mot · G0021521 · 1977-03-28 00:00:00 — 1976/77: 1521 med anledning av propositionen 1976/77:74 om inriktningen av säkerhetspolitiken och totalförsvarets fortsatta utveckling Varje regering försvarar sitt deltagande i kapprustningen såsom nödvändigt för att trygga sin nationella säkerhet. Men detta är för alla länder en illusion. Det som gör kapprustningen till en världsomfattande dårskap är just detta, att alla länder nu gemensamt köper allt större otrygghet till allt högre kostnader. (i Spelet om nedrustningen.) 1 regeringens proposition 1976/77:74 redovisas försvarsutred- nings betänkanden (SOU 1976:5) Säkerhetspolitik och totalförsvar samt (SOU 1977:1) Totalförsvaret 1977-82 och läggs fram förslag om inriktningen av säkerhetspolitiken och totalförsvarets fortsatta utveckling på och av planeringen för programperioden /78-1981/82. 1 reservationer till båda betänkandena har undertecknad vänt sig mot att försvarsmakten i huvudsak ges uppgiften att möta ett stormaktsanfall med konventionella vapen i skuggan av ett konventionellt stormaktskrig i , mot utredningens studieunderlag, hotbilder och scenarier, mot avsaknaden av avvägningen inom säkerhetspolitiken och totalförsvaret och mot oförenligheten mellan vad som i betänkandena anförs om det utrikes-, säkerhetsoch militärpolitiska läget i å ena sidan och å andra sidan utredningens förslag till riktlinjer för den svenska säkerhetspolitiken och totalförsvaret. Regeringens proposition har samma logiska brister. Reservationerna vänder sig emot fortsatt upprustning av krigsmakten och försök till fortsatt utveckling av komplicerade och för en småstat vanskliga vapensystem av det slag som Viggensystemet är ett exempel på. Enligt utredningens första betänkande (SOU 1976:5) som behandlade säkerhetspolitiken bör den svenska säkerhetspolitiken ha följande innehåll: O Bidra till en fredlig utveckling i världen genom att bl. a. söka undanröja konfliktsorsaker O Bidra till utjämning av motsättningar och till större förståelse mellan folken O Bidra till att skapa en värld, där även små stater kan hävda sina intressen O Bidra till att minska maktblockens intressen att dra in i eventuella krig 1 1976/77. O Redan i fred tillvarata våra intressen genom att slå vakt om den internationella solidariteten O våra demokratiska friheter och rättigheter O Förhindra eller lindra fredskrisers negativa verkningar I detta syfte formas vår säkerhetspolitik genom en samverkan mellan utrikespolitiken, försvarspolitiken, vår politik i internationella nedrustningsfrågor, handelspolitiken och biståndspolitiken. Utredningen anförde vidare att i ökad utsträckning bör medverka till att påverka den internationella utvecklingen i riktning mot ökad allmän säkerhet. säkerhet kan främjas om riskerna för konflikter minskas och rustningarna internationellt kontrolleras och begränsas på ett balanserat sätt. Ett samband föreligger mellan önskemålen om nedrustning och strävandena att skapa en ny ekonomisk världsordning. De oerhörda satsningarna på upprustning fordrar stora resurser. Om kapprustningen kan stoppas och nedrustning inledas skulle de resurser som därvid frigörs kunna utnyttjas för framsteg på vägen mot större ekonomisk och social rättvisa. En viktig åtgärd för att främja freden i världen är därförenligt utredningens mening att åstadkomma minskningar i de militära utgifterna. Internationell säkerhet borde kunna upprätthållas på väsentligt lägre militära utgiftsnivåer inte minst inom båda stormaktsblocken. I första hand bör därför de permanenta medlemmarna i säkerhetsrådet liksom andra stater med jämförbara utgifter för militära ändamål gå före och genomföra minskningar. erinrar om att har utlovat stöd för en ny ekonomisk världsordning. "En sådan kräver politiska åtaganden från de rika ländernas sida. Till dessa åtaganden hör bl. a. ett fortsatt offentligt bistånd, ett integrerat råvaruprogram i syfte att stabilisera råvarumarknaden och förbättra exportinkomster samt en handels- och investeringspolitik som stärker självständighet på det ekonomiska området. Utredningen har varit helt enig i denna beskrivning av säkerhetspolitikens mål och medel och aktiva deltagande. Även försvarsministern ansluter i allt väsentligt till utredningens förslag till inriktning av säkerhetspolitiken. Tyvärr har varken utredningens majoritet eller försvarspropositionen tagit konsekvenserna av sin säkerhetspolitiska analys och låtit den få genomslag på de avvägningar och inriktningar som framförs. I stället har man i den praktiska tillämpningen begränsat de säkerhetspolitiska mål man själv formulerat. Vi menar att denna säkerhetspolitiska analys med tonvikt på orsakerna till konflikter, kriser och krig skall läggas till grund för satsningen på olika säkerhetspolitiska instrument. Detta bör leda till en begynnande omfördelning av resurserna från totalförsvaret till övriga säkerhetspolitiska instrument. Säkerhetspolitikens yttersta mål måste enligt vår mening vara att ersätta spänningar, konflikter och orättvisor med politisk avspänning, militär nedrustning och internationellt samarbete. har i sitt arbete i stort varit hänvisad enbart till studieoch planeringsunderlag, framtaget av berörda myndigheter och präglat av konventionell militär studiemetodik. Det innebär bl. a. att utredningen haft mycket små möjligheter att genomlysa och analysera de omfattande och ingående krigsspel m. m. som är utgångspunkt för planeringsunderlag och förslag från myndigheter. Det har inte heller varit möjligt för utredningen att skapa sig en självständig uppfattning om de värderingar och ingångsvärden som utgör stomme för denna spelverksamhet m. m. som väsentligen styr det underlag utredningen haft att tillgå. Den särpräglade och för utomstående svårgripbara studiemetodik som tillämpas på försvarsområdet medför att de myndigheter som försvarsbeslutet berör har ett inflytande över planerings- och beslutsunderlag, som inte har någon motsvarighet inom andra samhällssektorer. En konsekvens av detta är att endast konventionella och etablerade synsätt beträffande väsentliga utgångspunkter och avvägningar kommer fram i ett arbete av försvarsutredningens karaktär. Detta kan t. ex. gälla säkerhetspolitisk grundsyn och avvägning, uppfattningar om olika hots karaktär och betydelse, avvägning inom totalförsvaret etc. Studieunderlag som avspeglar andra intressanta men mindre etablerade synsätt har tyvärr inte tagits fram och riskerar att helt försvinna i en konventionell försvarsutredning dominerad av försvaret. ex. helt saknat underlag för att bedöma innebörd och konsekvenser av en nord-sydlig konflikt, dvs. mellan rika och fattiga länder, som alternativ till koncentrationen påen militärt präglad öst-västlig konflikt. Det underlag utredningen haft till sitt förfogande är framtaget sektorsvis. Något underlag har därför inte funnits beträffande effekter och kostnader av alternativa avvägningar inom totalförsvaret. Utredningen har inte sökt analysera konsekvenser vid överföring av resurser mellan olika totalförsvarsgrenar. Någon i analytisk mening genomförd avvägning inom totalförsvaret har inte ägt rum. Förslagen i såväl utredning som proposition är i princip bara en avspegling av de sektorsvis framtagna planernas resurskrav. Underlag för att bedöma om den gjorda avvägningen är den säkerhetspolitiskt mest effektiva saknas liksom underlag för en värdering av avvägningen mellan totalförsvaret och andra säkerhetspolitiska medel, vilket borde ha varit en självklar konsekvens av utredningens egen syn på orsakerna till konflikter, kriser och krig. I stället dominerar nu de konventionella föreställningarna om militära hot i utredningens framställning och i än högre grad i propositionen. Propositionen tar enligt vår mening inte tillräcklig hänsyn till förekomsten av andra än militära hot och förbiser därför både i sin grundsyn på och i konkret avvägning inom totalförsvaret betydelsen av s. k. fredskriser och olika former av ekonomiska påtryckningar i förhållande till betydelsen av konventionella militära angrepp. Det finns enligt vår mening vidare starka skäl att ifrågasätta den militära hotuppfattning som bildar utgångspunkt för utredningens och propositionens mycket höga ambition beträffande det militära försvaret. I centrum för denna hotuppfattning står en storinvasion över landgräns och över hav mot vårt land. Den grundläggande uppfattningen om militära hot innebär enligt vår mening en överskattning av såväl sannolikheten för direkta militära konflikter mellan stormakterna som strategiska roll. Vårt land utgör inget primärt angreppsmål för någon stormakt, men skulle vi trots detta utsättas för ett isolerat stormaktsangrepp, skulle ett fortsatt militärt motstånd öka skadeverkningarna på vårt land och folk. Ett försvarskrig på vårt territorium är i det läget inte någon adekvat reaktion. Motsvarande gäller i händelse av kärnvapenanfall mot vårt land. Något meningsfullt militärt försvar mot ett sådant anfall torde vi inte kunna erbjuda, något som det därtill torde föreligga en bred enighet om bland svenska folket. Vidare är det inte heller särskilt sannolikt, att är något sekundärt mål i ett storkrigs inledningsskede, såvida vi inte - genom att ställa oss helt försvarslösa - inbjuder till detta. har enligt vår mening inte med tillräcklig analys underbyggt sin bedömning av det militära försvarets helt dominerande roll i totalförsvaret. Propositionens förslag innebär i realiteten att denna dominans påtagligt ökar ytterligare. I propositionen anför statsministern att mellan stormaktsblocken präglas utvecklingen av strävanden till fortsatt avspänning och att detta bl. a. beror på viljan hos dem att undvika varje åtgärd som kan tänkas leda till kärnvapenkrig. Ser vi tillbaka på händelseutvecklingen i sedan Berlinblockaden , under , under det engelsk-franska överfallet på 1956, under Kubakrisen, med regleringen av Berlinfrågan, med östfördragen och Helsingforsdokumenten finner man dels att "det " aldrig var så hett som vi trodde - när exempelvis 1957 satte i gång med den stora militära upprustningen - dels att vi nu finner ett krig mellan NATO och i som tämligen uteslutet vi nu någorlunda förmår överblicka. Ännu mera osannolikt framstår ett isolerat stormaktskrig mot ett skandinaviskt land. Statsministern anför också att maktbalansen mellan stormakterna kommer att bestå under överskådlig framtid och att i uppkommande internationella krissituationer stormakternas styrkor därför främst kommer att bindas mot Angrepp mol eller delar av svenskt område bedöms i sådana situationer inte vara av ett primärt intresse för en stormakt. Också försvarsministern finnér att förhållandena i varit lugna, särskilt efter den reglering av de centraleuropeiska problemen som skedde 1970 och att supermakterna avstått från att aktualisera motsättningar i vår del av världen. Konsekvenserna av krig med hänsyn till risken att detta skulle kunna upptrappas till kärnvapenkrig skulle leda till en oacceptabel förstörelse för båda parter. Propositionen är enig med försvarsutredningen om att supermakterna även kommer att sträva efter att förhindra en militär konfrontation i och att därför riskerna för krig mellan öst och väst i är förhållandevis små. Säkerhetspolitisk expertis anser att så snart vitala intressen sätts på spel kommer kärnvapen att sättas in. Man måste skilja på doktriner avsedda att avskräcka från angrepp och intentioner att föra och söka få slut på ett krig som inte kunnat undvikas. En stark intention torde vara att inte provocera motståndaren att tillgripa kärnvapen. Båda stormakterna vet att en militär seger med konventionella vapen tvingar motståndaren att använda kärnvapen. Slutsatserna blir att en avgörande militär seger i inte är ett tänkbart mål för någon. Ett europeiskt krig kan inte rationellt motiveras. Det leder oundvikligen till en katastrof för alla krigsdeltagande länder och till trolig katastrof också för kringliggande neutrala länder. Varken stormakter eller småstater förmår rusta sina försvarsmakter till skydd mot en sådan katastrof - det finns bara ett skydd mot den, fortsatt fred. Såväl propositionen som försvarsutredningen räknar med att krig mellan NATO och i leder till kärnvapenkrig. Men detta sägs aldrig rent ut. Man nöjer sig med uttryck som statsministerns, nämligen att strävandena till avspänning bygger bl. a. på viljan att undvika varje utveckling som kan leda till kärnvapenkrig. Man undviker att skriva ut att såväl svenska som utländska säkerhetspolitiskt sakkunniga är ense om att krig i , även om det inleds med konventionella vapen, snabbt kommer att övergå först till krig med taktiska kärnvapen och därefter med strategiska. Propositionen och försvarsutredningens majoritet har uppenbarligen försökt förtränga denna sin kunskap. Det har lett till att man ägnat sig åt att planera, utveckla och organisera ett totalförsvar, som man inte vågat eller förmått ge några sakligt hållbara, logiskt sammanhängande uppgifter. Detta gäller särskilt försvarsmaktens roll. var ense om och propositionen utgår från att mot stormaktsanfall med kärnvapen kan inte totalförsvaret och allra minst för svarsmakten föra något försvarskrig. Drabbas av ett - eller - återstår för regeringen bara, för det första att söka åstadkomma vapenstillestånd, för det andra att mobilisera alla kvarvarande samhällsresurser för att öka befolkningens möjligheter att överleva. försvarsbeslut ingick också att regeringens uppgifter blir ungefär desamma om skulle komma att hotas av en stormakt, som redan underlagt sig större delen av - läget . Detta betyder inte att bör satsa allt på civilförsvar och ekonomiskt försvar och avrusta försvarsmakten. Det militära försvaret kommer för överskådlig framtid att fortfarande ha viktiga uppgifter som en stark gränsvakt under fred och fredskriser och som neutralitetsvakt under krig i vår omgivning. Det är emellertid självbedrägeri om vi utarbetar planer för det militära försvarets utveckling utan att våga se den säkerhetspolitiska sanningen i ögonen, nämligen att krig mellan öst och väst i betyder kärnvapenkrig. En logisk slutsats måste vara enligt vår mening att osannolika konstruktioner utesluts och planeringen inriktar sig mot tänkbara utvecklingar. Detta betyder att såväl utredningens som propositionens bedömning att avspänningen i är ett faktum och terrorbalansens avhållande effekt att starta krig från stormakternas sida leder till att sannolikheten för krig i är minimal. Därest ändå ett krig inträffar utvecklas det snabbt till ett kärnvapenkrig, mot vilket ett militärt försvar inte är möjligt. Enligt vår mening bör också ett militärt försvar mot "enstaka kärnvapenladdningar bedömas som meningslöst. Myten om Den stora invasionen I propositionen bara antyds de angreppsfall och de krisfall, som skall utgöra underlag för planeringen av totalförsvaret. Angreppsfallen handlar uteslutande om krigföring med konventionella vapen. Det är från alla synpunkter, bl. a. ovan angivna, orimligt. Men det leder till ett mycket begränsat scenario. Det utesluter det kärnvapenkrig, som all säkerhetspolitisk sakkunskap fruktar att varje krig i snabbt kommer att övergå till. Det spelar så gott som uteslutande med ett förhållandevis långvarigt konventionellt krig i , vilket i varje fall utländsk militär sakkunskap och internationell säkerhetspolitisk sakkunskap inte tror på. Försvarsministern anför emellertid i propositionen: "Vårt iand innehåller inte områden av primärt strategiskt intresse för stormaktsblocken. Kontrollen av sådana områden i vår närhet förutsätter inte nödvändigtvis kontroll av svenskt område. Men försvarsministern tillägger därefter: Däremot kan svenskt territorium beröras i samband med operationer som syftar att nå kontroll över för stormaktsblocken viktiga områden på och vid Östersjöutloppen. För vårt vidkommande kan därvid främst norra och samt komma att be röras av sådana operationer. Detta är vaga och försiktiga formuleringar. Svenskt område kan beröras. Det kan betyda allt från överflygningar , främmande krigsfartyg i våra kustfarvatten under ett krigs inledningsskede och skador vållade av kärnvapenkrig i vår omgivning. Men det som föresvävar försvarsministern är Den stora invasionen. Det angreppsfall som dels brukar anses inte helt osannolikt, dels kan innebära en situation, där militärt motstånd kan vara meningsfullt, är ett stormaktsanfall mot med konventionella vapen i ett senare skede av ett storkrig i . Detta är det angreppsfall varpå i princip det militära försvaret är uppbyggt. Vilka är förutsättningarna för en sådan storinvasion genom luften, över landgränsen eller över havet? Den stora invasionen går dels över , dels mot . Det förefaller som om det endast är inom militära kretsar som man hyser allvarliga bekymmer för dessa härnadståg mot eller för att hindra en fiende att nå dit. I och i övrigt har man inte beaktat denna fara. har byggt ut den s. k. Blå vägen resp. Mo i Rånå till en stor turistväg. Samma är förhållandet med den nyöppnade vägen Skellefteå-Arvidsjaur-Graddis-Bodö. En tredje genomfartsväg Porjus-Ritjemjåkk-Sitasjaure-Grindfjord har diskuterats. Beslut har också fattats om den stora genomfartsvägen . Propositionens scenario för denna konventionella invasion verkar föga allvarligt grundat. Den stora invasionen mot har också ett scenario från första och . Invasionen skall ske i skuggan av det konventionella storkriget på kontinenten. Att planera att i första hand möta den med svenska fjärrstridsvapen - ubåtar och attackplan - innebär att man helt bortser från erfarenheterna av det stora invasioner. Det finns också skäl att söka klara upp vad försvarsministern avser med uttrycket vid sidan av , Östersjöutloppen. För att öppna Östersjöutloppen västerut måste avgörande operationer utspelas på de danska öarna, på och i . NATO håller hela området. Endast om förmår köra ut NATO från området öppnas utfarterna på glänt, tills och erövrats. Redan efter det att utloppen öppnats på glänt har skyldighet att tillåta i varje fall handelstrafik och s. k. ofarlig genomfart på svenskt territorialvatten, dvs. från Smygehuk till . Naturligtvis kan Itömma att beröras av de stora, säkerligen för hela avgörande krigshandlingarna på denna krigsskådeplats och komma att utsättas för svåra neutralitetskränkningarellert. o. m. krigshandlingar. Men avgörandet i denna väldiga strid om Östersjöutloppen, och kan med sin försvarsmakt inte påverka. Regeringen, militärledningen och försvarsutrédningens majoritet förefaller emellertid att ha ägnat sig åt ett nostalgiskt drömspel, när de planerar upp gifter för försvaret vid sådana stora invasioner, med förutsättningen att de skall få utveckla sig innanför det konventionella krigets gränser. Det har ingenting med verkligheten att göra. Genom enkel matematisk analys av såväl svenskt som internationellt offentligt material och med tillämpning av vedertagna militära beräkningsmetoder i form av behov av överlägsenhet för en militär framgång ter sig ett sådant invasionsangrepp helt osannolikt. Analyser - bl. a. i form av krigsspel som utredningen tagit del av - visar att en sådan storinvasion kräver lång förberedelse, stora truppinsatser, delvis av specialister, stort underhåll och specialtonnage av en så stor omfattning och under så förhållandevis , att sådana stormaktsinsatser ter sig helt osannolika, alldenstund de skall ske som en sidoinsats under en pågående storkonflikt i . Vi anser därför att storinvasionen som planeringsmodell för försvaret skall utgå. Detta leder till konsekvenser i utformning av det militära försvaret, i första hand för fjärrstridsförband och övervattenstridsförband. skulle kunna göra betydande nedskärningar utan att försvarets fredsbevarande effekt och vår trovärdighet kan ifrågasättas. har vi således en betydande militär överrustning, som därtill förstärks genom propositionens förslag om ytterligare upprustning. Propositionens förslag för det militära försvarets utveckling innebär kraftiga ambitions- och kostnadsökningar för samtliga försvarsgrenar. Det är i verkligheten fråga om en påtaglig militär upprustning. Enligt vår mening har propositionen inte presenterat något sakligt underlag vare sig i säkerhetspolitiskt eller annat avseende för denna upprustning. Det är anmärkningsvärt att ambitionshöjningen - till skillnad från besluten och 1972 - avser i princip alla program och funktioner. Någon minskning av ett visst program för att balansera en ambitionshöjning inom ett annat kan inte utläsas av förslagen. Det är inte fråga om en i egentlig mening genomförd avvägning inom det militära försvaret utan snarare om en allmänt välvillig behandling av flertalet program och funktioner och ett bejakande av de militära myndigheternas önskemål på flertalet punkter. Det är också anmärkningsvärt att propositionen i flera väsentliga avseenden förordar ambitionsökningar som enligt tillgängligt planeringsunderlag inte inryms i den föreslagna ekonomiska nivån. O inriktning mot en utbyggnad av inhemsk kapacitet att utveckla och producera tyngre och mer komplicerade robotsystem, samt O handlingsfriheten att anskaffa det lätta attackplanet . Kostnadsökningen för det militära försvaret blir med denna inriktning väsentligt större än vad propositionen medger under avsnittet ekonomiska överväganden. Att inom landet utveckla och producera tyngre och teknologiskt kvalificerade robotsystem som tyngre luftvärnsrobotar av Hawk-typ, sjö- och kustrobotar, jaktrobotar samt attackrobotar kräver kompetens och kapacitet som nästan helt saknas inom landet . En uppbyggnad av denna typ kommer att ställa sig utomordentligt kostsam. Med en sådan inriktning på robotområdet läggs enligt vår uppfattning grunden till ytterligare en industriel! påtryckningsmekanism - utöver flygindustrin - för allt snabbare stegring av militärutgifterna. Vi förordar att säger nej till en sådan robotutveckling. har haft tillgång till ett omfattande beslutsunderlag med stor bredd beträffande framtida flygplansanskaffning. De olika anskaffningsformerna har analyserats ingående från såväl försvarsekonomiska som samhällsekonomiska och säkerhetspolitiska utgångspunkter. Majoriteten i utredningen liksom propositionen har trots detta inte kunnat ta ställning till frågan om det lätta attackflygplanet . Det finns enligt vår mening inget bärande skäl för ett uppskov. Man kan redan nu fatta beslut om att avstå från anskaffning av B3LA. Att uppskjuta beslutet om B3LA är endast ett sätt att frånhända en totalbedömning vid beslut om försvaret . Vi yrkar avslag på propositionen och förordar en förlängning av gällande försvarsbeslut, bl. a. för att möjliggöra en totalbedömning. Det är vidare inte heller belagt med sakligt underlag att en vidare utveckling av JA 37-flygplan A20- behöver genomföras. En vidareutveckling av låser för framtiden stora kostnader och hör mot bakgrund av vad vi tidigare anfört om storinvasion inte hemma i det framtida svenska försvaret. Plan av SK 60-typ i samverkan med övriga komponenter av invasionsförsvaret kan lösa förutsedda uppgifter. En samhällsekonomisk analys av olika anskaffningsformer som utförts på uppdrag av försvarsutredningen visar att det inte finns några långsiktiga samhällsekonomiska skäl för en inhemsk militär flygindustri. Tvärtom kan den - genom en sannolik framtida konkurrensnackdel i förhållande till omvärldens flygindustrier - komma att utgöra en samhällsekonomisk belastning. De resurser som utnyttjas inom flygindustrin - teknologisk kunskap, systemsammanhållande kompetens, välutbildad arbetskraft, anläggningar etc. - kan då med samhällsekonomisk fördel användas inom andra angelägna samhällssektorer. Den samhällsekonomiska utredningen visar vidare att de kortsiktiga omställningsproblemen i samband med avveckling av inhemsk flygindustriell kapacitet - avseende sysselsättning, regionalekonomi, bytesbalans etc. - är väsentligt mindre betydelsefulla än man tidigare befarat. Omställningsproblemen kan anses hanterbara med hänsyn till den långa planeringstid man har till förfogande och den relativt långa omställningsperiod som blir aktuell.