mot · G002436 · 1977-01-21 00:00:00 — av m. fl. om överläggningarna i stat-kyrka-frågan Religionen och härmed trossamfunden har en mycket stor betydelse i vårt samhälle. Staten har sedan långt tillbaka givit sitt stöd. har detta vidgats att omfatta också övriga trossamfund vilket utgör ett uttryck för strävan att skapa rättvisa och jämställdhet mellan de skilda trossamfunden. Denna strävan utgör den grundläggande utgångspunkten också för arbetet med att söka lösningar på frågan om de framtida relationerna mellan staten och . Därvid gäller det att finna sådana lösningar som främjar och inte försvårar möjligheter att som ett fritt trossamfund verka i det svenska samhället. Syftet med vår motion är att säkerställa att detta synsätt blir vägledande i de pågående överläggningarna mellan företrädare för staten och om relationerna . Med slutbetänkandet (SOU 1968:11) och staten satte utredning kyrka-stat punkt för ett tioårigt arbete, vilket var tänkt som en första utredningsetapp i den komplicerade frågan om relationerna mellan staten och . Utredningen tillkom efter initiativ i . Med anledning av motioner från socialdemokratiskt håll och från folkpartihåll uttalade sig för en utredning, vars huvudsyfte borde vara att lägga fram material för en fortsatt diskussion om ett framtida ställningstagande till frågan om statens och relationer till varandra (KU 1956:17, rskr 1956:381). Regeringens direktiv utredning kyrka-stat anslöt sig nära till uttalande om utredningsarbetets syfte och uppläggning. Utredningen hade karaktär av expertutredning. utredning kyrka-stat tolkade sin uppgift så att den omfattade "icke att förbereda kyrkans skiljande från staten utan att förutsättningslöst och allsidigt framlägga material för ett senare ställningstagande i annan ordning till hur förhållandet mellan staten och skall vara gestaltad, utan eget ställningstagande för eller emot någon viss lösning (SOU 1968:11 s. 16). Utredningen menade, att denna tolkning styrktes ytterligare av den uppdelning av utredningsarbetet i etapper som antytts i direktiven. utredning kyrka-stat borde sålunda omfatta ett förberedelse- och planläggningsarbete för det framtida ställningstagandet. som kyrka-stat-utredningen arbetade producerade den utöver slutbetänkandet följande tio delbetänkanden: Religionens betydelse som samhällsfaktor. toder för en sociologisk undersökning (SOU 1963:26) Kyrkor och samfund i . Omfattning och verksamhet (SOU Religionsfrihet (SOU 1964:13) Historisk översikt - Kyrkobegrepp (SOU 1964:16) Med särskild hänsyn till förhållandet kyrka-stat (SOU 1964:30) - Rättskipning (SOU 1965:70) Folkbokföringen (SOU 1967:16) De teologiska fakulteterna (SOU 1967:17) Kyrklig organisation och förvaltning (SOU 1967:45) Kyrklig egendom - Skattefrågor - Prästerskapets privilegier (SOU Som framgår av denna uppräkning gavs härigenom en t. o. m. för svenska förhållanden ovanligt genomträngande belysning av de väsentligare problemen vid ändring av förhållandet mellan staten och . Vid sina analyser utgick utredning kyrka-stat från fyra hypotetiska lägen, som av utredningen sammanfattningsvis definierades enligt följande: För A-läget har utredningen upptagit reformer som ej ändrar grunderna för relationen mellan staten och kyrkan. Det förutsattes att i detta läge ett nära samarbete alltjämt förekommer mellan stat och kyrka. Detta innebär bl. a. att kyrkans religiösa verksamhet skall regleras på likartat sätt som sker samt att beskattningsrätten skall bestå och tillgången till kyrklig jord lämnas orubbad. Viss gemenskap mellan borgerliga och kyrkliga organ förutsättes alltjämt förekomma, särskilt på riksplanet. De reformer som i detta läge aktualiseras, inriktas emellertid i betydande utsträckning på organen. I D-läget har utredningen förutsatt att kyrkan skall vara fri såväl i organisatoriskt avseende som sljest, utan beskattningsrätt och utan tillgång till den kyrkliga jorden; kyrkobyggnaderna med tomter förutsättes dock kvarstå i kyrklig disposition. I ett sådant läge har spörsmålen om frihet för kyrkan och om likställighet mellan olika livsåskådningar kunnat renodlas. Detsamma gäller religionsfrihetsproblemen. Hänsyn har här icke behövt tagas till de speciella spörsmål om kompetens och kontroll m. m. som uppkommer då någon form av särskilt statligt stöd föreligger. I B- och C-lägena förutsättes kyrkan i princip vara i organisatoriskt hänseende friställd från staten. Lägena skiljer sig till en början från varandra när det gäller ekonomiska förhållanden. Detta kan emellertid få konsekvenser för andra områden, såsom statlig uppsikt och kontroll. kyrkan bibehålla någon form av beskattningsrätt eller i varje fall en förenklad form för uppbörd av medlemsavgifter genom statliga organ. Vidare förutsattes kyrkan ha kvar rätten till kyrklig jord och övrig kyrklig egendom. För C-läget utgår utredningen från att kyrkan liksom i B-läget har kvar rätten till den kyrkliga egendomen. Däremot förutsättes här, i motsats till vad som gäller i B-iäget, att statlig medverkan vid uppbörd av medlemsavgifter icke kvarstår. Vid sidan av den närmare utformningen av de ekonomiska förhållanden, som är lägenas utgångspunkter, har undersökningen av olika konsekvenser därav varit en viktig uppgift för utredningen. (SOU 1968:11 s. Betänkandet och staten sändes ut på remiss till ett 100-tal myndigheter och organisationer. En sammanställning av remissyttrandena har publicerats (SOU 1970:2). Av denna sammanställning framgår bl. a. att av 95 remissinstanser uttalade sig 31 för fortsatt samband mellan stat och kyrka. Dessa utgjordes till övervägande delen av organ med anknytning till . 17 remissinstanser stödde tanken på ett fritt läge, medan 47 inte uttryckligen tog ställning. Till denna sistnämnda grupp hörde alla icke-kyrkliga myndigheter utom åtta länsstyrelser, av vilka sex förordade fortsatt samband och två ett fritt läge, samt flertalet organisationer utan kyrklig anknytning. 1.2 beredning om stat och kyrka För att utföra en andra etapp i utredningsarbetet tillkallades den parlamentariskt sammansatta beredning om stat och kyrka. Huvuduppgiften var enligt direktiven att på grundvad av i första hand det presenterade utredningsmaterialet ta ställning i den centrala frågan om det framtida förhållandet mellan staten och . Mer detaljerade lösningar borde inte utarbetas under denna etapp i utredningsarbetet. Det gällde sålunda i första hand att nå fram till ett ställningstagande i fråga om den principiella utformningen av förhållandet mellan staten och kyrkan. Utgångspunkten för arbetet borde enligt direktiven vara de fyra lägen som utredning hade presenterat, varvid i första hand A- och Clägena borde övervägas. I fråga om C-läget underströks att ett huvudproblem var att finna former för övergångsbestämmelser av bl. a. ekonomisk art. Eftersom staten inte kan frånsäga sig allt ansvar för religiösa angelägenheter, borde beredningen åtminstone i stort presentera villkoren för en från staten organisatoriskt skild kyrka. En betydelsefull fråga blir givetvis hur en sådan kyrkas ekonomi bör ordnas särskilt . 1 slutbetänkandet (SOU 1972:36) Samhälle och trossamfund vidgades frågan till att omfatta hela samhället och alla trossamfund, även om huvudfrågan gällde förändrade relationer mellan staten och . Resultatet av vissa kompletterande undersökningar som beredningen utfört, bl. a. om och andra trossamfunds ekonomi, publicerades i delbetänkandet (SOU 1971:29) Kyrkan kostar samt i bilagor (SOU 1 * 1976177. 1972:37-38 och Ds U 1972:5-8) till slutbetänkandet. Beredningens förslag hade karaktär av principlösningar. Det förutsattes att ytterligare utredningsarbete behövde ske på åtskilliga områden innan förslagen kunde genomföras. De grundläggande principerna i beredningens förslag innebar i huvudsak följande: - Kyrkans ansvar för folkbokföringen och begravningsväsendet förs över till borgerliga organ. - Kyrkans församlingar skall inte längre ha ställning som kommuner. - Kyrkans församlingar skall inte längre ha beskattningsrätt. - Kyrkomötets ställning som lagstiftande organ upphävs. - Kyrkan ges möjligheter att självständigt besluta om trosfrågor och om inre organisatoriska frågor, däribland tillsättning av tjänster inom kyrkan. - Kyrkan skall som ha rätt till den kyrkliga egendomen. - Medlemskap i kyrkan betraktas som en inomkyrklig fråga. - Den som är medlem i kyrkan vid tiden för övergången till de ändrade relationerna förblir medlem utan hinder av övergången. - Kyrkans medlemmar förutsätts liksom svara för huvuddelen av kostnaderna för kyrkans verksamhet. - Staten erbjuder hjälp med uppbörden av avgifter. - Staten erbjuder visst ekonomiskt stöd. Beredningen presenterade en detaljerad tidsplan för genomförandet av förslagen. Enligt denna tidsplan skulle offentligrättsliga reglering upphöra efter en förberedelseperiod , dvs. vid utgången av . Förberedelserna skulle grundas bl. a. på ställningstagande till en principproposition med förslag till beslut om allmänna riktlinjer för det fortsatta reformarbetet. förutsattes ett omfattande utredningsarbete i både statlig och kyrklig regi, varjämte vissa förhandlingar och överläggningar skulle äga rum. Regering, riksdag och kyrkomöte skulle vid olika tillfällen fatta beslut om genomförandet av olika delreformer, t. ex. överförandet av ansvaret för folkbokföring och begravningsväsende till borgerliga organ. Förslaget om statlig hjälp med uppbörden av avgifter avsåg en period efter det att kyrkans offentligrättsliga reglering hade upphört, dvs. Den parlamentariskt sammansatta beredningens förslag var emellertid inte helt enhälligt. Sålunda hade företrädare reserverat sig mot dels förslagen att kyrkans församlingar inte längre skulle ha ställning som kommuner med beskattningsrätt, dels det principiella synsättet att ansvaret för begravningsväsendet borde föras över till borgerligt organ. Sistnämnda fråga borde enligt reservanten utredas ytterligare. 1.3 Remissbehandling och debau 1972-1973 Beredningens förslag blev föremål för ett av de mera omfattande remissförfaranden som har förekommit i vårt land. Särskild vikt lades på att säkerställa att synpunkter från lokal nivå skulle komma fram. Sammanlagt kom 870 yttranden in, vilka har ställts samman och publicerats av (SOU 1974:9). , som gick ut , debatterades frågan livligt i den offentliga debatten. Av den publicerade sammanställningen framgår att remissinstansernas ställningstagande till beredningens förslag i ston uppvisade en spittrad bild. De flesta instanserna (426) var positivt inställda, medan 90 uttryckligen avstod från ställningstagande. En kritisk grundinställning till förslagen kom fram i 354 yttranden. En närmare analys visar emellertid att kritiken mot beredningens förslag ingalunda var så utbredd som denna bild kan ge intryck av. För att spegla olika opinioner bland remissinstanserna grupperades i sammanställningen de 870 yttrandena i fem kategorier, nämligen centrala statliga myndigheter m. m. (36), länsstyrelser och borgerliga primärkommuner m. m. (210, varav 186 kommuner), instanser med anknytning till (315, varav 273 församlingar), instanser med anknytning till andra trossamfund (287, varav 263 frikyrkoförsamlingar) samt fackliga, politiska och vissa andra ideella organisationer (22). Med denna utgångspunkt avtecknar sig i huvudsak följande bild av remissopinionen. Inom gruppen centrala statliga myndigheter m. m. ansåg man sig i allmänhet ej böra ta ställning till de grundläggande principerna i beredningens förslag. Men samtliga som tog ställning redovisade en positiv grundinställning till förslaget. I gruppen länsstyrelser och borgerliga primärkommuner m. m. hade de flesta (100) en positiv grundinställning, medan en kritisk grundinställning kom fram i 86 yttranden. Mer än fem sjättedelar av yttrandena från instanser med anknytning till andra trossamfund än var positivt inställda till förslaget. Samma inställning kom fram i yttranden från hälften av gruppen fackliga, politiska och andra ideella organisationer. Inom denna grupp var endast ett fåtal kritiskt inställda, medan resten ej tog ställning. Kritiken mot beredningens förslag var koncentrerad till instanser med anknytning till . Av de 315 yttranden som hänförts till denna grupp gav sålunda närmare fyra femtedelar uttryck för en kritisk grundinställning. 58 remissinstanser med anknytning till kyrkan deklarerade dock en positiv grundinställning. En genomgång av ställningstaganden på "lokalplanet" ger vid handen att de flesta kommunerna hade en positiv grundinställning, men ett 20-tal kommuner avstod uttryckligen från ställningstagande. Jämför man uppfattningarna i kommunerna med länsstyrelsernas yttranden visar det sig att andelen positivt inställda var större bland länsstyrelserna än bland kom - En klar majoritet bland de hörda församlingarna inom var kritiskt inställd. En jämförelse med domkapitlen och organ på cental nivå inom ger vid handen att dessa oftare kombinerade sin kritiska grundinställning med konkreta förslag till förändringar beträffande ställning inom ramen för fortsatt offentligrättslig reglering. Av frikyrkoförsamlingarna var positivt inställda. Det kan noteras att företrädare på central nivå för frikyrkorna i de flesta fall var positivt inställda under förbehåll av statlig uppbördshjälp åt . Bland de positivt inställda instanserna förekom många som hade gjort ett eller flera förbehåll. Ett av de vanligare förbehållen var att erbjudandet om uppbördshjälp borde utsträckas utöver de föreslagna tio åren. Det förekom också yttranden, där man kritiserade beredningen för att den hade föreslagit en för alltför generös lösning, liksom uttalanden av innebörd att beredningens lösning inte gav kyrkan tillräcklig frihet. Bland de kritiska instanserna kan man urskilja olika kategorier. Åtskilliga instanser förordade i stort sett status quo. Hit hörde ett mycket stort antal församlingar inom . En annan kategori utgjordes av dem som hade andra väsentliga invändningar mot förslaget. Hit hör till en början de som sade sig ansluta sig till beredningens huvudlinjer men avstyrkte förslaget om upphävande av lagen om församlingsstyrelse och beskattningsrätten, dvs. anslöt sig till centerpartireservationen. Hit hör vidare de instanser - däribland många organ på central och regional nivå inom - som även förordade s. k. ramlagstiftning för kyrkan och därjämte förde fram andra väsentliga erinringar mot beredningens förslag, exempelvis på grundval av s. k. reformprogram. När det gäller ställningstagande i delfrågor av speciellt allmänt intresse kan följande noteras. Praktiskt taget samtliga instanser, vilka yttrat sig om förslaget att överföra bestämmanderätten i inomkyrkliga angelägenheter till i samband med relationsförändringen, fann det vara riktigt att kyrkan erhöll bestämmanderätten över inomkyrkliga angelägenheter. Olika uppfattningar förelåg däremot om sättet och tidpunkten för ett sådant överförande. Flertalet uttalade sig härvid för beredningens förslag att denna bestämmanderätt borde överföras i samband med den av beredningen föreslagna relationsförändringen. Många instanser med anknytning till gjorde däremot gällande att överförandet kunde och borde ske inom ramen för nuvarande samband mellan staten och kyrkan. En bred remissopinion stödde förslaget om överförande av folkbokföringen till borgerlig myndighet. Kritik mot detta förslag kom nästan enbart från instanser med anknytning till . Men även inom denna fanns en betydande grupp, däribland ett 70-tal församlingar, som stödde beredningens förslag. Av övriga lokala organ stöddes förslaget av närmare 140 kommuner och 250 frikyrkoförsamlingar. - De kritiska instanserna bestred dock inte uppfattningen att folkbokföringen som sådan är en borgerlig uppgift. När det gäller huvudmannaskapet för begravningsväsendet hade de flesta centrala myndigheter, andra trossamfund samt politiska och andra ideella organisationer som yttrat sig i frågan en positiv inställning till beredningens förslag. Åtskilliga länsstyrelser samt de flesta instanser med anknytning till var emellertid kritiskt inställda och förordade ytterligare utredningar. Av de kommuner som hörts hade ungefär hälften, ett 90-tal, en positiv inställning till beredningens förslag. Ett 20-tal kommuner anslöt sig till centerpartireservationen och förordade alltså ytterligare utredning. Ungefär lika många tog inte ställning. Omkring 50 kommuner var mer eller mindre entydigt kritiska mot tanken att överföra ansvaret för allmänna begravningsplatser till kommunerna. Omkring 35 av de hörda församlingarna inom godtog förslaget. Ett 60-tal församlingar anslöt sig till centerpartireservationen, ca 15 tog inte ställning, men majoriteten (drygt 160) var mer eller mindre entydigt kritiskt inställda. Cirka 240 frikyrkoförsamlingar gav däremot uttryck åt en positiv inställning till beredningens förslag. Önskemål om utökad statlig uppbördshjälp förekom - som framgått av redogörelsen för inställningen till beredningens förslag i stort - i stor utsträckning både bland dem som hade en positiv och bland dem som hade en kritisk grundinställning till beredningens förslag. Remissinstansernas inställning till de olika ekonomiska stödåtgärder som beredningen föreslagit hängde i stor utsträckning samman med deras ställningstagande till förslaget i stort. Detta gällde exempelvis förslagen om stöd till ekonomisk utjämning, samlingslokaler, kulturhistoriskt värdefulla kyrkobyggnader m. m. Beredningens förslag om den kyrkliga egendomen kommenterades i ett stort antal remissvar. Också här var inställningen splittrad. En huvudinvändning var att kyrkan borde ha tillförsäkrats full äganderätt antingen till all den egendom som den f. n. förfogar över eller till vissa slag av denna egendom. En del instanser hävdade att äganderätten till den kyrkliga egendomen borde klarläggas eller fastställas före ett principbeslut i egendomsfrågan. Från många håll inom uttrycktes oro för innebörden av beredningens uttalanden om att kyrkans rätt till egendomen skulle vara beroende av att kyrkan behåller sin nuvarande territoriella församlingskaraktär och folkkyrkostruktur. 1.4 Regeringens beslut , m. m. Arbetet inom 1968 års beredning om stat och kyrka präglades länge av enighet mellan företrädarna för de olika partierna. Detta hade förutsatts redan i direktiven. Den reservation från centerhåll som omnämnts i det föregående lades fram först i slutskedet av beredningens arbete. remissbehandlingen pågick, fördjupades emellertid mot 1 ** 1976/77. Inte bara från utan även från moderat håll ställde man sig starkt kritisk till beredningens förslag. Det stod därför klart redan innan remisstiden gått ut att den breda politiska enighet som den dåvarande regeringen ansåg att frågans lösning krävde inte kunde uppnås. Regeringen gav därför till känna att den inte avsåg föreslå några djupgående reformer när det gällde den . Meddelandet hade följande lydelse: Stat-Kyrkaberedningen tillsattes 1968 med uppgift att ta ställning i den centrala frågan om det framtida förhållandet mellan stat och kyrka. Utredningsarbetet borde äga rum i en anda av tolerans och generositet. Det betonades att beredningen borde eftersträva samlande lösningar. socialdemokratiska partikongress ställde sig bakom dessa riktlinjer. Beredningen lämnade sitt principbetänkande Samhälle och trossamfund. skulle efter en längre övergångstid upphöra att vara bunden av riksdagsbeslut. Övriga trossamfund skulle uppnå större jämställdhet och bättre villkor. Den parlamentariska beredningen hade nått stor enighet bakom sina förslag. Den socialdemokratiska partikongressen ställde sig bakom beredningens förslag. Förslagen var att beteckna som ett generöst erbjudande till den . ankom det i första hand på kyrkan att ta ställning och lämna besked. Kongressen höll fast vid grundsynen att det gäller att nå en samlande lösning. Reformer på religionsfrihetens område bör enligt socialdemokratins uppfattning genomföras med så stor politisk enighet som möjligt. Ur de remissyttranden om stat-kyrka-förslaget som inkommit liksom av de utförligt redovisade förberedelserna för de flesta övriga kan klara tendenser utläsas. Från många håll, särskilt från allmänt samhälleliga instanser kommer positiva reaktioner. Det står emellertid redan nu klart att förslagen vållat stark splittring inom de kristna grupperna. Frikyrkorna liksom "invandrarkyrkorna är i stort positiva till huvudprinciperna för förslagen. Inom den har däremot starka krafter ställt sig avvisande. Förutsättningarna för en bred samling över partigränserna torde likaså vara mycket små, sedan man inom moderata samlingspartiet och centem icke velat hålla denna fråga utanför partipolitiken och i det närmaste avvisat beredningens förslag. Under dessa förhållanden kan något avgörande i frågan om förhållandet mellan stat och kyrka under de förutsättningar som angavs i samband med tillsättandet av beredning icke nås. Vi har eftersträvat en samlande lösning. Den kan inte i dagens läge uppnås. Under sådana förhållanden kommer regeringen icke att utforma eller framlägga förslag i denna fråga. Därav följer att regeringen icke kommer att föreslå några djupgående reformer när det gäller den . De förhållanden som räder kommer därför att i huvudsak bestå. Regeringen avvisar varje slag av lösning i form av grumliga mellanlägen som icke skapar klarhet i relationerna mellan staten och kyrkan. Detta hindrar inte att vissa andra mindre reformer, som får starkt stöd av remissinstanserna genomförs. Strävandena att förbättra villkoren för övriga trossamfund kommer att fortsätta. I ett interpellationssvar anförde dåvarande kyrkoministern bl. a. att de politiska partiernas ståndpunkter till beredningens förslag syntes vara oförändrade. Det fanns därför inte skäl att ändra re geringens beslut i regormfrågan. Endast vissa mindre reformer skulle komma att övervägas. Så har också skett. Den s. k. dissenterskatten har sänkts från till . Församlingsskatten särredovisas på skattsedeln. Utredningar har tillsatts om den andliga vården på sjukhus och kriminalvårdsanstalter och om själavård och övriga kyrkliga beredskapsfrågor vid krig och krigsfara. Ändrade regler har inforts om prästernas vigselskyldighet. Vittneseden vid domstol innehåller inte längre något religiöst inslag. Vidare har vigselrätten för frikyrkopastorerna utvidgats och anslagen till andra trossamfund än kraftigt ökat. I gjordes en noggrann genomgång av alla förslag till reformer som framförts i olika sammanhang. Dåvarande kyrkoministern nödgades emellertid konstatera att ytterligare reformer knappast kunde genomföras utan att påverka relationerna mellan staten och kyrkan. tillsatte ärkebiskopen, efter initiativ av biskopsmötet, en egen utredningsgrupp med ledamöter utsedda av biskopsmötet, , för stiftsting och . Gruppens uppgift var att arbeta fram förslag till reformer beträffande kyrkans organisation och arbetsformer, framför allt den kyrkliga organisationen på riks- och stiftsplanen, vid olika alternativa lägen med hänsyn till kyrkans förhållande till staten. Dessa lägen beskrevs i ärkebiskopens direktiv för arbetet som 1) i stort sett oförändrat läge, 2) en statlig ramlagstiftning för kyrkan på församlings-, stifts- och riksplanet med möjlighet för kyrkan att själv besluta om och vårda sina inre angelägenheter och 3) en från staten i organisatoriskt avseende helt fristående kyrka. Arbetet inom gruppen borde bedrivas på sådant sätt att reformförslag som principiellt sett berörde nuvarande samband mellan stat och kyrka kunde aktualiseras före det kyrkomöte som var avsett att hållas . Inom denna arbetsgrupp hölls ett flertal sammanträden. Av skäl som framgår av det följande (avsnitt 2.2) torde några förslag från arbetsgruppen t. v. inte komma att läggas fram. 2 Kvrkoministerns initiativ 1975 och arbetet därefter 2.1 Utgångspunkter och mål Redan i interpellationsdebatten hade dåvarande kyrkoministern uttalat sitt intresse för det utredningsarbete som skulle utföras i ärkebiskopens arbetsgrupp. ägde vissa kontakter rum mellan denna grupp och