mot · G0021015 · 1977-01-25 00:00:00 — om beskattningen av koncernbidrag De civilrättsliga reglerna om koncernbolag återfinns beträffande aktiebolag i allmänhet i 221 § aktiebolagslagen och beträffande försäkringsbolag i 333 § lagen om försäkringsrörelse. Reglerna är i stort sett likalydande. Koncernbegreppet i vad gäller försäkringsbolag omfattar dock även sådan bolagsgemenskap där moderbolaget är ett ömsesidigt bolag. Överensstämmelse råder även i vad avser koncernredovisning (koncernredogörelse) mellan aktiebolagslagen och lagen om försäkringsrörelse. Även om ovannämnda lagar har tagit särskild hänsyn till den intressegemenskap som följer av koncernförhållandet, är likväl de i koncernen ingående bolagen självständiga juridiska enheter. Härav följer att de olika bolagen vart och ett beskattas för sina inkomster. Något automatiskt hänsynstagande till koncernförhållandet har icke skett i skattelagstiftningen. Även om skattelagstiftningen är konstruerad så att bolagen i princip beskattas som fristående, innehåller kommunalskattelagen (KL) en rad bestämmelser där koncernförhållandet har beaktats. Hit hör bl. a. bestämmelserna i 20 och 29 §§ (koncernbidrag för driftkostnader), 43 § 3 mom. (öppna koncernbidrag) och 54 § (skattefrihet för utdelning å organisationsaktier). Koncernbidrag enligt KL 43 8 3 mom. har direkt förbundits med integrationen bolagen emellan. Denna skall vara av kvalificerad natur, så att det ena av de berörda bolagen äger av aktierna i det andra, eller också skall förhållandet mellan bolagen vara sådant, att fusion enligt 174 § 1 och 2 mom. lagen om aktiebolag kan äga rum. Därvid skall bankoch försäkringsaktiebolag enligt särskilt stadgande betraktas som likställda med allmänna aktiebolag. Dessa s. k. öppna koncernbidrag har resultatutjämnande karaktär och utgör alltså ett förfogande över vinstmedel. Bidraget saknar samband med koncernbolagens övriga interna affärstransaktioner. Lagen uppställer inte heller några beloppsmässiga begränsningar för öppna koncernbidrag. Reglerna i KL 43 ij 3 mom. hänger samman dels med bestämmelserna i 54 § om skattefrihet på grund av utdelning, dels med det förhållandet att fusion mellan aktiebolag på i lag angivna förutsättningar kan ske utan skattekonsekvenser. Fusion mellan bolag som bedriver försäkringsrörelse enligt de särskilda regler som gäller härom kan likaså äga rum utan skattekonsekvenser efter framställning härom till regeringen i varje särskilt fall. Kommunalskattelagens regler såväl om öppna koncernbidrag som (54 §) om beskattning av utdelning har tillkommit bl. a. mot bakgrund av ak 1 1976/77. 1976/77: 1015 t iebo lags lagens utförliga regler om koncernredovisning. Motsvarande bestämmelser finns i lagen om försäkringsrörelse 97 och 333 §§, där man även uttryckligen hänvisar till aktiebolagslagens regler. Lagen om försäkringsrörelse gör ingen skillnad mellan aktiebolag och ömsesidiga bolag i detta avseende. Ser man alltså till de civilrättsliga regler som utgör underlaget för skattereglernas konstruktion, talar allt för att koncernbolag ges en likformig behandling oavsett bolagsformen. Så som lagtexten i KL § 43:3 är utformad är emellertid ömsesidiga bolag samt aktiebolag, som är dotterbolag till ömsesidiga bolag, avstängda från möjligheten att utnyttja bestämmelserna om öppna koncernbidrag. Denna gränsdragning mellan aktiebolag och ömsesidiga bolag förefaller onaturlig dels därför att dessa bolagsformer i andra avseenden behandlas lika i skattehänseende - under förutsättning att de bedriver samma slag av försäkringsrörelse - dels därför att någon grundläggande skillnad i redovisningsreglerna icke finns för de båda bolagsformerna. Försäkringskoncerner, i vilka ömsesidiga bolag ingår, kommer med nuvarande regler i ett betydligt ogynnsammare läge än sådana som består av endast aktiebolag. Att detta även kan leda till snedvridning av konkurrenssituationen i vissa lägen är uppenbart. har i tidigare sammanhang även uttalat sig för att försäkringsaktiebolag och ömsesidiga bolag behandlas lika i vad gäller tillämpningen av KL 43 §. Försäkringsverksamheten kännetecknas av tämligen regelbundna cykliska förändringar vad beträffar de olika branschernas resultat. Inom koncerner med endast aktiebolag kan en utjämning av resultatet ske även olika branscher emellan. Det kan för ett ömsesidigt bolag finnas starka motiv att i dotterbolag i aktiebolagsform driva viss bransch eller vissa branscher. Detta borde då inte få den följden att sådan utjämning de olika branscherna emellan, som är möjlig för försäkringsaktiebolag, försvåras eller förhindras för ömsesidiga bolag. Den ömsesidiga bolagsformen har påtagliga fördelar från konsumentsynpunkt; den ger försäkringstagarna en möjlighet till inflytande på verksamheten som saknas vid aktiebolagsformen, och vinstintresset kommer i andra hand. Med tanke på detta är det orimligt att de försäkringsföretag som valt denna bolagsform skall drabbas av en olikformighet i skattelagstiftningen. De ovan kritiserade förhållandena skulle kunna undanröjas genom ändring av kommunalskattelagens bestämmelser så att koncerner, i vilka ömsesidiga försäkringsbolag ingår, likställs med koncerner som består endast av försäkringsaktiebolag. För att inte detta skall leda till att den allmänt tillämpade principen om kedjebeskattning träds för nära, bör en spärregel införas av innebörd att medel som tillförs ömsesidiga bolag i form av öppna kon cernbidrag icke får tillföras försäkringstagarna resp. garanterna, om sådana finns, i form av vinstandel eller återbäring. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att motionen överlämnas till företagsskatteberedningen för beaktande. 1* 1976/77.