mot · G10272 · 1977-11-17 00:00:00 — av Oile i m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:46 om fortsatt giltighet av lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall tillsatte den förutvarande socialdemokratiska regeringen en kommission under ledning av dåvarande statsrådet . Kommissionens uppgift var att överväga vilka åtgärder som borde vidtas för att förebygga politiska våldsdåd med internationell anknytning i . överlämnade kommissionen sin rapport, vilken mynnade ut i förslaget till den s. k. terroristlagen. antog en sådan lag. Förslaget väckte från början stark kritik, bl. a. från liberalt håll. Kritiken gällde främst att lagen frångick den självklara principen om individuell ansvarighet och den i övrig svensk lagstiftning upprätthållna principen om att misstanke om brott eller förberedelse därtill måste föreligga, innan så integritetskränkande spaningsåtgärder som telefonavlyssning och brevkontroll tillgrips. Dessutom har lagen kritiserats för att den genom sin uppbyggnad diskriminerar utländska medborgare. föreslog den dåvarande regeringen att terroristlagen skulle delas upp i två lagar-en permanent och en tidsbegränsad. Bestämmelserna om avvisning, utvisning m. m. infördes i utlänningslagen, medan bestämmelserna om telefonavlyssning m. m. fick en särskild lag, den s. k. spaningslagen, vilken föreslogs gälla i taget. biföll propositionen, och ändringarna trädde i kraft . med denna uppspjälkning av terroristlagstiftningen genomfördes förbättringar. Ett s. k. personligt rekvisit infördes då i utlänningslagen och därmed indirekt i spaningslagen. Viktiga delar av orsakerna till tidigare kritik undanröjdes därmed. Den proposition om telefonavlyssning som avslogs innebar flera förbättringar från rättssäkerhetssynpunkt, bl. a. införandet s. k. gode män, som skall ha i uppgift att företräda den mot vilken telefonavlyssning begärs. Dessa regler gäller numera av spaningslagen berörda. Här måste dock understrykas att för samtliga andra brott, för vilka telefonavlyssning enligt förra årets riksdagsbeslut kan tillgripas, gäller att skälig misstanke om brott måste vara för handen. Spaningslagen är det enda undantaget från denna princip. Det räcker enligt spaningslagen med rekvisitet synes det vara av betydelse för att utröna huruvida organisation eller grupp som avses planlägger eller förbereder gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften för att bl. a. husrannsakan skall få tillgripas. Om dessutom synnerliga skäl föreligger för också, efter beslut av , telefonavlyssning och brevkontroll tillgripas. Och detta utan att den avlyssnade skäligen misstänks för brott, försök eller förberedelse till brott. I förra årets proposition om förlängning av spaningslagen för förespråkades ytterligare en förbättring av resterna av den gamla terroristlagen. 1 föredragandens överväganden, till vilka regeringen ansluter sig, sades bestämmelserna i 20 § UtlL för enligt min mening inte tillämpas så att man frångår kravet på att den berörda personen är farlig. Därefter konstaterades att det inte är uteslutet att detta ställningstagande tydligare skulle kunna framgå i lagtexten än vad som f. n. är fallet, och regeringen pekar på att en sådan förbättring ligger inom ramen för utlänningslagkommittén att pröva. Tyvärr fick kommittén inte i uppdrag att behandla den nämnda frågan med förtur. När denna önskvärda precisering av utlänningslagen görs, kommer principen om individuell ansvarighet helt och fullt att gälla på denna punkt. I årets proposition återkommer föredragande statsrådet återigen till att utlänningslagkommittén bör se över 20 § UtlL. Men enligt vad vi erfarit har utredningen inte diskuterat denna paragraf och avser inte att göra det med förtur. Skall statsrådets förhoppningar om förändring av 20 § UtlL fö någon reell effekt krävs att regeringen ger utlänningslagkommittén tilläggsdirektiv. De resterande delarna av den gamla terroristlagen kan sägas bestå av den speciella listan över terrorister och den med denna förenade avvisningsmöjligheten, utvisningsmöjligheten samt bestämmelserna om tvångsåtgärder i spaningssyfte mot de terrorister som av humanitära skäl tillåts stanna i . , som måste anses mest kvalificerad att bedöma tillämpningen av listsystemet och avlyssningarna, anser att listorna är verkningslösa. Vi delar den uppfattningen. Denna rest av terroristlagen bör kunna avskaffas. I vad gäller spaningslagen slutligen med dess möjlighet att tillgripa telefonavlyssning utan att skälig misstanke föreligger, har den enligt regeringsskrivelsen tillämpats i två fall sedan terroristlagen tillkom 1973 - att döma av skrivelsen och tidigare redovisningar utan något resultat. Lagens brottsförebyggande värde torde därför kunna starkt ifrågasättas. Till detta kan läggas att riksåklagaren i tidigare remissvar framfört uppfattningen att dessa bestämmelser bör kunna upphävas utan att effektiviteten i det brottsförebyggande arbetet går förlorad. Detta riksåklagarens ställningstagande bör enligt vår mening tillmätas stor betydelse vid bedömningen av spaningslagens värde. Den ursprungliga terroristlagen har under hela sin existens starkt kritiserats från liberalt håll. Innebörden i denna kritik har på väsentliga punkter tillgodosetts. Den rest av terroristlagen som läggs fram för förlängning i form av spaningslagen är långt mindre betänklig från principiell synpunkt än tidigare lagstiftning. Dock kvarstår starka skäl att avvisa lagen. Principen att en individ som utsätts för spaningsåtgärder eller rättsliga åtgärder skall vara misstänkt för att ha begått eller planlägger ett brott är fortfarande alltför vagt uttryckt i lagen, i och med att det även i fortsättningen räcker med rekvisitet finnes det vara av betydelse för att utröna huruvida organisation eller grupp som avses planlägga eller förbereder gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften för att bl. a. husrannsakan skall få tillgripas. Vidare riktar sig lagen mot utlänningar som tillhör organisationer och som deltar mer aktivt i organisationens verksamhet - oavsett om den individuella utlänningen är misstänkt för brott eller förberedelse till brott. Lagen har väckt stor oro i invandrarkretsar i . Spaningslagen innebär ett moment av diskriminering av utländska medborgare genom att olika telefonavlyssningsregler används för utländska och svenska terrorister. har tidigare på goda grunder framfört remisskritik på dessa punkter. Ingenting tyder på att lagen haft åsyftad effekt. Den lista på terrorhandlingar som propositionen presenterar ger ett allvarligt belägg för hur vanligt terror blivit som politiskt kampmedel. Detta är djupt oroande. står det klart att de terrorhandlingar som skett i inte på något sätt kunnat hindras eller förebyggas med hjälp av terroristlagen. Föredragande statsrådet säger i propositionen att bestämmelserna i den särskilda spaningslagen inte behövt tillämpas . Detta innebär i klartext att spaningslagen inte har varit till någon som helst nytta i den aktuella terroristaffären. Spaningslagen och dess föregångare terroristlagen har uppenbarligen tillämpats med stor restriktivitet i vad gäller de särskilda spaningsåtgärderna. Det är icke desto mindre av betydande värde att vi inte i svensk lagstiftning bibehåller bestämmelser som i eventuella krislägen kan tillämpas mer vidlyftigt och som i värsta fall kan användas som prejudikat för att urholka rättssäkerheten och skyddet för den personliga integriteten även i annan lagstiftning. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att avslå regeringens proposition 1977/78:46 om fortsatt giltighet av lagen om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall. () ()