mot · G0021521 · 1977-03-28 00:00:00 — Det är enligt vår mening inte heller belagt att egen utveckling av flygplan har någon avgörande säkerhetspolitisk fördel framför licenstillverkning eller direktköp. Även vid inhemsk utveckling är det utländska beroendet stort i vad gäller väsentliga delsystem och komponenter. Det är enligt vår mening inte alls självklart att direktköp eller licenstillverkning skapar ett beroende som är säkerhetspolitiskt allvarligare än vid nuvarande anskaffningsform, där utlandsberoendet avser så centrala delar av flygplanssystemet som t. ex. motor, merparten av elektroniken samt merparten av vapenutrustningen. För del har av den färdiga produkten utländskt ursprung. Sysselsättningen för arbetarna i flygdivisionen är garanterad minst till 1987. För tekniker är problemen mer akuta. Men problemen är hanterbara. Det visar försvarsutredningens material. För att garantera trygghet åt de anställda även inom försvarsindustrin har vid ett flertal tillfällen i ställts krav på planering för alternativ produktion. gav regeringen till känna sin syn på långsiktig, samordnad planering för alternativt utnyttjande av försvarsindustrins resurser. Där anfördes att för att säkerställa handlingsfrihet på det arbetsmarknadspolitiska området krävs ökade insatser för en mer långsiktig och samordnad planering. 1 denna planering bör frågan om behovet av och möjligheterna att göra upp alternativa produktionsplaner och redovisa alternativa användningar av resurserna beaktas. har således redan uttalat att samhället liksom försvarsindustrin har ett ansvar för en sådan planering. Vidtagna åtgärder från regeringens sida i anledning av beslut bör redovisas. Ekonomiska konsekvenser och låsningar för framtiden Enligt gällande försvarsbeslut garanteras försvaret kompensation för prisförändringar enligt nettoprisindex. Detta betyder i kronor räknat att propositionens förslag om utgiftsram i prisläget om 10 . i prisläge (+ ) innebär närmare 12 miljarder (11 925 744 000). Med en försiktig beräkning om en prislägesförändring om blir slutsumman närmare 73 miljarder (72 854 263 000). Däri ingår ej flygplansutveckling (B3LA) eller robotutveckling. Detta skall jämföras med propositionens beräknade planeringsram om knappt 52 miljarder (51 875 miljoner) priser. Redan fattade beslut om JA 37 låser upp ca 6 miljarder. Genom en satsning på inhemsk kapacitet för produktion av tyngre och komplicerade robotsystem och liknande materiel samt fortsatt flytplansutveckling försvåras dessutom drastiskt möjligheterna till en om prioritering av resurserna, och handlingsutrymmet minskar kraftigt för såväl som tiden därefter. har - i förhållande till sin storlek, den säkerhetspolitiska situationen och sin totala resurstillgång - ett mycket starkt militärt försvar och mycket höga försvarsutgifter. Militärutgifterna per capita är t. ex. de högsta i och placerar oss på fjärde plats i världen. Enligt vår mening finns det inte några bärande motiv för detta. Militärutgifterna i förhållande till våra totala resurser - BNP - är väsentligt högre än i länder med jämförbara säkerhetspolitiska situationer, t. ex. de övriga nordiska länderna och de övriga alliansfria staterna i . Vårt flygvapen är inte bara relativt utan absolut sett största, större än såväl som och flygvapen. Propositionen föreslår nu ovanpå detta en ytterligare upprustning med ca priser för . Enligt långtidsutredningens bedömningar gavs inte utrymme för annat än marginella ambitionsökningar inom samhällssektorn. Att mot den bakgrunden och det samhällsekonomiskt kärva läget prioritera försvaret är orimligt. För endast sedan lade den nuvarande fram ett förslag i som underströk den brådskande nödvändigheten av att säkerhetsrådets permanenta medlemmar liksom andra stater med jämförbara militära utgifter minskar sina militärbudgetar. 1 direkt motsatsställning till agerandet på det internationella planet för den borgerliga regeringen nu fram förslag att kraftigt öka de egna militärutgifterna. Den framtida säkerhetspolitiken och totalförsvarets utformning är utomordentligt stora och viktiga politiska frågor, som förtjänar en omfattande och bred debatt på många nivåer. Någon sådan har emellertid inte kommit till stånd i samband med de senaste försvarsutredningarna och inför de därav följande riksdagsbesluten. Detta är beklagligt dels med tanke på den demokratiska utvecklingen, dels med hänsyn till risken för att brist på folkligt engagemang i dessa frågor i längden kan undergräva viljan att satsa på olika säkerhetspolitiska instrument. Mycket talar för att ett av skälen till den uteblivna säkerhetspolitiska debatten är att tidigare försvarsutredningar - i motsats till praxis i samband med andra utredningar - inte sänts på remiss till myndigheter och organisationer för inhämtning av ett så allsidigt beslutsunderlag som möjligt. Vi föreslår därför att försvarsutredningens två betänkanden sänds på remiss och att försvarsbeslut förlängs för att göra denna remissomgång möjlig. Kommande säkerhetspolitiska utredningar bör enligt vår mening automatiskt sändas på remiss till myndigheter och organisationer. Som vi tidigare anfört har försvarsutredningen med instämmande av försvarsministern vidgat perspektiven på frågan om orsaker till konflikter, kriser och krig och beskrivit säkerhetspolitiska mål och metoder till att i första hand undanröja konfliktanledningarna. Det har emellertid inte haft något väsentligt inflytande över de bedömningar och förslag som framläggs. Detta kan ha sin förklaring i det sätt på vilket en försvarsutrednings arbete bedrivs - underordnat försvarsdepartementet - inom nuvarande planeringssystem. Detta leder bl. a. till att viktigt underlag för säkerhetspolitiska avvägningar kommit att saknas. Erfarenheten visar vidare att arbetet därmed blir alltför begränsat. Övriga säkerhetspolitiska instrument förlorar såväl i analys som i avvägning. Tekniskt bistånd fås t. ex. till den allt övervägande delen från det fackdepartement varunder utredning sorterar. En säkerhetspolitisk utredning, som vi föreslår, kan av naturliga skäl ej läggas under specialiserat fackdepartement, då avsikten bör vara att söka åstadkomma jämbördig avvägning både mellan de olika säkerhetspolitiska instrumenten - utrikes-, handels-, bistånds-, nedrustnings-, freds- och försvarspolitiken - och genom att integrera dessa och ge politikerna reell styrning över säkerhetspolitikens inklusive totalförsvarets utformning. En säkerhetspolitisk utredning med dessa vidare uppgifter skulle också kunna granska konsekvenserna av olika grader av en minskning av den svenska militärbudgeten. För att få en öppnare och mer initierad försvarsdebatt, som också ger möjlighet åt allmänheten att granska underlaget för de politiska ställningstagandena angående försvarsutformningen, föreslår vi att större delen av underlaget (angreppsfall m. för framtiden avhemligas. sammanfattade 1966 sina erfarenheter från försvarsdiskussioner i egenskap av en man som varken kunnat följa de totala avrustarna eller kunnat omvändas till tron på att ett litet folk omgivet av militära giganter skulle kunna på något väsentligt sätt ändra sitt läge genom rustningar upp till gränsen av sin förmåga. Den är i första hand en psykologisk fråga. Försvaret skall ge en känsla av trygghet. Man vill inte vara försvarslös. Argumentet om ett militärt vakuum är det enda som för många betyder något. Det är språnget från detta minimum upp till det som en gång kallades ett betryggande försvar som är det irrationella och där man tycks kunna hamna varsomhelst inom mycket breda mariginaler, om man bara har tillräckligt många med sig sorn tycker detsamma. Hade vi av omständigheternas makt kommit att ha en försvarsbudget dubbelt så hög som den nuvarande hade oron för varje minskning varit densamma som . Och om de varit hälften av vad de nu är, skulle reaktionerna antagligen inte varit annorlunda. Det är svårt att tro att det varit våra militära anstalter som spelat någon väsentlig roll för vår fred under halvtannat århundrade. Varken under forsta eller var vi särskilt väl rustade. Och det tycks inte vara någon utbredd uppfattning att vår fred vilat på våra aktningsvärda försvarsanstalter. Jag skulle önska att en opinion växer fram som ger försvaret de begränsade uppgifter som jag tror vara de enda som det i ett litet land kan fylla. Med hänvisning till vad som ovan anförts i motionen yrkar vi i första hand att beslutar 1. att avslå propositionen 1976/77:74, 2. att förlänga gällande försvarsbeslut för /78, i avsikt att låta i ett sammanhang bedöma försvarsutvecklingen inklusive flygplansutvecklingen, 3. att hos regeringen begära att försvarsutredningens betänkanden 1976:5 och 1977:1 sänds ut på remiss till organisationer och myndigheter; i andra hand - därest yrkandena under punkterna 1-3 ej bifalls - att 1. underkänner förslaget till riktlinjer för det militära försvarets fortsatta utveckling, 2. godkänner de riktlinjer för det militära försvaret som angetts i motionen, 3. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om säkerhetspolitikens mål och metoder, 4. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om a) att storinvasion som planeringsmodell skall utgå, b) att vidareutveckling av JA 37- flygplan A20 - ej genomförs, c) att beredningen om utvärdering av framtida flygplanssystem (B3LA) avbryts, d) att inhemsk tyngre avancerad robotutveckling ej förbereds, försvaret till 9 . i prisläge . dvs. en förlängning av gällande beslut. 5. för /78 fastställer utgiftsramen för det militära försvaret till 9 . i prisläge , dvs. en förlängning av gällande beslut.