mot · G0021117 · 1977-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om integritetsskyddet för patienter Rätten för patienter att ta del av sina patientjournaler och att på egen begäran få en kopia mot avgift är enligt tryckfrihetsförordningen ostridig och kan inte sättas i fråga på annan grund än sådan som finns stadgad i lagen om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar. Allt fler patienter har utnyttjat denna rätt, bl. a. som ett resultat av den offentliga debatt som inte minst i förts i dessa frågor. Somliga av dessa patienter har blivit mycket illa berörda, då de funnit journalerna innehålla vad de själva uppfattar som kränkande och sårande omdömen. Vi skall senare återkomma till några exempel på sådana omdömen, men vill först genom att citera ur cirkulär om avfattande av läkarintyg, läkarutlåtande och journaler (MF 1973:90) visa att det strider mot bestämmelserna att uttrycka omdömen i journalen om patienten på sådant sätt att de kan tolkas som nedsättande för dessa. Det är angeläget att läkare vid utfärdande av intyg och utlåtande samt vid förande av journal tillser att handlingen inte onödigtvis ges sådan avfattning eller sådant innehåll, som kan anses kränkande för den som handlingen avser eller för dennes anhöriga. Läkare bör också vara uppmärksam på att journalerna vanligen ligger till grund vid utfärdande av intyg och utlåtande och därvid ofta citeras ordagrant. Det är ofrånkomligt att intyg, utlåtanden och journaler ibland måste innehålla uppgifter som kan uppfattas som nedsättande av den de gäller. Med handlingens ändamål i åtanke bör läkaren dock försöka begränsa sådana uppgifter, så att endast sådana medtages, som är nödvändiga för den bedömning som skall göras. Särskilt restriktiv bör han vara med att vid utfärdandet av offentlig handling återge uppgifter från sekretesskyddad handling. Det är också angeläget att läkaren är försiktig vid sitt ordval. Framför allt gäller detta vid avfattande av omdömen om den undersökte. Uttalanden som kan uppfattas såsom uttryck för nedsättande moraliska eller sociala värderingar bör i görligaste mån undvikas. Läkaren skall således - utan att ge upp kravet på lättfattlighet - uttrycka sig på ett mot patienten så hänsynsfullt sätt som med hänsyn till handlingens syfte kan vara möjligt. Vi vill lämna exempel på omdömen i patientjournaler, som vi för vår del knappast kan tänka oss uppfyller de i MF 1973:90 uppställda kraven: Fet, slapp och enkelspårig - Oerhört självupptagen - bollar med en massa kvasikunskaper - Fantast i alla möjliga avseenden - En fanatisk grönsaksätare. En psykiatriker har - för att ta något ytterligare exempel - t. ex. beskrivit en kvinna såsom paranoid därför att hon ville ha tillgång till samtliga sjukjournaler. Det påstås ibland om läkare och då företrädesvis psykiatriker, att de skulle ha som en sport att föra journalanteckningar på detta lättvindiga och ansvarslösa sätt. Vi hoppas och tror att sådant hör till undantagen. Det är tillräckligt allvarligt när obetänksamhet motiverar stilistiskt slarvig och mot patienterna respektlös journalföring. När patienterna då de tar del av sina journaler finner att de inte kan acceptera delar av innehållet av sådana skäl som vi nu uppehållit oss vid, vill de gärna att det ifrågavarande innehållet ändras. Sådan ändring kan ske, dock lagligen endast så att ändrad text är helt läsbar. Emellertid leder patienternas ansträngningar sällan till något resultat. Man kan som exempel ta den patient som i sin sjukjournal upptäcker påståendet att han sagt sig ha för avsikt att ta livet av sina närmaste. Patienten begär att detta skall tas bort då han anser att påståendet är helt gripet ur luften. Men patientens propåer leder inte till några som helst eftergifter från den som fört journalen. Enligt vår mening bör i journalen i sådana fall noteras att patienten bestämt tar avstånd från vissa uppgifter, sedan patienten väl fått kännedom om journalens innehåll. Av vad vi här framfört bör med all önskvärd tydlighet framgå att åtskilliga patienter hyser oro för att vad som återfinns i deras journaler kan komma ut. Den oron kan de känna även om deras journaler är invändningsfria. Innehållet kan dock vara sådant som avhandlats i största förtroende - alltså synnerligen personliga saker. Är då sekretesskyddet så dåligt? Tyvärr har patienterna fog för sin oro och det i så hög grad att vi anser det påkallat att förorda långt strängare regler vad gäller såväl journalföring som journalsekretess. I (3/1977) har chefen för juridiska avdelning med förtjänstfull utförlighet tagit upp frågan om patienternas bristande sekretesskydd. Han visar i sin artikel att innehållet i journaler kan bli känt av olika personer utan att de berörda patienterna har någon möjlighet att påverka detta och t. o. m. utan deras kännedom. (I samma nummer av publiceras dessutom en rapport om reglerna för sekretess och tystnadsplikt inom sjukvården och om den rättspraxis som utbildats på området.) Patientjournaler förvaras i särskilda journalarkiv på sjukhusen, och även om de är tillgängliga för åtskillig personal inom sjukhusen förutsätts att sekretessen är tillfredsställande. Någon sekretess råder emellertid inte myndigheter emellan, varför journaler kan av myndighet rekvireras från sjukhus och försäkringskassor utan att den berörde patienten är medveten om att så sker. Detta är inte bra. En journal borde inte få lämna ett journalarkiv utan patientens skriftliga medgivande, och patienten skall då också erbjudas att få läsa journalen. Om en person, som har tecknat en olycksfallsförsäkring (t. ex. en reseförsäkring), anmäler en skada till försäkringsboalget och undertecknar ska 1 * 1976 / 77. 3 sami Nr 1116-1121 deanmälan ges härvid försäkringsbolaget rätt att ta del av försäkringstagarens sjukjournaler. Detta torde sällan försäkringstagaren ha klart för sig, då det medgivande som förutsätts tillhör reglernas finstilta, sällan observerade förutsättningar. En del arbetsgivare kräver av tjänstsökande att få ta del av dennes sjukjournaler. För detta måste då sökanden underteckna ett särskilt medgivande. Att betrakta sådana medgivanden som helt frivilliga torde vara svårt, eftersom en vägran i sådana fall medför att den sökande går miste om möjligheten att fä ett arbete. En alldeles speciell oro inger enligt vår mening datatekniken. Den kan komma att medföra oanade möjligheter att blottlägga enskilda människors mest personliga problem om sjukjournalerna databehandlas. Redan nu finns en mängd dataregister, som, allra helst om de samkörs, utgör ett stort hot mot den personliga integriteten också utan information från sjukjournaler. Det är så många personer som i tjänsten har tillgång till datauppgifter att tystnadsplikten blir synnerligen urholkad. Så har t. ex. omkring 5 000 anställda hos försäkringskassorna behörighet att ur dataregister hämta information om hälsotillstånd och sjukdomshistoria för enskilda personer. I ett TV-program avslöjades att det på kassorna förekom att man okynnessökte efter kändisar i registret. De uppgifter TV då förmedlade har i betydande utsträckning besannat de farhågor som allmänheten hyser då det gäller datatekniken. Om patientjournaler kommer att databehandlas måste sekretesskraven först vara väsentligt skärpta. Dessutom måste det finnas fullständiga garantier för att dessa sekretesskrav kan uppfyllas. Vidare måste informationen vara gallrad på så vis att den endast inrymmer sådant som är av synnerlig vikt för bedömning av patienternas hälsotillstånd. Men inte enbart datatekniken inger stor oro. kom den av efter ett förslag från den dåvarande regeringen beslutade bevissäkringslagen att tillämpas på ett enligt vår mening upprörande sätt. I en mellansvensk stad lät med stöd av den nya lagen ta samtliga patientkort i beslag hos en privatpraktiker. Även i ett sådant fall anser vi att den tystnadsplikt, som den handläggande personalen har att iaktta, måste anses vara av begränsat värde. Enligt vår mening måste patientkort undantas från de handlingar som kan tas i beslag med stöd av bevissäkringslagen. Vi är medvetna om att detta kan komma att innebära krav på ändringar i privatpraktikernas registerrutiner. Olägenheten av dubbla register, dvs. ett besöksregister och ett journalregister, varav det senare sekretessbelagt även gentemot myndigheterna, bör kunna tas med hänsyn till behovet av integritetsskydd för patienterna. Från flera håll har framförts yrkandet att patienter skall ha rätt att få sina journaler förstörda. Men att förstöra en journal så länge patienten är i livet är uteslutet. Att däremot journalerna under den tiden skall vara strängt sekretessbelagda anser vi självklart. Vi anser vidare att kraven på journalförstöring skulle bli mindre påtagliga och att allmänhetens förtroende för sjukvården högeligen skulle gynnas av om de patienter som så ville finge gå igenom sina journaler med journal förande läkare. En förutsättning är att patienterna själva tagit del av innehållet. Ändringar och synpunkter kunde då införas med iakttagande av de regler som råder beträffande strykning, signering osv. Detta skulle huvudsakligen säkert komma att gälla sådana värdeomdömen som patienter kan uppfatta som nedsättande och som rätteligen i möjligaste mån inte borde förekomma i patientjournaler. Vi är dock av den meningen att journalerna bör förstöras efter patienternas död och fram till dess vara strängt sekretessbelagda. Från rättssäkerhetssynpunkt - bl. a. med hänsyn till ev. uppdykande skadeståndskrav från anhöriga - bör dock förflyta från det patienten avlider till dess journalförstöringen äger rum. I den mån synnerligen viktiga medicinska och vetenskapliga uppgifter förekommer bör dessa uppgifter kunna sparas, dock utan att patienterna skall kunna identifieras. Också då det gäller mikrofilmning av journaler bör originalen behållas av rättssäkerhetsskäl. Det är t. ex. synnerligen svårt att dra slutsatser om urkundsförfalskning, om originalhandlingen inte är tillgänglig. Vi har i denna motion påpekat en rad problem vad gäller patientjournaler och sekretessen kring dessa och lämnat några förslag till åtgärder. Vi anser att frågan är synnerligen viktig och bör utredas närmare i syfte att väsentligt stärka patienternas integritetsskydd. Inte minst med tanke på att allmänheten måste ha ett orubbat förtroende för sjukvården är detta en angelägen uppgift. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag syftande till ett bättre skydd av patientens personliga integritet med beaktande av vad i motionen anförts om patientjournaler. PER () (vpk)