mot · G0021578 · 1977-04-19 00:00:00 — 1976/77 1578-1583 med anledning av propositionen 1976/77:123 med förslag till konsumentkreditlag m. m. Propositionen 1976/77:123 innehåller förslag till en konsumentkreditlag. Förslaget syftar till att stärka konsumenternas ställning i kreditsammanhang. Lagen innehåller bl. a. regler om information beträffande kreditkostnader, bestämmelser om kontantinsats vid kreditköp och kreditgivarens återtaganderätt. Vidare innehåller konsumentkreditlagen regler om 1. kreditgivarens rätt att vid kvalificerad betalningsförsummelse av köparen fl betalning (12 § andra stycket)och göra gällande förbehåll om återtaganderätt (15 i; andra stycket), 2. avräkning vid förtida betalning (12 §)och 3. kreditgivarens ansvar (10 K). På dessa punkter leder propositionen till vissa olägenheter för såväl konsumenterna som kreditgivarna, bl. a. genom ökade kreditkostnader och genom en mer omfattande administration. Kreditgivarens rätt att vid kvalificerad betalningsförsummelse av köparen få betalning (12 § andra stycket) och göra gällande förbehåll om återtaganderätt (15 § andra stycket) Kreditgivaren får enligt lagförslaget kräva betalning endast om vissa villkor är uppfyllda. a. skall det förfallna beloppet ha uppgått till mer än 1/10 av hela den ursprungliga kreditfordringen. Samma förutsättning gäller för att kreditgivaren skall få göra gällande rätt att återtaga avbetalningsgods. motsvarande bestämmelse grundade sig på en maximal kredittid . Kravet på en längsta kredittid slopades emellertid i propositionen i anledning av remisskritiken. Härvid förbisågs uppenbarligen att 1/10-regeln var knuten till den föreslagna maximala kredittiden . Då nu ingen begränsning av kredittiden föreskrivits, blir kravet att förfallen del av kreditfordringen skall uppgå till mer än 1/10 av hela kreditfordringen inte rimligt. Vid kredittider på 36,48 och 60 månader kan nämligen kreditgivarens krav på betalning framställas först efter ca 4, 5 resp. 6 månader. Genom att kreditgivaren under dessa långa tider ej har möjlighet att kräva förtidsbetalning kan olika olägenheter uppkomma. Avbetalningsgods kan lätt vanvårdas eller på annat sätt bli utsatt för onödig värdeförstöring. Härigenom försämras kreditgivarens säkerhet. Därtill kommer att kreditgivaren,enligt 18 § andra stycket i lagförslaget, inte heller kan kräva köparen på 1 1976/77. mellanskillnaden i de fall kreditgivaren tillgodoräknas ett större belopp än köparen till följd av t. ex. varans värdeförsämring. Denna konsekvens blir direkt stötande, om köparen förstör eller vanvårdar varan eller eljest vidtar sådan åtgärd med varan att dennas värde väsentligen försämras. Sammantaget leder propositionens förslag på denna punkt till att kreditgivaren måste kompensera sig för de ökade ekonomiska riskerna, vilket i sin tur leder till högre kreditkostnader för konsumenten. Avräkning vid förtida betalning Enligt 12 S i förslaget skall vid förtidsbetalning av kreditgivarens fordran den obetalda delen minskas med så stor del av kreditkostnaden som den ej utnyttjade kredittiden utgör i förhållande till den avtalade kredittiden. Kreditkostnaden skall således fördelas proportionellt mot den tid krediten utnyttjats. Detta förslag till avräkningsmetod är inte helt tillfredsställande. Principen för en avräkningsmetod bör vara att ränta och övriga kreditkostnader skall utgå i enlighet med avtalet, oberoende av när som krediten löses. Avräkningen bör ske under hänsynstagande inte bara till den tid krediten utnyttjas utan också till kreditens storlek . Förslaget leder inte till detta resultat utan innebär att den del av kreditkostnaden som vid avräkningen tillgodoräknas köparen i många fall blir orimligt stor jämfört med den verkliga kreditkostnad som enligt avtalet rätteligen skall falla köparen utnyttjat krediten. Enkla räkneexempel ger vid handen att köparen genom att lösa en kredit kan göra betydande förtjänster om han använder en konsumentkredit enligt propositionen i stället för t. ex. ett banklån. Härigenom övervältras kostnader på de konsumenter som utnyttjar kredittiden fullt ut. Den av kreditköpkommittén föreslagna beräkningsmetoden, den s. k. 78-regeln, vilken tar tillbörlig hänsyn till de avtalade villkoren och som inte är svårare att tillämpa än andra beräkningsregler enligt den föreslagna konsumentkreditlagen, bör därför införas i stället för propositionens avräkningsregel. i. Kreditgivarens ansvar I konsumentköplagen (15 och 16 SS), kreditköpkommitténs betänkande (10 S) och regeringens proposition (10 S) finns bestämmelser som reglerar köparens befogenheter mot annan kreditgivare än säljaren. Det gemensamma för bestämmelserna är att köparen mot kreditgivaren får framställa samma invändningar på grund av köpet som han äger göra mot säljaren. Enligt konsumentköplagen har köparen endast en rätt att vägra betalning, och kreditgivarens ansvar är således begränsat till belopp som återstår för köparen att betala. I praktiken är kreditgivarens ansvar subsidiärt. Det bör tilläggas att s. k. externa kreditkort ej omfattas av konsumentköplagens kreditköpbestämmelser. Enligt kreditköpkommitténs förslag begränsades kreditgivarens ansvar till summan av vad som återstår för köparen att betala och vad som köparen har betalat till kreditgivaren. Denne är dock ej skyldig att betala tillbaka mer än vad han mottagit av köparen med anledning av krediten. Kreditgivarens ansvar är subsidiärt. Kreditgivarens ansvar föreligger även när köparen utnyttjar externt kreditkort. Propositionensförslag svarar mot kreditköpkommitténs, vartill dock kommer att kreditgivaren har ett solidariskt ansvar med säljaren. Köparen kan således vända sig till antingen kreditgivaren eller säljaren. Finns flera kreditgivare med i bilden under lånets löptid, kan köparen vända sig mot envar av dessa. 1 yttrandena över kreditköpkommitténs förslag avstyrkte samtliga remissinstanser, som behandlade frågan, med några få undantag, ett längre gående ansvar för kreditgivaren än som intagits i konsumentköplagen. Endast fyra av dem tillstyrkte kommitténs förslag, och icke någon instans påfordrade en utvidgning av kreditgivarens ansvar utöver vad som föreslagits av kommittén. Som kreditköpkommittén fastslagit på ett flertal ställen i sitt betänkande består ett kreditköp av två klart åtskilda transaktioner, nämligen ett köpeavtal och ett avtal om kredit. I de fall kreditköpstransaktionen inrymmer ett trepartsförhållande, dvs. berör säljare, köpare resp. finansiär, har finansieringsfunktionen överflyttats till institut, som med hela sin organisation och kapacitet specialiserat sig på just finansiering. Att pålägga ett sådant kreditinstitut ett långtgående köprättsligt ansvar för själva köptransaktionen torde hämma den effektivitet som har kunnat uppnås tack vare kreditinstitutens specialisering och arbetsfördelningen mellan dessa institut och handelns företag. Kreditgivaren har i allmänhet inga resurser för vare sig varu- eller leveranskontroll. Ett genomförande av särskilt propositionens förslag, men även kommitténs, med ett kraftigt utökat köpsrättsligt ansvar för kreditgivaren skulle därför skapa ett behov hos kreditinstituten att utöka sina resurser för att möta dessa nya krav. Kostnadsökningar och i sista hand höjda priser måste bli följden. Även från en annan synpunkt kan hävdas att förslaget torde leda till kostnadsökningar. Kreditgivarens ansvar mot köparen föreligger nämligen så snart en fordringshandling varit överlåten på kreditgivaren. Denne kan genom vidare överlåtelse eller eljest inte bli fri från sitt ansvar. Detta kan leda till att en finansiär, som finansierar ett avbetalningsköp blott , kan få svara med hela avbetalningsbeloppet för säljarens förpliktelser mot köparen. En annan konsekvens av den valda lösningen beträffande kreditgivarens ansvar är att kreditköparen får en väsentligt bättre ställning än en kontantköpare eller en köpare, som köpt på kredit hos en säljare, som själv finansierar sin försäljning. Slutligen bör noteras, att det vid s. k. externa kontokrediter och liknande kreditformer inte föreligger någon sådan förbindelse mellan köparen och säljaren som motiverar ett kreditgivaransvar. Krediten är inte varubunden. Krediten är beviljad av kreditkortsföretaget innan den kan utnyttjas hos säljare. Kreditgivaren står ensam kreditrisken och har ej regressrätt mot säljaren. Det saknas således skäl att pålägga kreditgivaren ett ansvar för säljarens skyldigheter. Mot bakgrund av det nu angivna bör kreditgivarens ansvar helst bibehållas i den utformning det fått i konsumentköplagen. I varje fall bör ansvaret ej göras solidariskt, utan det måste anses tillräckligt med ett subsidiärt ansvar för kreditgivaren. Med stöd av det anförda hemställs 1. vidtar sådana ändringar i 10 $ beträffande kreditgivarens ansvar i det vid propositionen 1976/77:123 fogade förslaget till konsumentkreditlag att detta ansvar utformas i enlighet med konsumentköplagens motsvarande regler, 2. vidtar de i bifogade bilaga 1 angivna ändringarna i 12,13 och 15 §§ i förslaget, 3. därest hemställan enligt 1. ovan ej kan bifallas, vidtar de i bifogade bilaga 2 angivna ändringarna i 10 § i förslaget. Bilaga till motion ang. ändringar i det förslaget till konsumentkreditlag Vid kreditköp har köparen alltid rätt att betala sin skuld till kreditgivaren . Kreditgivaren får kräva betalning endast om han gjort förbehåll härom samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tiondel av hela kreditfordringen. Andra stycket utgör ej hinder för bank eller annan kreditgivare att göra gällande strängare förbehåll om betalning , om skyldighet därtill följer av annan författning. Vid förtidsbetalning enligt 12 § skall vid beräkning av kreditgivarens fordran den obetalda delen av kreditfordringen minskas med så stor del av kreditkostnaden som den ej utnyttjade kredittiden utgör i förhållande till den avtalade kredittiden. Kreditgivaren får dock alltid tillgodoräkna sig hela kostnaden för uppläggning av krediten, om denna kostnad särskilt anges i avtalet och ej är oskälig. vid propositionen 1976/77:123 fogade Vid kreditköp har köparen alltid rätt att betala sin skuld till kreditgivaren . Kreditgivaren får kräva betalning endast om han gjort förbehåll härom samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tjugondel av hela kreditfordringen eller om köparen vidtagit sådan åtgärd med vara.för vilken förbehåll om återtaganderätt avtalats, att varans värde som kreditsäkerhet väsentligen försämrats. Andra stycket utgör ej hinder för bank eller annan kreditgivare att göra gällande strängare förbehåll om betalning , om skyldighet därtill följer av annan författning. Vid förtidsbetalning enligt 12 § skall vid beräkning av kreditgivarens fordran den obetalda delen av kreditfordringen minskas med den del av kreditkostnaden som den återstående kreditkostnaden utgör i förhållande tillden obetalda delen av kreditfordringen och den ej utnyttjade kredittiden. Kreditgivaren får dock alltid tillgodoräkna sig hela kostnaden för uppläggning av krediten, om denna kostnad särskilt anges i avtalet och ej är oskälig. Med förbehåll om återtaganderätt avses avtalsvillkor som ger kreditgivaren möjlighet att återtaga varan, om köparen ej fullgör sin del av kreditköpsavtal. Förbehåll om återtaganderätt får göras gällande endast under förutsättning att förbehållet har giorts av säljaren i samband med köpet för att trygga säljarens rätt till betalning samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen och ej preskriberad del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tiondel av hela kreditfordringen. Använder näringsidkare förbehåll om återtaganderätt vid försäljning av vara,som med hänsyn till sin beskaffenhet eller sitt värde eller på grund av förhållandena på marknaden ej är lämpad som kreditsäkerhet, kan näringsidkaren förbjudas att i liknande fall använda sådant förbehåll. I fråga om förbud äger i övrigt bestämmelserna i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor motsvarande tillämpning. Med förbehåll om återtaganderätt avses avtalsvillkor som ger kreditgivaren möjlighet att återtaga varan, om köparen ej fullgör sin del av kreditköpsavtal. Förbehåll om återtaganderätt får göras gällande endast under förutsättning att förbehållet har gjorts av säljaren i samband med köpet för att trygga säljarens rätt till betalning samt köparen är i dröjsmål med att erlägga förfallen och ej preskriberad del av kreditfordringen som uppgår till mer än en tjugonde! av hela kreditfordringen eller om köparen vidtagit sådan åtgärd med vara för vilken förbehåll om återtaganderätt avtalats, att varans värde som kreditsäkerhet väsentligen försämrats. Använder näringsidkare förbehåll om återtaganderätt vid försäljning av vara,som med hänsyn till sin beskaffenhet eller sitt värde eller på grund av förhållandena på marknaden ej är lämpad som kreditsäkerhet, kan näringsidkaren förbjudas att i liknande fall använda sådant förbehåll. I fråga om förbud äger i övrigt bestämmelserna i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor motsvarande tillämpning. Bilaga till motion ang. ändringar i det vid propositionen 1976/77:123 fogade förslaget till konsumentkreditlag Vid kreditköp får köparen mot kreditgivares krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han kan göra mot säljaren. Har köparen på grund av köpet anspråk mot säljaren på återbetalning av köpeskilling, skadestånd eller annan penningprestation svarar kreditgivare lika med säljaren för anspråkets fullgörande. Kreditgivaren är dock ej skyldig att betala mer än vad han mottagit av köparen med anledning av krediten. Vid kreditköp får köparen mot kreditgivares krav på betalning framställa samma invändningar på grund av köpet som han kan göra mot säljaren. Har köparen på grund av köpet anspråk mot säljaren på återbetalning av köpeskilling, skadestånd eller annan penningprestation svarar kreditgivare lika med säljaren för anspråkets fullgörande. Kreditgivaren är dock ej skyldig att betala mer än vad han mottagit av köparen med anledning av krediten. Vill köparen framställa anspråk mot kreditgivare, skall han först visa att säljaren avvisat anspråket. Köparen äger ej framställa anspråk mot kreditgivare om denne ej innehar kreditavtalet med köparen eller om säljaren ej förmedlat köparens lån till kreditgivaren.