mot · G002926 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 926 av om ersättningen för vägrad glesbebyggelse 1 byggnadslag fanns ursprungligen i 122 $ en rätt för att förordna om byggnadsförbud - förutom till skydd för värdefull bebyggelse m. m. - för bevarande av landskap, som behövde skyddas på grund av naturskönhet, växtlighet och andra särskilda naturförhållanden. Om ett sådant förordnande utfärdats, fick byggnadstillstånd likväl inte vägras utan att skälig ersättning utgavs, när markägaren tillskyndades avsevärt men. För åtskilliga områden i landet har förordnanden enligt angivna lagbestämmelse utfärdats till skydd för värdefulla landskap, i vissa län har områden blivit vittomfattande och i något län () generellt omfattat kustområden med 500 m bredd. Vid tillkomsten av naturvårdslagen (SFS 1964:822) överflyttades reglerna om landskapsskydd till naturvårdslagen (19 §). De äldre förordnandena enligt 122 S byggnadslagen rubbades emellertid inte och är alltjämt i stor omfattning gällande. Ersättning vid vägrad bebyggelse utgår numera endast i mycket begränsad utsträckning efter de lagändringar som skedde i fråga om tätbebyggelsebegreppet (SFS 1971:1088) och ersättningsreglerna (SFS 1972:775 och 1972:779, avseende byggnadslagen resp. naturvårdslagen). Likväl är det från rättssynpunkt otillfredsställande, att olika processuella regler gäller för bestämmande av ersättning vid vägrad bebyggelse mellan å ena sidan förbudsområden enligt 122 § byggnadslagen och å andra sidan förbudsområden enligt 19 8 naturvårdslagen. I förra fallet avgörs ersättningsfrågan av länsstyrelserna, som med stöd av planverkets rekommendationer vanligen utvecklat en praxis innebärande, att ersättningskraven nära nog generellt avslås. I fråga om de ärenden, där påtagliga åtgärder kommit till stånd före , har en markägare enligt övergångsbestämmelserna haft rätt till ersättning vid vägrad byggnadsdispens under förutsättning att det rört sig om glesbebyggelse. och därmed länsstyrelserna har tolkat tätbebyggelsebegreppet mycket extensivt, och det har förekommit fall att mark, oaktat bebyggelse saknats inom ett kilometervitt område, bedömts som tätbebyggelse under åberopande av att efterfrågan på tomtmark för bebyggelse ju visat sig föreligga (dvs. tätbebyggelse anses kunna förväntas oaktat gällande byggnadsförbud). När det gäller ersättning för vägrad bebyggelse inom område med förbud enligt 19 8 naturvårdslagen, skall ersättningsfrågan prövas domstolsvägen och avgöras av fastighetsdomstol, vid besvär underställas hovrätt, eventuellt högsta domstolen. Åtskilliga mål har avgjorts, åtskilliga är ännu oavgjorda. men också här gäller det, att påtagliga åtgärder för bebyggelse måste ha vidtagits före . Erfarenheterna av domstolsprövningarna synes visa, att dessa i allmänhet givit en mera individuell och juridiskt noggrann granskning av frågan om tät- eller glesbebyggelse, en fråga som ju är helt avgörande för om ersättning skall utgå. Det måste också vara en principiellt oriktig konstruktion, att såsom en statlig myndighet, ansvarig både för naturvård och ersättningar, själv skall döma i ett mellanhavande mellan sig och den enskilde. Vare sig det gäller vägrade byggnadsdispenser enligt 122 § byggnadslagen eller enligt 19 8 naturvårdslagen gäller , att vederbörande måste väcka talan om ersättning före utgången av . Det finns emellertid anledning att räkna med att många, som fått avslag på en dispensansökan och som rimligen borde ha rätt till ersättning därför att det rört sig om glesbebyggelse, inte har reda på ersättningsmöjligheterna eller inte ansett det vara mödan värt att få ersättningsfrågan prövad. Även om det kan finnas anledning att företa en genomgripande allmänpolitisk revision av de berörda ersättningsreglerna, får jag i detta sammanhang och med åberopande av det anförda hemställa att beslutar 1. att hos regeringen anhålla om förslag till sådan lagändring, att den övergångsvis gällande rätten till ersättning för vägrad glesbebyggelse inom område med byggnadsförbud enligt 122 8 byggnadslagen skall avgöras på motsvarande sätt som gäller för områden med förbud enligt 19 8 naturvårdslagen, alltså av fastighetsdomstolen, 2. att tiden för anhängiggörande av ersättningsanspråk för sådan vägrad glesbebyggelse, som föranlett påtagliga åtgärder före , utsträckes förslagsvis till utgången av .