mot · G0021054 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att förbjuda kapitalexport till och , m. m. I motionen föreslås att regeringen skall framlägga förslag för om de ändringar i valutalagstiftningen som behövs för att kapitalexport till och skall kunna förbjudas. Regeringen bör ta upp överläggningar med berörda svenska företag med sikte på att nå en överenskommelse om begränsningar av de svenska företagens aktiviteter i dessa länder och fortlöpande informera om hur de svenska företagens verksamhet utvecklas och om resultatet av överläggningarna. Vidare bör i FN försöka driva fram en effektiv sanktionspolitik mot och verka för att FN och dess medlemsländer ökar sina insatser för att 11 slut på ockupation av . Efter det portugisiska kolonialväldets upplösning har den sydafrikanska politiken blivit alltmer öppet brutal. Sydafrikanska trupper invaderade i samband med landets frigörelse från . I utkämpar en väpnad kamp mot den av FN erkända befrielserörelsen (). I har visserligen inte ingripit militärt till stöd för den vita minoriteten. Men utan politiskt och ekonomiskt stöd från skulle Smithregimens öde redan ha varit beseglat. Inom den sydafrikanska republikens egna gränser ökar förtrycket. Regeringen söker efter nya vägar att befästa apartheidpolitiken. sommar har situationen skärpts på ett dramatiskt sätt. dödade polis och militär ca 200 svarta demonstranter i , huvudsakligen skolungdomar. Resultatet blev emellertid inte, som efter Sharpvillemassakern . att det aktiva motståndet mot de styrande tillfälligt bröts. spred sig oroligheterna snabbt till olika delar av landet. Massarresteringar - enbart arresterades ca 2 000 människor - har inte hjälpt regimen. Ju mer förtrycket ökar desto starkare växer sig motståndet. Den sydafrikanska apartheidpolitiken strider mot internationellt erkända mänskliga rättigheter. Den utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet. Som internationella fredsforskningsinstitut () påvisade i er rapport står vi inför den dubbla risken av ett raskrig och en upptrappad konflikt mellan stormaktsintressen i området. sagt att vad som händer i angår oss alla. Både som medlem i det internationella samfundet och som enskilt land bör efter måttet av sin förmåga bidra till att apartheidsystemet utrotas och ersätts med en ordning som bygger på demokratins värderingar och respekt för människovärdet. Både i vårt arbete i () och andra internationella organisationer och inom ramen för vår biståndspolitik måste vi tillvarata de möjligheter som finns att i handling visa vår solidaritet med den förtryckta majoriteten i . Den politik som den socialdemokratiska regeringen fört på detta område för fullföljas och vidareutvecklas. I FN bör försöka driva fram en effektiv sanktionspolitik mot . Så länge det inte finns utsikter att säkerhetsrådet skall besluta om allsidiga, bindande sanktioner måste vi ta realistiska initiativ i enskilda punkter. Vi bör t. ex. fortsätta att verka för att frågorna om vapenembargo och förbud mot nyinvesteringar i förs framåt. Vorsterregimens försök att upprätta s. k. oberoende stamländer måste avvärjas. Med all kraft bör verka för att FN och dess medlemsländer ökar sina insatser för att få slut på ockupation av . Det är viktigt att stöder SWAPO som företrädare för folk. Vårt land bör arbeta för att FN avvisar varje lösning som vill lägga förhandlingsansvaret för framtid på andra än SWAPO. Beträffande är det ännu oklart när en verklig övergång till majoritetsstyrelse kan ske. Ett ökat sydafrikanskt engagemang till stöd för den vita minoriteten skulle kunna förlänga och försvåra konflikten. Enskilda andra staters ovilja att rätta sig efter FN:s sanktionsbeslut är också en negativ faktor. bör i FN verka för att sanktionerna mot Smithregimen tilllämpas i full utsträckning av alla länder till dess att majoritetsstyrelse har tryggats. En viktig uppgift för FN är att sprida information om förhållandena i södra och bilda opinion för befrielsekampen. bör ge generöst stöd till Södra Afrika-konferenser i FN:s regi. Vi bör också medverka till att de nationella befrielserörelserna får en framträdande roll vid dessa konferenser. FN:s stöd till befrielserörelserna i södra måste självfallet byggas ut. Att kan anslå kraftigt ökade medel till dessa rörelser är av största betydelse. För () och FN:s flyktingskommisarie (UNHCR) finns likaså viktiga uppgifter. Vårt land bör fullfölja initiativ som tidigare tagits från svensk sida. Av stor betydelse är det internationella biståndet till de s. k. frontstaterna: , , , och . måste i FN aktivt arbeta för sådana insatser. Som regel bör vårt land vara med som förslagsställare när det gäller resolutioner om stöd till dessa stater. Det svenska bilaterala biståndet är sedan åtskilliga år inriktat på att stödja södra frigörelse: dels lämnar vi bistånd direkt till nationella be frielserörelser, dels satsar vi en förhållandevis stor del av våra biståndsmedel på frontstaterna för att hjälpa dem över de ekonomiska påfrestningar som är en omedelbar följd av raskonflikterna i regionen. I en särskild motion har vi föreslagit ett avsevärt högre anslag till befrielserörelserna i södra än det som regeringen tagit upp i sin budgetproposition. Motiven för denna anslagshöjning är fyrfaldiga. De har att göra med befrielserörelsernas växande civila verksamhet men också med det ökade förtrycket i . Offren för detta förtryck måste nu liksom tidigare veta att vi står beredda att efter förmåga hjälpa dem genom olika humanitära insatser. Beredskapen att öka insatserna måste därför vara hög. I sammanhanget bör emellertid också beaktas att bidrag i växande utsträckning kan komma att behöva kanaliseras till LO:s och TCO:s utbildningsverksamhet till förmån för sydafrikanska fackföreningar. I nämnda motion har också föreslagits ett större bistånd än regeringen förutsatt till , och . I samtliga fall rör det sig om länder som gör stora uppoffringar för att stödja frigörelsekampen i södra . och , som själva vunnit sin nationella frihet, tvingas att bära den dubbla bördan att bygga upp sina egna samhällen från grunden och aktivt delta i kampen mot de vita minoritetsregimerna i , och . En fråga som tilldragit sig allt större intresse i diskussionerna om tänkbara initiativ i kampen mot Vorsterregimen är de utländska investeringarna i och deras betydelse för apartheidsystemets fortbestånd. Den sydafrikanska regeringen har uppmuntrat utländska investeringar i landet. Bakom denna politik ligger inte bara en önskan att öka landets ekonomiska resurser. Inte mindre viktigt för de vita i torde vara att utländska investeringar skapar band till ett antal rika industrinationer som tår ett ekonomiskt och politiskt intresse av att apartheidsystemet bevaras. De utländska företagen drar nytta både av landets höga tekniska standard och av de extremt låga lönerna för den svarta arbetskraften. Avkastningen på investerat kapital blir hög. Dessutom bidrar investeringarna till att öka handelsutbytet, vilket i sin tur gör handelspartners mera känsliga för störningar i den sydafrikanska ekonomin. Oroligheter i får konsekvenser för sysselsättningen i andra länder. Sedan och blivit självständiga stater har isolering tilltagit. På den afrikanska kontinenten har landet inga andra vänner än Smithregimen i . Mot den bakgrunden har intensifierat sinaansträngningaratt locka till sig västeuropeiskt, amerikanskt och japanskt kapital. Enligt uppgifter från bl. a. FN bedriver Vorsterregimen omfattande internationella kampanjer för att förmå utländskt kapital att på förmånliga villkor delta i exploateringen av råvarutillgångar, främst i stamlandet Transkei och i . Den tilltagande knappheten i världen på viktiga råvaror är ett trumfkort för den sydafrikanska regeringen. Enligt en teori som länge omfattades på officiellt håll i många länder. a. av administration under , bör ekonomisk utveckling och utländska investeringar bidra till en uppluckring av apartheidsystemet. Tanken är att bristen på kvalificerad arbetskraft skall tvinga regimen att släppa in svart arbetskraft inom yrken som varit förbehållna för vita. De utländska företagen skulle också kunna föregå med gott exempel i sina relationer till färgade och svarta arbetare. Verkligheten har effektivt dementerat denna teori. Ledande svarta sydafrikaner har med stöd av mångåriga erfarenheter kategoriskt tillbakavisat påståenden om att det skulle vara möjligt att åstadkomma en successiv utveckling mot större ekonomisk och social rättvisa inom apartheidsystemets ram. De båda befrielserörelserna () och SWAPO har enträget vädjat till det internationella samfundet att försöka stoppa fortsatta utländska investeringar i och . Den har avrått svenska företag från att investera i . I huvudsak har rekommendationen följts; viss svensk kapitalexport fortsätter dock. En skärpning av hållningen till svenska investeringar i aviserades av regeringen . På nordisk basis tog regeringen initiativ till gemensamma aktioner på det internationella planet. Formellt förbud mot investeringar i råder i - liksom även i . Vid den nordiska arbetarkongressen, en sammanslutning av de socialdemokratiska partierna och landsorganisationerna i , , antogs en resolution som kräver förbud mot nyinvesteringar i och antagande av en nationell aktionsplan i enlighet med de av Fria fackföreningsinternationalen (FFI) antagna rekommendationerna i detta avseende. FFI hade vid en konferens om apartheidpolitiken antagit rekommendationer som bl. a. innebär förbud mot alla nyinvesteringar i inkluderande ersättning av maskiner, reparationer och underhåll. innehåller även krav på parlamentariska utredningar av de företags verksamhet som har filialer i i syfte att försäkra sig om att sådana företag rättar sig efter internationellt erkända arbetsnormer. Där dessa ej följs bör företagen helt avveckla sin verksamhet. Det är givet att ett förbud mot investeringar i kan väntas få full effekt som påtryckningsmedel på Vorsterregimen endast om det ingår i en internationell aktion som har stöd av de industriländer som har de största ekonomiska intressena i sydafrikanskt näringsliv. De initiativ till en sådan aktion som förbereddes under den socialdemokratiska regeringen bör fullföljas på de vägar som fortfarande står oss till buds sedan nu är medlem av säkerhetsrådet. Oavsett om ett fortsatt svenskt agerande med sikte på internationella förbudsåtgärder kan väntas vinna framgång eller inte, finns det emellertid skäl att ta upp frågan om de svenska investeringarna i till förnyat övervägande. Som nämnts har trots regeringens rekommendation en begränsad fortsatt kapitalexport ägt rum. Av större betydelse i detta sam manhang är emellertid den dramatiska förändring i den politiska situationen som inträtt i efter oroligheterna i . Risken för ett raskrig har ryckt närmare. Frågan om en begränsning eller avveckling av de svenska intressena i blir därmed inte bara en politisk fråga om vad som kan tänkas utgöra effektiva påtryckningar på den sydafrikanska regeringen. Det blir också en moralisk fråga om svenska företag skall tillåtas delta i utsugningen av den svarta arbetskraften i en revolutionär situation där striden sannolikt i stor utsträckning kommer att utkämpas på arbetsplatserna. De svenska företagen måste enligt sydafrikansk lag tillämpa apartheidregler på sina arbetsplatser och tvingas därmed att ställa sig på förtryckarnas sida i den kamp som går in i ett nytt och allvarligare skede. Enligt vår mening har situationen i utvecklats därhän att nu måste överväga även ensidiga förbudsåtgärder utan stöd i internationella beslut. Som ett första steg bör förbud utfärdas mot kapitalexport till Regeringen bör omgående förelägga förslag till de ändringar i valutalagstiftningen som behövs för detta ändamål. Ett förbud mot kapitalexport kan emellertid inte ensamt ge tillräckliga garantier för att en nedtrappning av de svenska ekonomiska intressena i verkligen kommer till stånd. Svenska företag som är etablerade i skulle ju också kunna bygga ut sin verksamhet med hjälp av kapital som intjänats eller lånats i eller på annat håll utanför gränser. Regeringen bör därför enligt vår mening ta upp överläggningar med berörda svenska företag med sikte på att nå en överenskommelse om hur begränsningarna av de svenska aktiviteterna i dessa länder skall genomföras. I en sådan överenskommelse bör även ingå åtaganden från företagen att de i sin återstående verksamhet i förbudsländerna skall eftersträva att iaktta internationellt erkända arbetsnormer. Det är angeläget att fortlöpande får information om hur de svenska företagens verksamhet utvecklas liksom givetvis också om resultatet av de överläggningar som vi förutsätter skall komma till stånd. Om det inte går att nå en överenskommelse med företagen eller om den svenska företagsamheten inom förbudsländerna annars utvecklas på ett sätt som strider mot intentioner får frågan om ytterligare lagstiftningsåtgärder tas upp till förnyat övervägande. Med stöd av det anförda hemställer vi 1. att begär att regeringen lägger fram förslag om de ändringar i valutalagstiftningen som behövs för att kapitalexport till och skall kunna förbjudas. 2. att beslutar uttala att regeringen bör inleda överläggningar med berörda svenska företag i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, 3. att hos regeringen begär en fortlöpande information om hur de svenska företagen utvecklas samt om resultatet av överläggningarna med berörda svenska företag, 4. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om svenska initiativ i ang. södra . () () AXEL () i G. ()