mot · G0021407 · 1977-03-03 00:00:00 — Mot bakgrund av den breda enighet som uppenbarligen råder om att obligatoriet är principiellt förkastligt bör enligt vår mening nu klart uttala att obligatoriet bör avskaffas och uppmana regeringen att driva de förestående förhandlingarna så, att förslag om obligatoriets avskaffande kan föreläggas vid 1977/. Den provisoriska ordning för det obligatoriska medlemskapet som regeringen föreslår har många olägenheter. Vi vill här bara peka på det vanskliga i att för varje nytillkommande linje eller kurs vid statlig högskoleenhet avgöra vid vilken läroanstalt och i vissa fall fakultet utbildningen i fråga skulle ha anordnats före , detta för att på den grunden kunna fastställa om berörda studerande skall omfattas av obligatoriskt medlemskap och i så fall i vilken eller vilka sammanslutningar. Det är naturligtvis med hänsyn till högskolereformens syften beklagligt att man på detta sätt tvingas relatera den nya högskolans utbildning till äldre förhållanden. Härigenom byggs en konserverande tendens in i den nya högskoleorganisationen. Den av regeringen föreslagna elektorsförsamlingen för utseende av studeranderepresentanter i högskolans olika organ är en nödlösning som inte garanterar någon representativitet. Genom kombinationen av direkta och indirekta val och genom de skilda beräkningsgrunderna för fördelning av mandat mellan de olika valkretsarna sker en otillbörlig favorisering av redan existerande obligatoriska sammanslutningar. Detta torde inte komma att underlätta de förhandlingar om obligatoriets avskaffande som förutskickas i propositionen. Direkta val vid sidan av de obligatoriska sammanslutningarna hade varit att föredra. Vi avstyrker dock inte den föreslagna provisoriska ordningen men menar att dess principiella och praktiska olägenheter är ett starkt skäl att påskynda arbetet på en mera definitiv lösning. Regeringsförslagets strävan att från obligatoriskt medlemskap och avgiftsskyldighet undanta grupper som f. n. inte omfattas av dessa skyldigheter är lovvärd. Regeringen har emellertid i sammanhanget försummat frågan om sådan befrielse också för vissa studerande inom utbildningar som omfattas av obligatoriet. Vi syftar här på den växande grupp studerande som inte utgörs av traditionella studerande, dvs. ungdomsstuderande på heltid och med fast anknytning till högskoleorten. har i sitt betänkande (SOU 1976:14 s. 80) behandlat frågan om avgiftsreduktion för studerande som inte har möjlighet eller anledning att utnyttja studerandesammanslutningamas service, dvs. yrkesverksamma studerande, deltidsstuderande och studerande på annan ort än högskoleorten. Det är självfallet svårt att genom direkta regler avgränsa den studerandegrupp som av angivna skäl borde befrias från obligatoriet. En allmän föreskrift, grundad på ett uttalande av , borde emellertid ge erforderligt stöd för högskolestyrelsernas bedömningar. Enligt obligatoriekommitténs förslag skulle befrielsen endast gälla den del av avgiftsskyldigheten som avser studiesociala anordningar, inte den del som avser facklig verksamhet och representation. Med den av regeringen förordade ordningen, där även studerande som står utanför de obligatoriska sammanslutningarna får möjlighet att påverka utseendet av studeranderepresentanter inom högskolan, finns inget skäl för denna begränsning. Högskolestyrelserna bör sålunda enligt vår mening åläggas att positivt bedöma och pröva framställningar om befrielse från obligatoriskt medlemskap, som kommer från sådana studerande som till följd av medlemskap i annan facklig organisation, stadigvarande vistelse på annan ort än högskoleorten eller annan likartad omständighet inte kan eller önskar tillgodogöra sig studerandesammanslutningarnas service i olika avseenden. Vi föreslår att ger regeringen till känna vad vi här anfört om befrielse från det obligatoriska medlemskapet för vissa grupper av studerande. I propositionen 1975:9 (s. 532) anfördes att, med hänsyn till den särskilda organisationen för jordbrukets högskolor, regionstyrelsernas uppgifter i administrativt hänseende och beträffande yttranden över anslagsframställningar m. m. inte kan gälla dessa högskolor. 1 vad gäller den samordnande planeringen av den grundläggande högskoleutbildningen borde emellertid regionstyrelserna ha att beakta verksamheten och resurserna också vid jordbrukets högskolor. Detta lämnades utan erinran av . Utbildningsministern anför nu (s. 49) att de förutsättningar som förelåg i denna fråga vid beslut har förändrats genom att jordbrukets hög skolor föreslås sammanförda i en högskoleenhet, . Han motiverar med denna utgångspunkt att den grundläggande högskoleutbildningen inom verksamhetsområde bör undantas från regionstyrelsernas ansvar för samordnande planering. Det är självklart - och torde ha stått fullt klart för redan vid beslut - att styrelsen för högskoleutbildningen inom område själv kan svara för erforderlig samplanering inom sitt ansvarsområde. uttalande beträffande regionstyrelsernas uppgifter i sammanhanget avsåg rimligen samordningen mellan högskoleorganisationen inom och högskoleorganisationen inom område. Vi kan inte finna att detta samordningsbehov i något avseende minskar genom de nu föreslagna förändringarna i den institutionella organisationen av jordbrukets högskolor. Vi anser det inte heller förenligt med högskolereformens allmänna decentraliseringssyfte att låta samordningsbehovet tillgodoses enbart på central nivå. För den del av utbildningsutbudet som skall beslutas regionalt och lokalt - dvs. lokala och individuella utbildningslinjer och enstaka kurser - är enligt vår mening regionstyrelserna lämpliga samordningsorgan för hela högskolan. Vi utgår från att även , inom ramen för sitt anslag under huvudtitel, skall kunna inrätta linjer och kurser av dessa slag. Det är uppenbart att främst i och den del av som är förlagd till kommer att ha resurser för utbildning och forskning inom likartade områden och alltså kan komma att vilja anordna lokala linjer eller enstaka kurser med likartad inriktning. uttalande att regionstyrelserna i sin samordnande planering skall beakta också verksamheten och resurserna vid nuvarande jordbrukets högskolor är från denna utgångspunkt väl motiverat. Innebörden blir konkret att de berörda regionstyrelserna, i och , skall följa utvecklingen av utbildningsutbudet i resp. region och ta de initiativ som behövs för att de samlade resurserna för högskoleutbildning, oavsett departementstillhörighet, skall utnyttjas så mångsidigt och effektivt som möjligt. Vi föreslår att ger regeringen till känna vad vi här anfört om regionstyrelsernas förhållande till högskoleutbildningen inom område. Enligt riksdagsbeslut skall rektor vid statlig högskoleenhet utses av regeringen efter förslag antingen av högskolestyrelsen eller av en särskild valförsamling. H 75 föreslår att, i de fall ordningen med förslag av en valförsamling tillämpas, högskolestyrelsen skall yttra sig över denna församlings förslag. Utbildningsministern tar (s. 146) avstånd från H 75:s förslag. Som motivering anförs att det normala rimligen kommer att bli att valförsam lingens förslag följs. H 75 gjorde bedömningen att högskolestyrelsen vid samtliga enheter borde garanteras någon medverkan vid utseendet av rektor. Vi delar denna bedömning. Även om säkerligen valförsamlingens förslag normalt kommer att följas, kan det enligt vår mening uppstå situationer - i första hand då valförsamlingen är splittrad mellan olika kandidater, t. ex. då två kandidater har samma röstetal - där högskolestyrelsen med sitt inslag av företrädare för allmänna intressen kan fylla en viktig sammanjämkande funktion. Också principiellt kan ifrågasättas det rimliga i en ordning som ställer högskolestyrelsen, som ändå har det yttersta ansvaret för högskoleenheten och dess verksamhet, helt utanför förslagsproceduren. Vi förordar att ger regeringen till känna vad vi här anfört om högskolestyrelsens medverkan vid avgivande av förslag till rektor. bedrivs journalistutbildning vid journalisthögskolorna i och . Utbildningen är tvåårig och omfattar en ettårig grundkurs som följs av en termins studiepraktik och en termins fördjupningsstudier. Fortbildning av journalister sker bl. a. genom kurser som anordnas av styrelsen för fortbildning av journalister (). Frågan om den framtida journalistutbildningen har utretts av en särskild utredning, som presenterat sina förslag i betänkandet (SOU 1975:25) Å jour om journalistutbildning. De förslag som föreläggs har i stort utredningens förslag som grund. Vi kan i huvudsak godta dessa förslag. Det gäller bl. a. behörighetsvillkoren. Vi delar uppfattningen att arbetslivserfarenhet i detta sammanhang bör ges större tyngd än för flertalet övriga utbildningar. Vi har heller inga erinringar mot förslaget om en oförändrad intagning vid journalisthögskolorna samt att endast betygen underkänd eller godkänd skall användas i enlighet med den praxis som har utvecklats. På några väsentliga punkter ställer vi oss kritiska till förslagen i propositionen. Det gäller bl. a. omfattningen av praktiktiden. F. n. ingår en termins studiepraktik i den sammanlagt tvååriga utbildningen. Utredningen har föreslagit en förlängning av studietiden med en termin och därvid behållit en termins studiepraktik, dvs. I propositionen föreslås att praktikterminen begränsas till en halv termin, dvs. Som motiv anförs dels att detta borde minska de nuvarande svårigheterna att skaffa eleverna meningsfulla praktikplatser, dels att den härigenom lediggjorda tiden borde kunna användas till problemorienterad samhällsinriktad utbildning. behandlade noga frågan om studiepraktiken. Den fann att såväl tidigare journalisthögskoleelever som journalistklubbar och tidningsföretag betraktade studiepraktiken som en mycket viktig del av utbildningen. därför behållas i oförändrad omfattning. Utredningen ansåg inte att det är några större problem att skaffa praktikplatser till samtliga studerande även om individuella önskemål inte alltid kan tillgodoses. Som tänkbara vägar att skaffa Iler praktikplatser inom dagspressen, där det råder brist, pekade utredningen på möjligheter av överenskommelser där företag förhinder sig att upplåta praktikplatser. En annan möjlighet är att frågan löses genom ett avtal mellan och arbetsgivarorganisationerna. För många elever på journalistlinjen är studiepraktiken den första kontakten med journalistiskt arbete. Det tar därför innan de får den överblick över och insikt i det praktiska journalistiska arbete som krävs för att de aktivt skall kunna delta i produktionen på det sätt som är en förutsättning för meningsfullt praktikarbete. För företagen torde en förkortad praktiktermin komma att innebära att ökade resurser måste ställas till elevernas förfogande. Kravet på handledning ökar också genom att samma företag kan komma att ha två praktikanter i stället för en. 1 nuvarande system kan företagen normalt räkna med att eleverna i slutet av praktikterminen med viss handledning aktivt deltar i produktionen. Förkortas praktikterminen kommer detta inte att bli fallet. Det är troligt att en förkortning av praktiktiden kommer att öka svårigheterna att skaffa praktikplatser, och det är risk för att många elever inte kommer att kunna få en tillfredsställande praktiktjänstgöring. har tidigare förklarat sig villigt att med försöka avtalsfästa skyldighet för tidningsföretagen att ställa visst antal praktikplatser till förfogande. Förhandlingar i denna fråga skulle troligen försvåras om praktikterminen förkortades. En halvering av praktiktiden skulle allvarligt försämra de studerandes kontakter med yrkeslivet. Vi kan därför inte godta att praktiktjänstgöringen minskas. Den bör liksom vara en termin, motsvarande 20 poäng. fann en utökning och en fördjupning av det samhällsvetenskapliga stoffet i utbildningen nödvändig. Remissinstanserna har också bekräftat utredningens uppfattning om betydande brister i utbildningen i detta avseende. Utökningen av det samhällsvetenskapliga stoffet skulle åstadkommas genom en förlängning av utbildningstiden med en termin. Detta mera allmänna stoff borde förläggas till början av utbildningen. Den första terminen skulle sålunda bestå av en samhällsorienterande grundkurs. Utbildningsministern är inte beredd att förorda att en förlängning av utbildningen med en termin utformas på det sätt som utredningen har föreslagit. I stället bör enligt propositionen journalistutbildningen inledas med en utbildningsgång om fyra terminer, dvs. Den femte terminen bör utformas som en påbyggnadsutbildning, och för tillträde till denna skall krävas yrkesverksamhet inom journalistyrket eller annat informationsyrke efter fullbordad inledande journalistutbildning. utbildningen bör enligt föredraganden också stå öppen för journalister som inte har genomgått den inledande grundutbildningen, under förutsättning att de har verksamhet inom journalist- och informationsområdet. Föredraganden konstaterar att hans förslag minskar utrymmet för att i den inledande utbildningen lägga in ytterligare moment av samhällsorienterande karaktär. Denna brist skall emellertid kompenseras genom att undervisningen i större utsträckning ges en problemorienterad inriktning. Enligt vår mening är det angeläget att de samhällsorienterande momenten i utbildningen förstärks. Det gäller särskilt kunskap om kommunerna, organisationerna och folkrörelserna. Förslagen i propositionen är i detta avseende inte övertygande. Föredraganden är tveksam till en förlängning av utbildningen som uteslutande kommer de samhällsorienterande momenten till godo. Han anför vidare som motiv att många studerande när de börjar journalistutbildningen redan har inhämtat betydande kunskaper, bl. a. i samhällsvetenskapliga ämnen vid universitet. Men det är enligt vår mening inte rimligt att förutsätta tidigare högskolestudier hos dem som påbörjar journalistutbildning. Föredragandens synpunkter rimmar dessutom illa med förslaget att ge arbetslivserfarenhet som merit vid antagningen större tyngd än för övriga utbildningar. Enligt vår mening är det stor risk för att propositionens förslag inte kommer att leda till den åsyftade förstärkningen av samhällsorienteringen i utbildningen. Vi anser att en sådan förstärkning måste garanteras. Den förstärkta samhällsorienteringen bör kunna ingå i den fjärde terminen. Utrymme härför bör skapas genom att det nuvarande examensarbetet utgår. och studerande ställer sig, enligt vad utredningen har redovisat, tveksamma till examensarbetet. Det bör ankomma på universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) att beakta detta vid fastställandet av utbildningsplanen. Föredraganden frångår utredningens förslag om en förlängning av grundutbildningen med en termin och föreslår i stället en påbyggnadsutbildning efter viss yrkespraktik. Vi är tveksamma till den föreslagna lösningen. Det finns enligt vår mening starka skäl att anta att påbyggnadsterminen endast kommer att utnyttjas av ett mindre antal elever. Under hela den tid som journalisthögskolorna funnits har yrkesverksamma journalister haft möjlighet att genomgå den fjärde terminen, som delvis har fyllt samma funktion som den nu föreslagna påbyggnadsutbildningen. Totalt har endast omkring tio personer utnyttjat den möjligheten. Det finns inget skäl att anta att intresset för att genomgå den nu föreslagna femte terminen skulle bli större bland journalister i denna kategori. Inte heller för journalister som har genomgått journalistlinjen torde ytterligare en termins allmän journalistutbildning yrkeserfarenhet framstå som mer attraktiv. Vi vill dock inte, trots vad som här har anförts, motsätta oss att en femte termin inrättas som en påbyggnadsutbildning. Enligt vår mening bör på byggnadsutbildningen inrättas som en försöksverksamhet och erfarenheten få visa om den bör finnas kvar. Det bör uppdras åt UHÄ att följa utvecklingen och föreslå de åtgärder som denna motiverar. De synpunkter som vi här har redovisat får inte leda till slutsatsen att behovet av och intresset för fortbildning är lågt bland yrkesverksamma journalister. Tvärtom visar erfarenheterna från FOJO:s verksamhet att behovet av fortbildning är stort. Utbildningen är emellertid här starkt ämnesoch yrkesinriktad och bedrivs i kurser om en . Den studiesociala situationen blir enbart genom kursernas längd annorlunda. Till detta kommer att de allra flesta studerande kan bevista kurserna på betald arbetstid. Antalet sökande till FOJO har ökat. Det är mot denna bakgrund tillfredsställande att föredraganden under anslaget Utbildning för kultur- och informationsyrken har beräknat medel för en viss ökning av verksamheten vid FOJO. Det är enligt vår mening angelägnare att bygga ut denna verksamhet än den i propositionen föreslagna påbyggnadsutbildningen. Dessa synpunkter bör vara vägledande för regeringen vid utformningen av nästa års budgetförslag. Utbildning för undervisningsyrken. träffades en överenskommelse mellan regeringen och enligt vilken 100 000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser skall tillkomma . Denna överenskommelse har ställt sig bakom. En nödvändig förutsättning för att programmet skall kunna förverkligas är ati utbildad personal finns att tillgå. har ett omfattande byggande satts i gång på grundval av överenskommelsen. Det är därför viktigt att utbildningen av förskollärare byggs ut i takt med det ökade daghemsbyggandet. På initiativ av den socialdemokratiska regeringen har utbildningskapaciteten ökats väsentligt. I propositionen föreslår föredragande statsrådet en ökning med ca 300 intagningsplatser. Enligt vår bedömning är detta inte tillräckligt. Vi föreslår att medel för ytterligare ca 150 intagningsplatser anvisas. De bör så långt det är möjligt lokaliseras till sådana platser där lärarutbildningskapacitet finns att tillgå. Det bör ankomma på regeringen att, efter förslag från , närmare fördela utbildningsplatserna. De regionala organisationskommittéerna och H 75 har föreslagit att 130 nya tjänster inrättas för högskoleförvaltningarna i samband med högskolereformens genomförande och att ytterligare 53 tjänster inrättas /79. Förslagen är grundade på ingående överväganden vid läroanstalterna och i lokala arbetsgrupper. De är redan i sig uttryck för en betydande återhållsamhet i förhållande till de behov och önskemål som gjorts gällande från berörda myndigheter och grupper inom högskolan. Utbildningsministern beräknar medel endast för närmare ett sextiotal nya tjänster för förvaltningarna. Före framläggandet av propositionen för har förhandlingar ägt rum enligt medbestämmandelagen, 11 §. Sådana förhandlingar pågick mellan å ena sidan och TCO:s statstjänstemannasektion, och Centralorganisationen /SR å andra sidan. Regeringen hade fattat beslut, varför förhandlingar av det slag som medbestämmandelagen föreskriver knappast kan anses ha förekommit. Avsikten med lagens regler är att förhandlingar skall äga rum innan beslut fattas eller åtgärd vidtas och att sådana förhandlingar skall ingå som ett normalt led i beslutsprocessen. Organisationerna har sedermera påkallat tvisteförhandling enligt gällande förhandlingsordning. Hanteringen av den primära förhandlingsskyldigheten enligt medbestämmandelagen från regeringens sida är i hög grad anmärkningsvärd. Även om det i det här fallet är som har att fatta det slutliga beslutet måste de i lagen föreskrivna förhandlingarna föras på sätt som är avsett med lagstiftningen om medbestämmanderätten. Förhandlingar måste självfallet innebära att man från båda parter är beredd att lyssna till och ta intryck av framförda synpunkter. Eftersom frågan nu är föremål för tvisteförhandling har vi endast velat markera vår principiella kritik mot regeringens handläggning, som innebär att några förhandlingar i medbestämmandelagens mening aldrig i praktiken har kommit till stånd. När det gäller resurser för de lokala högskoleförvaltningarna har regionkommittéerna och H 75 angett följande områden där det är mest angeläget med förstärkningar: Utbildningsplanering och därmed sammanhängande ekonomisk planering. Avser i första hand resurser för linjenämndernas planerings- och utvecklingsarbete samt, i fråga om den ekonomiska planeringen, för högskolestyrelsens sammanhållande planeringsfunktioner. Lokal anmälan och antagning, studiedokumentation Avser resurser för den lokala tillämpningen av behörighets-, urvals- och antagningsbestämmelserna samt för registrering av studerande och studieresultat m. m. Nära kopplade till dessa ändamål är förstärkningar av studieväglednings- och informationsresurser. a. resurser för tillämpning av den nya arbetsrätts- och medbestämmandelagstiftningen men också resurser för andra, inom högskolesektorn förhållandevis eftersatta, personaladministrativa ändamål. Härutöver anger H 75 uppbyggnaden av allmänna kansliresurser vid de högskoleenheter som f. n. i stort saknar en egen administrativ bas som viktig. Detta gäller bl. a. högskolorna på flertalet utbyggnadsorter liksom den nya enheten för lärarutbildning i . Högskolereformen är inte en administrativ reform. Men högskolan måste få de resurser som är nödvändiga för att den skall kunna fylla sina vidgade uppgifter och ge reformen ett substantiellt innehåll. Det är oundvikligt att i detta sammanhang vissa ytterligare administrativa resurser krävs. Högskolereformens decentraliseringseffekter måste rimligen återspeglas också i själva förvaltningsorganisationen. I fortsättningen kommer ett stort antal ärenden, som har handlagts av eller av central myndighet, att ankomma på högskolestyrelser och linjenämnder. Detta förutsätter att styrelserna och nämnderna får tillgång till den service de behöver för att kunna fullgöra sitt planeringsansvar och verkligen ta den ökade lokala friheten och beslutanderätten i anspråk. Särskilt vill vi här peka på linjenämndernas behov av sekreterarresurser. Linjenämnderna skall bevaka målen för och uppläggningen av resp. utbildningslinje som helhet. De skall samordna de olika intressen och önskemål som kan göra sig gällande bl. a. från berörda institutioner. Till denna uppgift hör att ge styrelsen underlag för fördelning av de resurser som totalt står till förfogande. En annan uppgift blir att följa studieresultaten inom linjen i dess helhet och vidta eller föreslå de åtgärder som detta kan föranleda. På linjenämnd ankommer också att fastställa lokal plan för allmän utbildningslinje liksom utbildningsplan för lokal utbildningslinje. Resultatet av högskolereformen kommer i hög grad att bli beroende av hur linjenämnderna lyckas förnya och utveckla utbildningens innehåll och organisation. Det är därför nödvändigt att sådana resurser ställs till förfogande att linjenämnderna kan fungera enligt intentionerna. Genom det vidgade tillträdet till högskolan kommer behovet av information om t. ex. utbildningssystem, studievägar och tillträdesfrågor att öka. I linje med målet om en mer öppen högskola ligger också kravet att sprida kunskaper om forskningsresultat och vetenskaplig verksamhet till andra delar av samhället, inte minst till arbetslivet. Vi vill också hänvisa till de övriga områden som H 75 särskilt har pekat på och som i det föregående har återgivits. Det gäller resurser för utbildningsplanering och ekonomisk planering, lokal anmälan, antagning och studiedokumentation, personalomsorg samt allmänna kansliresurser. Under anslaget till högskoleförvaltningarna har utbildningsministern föreslagit en uppräkning med ca 21 milj. kr. Det framgår emellertid inte hur stor del av detta belopp som avser nya tjänster, inte heller hur dessa tjänster har fördelats på de olika högskoleenheterna. Såvitt vi har kunnat utröna har 58,25 tjänster lagts ut till en sammanlagd kostnad av . Enligt vår mening kan högskolereformen i väsentliga avseenden komma att äventyras, om inte ytterligare resurser utgår för de lokala högskoleförvaltningarna.