mot · G002906 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 906 av m. fl. om ändrad ordning för handläggning av tvister på arbetsmarknaden Under de nära fem decennier som arbetsdomstolen verkat har den bekräftat sin klasskaraktär. Den har som nedärvd praxis att slå vakt om arbetsköparnas intressen i avgörande och viktiga principfrågor. I en rad domar under de forsta åren tillgodosåg AD arbetsköparnas krav på makt och envälde på arbetsplatserna. Bit för bit upphöjdes S 32 i till lag genom prejudicerande domar i alla väsentliga frågor, exempelvis i fråga om arbetsköpamas rätt att fritt antaga och avskeda arbetare, att leda och fördela arbetet, dvs. rätten att avskeda obekväma arbetare och rätten att svartlista arbetare som visat facklig eller politisk aktivitet. Domstolen har också dömt efter kollektivavtalslagens S 4, som förbjudit strejker och dessutom förbjudit arbetare i andra företag att solidarisera sig med de strejkande. Med lagens hjälp kunde således fackföreningsstyrelser valda av medlemmarna tvingas av domstolshot till strejkbry teri. Den svenska arbetarklassen hade säkert förväntat att den gamla klasslagstiftningen, genom den nya arbetslagstiftningen, helt skulle utmönstras. Men det står nu helt klart att så inte är fallet. Den nya medbestämmandelagen som gäller har samma klassinriktning som den gamla klasslagstiftningen. S 4 i kollektivavtalslagen har överförts till den nya lagen och dess värre t. o. m. skärpts i vissa avseenden. Genom den nya lagen får arbetsköparna en utvidgad lockouträtt. Ansvarskravet mot fackföreningarna och förtroendevalda har skärpts. Skadeståndsansvaret vid brott mot varselskyldigheten har skärpts avsevärt. Om arbetsdomstolen också i fortsättningen skall ges rätt att fälla prejudicerande domar i dessa och många andra, för arbetarklassen vitala frågor, kan arbetsköparna som utnyttja domstolen som ett effektivt instrument i kampen mot arbetarklassen. Fackföreningarnas begränsade vetorätt och tolkningsföreträde som stadgas i medbestämmandelagen kan snabbt genom AD-domar urholkas och göras verkningslösa. Undan för undan kommer utrymmet för vetorätten och tolkningsrätten att krympa om prejudicerande domar avkunnas. Inte heller lagen om anställningsskydd upphäver arbetsköparnas maktställning i nämnvärd grad. I lagen föreskrivs att det är tillåtet att säga upp eller avskeda utan att saklig grund föreligger. Men vill en arbetsköpare ändå göra det och är villig att betala en viss summa pengar, kan han ändå egenmäktigt vidta dessa åtgärder. Dessutom har han laglig rätt att själv avgöra om det föreligger arbetsbrist och kan då permittera eller säga upp arbetare. Arbetsköparna har också stor hjälp av förarbetena till lagen om anställningsskydd, när det gäller att göra sig av med obekväma arbetare på grund av personliga förhållanden. Här finns en lång lista på orsaker och förseelser som enligt lagen anses som godtagbara som saklig grund för uppsägning eller avsked. Som exempel kan nämnas: ordervägran, olovlig bortovaro, samarbetssvårigheter med arbetsköparen eller arbetskamraterna, deltagande i olovlig strejk, där f. ö. skrivningen skärpts i den nya lagen om medbestämmande och mycket annat. I dessa frågor har AD redan i domar gått utanför de föreskrifter som angivits i förarbetena till lagen om anställningsskydd. Samarbetssvårigheter med en tidsstudieman, som inte är anställd hos arbetsköparen och rakt inte kan betraktas som arbetskamrat till den som utsätts för tidsstudier, har arbetsdomstolen ansett vara saklig grund för avsked. Flera domar i det hänseendet skulle kunna redovisas, som helt klargör AD:s rättssyn och klasskaraktär. Fackförbundsjurister har kraftigt kritiserat flera av AD:s domstolsutslag, där AD haft att tolka lagen om anställningsskydd vid uppsägningar och avskedande. De förändringar som företogs beträffande AD i samband med antagandet av lagen om rättegång i arbetstvister innebär ingen revidering i sak. AD är fortfarande en partsdomstol som dömer efter samma premisser som den alltid gjort. Det är samma gamla klassdomstol som när borgarna trumfade igenom lagen om arbetsdomstol 1928. Det är hög tid att avskaffa detta orättvisa rättsförfarande. Lika oacceptabelt är det att i kollektivavtal bestämma att rättstvister på arbetsmarknaden skall avgöras genom skiljenämnd enligt lagen om skiljemän från . Dessa bestämmelser om tillsättande av skiljemän, som skall slita tvister mellan facket och arbetsköparen, försätter i regel arbetarparten i ett rättsligt underläge. I kollektivavtal där denna bestämmelse finns intagen föreskrivs att de tvistande parterna tillsätter vardera två skiljemän. Dessa fyra skall sedan försöka enas om en femte opartisk skiljeman som skall vara ordförande. Kan man inte enas, finns i regel angivet vem som skall tillträda eller utse den femte skiljemannen. I vissa kollektivavtal föreskrivs att borgmästaren eller överexekutorn skall åta sig uppdraget. I andra fall kan det vara ordförande som avgör vem som skall fungera som opartisk ordförande i en av fackliga tvister. En skiljedom har samma verkan som en AD-dom, den kan inte överklagas. Vid ett skiljedomsförfarande kan heller inte vittnen eller expertis som kallats i mål åläggas att tala under ed eller sanningsförsäkran. Vill någon av de tvistande parterna att så skall ske, måste den då begära handläggning inför civil domstol. Skiljemannaförfarandet har samma karaktär som AD-handläggning av tvister i arbetslivet. Båda är partssammansatta domstolar där de s. k. opartiska ledamöterna eller den opartiske skiljemannen helt kan avgöra till den ena eller den andra partens favör. Den förlorande parten kan inte överklaga till högre rättsinstans som exempelvis vid civilrättsligt förärande. När det gäller biträde vid förhandlingar i AD har enskild arbetare själv rätt att utse juridiskt biträde endast i de fall då facket avsagt sig att föra talan. Båda systemen bör avskaffas med det snaraste. kommunisterna har i tidigare motioner yrkat på en helt ny rättsordning i fråga om lösandet av tvister på arbetsmarknaden. Vi hävdar att mål i arbetstvister skall vara kostnadsfritt för arbetarna. En arbetare som anser sig ha blivit förfördelad skall inte avskräckas att ta rättslig prövning därför att det kostar pengar. Mål skall handläggas på den ort eller i det län där man bor, så att kostnaderna i samband med en rättslig prövning inte blir onödigt höga genom resor och frånvaro från arbete o. dyl. Det är också självklart att en dom alltid skall kunna prövas i högre instans. kommunisterna har i andra motioner krävt långtgående demokratiska rättigheter för lönearbetarna och deras fackliga organisationer, vilket innebär - därest rättigheterna blir lagfästa - att tvisterna i arbetslivet skulle minska avsevärt. De tvister som kan uppstå i fråga om tolkning av lag kan i vanlig ordning handläggas av civildomstol. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttala sig för en ändrad handläggning av tvister i arbetslivet, innebärande att arbetsdomstolen liksom skiljemannaförfarandet enligt lag om skiljemän avskaffas; 2. att hos regeringen hemställa om förslag om ett nytt rättegångsförfarande i enlighet med vad som i motionen anförts; 3. att hos regeringen hemställa om förslag till erforderliga lagtextändringar i av beslutet berörda lagar. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i