mot · G002929 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 929 av i m. fl. om den enskilda äganderätten till mark Under har samhället undergått stora förändringar betingade av teknisk utveckling. Till detta skall för vårt eget land läggas de förändringar som kommit till stånd genom politiska krafters strävanden. Härvid har såväl det politiska parti som innehaft regeringsmakten som de som varit i opposition bidragit till ett välstånd som omfattas av alla samhällsgrupper. välståndet utvecklats har emellertid onödiga inskränkningar gjorts i den enskilda människans frihet, inte minst i vad gäller näringsfrihet, ekonomisk frihet och rätt och möjlighet till ett personligt ägande. Sannolikt hade samhället präglats av ett större välstånd, bättre framtida utvecklingsmöjligheter och mera väl tillgodosedd personlig frihet om de icke-socialistiska strävandena fått göra sig mer gällande när det gäller att styra utvecklingen än vad som hinintills varit fallet. För att ytterligare utveckla detta, öka enskilda människors frihet och skapa förutsättningar för en stabil ekonomi är det emellertid angeläget att stärka de enskilda människornas ställning i samhället. Enligt vår mening utgör medborgarnas rätt och möjlighet till personligt ägande en betydelsefull drivkraft för framåtskridandet. Enskild äganderätt ger trygghet, ansvarskänsla och vilja till personliga insatser. Den förutsätter dock en välgrundad tro på att ägandet kan komma att bestå. utvecklingen i landet styrts från utgångspunkter, som i grunden strävat efter att omdana samhället i socialistisk riktning, har berättigade tvivelsmål uppstått om huruvida ett personligt ägande skulle kunna vara möjligt, inte minst från lantbruksnäringens synpunkt. Denna utveckling har tett sig oroväckande. Enligt vår mening måste betingelserna för denna närings utövare göras så gynnsamma som möjligt för att därmed ge samhället största möjliga nytta av ett stabilt och rationellt svenskt lantbruk. Att driva lantbruk, att bruka jord och skog och förvalta därtill hörande byggnader, är en långsiktig verksamhet. Den bör ha siktet inställt för generationer framåt. 1 många avseenden har emellertid hitintills rådande förhållanden gjort det svårt eller i vissa fall omöjligt för lantbrukarna att planera för framtiden. Detta är emot samhällsnyttan, och en ändring måste därför komma till stånd. Lantbrukarnas/markägarnas rättsliga ställning har försvagats på ett sätt som skapat betydande rättsosäkerhet, direkta ekonomiska förluster och allmän ovisshet för framtiden. Lantbrukarna hargenom ändring i lagstiftningen påtvingats väsentliga inskränkningar i dispositionsrätten över sin mark och skyldighet att tåla avsevärda intrång av skiftande slag utan rätt till skälig ersättning. Härtill kommer ett beskattningssystem som hårt beskattar i näringen arbetande kapital jämte en arvsbeskattning som vid generationsskiften kraftigt begränsar kommande generationers möjlighet att på acceptabla villkor fortsätta lantbruksdriften. Vidare är det obestridligt att utvecklingen tycks gå därhän att framtidens lantbrukare får en allt mindre del av jord att fördela mellan sig på de i antal minskande, men i storlek ökande driftsenheterna. En försäljning av delar av staten tillhörig jord- och skogsmark skulle bidraga till att öka den för lantbrukare tillgängliga marken. Likaså bör delar av flera kommuners stora markinnehav av jord- och skogsmark, avsett som framtida markreserv, i många fall kunna utbjudas till försäljning. Enligt vår mening bör också den kommunala förköpsrätten begränsas, så att den inte skall omfatta rätten till förvärv av jordbruksfastigheter. Vid de tillfällen en kommun oundgängligen behöver taga jordbruksmark i anspråk för byggnadsändamål, bör i stället ett expropriationsförfarande utnyttjas. I detta sammanhang önskar vi återupprepa tidigare framförda krav om att kommunala förvärv skall vara underställda tillståndsprövning i likhet med vad som gäller för andra förvärvare. En väsentlig inskränkning för enskild person i rätten att bygga och bo var han önskar och har möjlighet till, är inskränkningen i den s. k. fria glesbebyggelserätten. Självfallet är det angeläget med en viss planering av landsbygdens bebyggelse, men nuvarande inskränkning i glesbebyggelserätten har onödigt hindrat en ändamålsenlig bosättning på landsbygden. En uppräkning av onödiga och opraktiska begränsningar av enskild äganderätt, utan motsvarig för det allmänna, kan göras lång. Endast ett fåtal företeelser kan här uppmärksammas. Enligt vår uppfattning tjänar jordbrukspolitiken direkt naturvårdspolitikens intressen. Basen för en långsiktig och effektiv jordbruks- och naturvårdspolitik är den enskilda äganderätten till jord, liksom en nyttjanderätt som i ringa utsträckning är omgiven av restriktioner. Med stor sannolikhet kan samhällets framtida naturvårdsinsatser begränsas, i och med att den mark som kvarstannar i produktionen inte behöver omfattas av dyra restaureringsåtgärder. En samordning av samhällets och enskildas resurser bör eftersträvas i större utsträckning än vad som varit fallet . Naturvårdslagstiftningen och därmed sammanhängande lagstiftning bär en prägel av misstro mot enskilda markägare och en övertro på det allmännas förträfflighet i vad avser förmågan att handha våra marktillgångar. Vi är övertygade om att enskilda medborgares ansvarskänsla, vilja och förmåga att förvalta vårt lands naturtillgångar är stark. Åberopande det anförda hemställes att ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande den personliga äganderätten, en ökad privatisering av vårt lands naturtillgångar och enskilda markägares rättsliga ställning. HANS () i (m) () L. () i . NISSER (m) . () i Vrångebäck GOTAB 52992 Slockholm 1977