mot · G002543 · 1977-01-21 00:00:00 — Den föreslagna ökningen om 240 tjänster innebär emellertid en avsevärt mindre personalökning. AMS fick medel för att med sex månader tidigarelägga nyanställning av 100 aspiranter, som ersätter de förmedlare som är engagerade i den intensifierade arbetsförmedlingen för ungdom. Det innebär således att arbetsmarknadsverket under det nu innevarande budgetåret har tillförts 250 tjänster i enlighet med budgetpropositionen 1975/76:100 och medel för ytterligare 100 tjänster i enlighet med särskilt beslut av regeringen, dvs. en sammanlagd ökning med 350 personer . Den nu föreslagna ökningen med reellt endast 140 personer innebär alltså en avsevärd uppbromsning i utbyggnaden av arbetsförmedlingen. Enligt vår mening bör därför arbetsmarknadsverket under nästa budgetår få disponera , vilket innebär en uppräkning av medlen för bl. a. lönekostnader med 4,5 milj. kr. Det bör ge utrymme för 300 nya tjänster, vilket ungefär motsvarar den takt som gällt för förmedlingens utbyggnad under föregående år . Det är angeläget med tanke på den betydelse som arbetsförmedlingen har för att stödja den enskilde i ansträngningarna att finna lämpligt arbete och med hänsyn till att dessa insatser, framför allt för ungdomar, är mycket personalkrävande. Enligt vårt förslag bör således arbetsförmedlingarna förstärkas med ytterligare 60 medarbetare utöver regeringens förslag. Det är därvid angeläget att personalförstärkningarna sätts in i samband med andra typer av åtgärder för att göra förmedlingen effektivare. En möjlighet är att avdela hela ökningen i två tre län, i vilka man inför obligatorisk platsanmälan och försök med sökning med hjälp av ADB. Genom en sådan effektivisering av förmedlingen bör ökade insatser kunna göras för ungdomar, handikappade och andra med speciella krav på förmed 1 ingsinsatser. Erfarenheterna av en samlad insats bör kunna vara av stort värde för framtida beslut om arbetsförmedlingens utbyggnad. Det bör ankomma på regeringen att efter förslag från AMS närmare besluta om uppläggningen av en sådan utvidgning av förmedlingsinsatserna. 3.2 Effektivare sysselsättningsskapande åtgärder Som ett led i effekti viseringen av arbetsmarknadspolitiken har föreslagit ett nytt system för bidragsgivningen till kommunala beredskapsarbeten. Syftet med förslaget är att främja en planering av arbetsintensiva och dagsverksbilliga projekt. Enligt arbetsmarknadsverket är det ett allmänt intresse att få så mycket sysselsättning som möjligt av de statsbidrag som lämnas till kommunala beredskapsarbeten. Beredskapsarbetena föreslås indelade i två huvudgrupper, nämligen investeringsarbeten samt arbeten inom administration och service. För den första gruppen föreslås 33 procents statsbidrag utgå, dock högst . För den andra gruppen föreslås 50 procents statsbidrag utgå, dock högst . Högstbeloppen föreslås kunna jämkas om särskilda skäl föreligger. Genom omläggningen anser AMS att vissa administrativa förenklingar kan uppnås genom att kommunerna själva i huvudsak får överta den tekniska och ekonomiska granskningen. Regeringen har i budgetpropositionen inte lagt fram något förslag till reformering av bidragssystemet. Föredraganden säger emellertid att förslaget överensstämmer väl med hans egen syn på dessa frågor men hänvisar till att förslaget ytterligare skall beredas i regeringens kansli. Vi beklagar att regeringen på detta sätt fördröjer en angelägen reformering av bidragssystemet trots att det föreligger en bred enighet bland remissinstanserna och trots att de tekniska förändringar som kan behöva göras i förslaget är av ganska enkel karaktär. Vi hemställer att regeringen skyndsamt lägger fram förslag till ett förbättrat statsbidragssystem. 3.3 Beredskap inför tekniska förändringar En fråga av övergripande natur för arbetsmarknadspolitiken är beredskapen inför tekniska förändringar, som på ett genomgripande sätt påverkar arbetsmarknaden och arbetslivet. Av särskild betydelse är därvid datatekniken. Datatekniken har sedan den introducerades för kommersiellt bruk nått en mycket stor omfattning. Det finns praktiskt taget inget område där människor är sysselsatta som inte på ett eller annat sätt berörs av datatekniken, och ändå står vi bara inför början av dataåldern. Förklaringarna till denna utveckling är givetvis att datatekniken har visat sig ha en stor användbarhet, alltifrån den ursprungliga användningen som räknemaskiner över hjälpmedel vid administrativa rutiner till planerings- och styrningsinstrument. En sådan spridning har underlättats av att har datorernas arbetshastighet ökat 10 000 gånger som kostnaden för en räkneoperation är mindre än 5 96 av vad den var . Fortsätter utvecklingen i denna takt under ytterligare en tioårsperiod, vilket ärett rimligt antagande, och kombineras detta med en försäljningsökning på 3-5 gånger , ger detta en ökning i databehandlingsvolymen med 30-50 gånger. Dagens databehandling skulle i så fall bara utgöra mot vad den kommer att vara . En sådan utveckling har redan gett och kommer att i ännu större utsträckning få genomgripande konsekvenser för medborgarna och därmed också för samhället (sysselsättning, företagsdemokrati, arbetsmiljö, samhällsplanering, integritet etc.). Den hittillsvarande debatten kring datorernas användning har emellertid huvudsakligen koncentrerats kring integritetsfrågan, som sett i ett större sammanhang endast är en liten del av hela dataproblematiken, trots att såväl LO och TCO som socialdemokratiska partiet försökt vidga den datapolitiska debatten. F. n. arbetar en särskild kommitté mellan socialdemokratiska partiet och LO med ett övergripande datapolitiskt handlingsprogram som till nästa partikongress skall omfatta samtliga relevanta områden. Vi vill emellertid redan nu aktualisera det datapolitiska område som berör sysselsättningen, eftersom det finns starka skäl att anta att olika datatekniska tillämpningar kommer att introduceras eller utvecklas, vilka får genomgripande konsekvenser för sysselsättningen. En förutsättning för att en sådan omstrukturering skall vara acceptabel är att inte de enskilda individerna kommer i kläm genom av arbetslöshet, utarmande arbetsuppgifter etc. och att de rationaliseringvinster som uppnås används för att skapa nya arbetstillfällen. Någon prognos för hur många anställda totalt som kommer att beröras är omöjlig att göra, detta beroende på att tekniken inverkar på sysselsättningen på flera olika sätt, som kan beskrivas i form av primära och sekundära effekter. De primära effekterna består i allmänhet dels i att arbetsuppgifter och arbetstillfällen bortrationaliseras, inte kommer till stånd eller får ändrat innehåll, dels i att nya arbetsuppgifter och arbetstillfällen - vanligen färre än de bortrationaliserade - tillkommer. Minskat personalbehov i kombination med bättre beslutsunderlag kan antas medför sänkta kostnader och/eller ökade intäkter och alltså ökad produktivitet och lönsamhet. Detta kan i sin tur antas leda till nya investeringar och därmed nya arbetstillfällen (sekundära effekter). I dataindustriutredningen (SOU 1974:10) gjordes ett försök att uppskatta datateknikens sysselsättningseffekter i . I brist på empiriskt material gjordes ett räkneexempel för att belysa datateknikens primära sysselsättningseffekter. Räkneexemplet grundades i sin tur delvis på en engelsk undersökning om antalet inbesparade arbetstillfällen på kontorsområdet i . Enligt utredningens kalkyler (max.- och min.alternativ) medförde datatekniken att 4 000-6 000 arbetstillfällen bortrationaliserades eller uteblev i kontors- och annat administrativt arbete i . Fram mot 1980 bedömdes denna siffra bli 14 000-30 000 arbetstillfällen. beräknades dock 5 000-10 000 arbetstillfällen tillkomma inom datayrkena . på SCB genomför olika studier med avseende på ADB och arbetskraften. En av dessa - en delfistudie publicerad 1974 - redovisar en genomgång av 30 olika datatekniska applikationer som bedöms vara i praktisk tillämpning inom den närmaste . Dessa applikationer motsvarar ett brett spektrum inom svenskt näringsliv och förvaltning. Flertalet av dessa applikationer kommer att ge kraftiga effekter på sysselsättningen när de introduceras på bred front. Som tidigare framhållits är det omöjligt att ha en uppfattning om hur många anställda totalt som kommer att drabbas av sysselsättningssvårigheter. Däremot går det att exemplifiera med några branscher och områden som var och en kommer att få och ge negativa sysselsättningseffekter. Dessa områden får tjänstgöra som en spegelbild av den osäkerhet som för tillfället råder när det gäller de totala sysselsättningskonsekvenserna av datateknikens Inom handeln står vi inför en datorisering som knyter samman kassorna med lagerhållningen och som ger möjlighet till direktbeställningar till leverantörerna. En europeisk varukod och symbol antogs av alla västeuropeiska länder utom och . I och med detta är ett av de största hindren för ett snabbt förverkligande undanröjt. Varorna kommer att märkas av fabrikanterna. Prissättning och prisändringar kommer att ske direkt till datorn i den enskilda butiken. (Prisuppgifterna ute i butiken finns på hyllkanterna i stället för på de enskilda varorna.) De arbetsuppgifter som kommer att påverkas är prismärkning, inventering, beställning, framplockning, lagerarbete och kassaarbete. Antalet sysselsatta inom parti- och detaljhandeln var enligt arbetskraftsundersökningarna 478 000 personer, och en stor del av dessa människor kommer direkt eller indirekt att beröras av handelns datorisering. Inom konfektionsindustrin finns teknik utvecklad för tillskärning, ihopfogning och i viss mån förpackning. För tillskärning producerar en dator ett mönster från en designer, gör en läggoptimering för viss tygbredd och producerar därefter en hålremsa eller ett magnetband. Hålremsan eller magnetbandet används sedan för att styra en tillskärningsmaskin som skär tyget med en laser eller vattenstråle. Alla arbetsmoment från designern fram till tillskurna tygdelar utgår. För ihopfogning har datorstyrda symaskiner utvecklats som själva styr tyget. Totalt kan detta innebära en 2-3 gånger ökad produktion per anställd eller vid oförändrad produktionsvolym en motsvarande nedgång i antalet anställda inom dessa områden. Inom sågverksindustrin finns det teknik som fördubblar produktionen per anställd. Denna teknik är i första hand lämplig för de medelstora sågverken, vilket betyder att den stora mängden små sågverk (omkring 2 000 med ca 10-15 anställda) kommer att råka ut för stora svårigheter. En ny datateknik som har tillämpningsområden inom en rad branscher men kanske främst inom tillverkningsindustrin är industrirobotarna (därtill kommers, k. kraftförstärkare, telemanipulatorer och specialautomater). Totalt finns ca 10 000 industrirobotar (irb) i världen; av dessa finns i . Totalt sett beräknas att det skulle finnas ca 25 000 robotar och rent matematiskt att dessa robotar skulle kunna ersätta ca 75 000-100 000 arbeten. I beslutade om ett projekt vars första mål är att konstruera en fabrik för automatisk tillverkning av maskindelar. Fabriken skall med endast 10 arbetare kunna hålla samma produktionstakt som en fabrik vilken med dagens teknik sysselsätter 800 arbetare. Fabriken är planerad att komma i gång 1980 och kräver en forsknings- och utvecklingskostnad på . Inom bilindustrin i finns det bl. a. exempel på en fabrik i söderom , där en industrirobot med största precision genomför samtliga 450 punktsvetsningar som behövs för en karosseritillverkning och gör detta av endast . I installerade , Tors1* /V76/77. landaverken, en ny svetslinje för två- och fyradörrars personbilskarosser. På den utförs 700 svetspunkter av 29 industrirobotar, vilket innebär att arbetet till är automatiserat. Även måttkontrollen utförs automatiskt. Ett drastiskt och extremt exempel på vad en ny teknik kan innebära för en bransch är urtillverkningen i . Tillverkningen av elektroniska klockor har medfört en drastiskt minskad efterfrågan på mekaniska klockor. Inom den schweiziska urtillverkningen försvann över 20 000 arbetstillfällen då sysselsättningen minskade från ca 73 000 anställda till ca 52 000. Det förefaller sannolikt att datateknikens fortsatta expansion kommer att vara en av de faktorer som på ett genomgripande sätt kommer att förändra arbetsliv och arbetsmarknad. Samhället kommer att ställas inför uppgiften att lösa en rad problem som hänger samman med en sådan omställning. Den uppgiften blir lättare att klara om den tekniska utvecklingen och dess konsekvenser för den ekonomiska och sociala utvecklingen är kända , så att den tekniska utvecklingen kan styras och icke önskvärda konsekvenser kan förhindras. Det är därför angeläget att det utvecklingsarbete som redan påbörjats nu fullföljs med en bred kartläggning av datateknikens betydelse för sysselsättningen och arbetsmarknadens struktur. En sådan kartläggning kan t. ex. ske inom ramen för sysselsättningsutredningen, som då bör ges tilläggsdirektiv och därigenom ge också mera allmänna erfarenheter av hur den tekniska utvecklingen påverkar arbetsmarknaden. Arbete efter vars och ens förmåga Sysselsättningsredningen framhöll i sitt delbetänkande Arbete åt alla (SOU 1975:90) att det förelåg svårigheter även under högkonjunkturen att bereda arbete åt personer med arbetshandikapp, trots att det var god tillgång på arbete och brist på arbetskraft. Det är därför, framhöll utredningen, mycket angeläget att åstadkomma förbättringar av möjligheterna att stödja dessa grupper på arbetsmarknaden. Lösningen av deras sysselsättningsproblem är en förutsättning för att målet, arbete åt alla, skall kunna uppnås. På grundval av sysselsättningsutredningens betänkande föreslogs i propositionen 1975/76:211 att statsmakterna skulle uttala att i målet arbete åt alla skall ingå att skaffa arbete, som svarar mot vars och ens förmåga. Ett sådant mål kommer att ställa långtgående krav på en utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska insatserna och på den anpassningsverksamhet som börjat byggas upp i företagen. Samhällets stöd till de arbetshandikappade har varit inriktat på att i första hand klara deras försörjning. Det har också varit förstahandskrav från de arbetshandikappade. Efter hand som den ekonomiska tryggheten har blivit större, har också ambitionerna höjts. Arbetet ger individen väsentliga värden, vid sidan om det ekonomiska utbytet, som inte kan kompenseras av ekonomiska bidrag. Ekonomisk trygghet och arbete efter vars och ens förmåga kommer att ställa nya och ökade krav på hela organisationen av arbetslivet. Det är ytterst ett krav på en grundläggande omdaning av arbetslivet. Det är naturligt att med denna utgångspunkt se de arbetshandikappades situation utifrån en heltidssyn på arbetsmarknaden. Det var också därför som den socialdemokratiska regeringen gav sysselsättningsutredningen i uppdrag att behandla dessa frågor. De arbetshandikappades sysselsättningsproblem kan inte lösas i särskilda institutioner, även om sådana behövs som komplement på arbetsmarknaden för vissa grupper. De arbetshandikappade utgörs inte av någon lätt avgränsbar minioritet på arbetsmarknaden. Tvärtom är det fråga om stora grupper - framför allt äldre - som har mindre möjligheter än andra att t. ex. klara omställningar på arbetsmarknaden. En politik för sysselsättning efter vars och ens förmåga är nödvändig för att motverka tendenser på arbetsmarknaden som verkar mot ökad utslagning och svårigheter att bereda arbetslösa arbetshandikappade sysselsättning. Dessa tendenser är klart oroande, även om trygghetslagarna tycks ha bidragit till en viss relativ förbättring. Det är viktigt att sysselsättningsutredningen fortsätter sitt arbete utifrån en helhetssyn på de arbetshandikappades situation. Detta får emellertid inte innebära att pågående reformarbete avstannar i avvaktan på utredningens planerade delbetänkande . Vissa organisatoriska frågor både när det gäller skyddat arbete och beträffande yrkesinriktad rehabilitering bör lösas så snabbt som möjligt. Annars kan brister i organisationen bli till hinder för nödvändiga reformer av verksamhetens innehåll. I linje med den angivna målsättningen pågår ett betydelsefullt reformarbete, som med kraft måste drivas vidare. har anpassningsgrupperna byggts ut. Sådana grupper finns nu vid ca 5 000 arbetsplatser. En kartläggning av verksamheten har gjorts av , som utfärdat nya anvisningar till ledning för arbetet. För att anpassningsgrupperna skall bli ett effektivt instrument för att underlätta för personer med arbetshandikapp att få sysselsättning krävs ett väl fungerande samspel mellan arbetsgivare, fackliga representanter och arbetsförmedlare. Verksamheten är mycket personalkrävande för arbetsförmedlingen, och detta har varit ett starkt skäl till den snabba utbyggnad av arbetsförmedlingen som skett . Vi har i det föregående föreslagit att arbetsmarknadsverket för det kommande budgetåret skall få medel motsvarande 300 nya tjänster bl. a. för att kunna fortsätta att förstärka insatserna inom anpassningsgrupperna. genomför f. n. försöksverksamhet med särskilda insatser för att aktivera anpassningsverksamheten att bereda arbete åt han Försöken pågår i såväl privat som offentlig verksamhet. Det är angeläget att uredningen ges erforderliga resurser för att genom sådana försök skaffa underlag för ställningstaganden om de ytterligare insatser som fordras för att öppna arbetslivet för personer med handikapp. För ett sådant ställningstagande är det nödvändigt att hela frågan om de arbetshandikappades sysselsättning får en inträngande belysning. Ett viktigt instrument för att bereda de arbetshandikappade och den äldre arbetskraften sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden är främjandelagen. Denna lagstiftning har emellertid inte kommit till användning annat än i något enstaka fall, trots det faktiska behovet av insatser för de äldre och handikappade. Det kan finnas flera anledningar till att lagen inte har kommit till användning. Det bör ingå i sysselsättningsutredningens arbete att närmare undersöka detta. När det gäller det halvskyddade arbetei har tagit ställning till en reform av bidragssystemet (prop. 1975/76:211). Reformens syfte är att öka möjligheterna för personer med arbetshandikapp att fä anställning. För att åstadkomma detta höjdes bidraget kraftigt för de första årens anställning och bidraget utgår fortsättningsvis på hela lönesumman. Reformen trädde i kraft . Det är angeläget att reformen nu på ett effektivt sätt förs ut i tillämpning och att den verkligen leder till förbättringar i sysselsättningsmöjligheterna för de arbetshandikappade som står utan arbete. För detta har såväl arbetsförmedlingen som parterna på arbetsmarknaden sitt ansvar. När det gäller det skyddade arbetet har utredningsarbetet avslutats. Förslag har lagts fram och remissbehandlats. Det är angeläget att frågan nu tas upp till behandling i och att beslut fattas, som gör det möjligt att få till stånd en reform. Vi kommer därför längre fram i motionen att lägga fram förslag till principbeslut om organisation av det skyddade arbetet. I det sammanhanget kommer vi också att behandla frågan om den yrkesinriktade rehabiliteringen. När det gäller näringshjälpen pågår f. n. ett utredningsarbete (A 1975:02), som väntas bli avslutat . 1 budgetpropositionen läggs endast fram förslag till smärre förbättringar i villkoren för bidrag till handikappade till inköp av motorfordon. Den skyddade verksamheten är splittrad med avseende på organisation och huvudmannaskap. Huvudmän för verkstäder för skyddat arbete och hemarbete är landstingen och i vissa fall primärkommuner. Staten är huvudman för kontorsarbetscentraler och industriella beredskapsarbeten. Dessutom bedriver företagarföreningarna på vissa håll hemarbete under industriverkets tillsyn. Ca 22 500 personer har f. n. skyddat arbete i någon av här nämnda former. Av dessa personer arbetar ca 15 500 i verkstädei för skyddat arbete. Av nedanstående tabell framgår resultatutvecklingen för verkstäder för skyddat arbete inkl. hemarbete samt hur kostnaderna fördelas mellan stat och landsting. Huvudmannens andel av underskottet tillsattes en utredning med uppgift att undersöka förutsättningarna för en utbyggnad och en effektivisering av den skyddade sysselsättningen. I utredningsuppdraget ingick bl. a. att lämna förslag om det framtida huvudmannaskapet. Enligt utredningen stod det helt klart att ökade centrala samordningsoch serviceinsatser var nödvändiga. Inte minst gällde detta i fråga om marknadsföringen. Utredningen föreslog därför att ett centralt organ skulle knytas till med uppgift att samordna produktionen vid företag för skyddat arbete och bistå med service av olika slag. Oenigheten bland remissinstanserna gjorde det omöjligt för regeringen att ta slutlig ställning till huvudmannaskapet. tillsattes en ny utredning med uppgift att med bl. a. tidigare utredningsarbete som underlag lägga fram förslag om framtida organisation för den skyddade verksamheten. för skyddat arbete överlämnade sitt betänkande (SOU 1975:82) arbete. I betänkandet konstateras att det, med hänsyn till det likartade syfte som de här aktuella sysselsättningsformerna kommit att få förde arbetshandikappade, inte längre finns något skäl för en fortsatt uppdelning av verksamheten på skilda huvudmän och organisationsformer. Det splittrade huvudmannaskapet har enligt kommittén inneburit nackdelar beträffande såväl planering som drift av verksamheten. a. har det skapat osäkerhet i fråga om den egentliga ansvarsfördelningen mellan stat och kommun i vad avser utbyggnaden av verksamheten. Detta har i sin tur bidragit till betydande regionala skillnader i tillgången på skyddat arbete. Splittringen har också bidragit till att totalt sett försämra det ekonomiska utfallet av verksamheten. a. har de enskilda huvudmännen ensamma saknat förutsättningar att skapa en slagkraftig organisation för försäljning och marknadsföring. Kommittén konstaterar vidare att arbetsvårdsföretagens möjligheter att 1** 1^7b! agera med den affärsmässighet som behövs för att kunna anpassa verksamheten till rådande marknadsförhållanden f. n. är begränsade. Orsaken till detta är den speciella ställning som arbetsvårdsföretagen har såsom inordnade i den offentliga förvaltningsadministrationen. Kommitténs slutsater innebär i korthet att insatserna från samhällets sida bör samordnas i en gemensam företagsbildning. Kommittén har övervägt två alternativa företagsformer, aktiebolag och stiftelse. Med hänvisning till nackdelar med myndighetsformen från affärsmässiga utgångspunkter och med hänsyn till att skyddad sysselsättning förutsätter årliga tillskott av allmänna mede! föreslår kommittén att ett enhetligt huvudmannaskap för verksamheten förverkligas inom ramen för offentligt ägda stiftelser. Kommittén har som en första utgångspunkt haft att staten som ansvarig för arbetsmarknadspolitiken och landstingen som ansvariga för omsorg om och rehabilitering av handikappade har ett gemensamt ansvar för att trygga dessa människors behov av skyddat arbete. Den andra utgångspunkten har varit uppfattningen att detta ansvar bäst förverkligas genom en regional och lokal anknytning av arbetsvårdsföretagen som möjliggör ett nära samarbete mellan alla intressenter i verksamheten. Den skyddade sysselsättningens karaktär ställer speciella krav på samverkan med bl. a. arbetsförmedling, försäkringskassa, sjukvård, medicinsk rehabilitering och socialvård. Den tredje utgångspunkten har varit att den nya organisationen skall ta till vara de driftekonomiska fördelar som följer av en samordning av produktion och försäljning vid arbetsvårdsföretag inom en och samma region. Kommittén föreslåratt staten tillsammans med landstingen resp. de landstingsfria primärkommunerna bildar regionala stiftelser för skyddat arbete. Kommittén föreslår vidare att en central stiftelse inrättas. Denna skall ha vissa servicefunktioner gentemot de regionala stiftelserna. I uppgifterna skall bl. a. ingå att samordna marknadsföring och försäljning samt att sluta kollektivavtal med berörda fackförbund.