mot · G102139 · 1977-11-22 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:20 med förslag till ändrad organisation för bevärsprövning inom socialförsäkringen m. m. Regeringen har i propositionen 1977/78:20 lagt fram förslag om inrättande av regionala försäkringsrätter för överprövning av främst ärenden som handläggs av försäkringskassorna. De nya organen skall överta de uppgifter som sköts av och försäkringsrådet. Propositionen följer i huvudsak förslagen från den tillkallade utredningen om besvärsorganisationen inom socialförsäkringen. Försäkringsrätt skall enligt förslaget bli domför med tre yrkesdomare. I vissa ärenden skall dessutom två lekmän (nämndemän) delta, nämligen i arbetsskadeärenden, i alla sådana ärenden som i försäkringskassa har avgjorts av pensionsdelegationen eller av försäkringsnämnd i dess helhet samt i ärenden om personskadeskydd. Volymmässigt beräknas dessa ärenden uppgå till en tredjedel av . Med den valda uppläggningen blir det en stor mängd ärenden som kommer att falla utanför en lekmannamedverkan. Det gäller bl. a. ärenden som i försäkringsnämnd delegerats till ordföranden för avgörande, ärenden om sjukpenning och sjukpenninggrundande inkomst, ärenden om utbildningsbidrag, vuxenstudiestöd samt värnpliktsförmåner. Det är här fråga om ärendegrupper vilka har stor betydelse för den enskilde och hans ekonomi. I flera fall rör det sig också om införda ersättningar, där en lekmannamedverkan är av särskilt värde för att uforma en framtida praxis. En rad remissinstanser har också hävdat att ett betydligt mer vidsträckt lekmannainflytande bör säkras. Det gäller försäkringsdomstolen, JO, LO och TCO. Även , , samt en minoritet i styrelse vill ha en mera omfattande medverkan från lekmännens sida. Departementschefen anför i första hand administrativa skäl för att begränsa lekmännens medverkan: föredragningarna blir för utförliga, handläggningstiden längre etc. Enligt vår mening är det emellertid inte rimligt att, vid den besvärsprövning som gäller för de aktuella ärendena, av dessa skäl underlåta ett lekmannainflytande. Såsom t. ex. LO och TCO anfört är det svårt att avgränsa den grupp av frågor som bör handläggas med eller utan nämndemän. Sambandet mellan samtliga frågor i socialförsäkringen bör beaktas. Detta liksom nödvändigheten av att lekmännen för en allsidig inblick och erfarenhet av ärenden inom hela fältet talar även för ett vidgat lekmannainflytande. Som ett ytterligare stöd för ett vidgat lekmannainflytande kan anföras att departementschefen tagit bort den föreslagna möjlig heten för part att begära att nämndemän skall ingå i rätten. I princip bör därför alla ärenden avgöras under medverkan av lekmän. Undantag bör dock göras beträffande de ärenden som föreslås bli behandlade som uppbörds- och skattemål (bl. a. beslut över lokal skattemyndighets beslut om pensionsgrundande inkomst och vissa egenavgifter). Även i fall som täcks av lagförslagets 3 § andra stycket bör lekmannamedverkan inte ske. Visar det sig senare behövligt att avlasta lekmännens medverkan i rutinbetonade beslut, bör regeringen lägga fram förslag härom. I propositionen föreslås även att lekmännen skall utses av landstingen (motsv.). I två avseenden har vi avvikande mening gentemot propositionen. Den ställer genom sin konstruktion arbetsmarknadens organisationer utanför en medverkan i försäkringsrätterna, trots att en sådan finns t. ex. i pensionsdelegationeroch försäkringsöverdomstol. Ärenden om socialförsäkring berör i högsta grad löntagare och arbetsgivare, varför det är naturligt att i nämndemannakåren ingår personer med direkt anknytning till deras organisationer. En av de båda nämndemännen i varje mål bör i princip komma från arbetsmarknadshåll. Det innebär att hälften av nämndemannagruppen bör utses av regeringen efter förslag från arbetsmarknadens organisationer. LO, TCO och SAF bör därvid utse var sin tredjedel. De på så sätt utsedda nämndemännen bör givetvis vara bosatta inom resp. domkrets. Vi finner vidare inga sakliga skäl för att landstingen skall utse de politiskt utsedda representanterna. Dessa bör i stället nomineras av partiorganisationerna och utses av regeringen. En allsidig sammansättning - politiskt och geografiskt - bör därvid vara riktningsgivande. Vederbörande utskott bör utarbeta erforderliga ändringar i lagtexten. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att nämndemän skall delta i försäkringsrätts beslut i den utsträckning som anges i motionen, 2. att beslutar uttala att regeringen skall utse nämndemän enligt de grunder som anges i motionen. () () () () () () () ()