mot · G10258 · 1977-11-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:32 om särskilda åtgärder för att främja sysselsättningen /78 Den totala sysselsättningen har fortsatt att öka om än i betydligt långsammare takt än . Denna utveckling har burits upp av en ökad kvinnlig sysselsättning. Antalet sysselsatta män har fortsatt att minska. Förskjutningen av sysselsättningen mot en större andel deltidssysselsatta har fortsatt. tredje kvartalet 1977 sysselsattes av samtliga på deltid. av kvinnorna var deltidssysselsatta, medan motsvarande andel för män var . Sysselsättningens förändring kvartalsvis jämfört med samma kvartal föregående år. 1 000-tal personer. Handel m. m. Tillskotten av arbetstillfällen har även huvudsakligen kommit till stånd inom den offentliga sektorn. Tillbakagången av sysselsättningen inom jord- och skogsbruket har fortsatt. Även inom tillverkningsindustrin har sysselsättningen minskat. 1 1977/78. läget för ögonblicket ha stabiliserats totalt sett. De regionala och lokala skillnaderna är dock stora. Handel, samfärdsel och övriga privata tjänster har utvecklats svagt. Bakom dessa senare tendenser döljer sig en svag utveckling av den privata konsumtionen. Arbetsmarknadsmyndigheterna befarar nu att en fortsatt dämpad privat konsumtion skall skapa störningar av sysselsättningen inom bl. a. varuhandeln. I genomsnitt var antalet arbetslösa under de tre första kvartalen 1977 enligt AK.U ca 73 000 personer. Detta motsvarar av arbetskraften. tenderade arbetslösheten att stiga. var 83 000 personer arbetslösa. Arbetslöshetstalet låg på . Särskilt allvarlig är utvecklingen av arbetslösheten blad de unga. Trots vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder från regeringens sida steg ungdomsarbetslösheten till nivån 40 000. Särskilt oroande är utvecklingen för ungdomarna i åldersgrupperna , där flickorna har en särskilt svag ställning. Utvecklingen på arbetsmarknaden under loppet av 1977 har nödvändiggjort särskilda arbetsmarknadspolitiska insatser. Regeringen presenterade åtgärder för sammantaget ca . Vid sidan härav har regeringen gjort insatser för att stödja företag inom vissa branscher, bl. a. varvsindustrin, sjöfarten, tekoindustrin och den glasindustrin. Många av de arbetsmarknadspolitiska medel som utvecklades under den socialdemokratiska regeringsperioden har kommit till användning. I vad gäller den samlade uppläggningen av sysselsättningspolitiken skiljer sig dock den borgerliga regeringens handlande i väsentliga avseenden från den politik som utvecklades av socialdemokratin i regeringsställning. För det första spände de åtgärder som den socialdemokratiska regeringen vidtog vid olika tillfällen för att stimulera sysselsättningen och pressa tillbaka arbetslösheten genomgående över hela det politiska fältet. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder var en del av en helhet som också innefattade bl. a. riktade kreditpolitiska, näringspolitiska och socialpolitiska åtgärder. Som ett exempel kan nämnas propositionen 1972:125 med förslag till sysselsättningsstimulerande insatser som framlades för . I denna proposition presenterades åtgärder som, förutom direkta arbetsmarknadspolitiska insatser, bl. a. avsåg ökat utrymme för industrin på kapitalmarknaden, frisläpp av investeringsfonder, särskilda skatteavdrag för företagens investeringar i byggnader och andra inventarier, stimulans av forsknings- och utvecklingsarbete inom industrin, stöd till företagens möjligheter att lämna krediter för exportleveranser, stödinsatser för industrins miljövårdsinvesteringar, frisläpp av oprioriterat byggande, ökat låneutrymme för kommunerna, tidigareläggning av utbetalningarna till kommunerna av barnstugelån, tidigareläggning av statligt byggande, tidigareläggning av investeringar för bättre arbetsmiljö på statliga arbetsplatser och tidigareläggning av sjukhusbyggen. Samtliga dessa åtgärder utformades med utgångspunkt i de specifika kraven på offentliga insatser i den aktuella situationen. Insatserna avvägdes inom ramen för de mål och förutsättningar som gällde för den statliga finanspolitiken. Dessa preciserades och redovisades för . Sysselsättningspolitiken bedrevs samordnad och till innehåll. Denna politik byggde på insikten att en varaktig grund för sysselsättning, utveckling och trygghet endast kan läggas genom en konsekvent ekonomisk politik, inbegripande en planmässig näringspolitik, en långsiktig branschpolitisk planering och åtgärder för social balans. De åtgärder som statsrådet presenterat för under loppet av 1977 har inte utformats som en integrerad del i en samordnad ekonomisk politik. Regeringen har sålunda inte förmått utveckla en sammanhållen sysselsättningsskapande politik. Ett uttryck för detta är att de grundläggande problemen i dagens svenska ekonomi genomgående har lämnats därhän vid presentationen av de arbetsmarknadspolitiska insatserna. För det andra grundades socialdemokratins framgångar i arbetet för sysselsättning och utveckling i ett konsekvent genomförande av en selektiv sysselsättningspolitik där samhällets åtgärder riktades till individer, företag, branscher och regioner med manifesterade problem. Den borgerliga regeringen har i motsvarande situationer visat klar benägenhet att välja generella metoder. Förslaget att sänka den allmänna arbetsgivaravgiften har regeringen sålunda motiverat med behovet att stärka problemföretagens konkurrenskraft. Att miljarder av statsmedel tillförs företag utan särskilda behov har regeringen inte funnit vara ett avgörande skäl mot en sådan politik. Här går en rågång mellan socialdemokratisk och borgerlig politik. Mot denna allmänna inkomstöverföring till företagen ställer socialdemokratin kravet på en strukturfond med löntagarmajoritet och med resurser att göra riktade och koncentrerade insatser när detta är befogat. Arbetsmarknadsministern har i olika sammanhang med tillfredsställelse konstaterat att statsutgifterna för de satsningar som görs för att upprätthålla sysselsättningen genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder saknar motstycke. Det är ägnat att förvåna att regeringen finnér skäl att så kraftigt understryka det enastående i sina arbetsmarknadspolitiska insatser. De miljardbelopp som måste avsättas för arbetsmarknadspolitiska insatser 1* 1977/78. är mera ett uttryck för behovet av åtgärder och mindre ett mått på regeringens sysselsättningspolitiska kompetens. Behovet av arbetsmarknadspolitiska åtgärder har växt inte minst genom misslyckandet att föra en samordnad ekonomisk politik, som skapar ny sysselsättning, manifesterat framför allt i en kraftig nedgång av investeringsverksamheten, och trots regeringens ökade arbetsmarknadspolitiska insatser stegras sålunda arbetslösheten i landet . I den mån den borgerliga regeringen även fortsättningsvis misslyckas med att föra en sysselsättningsskapande politik, växer riskerna snabbt för att arbetsmarknadspolitiken kommer att ställas inför övermäktiga uppgifter. Sysselsättningspolitikens inriktning /78 Arbetsmarknaden har successivt försvagats under loppet av 1977. Detta har kommit till uttryck i bl. a. antalet personer berörda av varsel om personalinskränkningar, antalet nyanmälda och kvarstående lediga platser och antalet sysselsatta genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Under de tre första kvartalen 1977 berördes 47 300 personer av personalinskränkningar mot 21 200 året innan. Antalet nyanmälda platser var 6 000 lägre än . Antalet kvarstående lediga platser var vid en motsvarande jämförelse hela 15 000 lägre. sysselsattes i medeltal 156 000 personer i arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbete och skyddad sysselsättning. Detta är 62 000 personer fler än . Så gott som hela denna ökning utgörs av utbildning för permitteringshotade genom den s. k. genomgick 107 000 personer arbetsmarknadsutbildning, varav 55 500 utgjordes av permitteringshotad personal. Mot bakgrund av de tecken på en fortsatt försvagad arbetsmarknad som kan avläsas växer oron för den kommande utvecklingen på den svenska arbetsmarknaden. I propositionen 1977/78:32 konstaterar regeringen att svårigheterna på arbetsmarknaden för dem som är nytillträdande, framför allt ungdomar, har blivit allt påtagligare i takt med att nyrekryteringsbehovet inom delar av vårt näringsliv har minskat. Enligt regeringen har denna utveckling lett till ökad svårighet också för den etablerade arbetskraften i den mån den drabbats av driftsinskränkningar och nedläggningar och de berörda tvingats söka nya arbeten. Arbetslösheten bland medlemmar i arbetslöshetskassor har varit högre än och arbetskraftsundersökningarna visar för åldersgrupperna något högre arbetslöshetstal jämfört med . Det ökade antalet varsel om driftsinskränkningar och nedläggningar liksom det sjunkande talet för nyanmälda lediga platser tyder, enligt regeringen, på att situationen på arbetsmarknaden kan komma att kraftigt försämras om inte särskilda åtgärder vidtas. Regeringen finnér att länsarbetsnämndernas framlagda prognoser för vinterhalvåret pekar i samma riktning. 2.2 () bedömningar AMS har kunnat avläsa hur de strukturella problemen inom industrin successivt har skärpts under det rådande konjunkturläget. Detta gäller bl. a. järn- och stålindustrin samt textil- och konfektionsindustrin. Inom dessa branscher har varslen ökat kraftigt. Även inom verkstadsindustrin aktualiseras nu nedskärningar av personalstyrkorna på många håll. Det totala antalet varsel om uppsägningar ligger enligt AMS på en mycket hög nivå. Ofta gäller uppsägningarna företag, som har en dominerande ställning på den lokala arbetsmarknaden. Enligt AMS bedömning finns inga påtagliga tecken på en förbättring av läget . Tvärtom påtalar verket risken för att arbetslösheten kommer att öka, eftersom företagens möjligheter att hålla kvar arbetskraften minskar ju längre konjunktursvackan dröjer sig kvar. Därmed ökar också risken för arbetslöshet för den redan etablerade arbetskraften. En sådan utveckling kan redan avläsas i form av ökad arbetslöshet inom industrikassorna. I sin skrivelse till regeringen ägnade AMS utvecklingen på byggarbetsmarknaden särskild uppmärksamhet. Enligt styrelsen har en betydande minskning av igångsättningen av nya byggobjekt ägt rum. Detta gäller framför allt bostadsbyggandet. Dessutom har enligt AMS bedömningar den investeringsavgift på s. k. oprioriterat byggande som infördes efter förslag av regeringen verkat återhållande på vissa delar av byggnadsverksamheten. Enligt AMS finns tendenser till minskad efterfrågan på byggnadsarbetare, som arbetslösheten inom byggnadskassorna visar tecken på att öka. AMS gör bedömningen att om inte kraftfulla åtgärder vidtas för att öka igångsättningen av nya projekt, speciellt inom bostadssektorn, kommer det att uppstå allvarliga sysselsättningsproblem inom branschen. Även andra delar av näringslivet som är beroende av utvecklingen inom byggnadssektorn kan komma att påverkas. Det gäller bl. a. byggnadsmaterialindustrin, träindustrin, verkstadsindustrin och byggkonsultverksamheten. AMS uttrycker också oro för att en fortsatt svag utveckling inom industrin och en dämpning av den privata konsumtionen kan förorsaka sysselsättningsstömingar även inom den privata tjänstesektorn och varuhandeln. AMS finner det sannolikt att utbudet av arbetskraft kan komma att fortsätta att öka något trots den svaga konjunkturutvecklingen. Med viss ökning av arbetskraftsutbudet och tendenser till nedgång i den samlade efterfrågan på arbetskraft finns det, enligt verket, påtagliga risker för ökad arbetslöshet under de kommande kvartalen. 2.3 Vår syn pä arbetsmarknaden och arbetsmarknadspolitiken /78 I vår motion om inriktningen av den ekonomiska politiken presenterar vi bl. a. förslag rörande utformningen av en planmässig näringspolitik samt preciserar vår uppfattning om den långsiktiga branschpolitiska planeringen. Ett konsekvent genomförande av den politik som vi lägger fram skapar grunden för en ökad aktivitet i den svenska ekonomin, och därmed för varaktig sysselsättning och utveckling. Arbetsmarknadspolitiken bör utvecklas som en integrerad del av denna samlade ekonomiska politik och följaktligen med utgångspunkt i de allmänna ekonomiska förutsättningarna. En stark ekonomi är nödvändig för att skall bevara sin ekonomisk-politiska handlingsfrihet och kunna fullfölja strävan att skapa arbete åt alla. I ett läge där många länder inte längre betraktar den fulla sysselsättningen som lika angelägen som tidigare ställer detta ökade krav på vår egen sysselsättningspolitik. För att på lång sikt säkra en utveckling med ökad och tryggad sysselsättning måste balansen i våra utrikes betalningar återställas. Sträng hushållning med statens resurser och en ansvarsfull finansiering av statsutgifterna måste läggas till grund för en sådan långsiktig politik. En aktiv näringspolitik som tar sikte på att lösa strukturproblem inom industrin och öka investeringarna är en annan viktig förutsättning. Behovet av en kombination av skilda politiska åtgärder framstår som särskilt stort under den närmaste framtiden. Tillgängliga konjunkturbedömningar för återstoden av 1977 och tyder på fortsatt svag ekonomisk aktivitet. ingår alltfort alarmerande uppgifter om sysselsättningsstörningar till följd av strukturella problem i vårt näringsliv. senast åter från varvsnäringen. Enligt regeringens bedömning kan , möjligen , en viss omsvängning av industriinvesteringarna förväntas ske. Enligt regeringen kan därmed industrins efterfrågan på arbetskraft komma att något förstärkas eller inpå 1979. Till följd av nuvarande lagersituation och låga kapacitetsutnyttjanden, med bl. a. ett stort antal anställda sysselsatta i utbildning, kan dock genomslaget på sysselsättningen från den ökade investeringsefterfrågan fördröjas. Med utgångspunkt i detta perspektiv och i de bedömningar som AMS har redovisat för utvecklingen på arbetsmarknaden /78 finner vi att det kommer att krävas betydande insatser för att möta de akuta arbetsmarknadsproblem som kan komma att uppstå. Det är därvid av stor betydelse för den fortsatta utvecklingen av den svenska arbetsmarknaden att dessa åtgärder, som primärt kommer till för att lösa akuta problem, utformas med utgångspunkt i långsiktiga sysselsättningspolitiska mål. Därmed kan det kortsiktiga arbetet med att lösa arbetsmarknadsproblem effektivt utnyttjas för att snabbare uppnå dessa mål. De åtgärder som blir nödvändiga bör utformas inom ramen för en selektiv arbetsmarknadspolitik. Åtgärderna bör vara individinriktade, som insatserna styrs till företag, branscher och regioner med de allvarligaste sysselsättningsproblemen. 2.3.1 Arbete, praktik och utbildning dt alla ungdomar Enligt socialdemokratin är den mest centrala uppgiften för arbetsmarknadspolitiken nu att stärka de ungas och andra nytillträdandes ställning på arbetsmarknaden. Ett samhälles framtid avgörs av människornas vilja till arbete. Att vara efterfrågad och veta att den egna kunskapen och arbetsinsatsen behövs är i sin tur avgörande för viljan till arbete. Att många unga människors första erfarenheter av arbetslivet blir arbetslöshet kan vara förödande för samhällets möjligheter att skapa tilltro till de samhälleliga institutionerna. Arbetslöshet är ett gissel för alla som drabbas. Det handlar inte bara om att förlora arbete och inkomst. För många leder arbetslösheten till djupare social kris. För unga människor som söker en plats i vuxentillvaron är denna risk överhängande. I den nuvarande situationen krävs särskilda och långtgående åtgärder för att ungdomsarbetslösheten skall kunna pressas ner. I propositionen 1977/ 78:32 har statsrådet presenterat vissa åtgärder för att stärka ungdomens stäilning på arbetsmarknaden. Enligt vår uppfattning behöver emellertid detta förslag till åtgärder kompletteras med ett brett och systematiskt arbete för att utveckla de instrument som krävs för att alla ungdomar skall kunna erbjudas arbete, praktik eller utbildning. Bakom detta mål står en enig riksdag. Dagens arbetslöshetssiffror bland de unga visaratt det är långtifrån uppfyllt. Tvärtom står vi längre ifrån det uppställda målet än . De i och för sig omfattande insatser som f. n. görs för att sysselsätta unga människor är till ringa eller ingen tröst för alla dem som går utan arbete. Från socialdemokratins sida har vi alltid hävdat att bakom varje utfästelse till de unga om arbete måste ligga ett effektivt och väl genomarbetat system av åtgärder. De åtgärder som hitintills satts inär bevisligen otillräckliga. Läget på arbetsmarknaden för de unga är mycket allvarligt. Oron växer för att de ungas arbetsmarknadssituation kommer att ytterligare förvärras. I detta läge är det av största betydelse att alla krafter samlas i ett systematiskt arbete för att skapa arbete, praktik eller utbildning åt alla unga. Inför framfördes socialdemokratins krav på ett inrättande av en särskild ungdomskommission. Regeringen har förbigått vårt förslag med tystnad. Vi föreslår nu att beslutar att en sådan kommission inrättas. I kommissionen bör ingå företrädare för riksdagspartierna och deras ungdomsförbund liksom för arbetsmarknadens parter, kommunerna och arbetsmarknads- och skolmyndigheterna. Kommissionen bör få i uppdrag att med största skyndsamhet utveckla och pröva nya instrument som kan sättas in i kampen mot ungdomsarbetslösheten. Kommissionen bör ha initiativrätt och kunna initiera sådan försöksverksamhet som är ägnad att utveckla effektiva åtgärder till förmån för ungdomens sysselsättning. Myndigheterna bör tillföras de resurser som krävs för att genomföra den verksamhet som initieras av kommissionen och därmed effektivt föra ut resultaten av kommissionens arbete i praktisk tillämpning. har en lång rad förslag presenterats rörande möjliga vägar att stärka ungdomens ställning på arbetsmarknaden. Sådana förslag har framlagts av . I en skrivelse till arbetsmarknadsministern presenterade en lång rad uppslag rörande statliga, kommunala och landstingskommunal insatser till förmån för ungdomarna. lade sysselsättningsutredningen fram förslag rörande särskilda ungdomsinsatser. Vid det storrådslag som genomfördes av det socialdemokratiska partiet utvecklades ytterligare en lång rad förslag. Det bör vara en förstahandsuppgift för kommissionen att skyndsamt närmare pröva samtliga de förslag som framförts och genomföra det försöks- och utvecklingsarbete som kan visa sig nödvändigt. En utgångspunkt för sysselsättningsutredningens förslag är att stödja de ungdomar som går ut direkt i arbetslivet i lika hög grad som den grupp som väljer fortsatt utbildning. Utredningen lägger fast att det är lika angeläget att erbjuda alla som vill ha arbete arbetstillfällen som att ge alla utbildning. Utredningen föreslår att arbetsförmedlingen tillförs ökade resurser för att hjälpa ungdomar till fasta och tillfälliga anställningar. På varje arbetsförmedling bör det finnas särskild personal som ägnar sig åt ungdomsgrupper. Arbetsförmedlingen bör vidare tilldelas resurser för ett aktivt uppföljningsansvar i samverkan med arbetsplatserna. Detta ansvar blir nödvändigt, eftersom ungdomar har betydande svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Arbetsförmedlingen bör också förstärkas med resurser för handläggning av praktikfrågor. Dessa resurser bör bl. a. utnyttjas för kontinuerliga åtgärdsprogram och redovisningar av resultat i vad gäller erbjudande till ungdomar om arbete, utbildning och praktik. Utredningen föreslår vidare att arbetsförmedlingen bör aktivt samverka med sociala organ i fråga om rehabilitering av ungdom med särskilda svårigheter. Till arbetsförmedlingen bör vidare knytas arbetslag, bestående av arbetsförmedlare, yrkesvägledare, syopersonal, psykologer, kuratorer och socialarbetare som gemensamt kan underlätta de ungas inträde på arbetsmarknaden genom förbättrad information och yrkesvägledning. Verksamheten med beredskapsarbeten för ungdom bör utvidgas. bör introduktion och handledning av ungdom i beredskapsarbete förbättras. Utredningen finner det också nödvändigt att samhället i fortsättningen kräver av alla arbetsgivare att beredskapsplaner inriktade på ungdomsarbeten upprättas. kräver att kvaliteten på verksamheten med praktikanställning förbättras. Sålunda bör praktikanställning definieras som en del av utbildningen. Den bör vara föreskriven i läroplan/utbildningsplan och vara godkänd av avtalsslutande parter som en del i utbildningen. Utredningen ställer kravet att praktiktjänstgöringen bör vara förenad med handledning, gälla för och vara förlagd utanför skolan. Ansvaret för praktikanskaffningen bör anförtros länsarbetsnämnd och arbetsförmedling. Enligt utredningen bör länsarbetsnämnd kunna ges samma befogenheter för praktikplatsanskaffning som gäller enligt främjandelagen. Utredningen föreslår att försöksverksamhet med varvad teori och praktik inleds omgående i ett antal län. Utredningen föreslår också att ett system införs med kontinuerliga kursstarter i gymnasieskolan. Utbildningsåtgärder riktade till invandrarungdomar bör förstärkas och studiestödet till dessa grupper bör kraftigt förbättras. De s. k. ALU-kurserna (arbetsliv och utbildning) bör enligt utredningen kraftigt byggas ut. Studie- och yrkesorienteringen i skolan bör förstärkas och syo-resurserna bör särskilt inriktas mot de mindre studiemotiverade eleverna. SYO på invandrarspråk bör erbjudas i ökad utsträckning. bör försöken med s. k. vägledningsgrupper i årskurs 9 byggas ut i hela landet. Denna verksamhet består i yrkesvägledning samt pryo i samverkan mellan arbetsförmedling och skolan. Utredningen understryker att arbetsförmedlingen har ett ansvar för att tillsammans med de lokala skolmyndigheterna utarbeta lokala handlingsprogram för arbetsmarknadspolitiska och utbildningspolitiska insatser riktade till ungdomarna. Vid socialdemokraternas storrådslag framfördes kravet på ett brett åtgärdsprogram mot ungdomsarbetslösheten och att detta program baseras på bl. a. sysselsättningsutredningens förslag. I fråga om den organisatoriska uppläggningen av arbetet underströk rådslaget bl. a. kravet på ökat samarbete mellan läns- och distriktsarbetsnämnderna, kommunen, skolan, fackliga organisationer och planeringsråd för att dels klarlägga ungdomens situation på arbetsmarknaden, dels upprätta lokala sysselsättningspolitiska program. Vid storrådslaget underströks vidare att det bör vara ett primärt ansvar för såväl offentliga som privata arbetsgivare att bereda unga människor arbete. Samhället har tidigare genom lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder sökt bereda äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga bättre möjligheter att erhålla och behålla anställning på den öppna arbetsmarknaden. Mot bakgrund av vad vi i det tidigare anfört om de ungas situation på arbetsmarknaden och med tanke på det ansvar som åvilar såväl offentliga som privata arbetsgivare för sysselsättning av unga människor bör det ingå som en första uppgift i den av oss föreslagna kommissionens arbete att överväga hur ungdomens ställning på arbetsmarknaden kan stärkas genom lagstiftning rörande anställningsfrämjande åtgärder. Socialdemokraterna har tidigare inför redovisat sin syn på behovet av att ge gymnasieskolan en sådan inriktning att ungdomens ställning på arbetsmarknaden stärks. av dem som lämnar går aldrig vidare till gymnasieskolan. De ungdomar som aldrig utnyttjar möjligheten till utbildning i gymnasieskolan möter ofta svårigheter på arbetsmarknaden. Arbetslöshetsstatistiken visar att ungdomar som inte har någon yrkesutbildning är arbetslösa i större utsträckning än ungdomar som har en minst ettårig yrkesutbildning. a. den tekniska utvecklingen har gjort att kraven på yrkesutbildning har ökat. Ungdomar utan yrkesutbildning erbjuds i stor utsträckning arbeten av tillfällig karaktär som ger dem små möjligheter att utan fortsatt utbildning-få en fastare förankring på arbetsmarknaden. Det är därför synnerligen angeläget att ungdomar skaffar sig yrkesutbildning. Gymnasieskolan måste därför bättre anpassas till alla ungdomars behov och därigenom göras mer attraktiv för ett större antal ungdomar.