mot · G002907 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 907 av m. fl. om demokratiska rättigheter på arbetsplatsen Sammanfattning Riksdagsbeslutet om den s. k. medbestämmandelagen - MBL - innebar inte, som det påstås i den mytbildning som pågår, att SAF:s paragraf 32 försvinner. kommunisterna protesterar mot denna mytbildning och manar till fortsatt kamp mot SAF:s förhatliga paragraf 32. Alla verkningarav denna kan inte avskaffas förrän kapitalisterna berövats äganderätten till produktionsmedlen och därigenom den avgörande makten i företagen och samhället. Den s. k. medbestämmandelagen analyseras i motionen. Där visas att den utvidgade förhandlings- och informationsrätten samt ytterligare några rättigheter är framgångar för facket, men att MBL också innebär skärpt strejkförbud under avtalsperiod. Den skärpta fredsplikten och borgarnas lottseger om höjda strejkböter gör denna del av MBL till en hårdare antistrejklag än kollektivavtalslag. Lagen ger också arbetsköparna vidgade möjligheter att bli befriade från fredsplikten så att de kan vidta lockout under avtalsperiod. 1 motionen redovisas vpk:s alternativ till klasslagarna. Detta alternativs huvudtanke är att de arbetande i lag skall ges konkreta demokratiska rättigheter på arbetsplatsen, vilka kan utgöra ett stöd i deras kamp för att bryta kapitalägarnas makt och genomföra viktiga sociala målsättningar. De krav som står i förgrunden är: obegränsad förhandlings- och strejkrätt i alla frågor, slopande av tystnadsplikten för fackliga representanter, facklig vetorätt vid köp och försäljning samt nedläggning och förflyttning av företag och produktionsenheter, rätt till fackliga möten på betald arbetstid under minst , rätt till politisk verksamhet på arbetsplatsen samt obegränsad rätt till politiska strejker och internationella solidaritetsaktioner. I motionen krävs att de demokratiska rättigheter som vpk kräver skal! gälla fullt ut även för de offentliganställda. Om vpk:s huvudkrav avslås, föreslås i motionen att beslutar: att deltagande i olovlig strejk aldrig får utgöra grund för avskedande, att arbetsköpare inte skall kunna bli befriad från fredsplikt för att kunna vidta lockout under avtalsperiod, att strejkande och dennes fackliga organisation inte får dömas till böter, att facklig organisation inte skall kunna dömas till böter för utövande av tolkningsföreträde och vetorätt i entreprenadfrågor samt att paragraf 44 i MBL ändras så att fackföreningarna helt obundna av löneavtal, som de ingått, kan förhandla om avtal på andra områden utan fredsplikt. 1 1976/77. 1976/77: 907 Fortsatt kamp mot klasslagarna Om hade följt vänsterparitet kommunisternas förslag till demokratiska rättigheter på arbetsplatsen vid omröstningen om lagen om medbestämmande i arbetslivet hade den svenska arbetarklassen kunnat notera en seger. Den hade kunnat se fram mot av stora förändringar på arbetsplatserna, då de anställda med lagens stöd kunnat minska arbetsköparnas makt och mera framgångsrikt kunnat kämpa för sina intressen; ökad trygghet i anställningen, en rimlig andel av produktionsresultat samt arbetstillfredsställelse med meningsfullt arbete och riskfri arbetsmiljö utan arbetshets och utslagning. Men riksdagsbeslutet innebar inte detta. k. medbestämmandelagen - MBL - innebär visserligen några framsteg och eftergifter för opinionen på arbetsplatserna, som utvecklats starkt sedan hamn- och gruvstrejkerna kommunisternas kampanj för demokratiska rättigheter, som underlättar kampen mot SAF:s paragraf 32, har haft stor betydelse för att vidareutveckla opinionen. Framsteg, med begränsningar Till framstegen räknar vi främst arbetsköparnas primära förhandlingsskyldighet, fackets rätt att kräva förhandlingar i alla konkreta frågor, arbetsköparnas utvidgade informationsskyldighet, fackets rätt att kräva ytterligare information och även utredningar, begränsningen av arbetsköparnas företräde att tolka avtal och fackets begränsade vetorätt i entreprenadfrågor. Vetorätten innebär trots sin begränsning ett viktigt principiellt genombrott i lagstiftningen, som det gäller att bygga vidare på. De utvidgade rättigheterna är kringgärdade med kraftiga begränsningar. När förhandlingarna slutförts är arbetsköparna - med undantag av en begränsad facklig vetorätt i entreprenadfrågor - suveräna att fatta beslut, hur negativa dessa än är för de anställda. Facket kan inte tillgripa stridsåtgärder. Fackets företräde att tolka vissa avtal begränsas starkt av att arbetsdomsolen - AD - kan döma den fackliga organisationen till skadestånd vid tolkning AD finner felaktig. Detsamma gäller om facket enligt AD utnyttjar vetorätten i entreprenadfrågor felaktigt. Till det positiva i MBL räknar vi ändå de års lag om föreningsoch förhandlingsrätt utvidgade fackliga rättigheterna, som flyttats över och förbättrats i den nya lagen. MBL är tyvärr inte bara dessa överflyttade och utökade rättigheter från den tidigare lagen om förenings- och förhandlingsrätt. Det grundläggande i MBL är att den bygger på borgarnas klasslagar - kollektivav 1976/77: 907 talsiagen och lagen om arbetsdomstol. MBL utgår (rån att fackföreningarna med skärpt strejkförbud och ökat ansvar för fredsplikten under avtalsperiod skall medverka till ett utbyggt klassamarbete för att rationalisera och effektivisera det kapitalistiska näringslivet i foretag och myndigheter. I stället för en lag med konkreta demokratiska rättigheter, som underlättar självständig facklig kamp, så kommer AD att i ökad omfattning skapa nya lagar genom prejudikat, som i avgörande frågor gynnar kapitalet och arbetsköparna. Fortsatt kamp för demokratiska rättigheter Arbetarklassen måste fortsätta sin kamp för strejkrätten - mot fredsplikten, strejkböterna, svartlistning och avsked av strejkande, för vetorätt - mot arbetsköparnas enväldiga beslut, för en rimlig fördelning av produktionsresultatet, trygghet i anställningen, rätten till meningsfullt arbete utan arbetshets och utslagning - mot kapitalets profitbegär, för rätt till fackmöten på arbetsplatsen på betald arbetstid - mot arbetsköparnas ensidiga rätt till sådana möten, för rätt till politisk verksamhet på arbetsplatsen mot arbetsköparnas enväldiga rätt att indoktrinera de anställda med arbetsköparvärderingar, mot kapitalets anarki - för en planerad produktion, som tillfredsställer folkets behov. Arbetarna kommer att tvingas handla i strid mot lagen för att kunna tillvarata sina intressen, medan samma lag i avgörande delar skyddar kapitalet. Det är detta som - trots vissa utvidgade fackliga rättigheter - gör MBL till en orättvis lag - en klasslag. Fortsatt kamp mot SAF:s paragraf 32 kommunisterna uttalar en bestämd protest mot propagandan och mytbildningen i press och övriga massmedia, tyvärr även i fackförbundspressen, om att den s. k. medbestämmandelagen och de samarbetsavtal som den öppnar väg för avskaffar SAF:s paragraf 32 och alla dess återstående verkningar. MBL naggar SAF:s paragraf 32 ytterligare något i kanten. Men det väsentliga är att MBL, som en ledamot i paragraf 32-utredningen så träffande uttryckte det, sopar paragraf 32 under mattan. Det nya är inte att SAF:s paragraf 32 och dess återstående verkningar avskaffas. Det nya är att arbetsköparna leder på ett nytt sätt i kraft av nya ledningsmetoder. som arbetats fram i samarbete i företag och myndigheter. Kapitalisternas enväldiga rätt att ställa folk utan arbete är obeskuren i de grundläggande frågorna. Vad innehåller egentligen SAF:s förhatliga paragraf 32? Det som ofta nämns i debatten är den gamla välkända och ökända satsen om arbetsköparnas rätt att "fritt anställa och avskeda arbetare, att fritt leda och fördela 1* 1976/77. 1976/77: 907 arbetet och att begagna arbetare från vilken förening som helst eller arbetare stående utanför förening. Detta är grundläggande frågor. Men paragraf 32 innehåller också mycket annat som är av betydelse för lönarbetarna och de fackliga organisationerna. 32 § Skyldigheter ifråga om avtal samt förbud mot anställning av arbetstagare i konflikt m. m. Vill delägare eller medlem i föreningen ingå kollektivavtal med fackförening, fackförbund eller annan organisation, skall förslag därtill underställas föreningens styrelse. Dylikt avtal må ej upprättas utan styrelsens godkännande. Styrelsen äger att efter vederbörande förbunds hörande lämna föreskrifter rörande kollektivavtals tillämpning och om arbetsvillkor, vilka icke äro reglerade i sådant avtal, även som i övrigt om delägares förfarande i arbetsgivarfrågor, som styrelsen finner vara av större vikt. För beslut i frågor av sist angiven art krävs att minst fyra femtedelar av antalet styrelseledamöter äro tillstädes och att minst tre fjärdedelar av de närvarande äro ense om beslutet. Om vid beräkning av åsyftade kvoter brutet tal uppkommer, skall jämkning till helt tal ske enligt allmänna regler. I kollektivavtal, som upprättas mellan delägare eller medlem i föreningen och fackförening eller fackförbund, skall intagas bestämmelsen, att arbetsgivaren har rätt att fritt antaga och avskeda arbetare, att leda och fördela arbetet och att begagna arbetare från vilken förening som helst eller arbetare, stående utanför förening. Rätten att avskeda skall dock utövas i överensstämmelse med av föreningens fullmäktige fastställda riktlinjer. Arbetsgivare, som för någon av honom bedriven verksamhet är ansluten till föreningen, är förbjuden att under pågående strejk eiler lockout i strid med styrelsens beslut direkt eller indirekt bereda arbete åt eller på annat sätt understöjda strejkande eller utestängda eller eljest av konflikten berörda arbetstagare. Styrelsen bör vidtaga lämpliga åtgärder för möjliggörande av dessa bestämmelsers efterlevnad. Hur mycket av denna paragraf har försvunnit eller väsentligen förändrats? Rätten att fritt avskeda Bestämmelserna i andra stycket om rätten att fritt anta och avskeda har förändrats i så måtto att arbetsköparen enligt lagen om anställningsskydd inte kan avskeda eller säga upp en anställd utan saklig grund. I denna lag finns också regler för permittering, avsked och återanställning. Detta innebär en viss begränsning i paragraf 32. Men om arbetsköparen vill bli av med en anställd går det ändå bra att avskeda den misshaglige. Vad som händer är att arbetsköparen då kan bli dömd att betala en viss summa pengar i skadestånd till den förfördelade 1976/77: 907 (39 5 i lagen om anställningsskydd). Men AD kan inte döma till återanställning. Hur är det då med arbetsköparens rätt att avskeda, permittera och lägga ned företag och därvid åberopa sig på "arbetsbrist? Avskedanden, permitteringar och nedläggningar duggar nu allt tätare i konjunktur- och den förvärrade strukturkrisens spår. Motiveringarna i lagen om anställningsskydd säger: Ytterst måste det emellertid vara arbetsgivarens bedömning av behovet att genomföra en driftinskränkning och dennas åverkningar på arbetsstyrkan, som får bli avgörande huruvida arbetsbrist kan anses föreligga. I denna avgörande fråga slår lagen fast att SAF:s paragraf 32 gäller. Rätten att fritt anställa Denna rätt är ännu obeskuren för arbetsköparrna. Även om en arbetssökande blivit anvisad ett arbete av arbetsförmedlingens tjänsteman, som funnit den sökande väl kvalificerad till anställningen, är det fortfarande arbetsköparen ensam som avgör om den sökande får arbete eiler inte. Genom svartlistning av fackligt och politiskt aktiva arbetare och tjänstemän kan dessa utestängas från arbetsplatserna. Även här råder arbetsköparens diktatur. MBL möjliggör tecknande av avtal om anställningsfrågorna. Men om detta skall ge fackföreningarna en stark ställning måste svartlistning förbjudas och arbetsförmedlingarna få vidgade befogenheter, vilket vpk föreslagit i en motion om ändringar i lagen om anställningsskydd. Företrädet att tolka avtal Denna rätt har före MBL suveränt tillfallit arbetsköparna, likaså bestämmanderätten i frågor som inte är reglerade i kollektivavtal, exempelvis ordningsregler och förfarande vid disciplinära åtgärder. De två senaste frågorna kan regleras i kollektivavtal enligt MBL. MBL begränsar arbetsköparens tolkningsföreträde i lönetvister och ger facket företräde att tolka tvister om arbetsskyldighet och s. k. medbestämmandeavtal. Men värdet av fackets tolkningsföreträde begränsas starkt av att AD kan döma facket till skadestånd om den finner tolkningen felaktig. I många fall kommer fackföreningarna inte att kunna använda sitt tolkningsföreträde i avvaktan på att förbundet finner ett lämpligt fall där det med utsikt till framgång för facket vågar låta arbetsköparen gå till AD för att få frågan prövad. Om fackets företräde att tolka avtal skall bli någon större framgång måste bestämmelserna att facket kan dömas till skadestånd bort. Detsamma gäller för att facket helt ut skall kunna utnyttja den begränsade vetorätten i entreprenadfrågor. 1976/77: 907 Svartlislningsbestämmelser och SAF.s veto Fjärde stycket i SAF:s paragraf 32 - dvs. svartlistningsbestämmelserna - har varken utredningen eller lagen berört. Det riktar sig direkt mot de fackliga organisationerna. Fackförbunden har som regel inskrivet i sina stadgar att medlem, som är indragen i strejk eller lockout, är skyldig att söka annat arbete - detta för att begränsa de ekonomiska utläggen för förbundet under en konflikt. SAF:s paragraf 32 förbjuder medlemsföretag att anställa eller på annat sätt stödja arbetare som är direkt eller indirekt berörda av konflikten. Svartlistningsparagrafen riktar sig mot lönearbetarna, deras familjer och mot hela den fackliga rörelsen. Bestämmelserna i första stycket av har i stort sett inte förändrats alls. Om en fackförening genom aktiv kamp framtvingar ett för medlemmarna förmånligt löne- eller annat avtal är det inte giltigt om inte godkänner det. Detta har en starkt återhållande inverkan på och medlemsföretag i förhandlingarna även om fackets förhandlingsrätt stärkts. Myten om SAF.s avskaffade paragraf 32 passiviserar Vissa inskränkningar i SAF:s paragraf 32 har skett under kampens gång. MBL naggar paragrafen ytterligare något i kanten. Men det är en grov förvanskning av verkligheten att påstå att MBL och de samarbetsavtal som den öppnar väg för avskaffar den förhatliga arbetsköparparagrafen. Propagandan och mytbildningen att SAF:s paragraf är avskaffad eller på väg att avskaffas genom s. k. medbestämmandeavtal leder bara till att arbetsplatskampen mot arbetsköparnasenvälde i alla avgörande frågor tillfälligt bromsas upp. Det är nödvändigt att avslöja innehållet i denna mytbildning och påvisa att MBL:s paragraf 32 inte avskaffar SAF:s paragraf 32. Kampen mot paragraf 32 måste fortsätta. Lönarbetarna måste erövra demokratiska rättigheter som underlättar kampen mot SAF.s paragraf 32. Helt kan alla verkningar av denna förhatliga arbetsköparparagraf avskaffas först när kapitalisterna berövats äganderätten till produktionsmedlen och därigenom den avgörande makten i företagen och samhället. MBL - ökat klassamarbete Lagen ger fackföreningarna vidgad förhandlings- och informationsrätt, företräde att tolka vissa avtal och vetorätt i vissa entreprenadfrågor. De utvidgade rättigheterna har som påvisats i tidigare avsnitt starka begränsningar. De utvidgade förhandlings- och informationsrättigheterna för facket kan inte stödjas med stridsåtgärder. Strejkförbudet under avtalsperiod har skärpts. Facket blir än mer ansvarigt för fredspliktens upprätthållande medan 1976/77: 907 den mjukas upp för arbetsköparna genom anvisningarna att de lättare skall kunna bli befriade från fredsplikten för att kunna vidta lockout. De utvidgade rättigheterna för facket är dispositiva i den meningen att de kan både förbättras och försämras genom avtal. Fredspliktsparagraferna är dispositiva bara i den meningen att de kan skärpas genom avtal. Lagens viktigaste nya del är möjligheterna att träffa kollektivavtal på nya områden - paragraf 32 i MBL. Det är synnerligen anmärkningsvärt att MBL, som påstås leda till en förnyelse av arbetslivets villkor" inte sätter upp några sociala mål, som skall förverkligas med arbetsrättsreformen. Detta föreslogs av kommunisterna men avslogs av alla de övriga partierna i . I stället enades socialdemokraterna och de tre borgerliga partierna om följande klassamarbetsmålsättning så som den formulerades av utskottet och antogs av : Reformen ger nya utgångspunkter för ett samarbete på arbetsplatserna, som bör vara till gagn för såväl arbetstagare som näringslivet och samhället Det är sålunda viktigt att parterna på arbetsmarknaden fyller de ramar för inflytandet som dras upp med ett innehåll, som är förenligt med beslutsfattande hos företag och myndigheter. Medbestämmande är alltså utvidgat klassamarbete. Samma samarbete som finns tidigare i form av företagsnämndsverksamhet o. d. MBL rubbar inte de klasslagar som infördes av borgarna 1928 mot hela den samlade arbetarrörelsens starka protester. Strejkförbudet från kollektivavtalslagen har överförts till MBL. Fackförbundens stadgar har upphöjts till lag varigenom även strejk som strider mot forbundsstadgan kan dras inför AD. De lokala fackföreningarna görs mer ansvariga för fredspliktens upprätthållande under avtalsperiod . Arbetsköparna får däremot lättare att bli befriade från fredsplikten. I förordet till finns preciserat att strjkande i vissa fall kan avskedas vid strejk som stör den ordinarie fackliga verksamheten. Svartlistning av arbetare är fortfarande tillåten. Med hjälp fick de borgerliga partierna ovanpå detta igenom höjda strejkböter vid riksdagsbeslutet. MBL bortser från att kapitalisterna i kraft av äganderätten till produktionsmedlen har den avgörande makten i företagen och samhället. De fattar enväldiga beslut i alla avgörande frågor och kan under avtalsperiod genom 1976/77: 907 föra rationaliseringar som drabbar de anställda. Utan att ge fackföreningarna några maktbefogenheter och med skärpt fredsplikt för fackföreningarna söker MBL att binda upp dem att ta ett huvudansvar för att rationalisera och effektivisera det kapitalistiska näringslivet i företag och myndigheter. Varför strejkar arbetarna? Strejkerna uppstår ur den objektiva motsättningen mellan kapital och arbete. De kan inte lagstiftas bort lika litet som klassolidariteten mellan arbetarna. Det är arbetsköparna som provocerar fram strejkerna. När klassmotsättningarna skärps som och under vill kapitalisterna alltid främst förbjuda strejker eller ytterligare inskränka strejkrätten. Fredsplikten slår hårdast mot fackets möjligheter att utveckla självständig kamp. Docent , som analyserat den nya strejkbilden både i och andra kapitalistiska länder, har i tre artiklar i nr 7-9 1976 vetenskapligt analyserat och vederlagt alla de vulgäruppfattningar om strejkerna som sprids tyvärr även i socialdemokratisk och fackförbundspress. Vad orsakar strejker och förluster? påvisar i sina artiklar i väsentligen tre mycket intressanta fakta: Den ökade strejkvågen både i och andra kapitalistiska länder beror främst på lönarbetarnas stegrade ekonomiska försvarskamp på grund av den allt snabbare inflationen. De senaste årens olagliga strejker har förorsakat ett produktionsbortfall . har nittio miljoner arbetsdagar i gått förlorade genom olycksfall i arbetet, sjukdom (som ofta beror på förhållanden i arbetslivet) och arbetslöshet. Det är för att bekämpa dessa för lönarbetarna negativa konsekvenser - inbyggda i kapitalismens eget ekonomiska system - som lönarbetarna strejkar. De lokala strejkerna slår inte mot den solidariska lönepolitiken, som det så ofta påstås. Närmare två tredjedelar av lönestrejkerna 1969-1975 genomfördes på arbetsplatser, som låg under dyrortens genomsnitt. Inom Metall genomfördes var åttonde lönestrejk i företag där arbetarna låg över dyrortsgruppens genomsnitt. slutsats, som de borgerliga partierna naturligtvis aldrig lyssnar på och som socialdemokratins ledning och tyvärr även fackliga ledningar vägrar lyssna till, är (nr 9 1976): 1976/77: 907 Men strejkerna kan inte ses som protest mot den solidariska lönepolitiken eller mot fackföreningsrörelsens arbete. Strejkerna är snarare orsakade av den snabba inflationen än inflationens grundläggande orsak. De sociala motsättningarna lever i vardagen, för att tala med socialdemokraternas eget valmanifest, och ingen strejkar för sitt nöjes skull. Arbetarrörelsens linje måste nu som vara att angripa strejkernas orsaker och inte strejkande arbetare. När föregående år behandlade den s. k. medbestämmandelagen lade kommunisterna fram ett förslag om omfattande demokratiska rättigheter på arbetsplatsen. Detta förslag utgick från att arbetarklassen aldrig på ett avgörande sätt kan förändra sina arbetsvillkor och bryta kapitalets makt i samarbetet med kapitalisterna. För detta krävs oförsonlig kamp. Kapitalismens utveckling har alltid visat hur viktigt det är med kämpande fackföreningar. För att stödja denna kamp krävs att lagstiftningen utformas så att fackföreningarna har obegränsad förhandlings-, strejk-, informations- och kontrollrätt i alla frågor, rätt till fackföreningsmöten på arbetsplatsen under betald arbetstid, facklig vetorätt mot arbetsköparna i viktiga frågor, rätt till politisk verksamhet på arbetsplatserna och obegränsad rätt till politiska strejker och internationella solidaritetsaktioner. Syftet med de demokratiska rättigheterna på arbetsplatsen är att de skall vara ett stöd i lönearbetarnas kamp för att bryta kapitalägarnas makt över produktionsmedlen och slutligen beröva dem den avgörande makten, som ligger i ägandet av produktionsmedlen. Kampen måste alltid gälla uppnående av viktiga sociala mål som rätt till ett meningsfullt arbete med riskfri arbetsmiljö utan arbetshets och utslagning och en ökad andel av de värden, som lönarbetarna ensamma skapar. Även om MBL i detta avseende innebär framsteg vill kommunisterna utvidga förhandlingsrätten ytterligare. Fackföreningarna skall ha obegränsad förhandlingsrätt i alla frågor och arbetsköparen skall ha primär förhandlingsskyldighet i alla frågor. I motionen föreslås att paragraferna 10-12 ändras enligt bifogad lagtext. Bestämmelserna om fredsplikt - dvs. förbud mot strejk, bojkott eller andra stridsåtgärder under avtalsperiod utgör ett effektivt instrument i arbetsköparnas händer för att hindra lönarbetarna och deras fackliga organisationer att föra aktiv kamp för bättre arbets- och livsbetingelser. 1976/77: 907 De borgerliga och socialdemokraterna, som 1976 skärpte antistrejklagstiftningen, utgår från samma felaktiga uppfattning som den borgerliga riksdagsmajoriteten gjorde 1928 då strejkförbudet under avtalsperiod infördes, nämligen från att avtal sluts mellan jämbördiga parter. Sådana finns inte. Fredsplikten slår hårdast mot de anställda och deras fackliga organisationer. Man bortser från att kapitalisterna och även myndigheterna kan genomföra försämringar under avtalsperiod. Arbetsköparna kan företa och genomdriva rationaliseringar som drabbar de anställda utan att detta är vare sig lag eller avtalsbrott och gör också detta . De kan med olika metoderöka arbetshetsen och utslagningen och vidta en rad andra för de anställda negativa åtgärder, bl. a. reducering av arbetsstyrkan utan att fackföreningen kan vidta stridsåtgärder. kommunisterna kräver på nytt att strejkförbudet under avtalsperiod utgår ur MBL. Det är av avgörande betydelse att de fackliga organisationerna inte binds av fredsplikt och att arbetsköparna inte med hjälp av denna kan sitta i gullstol vid alla förhandlingar . För att stärka fackets förhandlingsrätt föreslår vi att antistrejkbestämmelserna tas bort ur MBL genom att paragraf 41 ändras enligt bifogad lagtext samt att paragraferna 42-45 utgår. Förbjud svartlistning och avsked av strejkande Arbetarrörelsens linje måste, som bl. a. påpekat, nu som vara att angripa strejkernas orsaker och inte strejkande arbetare. Svartlistning och avskedande av strejkande - dessa arbetsköparmetoder, som arbetarrörelsen fått bekämpa sedan sitt bildande - måste förbjudas. Förbud mot svartlistning har av vpk tagits upp i en särskild motion med förslag till lag om ändring av lagen om anställningsskydd.