mot · G002460 · 1977-01-20 00:00:00 — Motion 1976/77: 460 av m. fl. om insyn i den militära underrättelsetjänsten I propositionen 1976/77:100 bil. (insatsberedskap m. anvisas eli Förslagsanslag på . Det är en höjning från föregående år med . och en obetydlig prutning av vad ÖB begärt för Nivå A, . Medlen är avsedda för underrättelseverksamhet, närmare bestämt för ÖB:s enhet för inhämtning av underrättelser med särskilda medel eller Informationsbyrån, IB. Det bör påpekas att IB endast utgör en del av den militära underrättelseorganisationen. Den andra större enheten är , , som har ett eget anslag, F 6 på . Underrättelser inhämtas dessutom av försvarsattachéerna, militärbefälhavarna samt civila myndigheter. Sammantaget finns det således en omfattande apparat för denna verksamhet. Efter den s. k. IB-affären, då det för svenska folket och även för flertalet av riksdagsledamöterna avslöjades att ett militärt underrättelseorgan med vittgående befogenheter fanns organiserat, såg sig den dåvarande regeringen tvungen att vidta åtgärder för att öka insyn och kontroll. En utredning, underrättelseutredningen, tillsattes 1974. Den redovisade sitt arbete i betänkandet SOU 1976:19. Med detta som grund föreslog regeringen organisation, inriktning och arbetsuppgifter för underrättelsetjänsten i propositionen 1975/76:189, som antogs av . Beslutet innebar för IB:s del att byrån organisatoriskt knöts till försvarsstaben, närmast underställd en undrrättelsechef, cn befattning som nyinrättades. Vidare beslöts att en särskild nämnd, försvarets underrättelsenämnd, skulle inrättas för att övervaka såväl IB som andra underrättelseorgan. Nämndens ledamöter utses av regeringen och har i årets budget fått ett eget anslag under A 2. kommunisterna instämmer i huvudsak i de bedömningar som framförts av underrättelseutredningen i SOU 1976:19, s. 18, om behovet av underrättelsetjänst i fredstid. Partiet är däremot inte övertygat om att detta skall vara en uteslutande militär verksamhet och anser inte att de åtgärder som vidtagits, och som redovisats ovan, är tillräckliga för att säkerställa godtagbar insyn och kontroll. Underrättelseverksamhet skall syssla med information om förhållanden av betydelse för statens yttre säkerhet. Större delen av informationsarbetet kan bedrivas i form av legal insamling och sammanställning av uppgifter. Endast i mycket speciella delar kan behov föreligga att inhämta information av hemlig eller starkt intrikat natur. lunda kan man fullt legalt skaffa sig en ganska god bild av andra länders allmänna militära förhållanden eller ekonomiska styrka. Information av detta slag, liksom tolkning och analys därav, kan med fordel skötas av civila organ, som här torde vara mer kompetenta. Bara under särskilda förhållanden uppstår behov av information om t. ex. militärtekniska specialiteter eller politiska och militära planer och bedömningar. Också beträffande dessa är det sannolikt att organ under civil kontroll skulle vara överlägsna militära organ. kommunisterna är starkt kritiskt mot den militära underrättelsetjänstens karaktär och anser att den bör i grund förändras. Den reaktionära och auktoritära ideologi som där dominerar måste aktivt bekämpas. Miltiära underrättelseorgan har i regel kommit att inta en särställning inom statsapparaten. De har varit dåligt kontrollerade. De har politiskt varit lierade med de extrema högerkrafterna. Det finns traditionellt en benägenhet för dylika organ att bilda en stat i staten. De utgör också en härd för konspiratoriskt tänkande. De informationer och analyser de svarar för har en slagsida, som gör dem till dåliga speglingar av den politiska verkligheten, varför deras värde är tvivelaktigt. Enligt vpk:s mening bör underrättelseverksamheten i första hand skötas av civila organ. Insamling av uppgifter som inte kan ske med legala medel, dvs. framför allt den verksamhet som IB bedriver, bör först och främst ställas under civil kontroll. Militär bör knytas dit endast som fackexpertis. Underrättelsetjänstens huvudman bör vara en civil politisk instans, förslagsvis försvarsdepartementet. Kontrollen av underrättelseverksamheten bör ske på två vägar. Dels bör gränser föreskrivas för den verksamhet underrättelseorganet självt får bedriva. En regel bör vara att det självt får bedriva endast verksamhet som är legal. Skulle avgörande säkerhetsintressen kräva aktioner, som t. ex. strider mot andra länders lagstiftning, bör sådana inte företas utan departementschefens vetskap och godkännande. Dels bör den mer fortlöpande kontrollen över underrättelsetjänsten utövas av en nämnd. Vpk finner dock inte den nu beslutade ordningen med försvarets underrättelsenämnd tillfredsställande. Nämnden bör utgå från folkrepresentationen. Den bör vara sammansatt av representanter för samtliga partier och dessutom innehålla en lagkunnig ledamot. Nämnden bör vara ansvarig inför konstitutionsutskott. Detta är en konstitutionellt rimlig och logisk konstruktion. Den nuvarande nämnden står vid sidan av riksdag och konstitutionellt kontrollsystem. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att hos regeringen anhåller om omorganisation av underrättelsetjänsten som ett civilt organ direkt under försvarsministern i enlighet med motionens riktlinjer, 2. att beslutar inrätta en kontrollnämnd med representanter för samtliga riksdagspartier, vilken har att följa under rättelsetjänstens allmänna verksamhet, 3. att , om yrkandena under punkterna 1 och 2 icke skulle vinna bifall, avslår yrkandet om anslag till IB:s verksamhet med . (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)