mot · G002880 · 1977-01-21 00:00:00 — Motion 1976/77: 880 av m. fl. om en ny politik för stålindustrin I följande motion framlägger vpk i ett 6-punktsprogram linjer för en ny stålpolitik, som kan föra ut ur krisen. Programmet innebär: nationalisering av hela stålindustrin och de privata gruvorna. En från storfinansen helt oberoende stålpolitik. Långsiktig plan för övergång till högt förädlade produkter, som ger fler och säkrare arbeten. Nytt ämnes- och valsverk i som bas för förädlingsprogrammet. Stopp för utflyttningen av verkstadsindustrier ur landet. Svensk stålindustri är i kris. Lågkonjunkturen för malm och ämnen samt varvsindustrins drastiska nedskärning har vållat minskad avsättning. Detta är i sin turen spegling av de allmänna störningarna inom världskapitalismen, vilka tilltagit kraftigt . sätts branschens struktur i fråga. Bakom detta ligger såväl dess sammansättning och struktur i som långsiktiga förskjutningar på stålområdet ute i världen. Den svenska gruv- och stålindustrins eget utgångsläge är problematiskt. Ett ogynnsamt inslag är rovdriften på malm och en stark inriktning på malmexport. Produktionen och exporten av stålämnen stöter på hård konkurrens - både nationellt och på världsmarknaden. Stålverkskapaciteten inom EG-området ligger redan över det kommande förutsedda behovet av ämnen. Inriktningen på massexport av malm och ämnen är ingen framtidsväg. Den riskerar tvärtom att leda till rovdrift med landets naturresurser - och därmed undergräver den sin egen framtida bas. Det andra stora problemet rör företags- och ortsstrukturen. Den svenska stålindustrin har en egendomlig slagsida. Dess inriktning ställer krav på koncentration av företagen. Men mycket av dess traditionella lokalisering är alltjämt i form av många mindre företag på ett stort antal orter. Med denna inriktning riskeras framtiden för en mängd mindre bruksorter. Koncentrationen innebär för deras befolkning en oerhörd fara. Över huvud taget är anknytningen av främst och Bergslagens ekonomi till problemdrabbade industrier - både i och utanför gruv- och stålbranschen en social risk. Det tredje huvudproblemet gäller makt och styrning. 1 1976/77. 1976/77: 880 har angett tonen för stålindustrin. Trots det stora inslaget av statlig gruvoch stålindustri, har staten inte kunnat - och oftast inte velat - föra någon egen linje. Rovdriften på malm har bara ökat. Staten har hänvisats till de tunga och mest riskabla delarna av produktionen. Statsindustrierna har underordnats det svenska och utländska privatkapitalets önskningar. Detta har hindrat en struktur- och sysselsättningspolitik i de arbetandes intresse. Staten har fött ta hand om de avsnitt som ger den minsta sysselsättningen och de dyraste investeringarna. Storfinansen har inte velat ha förädling till . Den vill ha fullmakt för en politik, som hårt kommer att drabba Bergslagen. Den vill kunna fortsätta att flytta ut värdefulla förädlingsindustrier. Stålindustrins kris är m. a. o. både ekonomisk och politisk. Ekonomiskt kortsiktighet och maktpolitisk hänsynslöshet är bakgrunden. Detta måste brytas. saknar en stålpolitik, som tar itu med de verkliga problemen. Det är en kritik som drabbar både den gamla och den nya regeringen. Den drabbar storfinans såväl som stat. Ingenting har gjorts åt rovdriften på malm. Bundenheten till en stor råmalmsexport ger starkt konjunkturberoende. Inriktningen av den statliga stålindustrin och ämnesproduktionen har vacklat. Först drevs 80 som en plan för massexport av ämnen. Därefter skars planerna på ökad ämnesproduktion ned och utformades för att passa den privata stålindustrins behov i övriga delar av landet (Baltic steel-projektet). har också denna uppläggning skjutits av den nya regeringen. Ingen tycks veta vad begreppet metallurgiskt centrum i " egentligen skall innebära. Den förda stålverkspolitiken speglar en anpassning till privatkapitalets intressen. Utländskt storkapital hade intresse av att svenska staten tog kostnaden för att öka exporten av ämnen. Svenskt storkapital hade intresse av att statens roll kunde begränsas till främst ämnesproduktionen, medan privatföretagen fick husera på de intressantare avsnitten. Den socialdemokratiska regeringens turer kring 80 speglade samma oförmåga som hos de borgerliga att formulera en skapande och självständig stålpolitik i de arbetandes intresse. Koncentrationen i Bergslagen, eftergifterna för privatkapitalet i steel, fastlåsningen vid tunga investeringar med dålig effekt i fråga om sysselsättning - allt detta har bara accepterats. Statlig stålindustri svältföddes och fick arbeta med åldrig och undermålig utrustning. Men den nya regeringen representerar därutöver ett rent steg tillbaka när det gäller själva medvetenheten om situationen. Industriministerns filosofi är den fullständiga slapphetens och idélöshetens - maskerad med 1976/77: 880 parollen om de enskilda företagens ökade ansvar för sysselsättningen. Denna utmaning mot de arbetande måste fördömas och bekämpas. Grunderna för en ny politik En ny, framtidsbetonad stålpolitik måste utgå från vissa politiska grundsatser. Den måste erkänna, att stålkapitalets och de arbetandes intresse är fundamentalt olika. Därför måste den vara självständig i förhållande till storfinansen. Den får inte ses som en snäv branschfråga. Den skall förenas med en vidare industripolitisk syn. Stålpolitiken måste också ledas av sysselsättningspolitiska och regionalpolitiska mål. Strukturomvandlingen får inte ta formen av ökad utslagning. De många mindre bruksorterna får inte offras. Statsindustrierna får inte reduceras till väldiga AMS-projekt, för att indirekt hålla privatkapitalet under armarna. Man bör äntligen erkänna att framtida svensk stålindustri inte kan knytas till de stora kvantiteterna material- malm, ämnen. Endast en allmänt höjd förädlingsgrad och en minskad rovdrift med råvaran erbjuder en väg ut ur krisen. Man kan inte driva en offensiv sysselsättningspolitik, om man låter stålindustrins gamla, klassiska inriktning bestå. Följden blir då bara koncentration och utslagning, dvs. Ökad förädling ger däremot fler och säkrare arbeten. Möjligheterna att rädda de mindre bruksorterna ökar, eftersom förädlingsindustrier vanligen är lättare att decentralisera. Den starka bundenheten till råvaror och halvfabrikat måste gradvis brytas. Det är orimligt att t. ex. exporten av dylika ökar mer än exporten av färdiga stålvaror - som prisutvecklingen på de förstnämnda varit sämre än på de . Det är över huvud orimligt att ett högt industrialiserat land i så stor utsträckning knyts till framställning av produkter med låg förädlingsgrad och starkt konjunkturkänslig avsättning. ingen mer än vpk ställer frågan på ett kvalitativt nytt sätt: i första hand dimensionering av ämnen och valsade produkter efter vad som erfordras för vidareförädlingen, i andra hand export i den mån det krävs av handelspolitiska skäl eller för att tillvarata oundgängliga storleksfördelar. Det skrotade 80 bör i enlighet härmed ersättas med ett nytt . Detta nya projekt bör säkerställa minst det antal arbeten som först utlovades. Det sker säkrast genom att ämnesproduktion och valsning kombineras med en hög vidareförädling. Med vidareförädlingen ökar totala antalet arbeten som kan decentraliseras till orter utanför och till de traditionella bruksorterna i Bergslagen. 1976/77: 880 Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att uttalar sig för en ny stålpolitik som innebär att 1. hela gruv- och stålsektorn nationaliseras och att ett program för dess nyorientering görs upp av representanter för staten och de arbetande, 2. högre förädling blir huvudmålet för framtida investeringar och att ett långtidsprogram härför utarbetas, till vars grund läggs analyser av olika befintliga och nya slutprodukters framtida marknadsförhållanden, 80 genomförs i ny gestalt, där ämnen och valsade produkter kombineras med högre förädling så att högsta möjliga sysselsättning och en strukturmässigt bättre inriktning uppnås och industrispridning underlättas, 4. inga företagsnedläggningar sker, innan motsvarande sysselsättning tillförts hotade orter och regioner, samt att ett program utarbetas för att regionalt fördela nya förädlingsindustrier, 5. utflyttningen av verkstadsindustri ur landet stoppas, 6. åtgärder vidtas för att dämpa krisen vid varven - en viktig del av den inre avsättningsmarknaden - med starkare nyinriktning på specialfartyg, godsöverföring till sjöfarten ökas samt att kontakter etableras med länder som har underkapacitet i sina flottor. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) i