. Försöksverksamheten bör tvärtom inriktas på miljöer med varierande förutsättning och därvid särskilt uppmärksamma vilka åtgärder som måste vidtagas för att undanröja hinder och svårigheter för kulturellt arbete där betingelserna för sådan verksamhet måste anses vara ogynnsamma. Försökan bör alltså syfta till att angripa såväl ekonomiska som praktiska pedagogiska och psykologiska problem. I försöksarbetet skall givetvis alla de möjligheter utnyttjas, som står till buds för kulturaktiviteter inom folkrörelserna. Bidrag till kulturprogram i föreningslivet och till experiment och utvecklingsarbete i den amatörkulturella verksamheten kommer att spela en viktig roll i sammanhanget. Det samma gäller de möjligheter som Konstfrämjandet och Skådebanan erbjuder. Vidare bör undersökas i vilken utsträckning , Riksutställningar, Rikskonserter och Regionmusiken kan medverka. Samarbete bör också sökas med regionala och lokala kulturinstitutioner - teatrar, museer, konsthallar, konsertinstitutioner etc. - och med kulturarbetare, både grupper och enskilda. En uppgift som snabbt kommer att få en växande betydelse i detta sammanhang och som måste tillmätas särskild vikt är litteraturspridningen. Det gäller såväl det nya massmarknadsförlaget som de enskilda förlagens utgivning av billiga böcker. Det gäller givetvis också utbyggnaden av arbetsplatsbibliotek och andra former för samarbetet med folkbiblioteken. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att försöka stimulera fram en amatörkulturell verksamhet i direkt anslutning till arbetsplatser, föreningar och bostadsområden. Den amatörverksamhet som studieförbunden bedriver, har i huvudsak en allmän karaktär. Deltagarna rekryteras genom en allmän utåtriktad information, och det är mindre vanligt att verksamheten anordnas i samverkan t. ex. med en facklig organisation, en bostadsorganisation eller någon annan intressegrupp. Det betyder att denna typ av verksamhet har svårt för att nå ut till människor utanför kretsen av dem, som redan är intresserade av amatörkulturell verksamhet. Försöksarbetet bör syfta till att göra amatörverksamhet av olika slag till en naturlig aktivitetsform i människornas vardagsmiljö och föreningsliv. Försöksverksamheten bör också Försöka klarlägga vad tillgången på lämpliga lokaler och lokalernas belägenhet betyder För möjligheterna att utveckla ett varierande kulturliv i anslutning till människornas arbetsplatser och bostäder. Som redan påpekats bör försöksverksamheten syfta till att utveckla och förbättra de organisatoriska och pedagogiska förutsättningarna för ett lokalt, i människornas vardagsmiljö förankrat kulturarbete. I huvudsak torde arbetet komma att inriktas på tre typer av aktiviteter, nämligen ... amatörverksamhet, som dels kan bedrivas i traditionella former - t. ex. som studiecirklar i sång, musik, konst/konsthantverk och amatörteater dels utvecklas i nya former anpassade till deltagarnas intressen, arbete och vardagssituation, 2. kulturarrangemang i samverkan med kulturarbetare och kulturinstitutioner och -organisationer, 3. litteraturspridning och iäsfrämjande verksamheter genom arbetsplatsbibliotek och andra former av samverkan med kommunbiblioteken samt försäljning av billiga böcker såväl från massmarknadsforlaget som från de enskilda Förlagens utgivning. I det praktiska arbetet kommer givetvis aktiviteter från dessa tre grupper att samordnas och samverka. Med detta avses emellertid inte att Försöksarbetet skall mynna ut i organisatoriska standardmodeller. Förutsättningarna för denna typ av kulturverksamhet är alltför skiftande För att den skall kunna pressas in i generella mönster. De organisatoriska formerna måste i varje särskilt fall kunna utvecklas efter sina speciella förutsättningar. Tyngdpunkten i försöksverksamheten måste därför läggas på utbildningen av de personer som på arbetsplatser och institutioner, i bostadsområden och organisationer skall ta det direkta ansvaret För att kulturverksamheten kommer till stånd och kan utvecklas. Kulturorganisatörer och kulturförmedlare bör så lång möjligt utses inom de grupper av människor bland vilka de skall verka. De bör vara väl bekanta med den miljö där arbetet skall bedrivas och de bör ha goda kontakter med och förtroende hos de människor de skall vända sig till. Det innebär emellertid att de ofta har begränsade kunskaper om och erfarenheter av kulturpolitik och av kulturlivets organisation och verksamhetsformer. Utbildningen bör ge grundläggande kunskaper om samhällets kulturpolitiska mål och om de resurser och möjligheter som står till förfogande för ett folkrörelseförankrat kulturarbete. Den bör också göra deltagarna förtrogna med olika kulturgenrer och ge dem tillfälle till kontakter och samtal med kulturarbetare - författare, bildkonstnärer, skådespelare, personal vid kulturinstitutioner osv. Tyngdpunkten i utbildningen måste med all sannolikhet läggas på det praktiska och pedagogiska arbetet, som organisatörer och kulturförmedlare skall utföra på det lokala planet. Det gäller där för dem att dels kunna välja ut, organisera och presentera kulturaktiviteter på ett sådant sätt att deltagarna upplever dem som meningsfulla och stimulerande, dels se till att arrangemangen genomförs så att de kommer till sin fulla rätt och uppfyller de krav som medverkande kulturarbetare anser att de måste ställa för att kunna utföra ett arbete som de själva känner sig tillfreds med. Utbildningen skall också göra organisatörer och kulturförmedlare kapabla att planera kulturaktiviteterna utifrån sina respektive organisationers grundvärderingar och mål och på ett naturligt sätt foga in dem i organisationens löpande verksamhet. Under försöksarbetet bör utbildningen ges formen av två eller tre veckolånga internatkurser varvade med praktiskt arbete på hemorten. 1 försöksarbetet skall givetvis också ingå en systematisk utvärdering och dokumentation. Försöksverksamheten bör, för att kunna ge ett bra erfarenhetsunderlag, anordnas i ett tiotal kommuner med varierande struktur och befolkningsunderlag. I varje kommun bör det finnas i genomsnitt tio organisatörer/kulturförmedlare som medverkar i försöksarbetet. Totalt är det alltså 100 personer som skall utbildas. Varje deltagare bör ges möjlighet att delta i tre veckokurser, vilket innebär att högst 12 veckokurser skall genomföras. Till detta kommer kostnader för förlorad arbetsförtjänst, här beräknade efter de grunder som LO och fackförbunden tillämpar vid facklig utbildning. I projektet bör resurser också ställas till förfogande för det organisatoriska och uppsökande arbetet på det lokala planet. Organisatörer och kulturförmedlare kan behöva ta ledigt från arbetet för uppgifter som de inte kan klara på sin fritid. Ett belopp motsvarande ersättning för en veckas inkomstbortfall för var och en av de 100 medverkande kulturförmedlarna bör därför ställas till förfogande. För projektledning och utvärdering beräknas kostnaderna till sammanlagt . Slutligen bör också ett belopp av ställas till förfogande för sådana kostnader som inte kan täckas in av nu utgående bidrag. I övrigt skall verksamheten finansieras av de bidrag som regelmässigt utgår från stat, landsting och kommuner. Nedanstående kostnadssammanställning får betraktas som preliminär, men torde tämligen väl svara mot behovet för det skisserade projektet. Kostnaderna är beräknade för verksamheten under ett budgetår. Kursverksamhet (12 veckokurser å ) Förlorad arbetsförtjänst (100 deltagare å 425:-/vecka x Organisatoriskt och uppsökande arbete 1 110 000: