mot · G002580 · 1977-01-25 00:00:00 — om ställning inom utrikespolitiken befinner sig i en gränskonflikt med . Det gäller hur man skall dela kontinentalsockeln i . Den hävdar att gränsen skall utgöras av mittlinjen mellan och den baltiska kusten. däremot vill inte låtsas om utan hävdar att mittlinjen skall gå mellan svenska fastlandet och baltiska kusten. Man få gå långt tillbaka i historien för att finna en motsvarande konflikt mellan och en mäktig granne rörande territorier eller inflytande över ett område. Den omstridda havsarealen är större än . Förhandlingar har ännu inte lett någon vart. Förhandlare möttes , samt därefter 1974 och även . Enligt vissa uppgifter har frågan skärpts, till följd av ökat intresse för vad som kan finnas av resurser på och under havsbottnen. Även fisket påverkas. En motsvarande förhandling behövs också med . Också mellan och råder olika meningar om hur uppdelningen till havs skall ske. Också där ligger ekonomiskt intresse av resurser med i bilden. 1 detta fall är det som hävdaratt man skall ta hänsyn till öar, medan haren motsatt linje - kanske för att gardera sig för den händelse man får ge sig i förhandlingarna med . Att på detta sätt har motsättningar med grannstater rörande gränsdragningar borde rimligen återspeglas i ärenden hos . Den svenska förhandlingslinjen borde vara förankrad i folkrepresentationen. Men så är inte fallet. Det är ytterligare ett exempel på att har en mycket undanskymd plats när det gäller många frågor om internationella förhållanden och relationerna mellan och andra stater. Utrikespolitiken ansågs på den fördemokratiska tiden vara kungens ensak. När liberaler och socialdemokrater genomdrivit demokrati och parlamentarism blev det en viktig fråga att också öka det demokratiska inflytandet över utrikespolitiken. Men konservatismen på detta område var utomordentligt stor, och saken förvärrades antagligen också av att vi just på denna sektor har ett utpräglat ministerstyre. På andra fält finns självständiga ämbetsverk, och relationerna mellan regering och ämbetsverk ger som biprodukt att riksdag och allmänhet kan följa skriftväxling och meningsutbyten. Det som sker inom UD är mer förborgat, och hemligstämpeln nyttjas flitigt. För att minska regeringens dominans infördes - i samband med demokratins genombrott - en särskild utrikesnämnd. Slutgiltigt beslut kom 1921. Nämnden skulle vara kontrollorgan mot regeringen i fråga om utrikesärenden. Men ända långt in förekom att viktiga utrikesfrågor avgjordes utan att nämnden informerades. löste dock inte problemet, eftersom bara ytterst få riksdagsmän informerades den vägen. formulerade det så här i en riksdagsdebatt: Vi ropade då från vänstersidan här i landet, att vi måste hava en demokratisk kontroll över utrikespolitiken, ja, vi nästan berusade oss i känslan av betydelsen av en dylik anordning. Nå, nämnden skapades Sexton mandariner installerades med både stort tysthetslöfte och litet tysthetslöfte, gingo här i kamrarna och sågo hemlighetsfulla ut, som om de visste något mer än vad varenda en i övrigt vet, och en vacker dag upptäcker , att den var mera fjärmad från utrikespolitiken än vad den någonsin förut varit. Ty detta surrogat, som utrikesnämnden skulle utgöra, hade blivit en ursäkt och en förevändning för dem, som reste motstånd mot verklig kontakt. 1936 tillkom utrikesutskottet, och det kanske kan sägas att intresset för relationer med andra stater ökat undan för undan - med en extrem topp under beredskapsårens påfrestningar, då dock hemlighetsmakeriet i fråga om UD:s agerande hindrade mycket av insyn och debatt. Den riksdag som vidtog åtgärder för att hindra pressens diskussion om utrikespolitik hade inte oväntat lätt för att själv undvika att diskutera samma frågor. har kommit med i allt fler internationella organ. En rad stora FN-konferenser har behandlat viktiga områden. Som exempel - anknytande till den inledningsvis nämnda konflikten med om mittlinjer i - kan nämnas FN:s havsrättskonferenser. I många fall har officiellt tagit ställning på sådana konferenser utan att på minsta sätt fått tillfälle att diskutera frågorna. Direktiven för de svenska delegationerna skrivs av regeringen. som sådan informeras inte. kommer frågorna till först när en överenskommelse från en konferens skall ratificeras. 1 detta läge har endast att godta eller förkasta. Det rimliga hade varit att i stället på ett tidigt stadium fått uttala sig kring de frågor som skall tas upp på en internationell konferens eller i en förhandling med andra stater. skulle alltså ange utgångsvärden för de svenska förhandlarna. Det innebär inte att man tror att förhandlarna kan hålla benhårt på de av angivna målen för förhandlingarna. Kompromisser blir nödvändiga. Men skillnaden i förhållande till nuläget vore att frågorna diskuterades öppet i förväg, så att partier, allmänhet och massmedia fick en chans att tränga in i frågorna på ett tidigt stadium. Vi skulle slippa ifrån mycket av det hittillsvarande systemet, där utrikesfrågor är starkt tjänstemannastyrda och med ingrepp endast från regeringen, inte från . Det är fullt rimligt att anta en fortsatt utveckling mot alltmer av internationella överenskommelser. Vare sig man kallar internationella organ ''övernationella' eller ej, formar de alltmer den miljö som små stater har att leva i. Har man åsikten att skall få styra för landets viktiga områden, är det omöjligt att komma ifrån kravet att måste få ett ökat inflytande över vad säger och gör i internationella sammanhang. Ett kärt UD-motiv har varit att måste hållas okunnig för sekretessens skull. Detta skäl bör godtas endast när det gäller säkerhetspolitik. Men just i det fallet har ju ordnats så, att utrikesutskott och försvarsutskott informeras i särskild ordning kring planeringsfrågor. Merparten av dessa är ju också av den arten att söker bestämma sin linje helt ensam. Vi överlåter inte åt internationella organ och konferenser att utforma väsentliga delar av vår säkerhetspolitik. Finns det alltså skäl att ha särskilda regler inom områden som har stor säkerhetspolitisk betydelse, bör dessa regler-vilket alltså delvis redan skettdefinieras. Allt det övriga bör i princip lämnas fritt. Strävan bör vara att skall få behandla frågorna innan reella beslut fattats. skall dra upp riktlinjer och ange de mål som svenska förhandlare bör ha inför FN-konferenser, andra konferenser och viktiga bilaterala överläggningar. På regeringen bör därefter ankomma att så långt som är möjligt fullfölja och i detalj administrera den av beslutade utrikespolitiken. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar utreda sina arbetsformer i fråga om utrikesfrågor, med syfte att nå ett läge där de väsentliga frågorna prövas av innan regeringen deltar i internationella förhandlingar.