mot · G002619 · 1977-01-24 00:00:00 — av herrar och Elmstedt om förmögenhetsbeskattningen vid köp av jordbruks- och skogsfastighet De alltmer stigande jordvärdena och fastighetspriserna är ett stort problem för den svenska jordbruksnäringen. Problemet är så mycket större som svårigheterna främst drabbar den unga generationen brukare, vilka härigenom åsamkas en skuldbörda som med dagens produktpriser och lönsam hets ni vå inte går att förränta. Prisläget på jordbruks-och skogsfastigheter står således inte i någon som helst rimlig relation till lönsamheten inom näringen. Framför allt gäller detta i de bättre jordbruksbygderna. Förhållandet tenderar emellertid att bli likartat också beträffande fastigheter med skog. har detta starkt markerats. Orsakerna härtill är flera. Väsentligen ligger de utanför jordbrukspolitikens områden, även om en ohämmad och av lönsamhetskrav icke motiverad storleksrationalisering har varit prisuppressande. Detta torde dock i sammanhanget vara av mindre betydelse. Trycket från denna kategori köpare skulle säkerligen också minska om lönsamheten i jordbruksdriften kunde renodlas från övriga komponenter, vilka sammantagna kan ge varierande utslag i totalbedömningen av en fastighetsaffärs lönsamhet beroende på köparens ekonomiska ställning och skattesituation. De helt avgörande faktorerna ligger således utanför jordbrukspolitikens område. Den starkt inflationistiska utvecklingen är naturligtvis en av grundorsakerna i sammanhanget. Fortsatt inflation och förväntade värdestegringar gör det alldeles särskilt lockande att investera i jord och skog för kapitalstarka köpare som ej behöver tillgodogöra sig omedelbar förräntning på sitt kapital. Den av beslutade liberaliseringen av jordförvärvslagen har väsentligen ökat denna kategori köpare. Förhoppningsvis kan emellertid en skärpning här förväntas som resultat av den pågående översynen av jordförvärvslagen. Då orsakerna till prisuppgången är flera måste problemet angripas från olika utgångspunkter. Den utredning som f. n. arbetar med översyn av jordförvärvslagen har direktiv i den riktningen att åtgärder som innebär en broms på prisutvecklingen kan förväntas. Det kan dock starkt ifrågasättas om en annorlunda jordförvärvslag ensam löser problemet. Som ett komplement till en skärpt jordförvärvslagstiftning i avsikt att förhindra spekulationsbetingad kapitalplacering skulle en förändrad redovisning i förmögenhetsdeklarationen av den nyförvärvade fastighetens värde vara av stor betydelse. En åtgärd i denna riktning vore att efter nyförvärv inköpspriset, därest detta är högre än taxeringsvärdet, redovisas som tillgång vid förmögenhetsberäkningen. Under sådana förutsättningar skulle sannolikt åtskilliga köpare försvinna från marknaden och priserna på fastigheterna också bli lägre. Härigenom skulle självfallet den unga generationen jordbrukare, som i regel ej förfogar över något större kapital, få en klart förbättrad konkurrenssituation. Det kan naturligtvis invändas att detta är en kategorilagstiftning som riktar sig endast mot ett visst slag av ägande. Det är möjligt att dylika regler borde gälla också över ett vidare område. Det finns dock härvidlag en artskillnad beträffande ägandet av jord-skog och exempelvis ägandet av villor, hyreshus eller industrifastigheter. Det torde inte heller finnas sådana tendenser till rena kapitalplaceringsköp beträffande dylika fastigheter. Här finns också som regel nybyggnadsalternativet som en korrigerande faktor, medan när det gäller jord och skog ett ökat efterfrågetryck inom givna ramar alltid får starka prisstegringseffekter. Kapitalförsörjningen har med all rätt förts i förgrunden i debatten om jordbrukets framtids- och strukturproblem. Jordbruket är som näring starkt kapitalkrävande. Detta accentueras ytterligare av nödvändiga strukturella förändringar, högre mekaniseringsgrad etc. Det är då i ännu högre grad angeläget att prisutvecklingen på fastighetsmarknaden skyddas från inverkan av prisstörande element som har sitt upphov i utanför näringen liggande orsakssammanhang. Endast under dessa förutsättningar kan en sund fastighetsmarknad åstadkommas och jordbrukets kapitalförsörjning någorlunda tillfredsställas. Detta är också en av huvudförutsättningarna för att den jordbrukspolitiska målsättningen om skälig ersättning för arbetet i jordbruket till för konsumenterna acceptabla livsmedelspriser skall kunna infrias. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag angående de problem beträffande markförvärv och förmögenhetsredovisning som redovisats i motionen.