mot · G10249 · 1977-11-15 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:42 om åtgärder för försörjningsberedskapen på tekoområdet Det är naturligt att regeringen i en proposition om tekoindustrin huvudsakligen ägnar sig åt produkter av textila material. Vi känner det emellertid angeläget att även föra fram skinnkonfektionsbranschens problem. Vi utgår från att det är den branschen som avses när det på s. 77 i propositionen sägs att investeringsstöd i form av avskrivningslån bör kunna utgå till företag i läderbranschen med försörjningsberedskapsviktig produktionskapacitet och föreslår därför att en ändring av bestämmelserna för avskrivningslån görs med denna innebörd. Motsvarande ändring bör även ske ifråga om kreditgarantier för investeringar. Skinnbranschen visar på ett dramatiskt sätt hur snabbt en näringsgren kan hotas av utslagning på grund av de goda kommunikationer och de olika lönevillkor som finns i världen . tillverkades i ca 350 000 skinnplagg. låg siffran på ca 300 000. finns det risk att produktionen kan minska till 150 000 plagg. Dessa siffror kan jämföras med importsiffrorna, som 1972 låg på 167 000 plagg, 1974 på 568 000,1975 på 937 000 och 1976 hade nått upp till 1 142 000 plagg. Siffrorna som redovisas ovan skall ses mot en bakgrund av att överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) i en promemoria framhöll att den svenska skinnplaggstillverkningen inte bör tillåtas sjunka under 200 000 plagg/år. Därför bör en beredskapsplan upprättas omfattande 200 000 Plagg. Den svenska skinnkonfektionsindustrin har av tradition varit koncentrerad till kommun. Genom den gynnsamma utvecklingen av branschen fram till kunde en viss etablering av filialfabriker komma till stånd. Det blev naturligt att dessa i huvudsak lades nära och på platser med tillgång på arbetskraft. Etableringsområden blev främst i samt , , och i . På mindre än har fabrikerna i och lagts ner. I finns bara ett fåtal arbetstillfällen kvar. Men också har drabbats av driftsinskränkningar med avskedanden som följd. Antalet arbetstillfällen inom skinnkonfektionsbranschen i har minskat kraftigt. Från att ha uppgått till ca 1 300 för bara var antalet enligt SCB:s industristatistik, daterad mars , nere i 950. Genom produktionsförändringar inom något företag, genom total nedläggning av några företag och genom avskedanden inom andra finns det anledning anta att antalet personer som inom är sysselsatta med skinnklädestillverkning ligger på 600-700. Denna siffra kommer tyvärr att sjunka ytterligare, om inget dramatiskt inträffar i positiv riktning. En samrådsgrupp med representanter för arbetsmarknadens parter, länsarbetsnämnden och kommunen arbetar med att söka finna lösningar och komma till rätta med branschens problem på såväl kort som lång sikt. Det torde redan nu stå klart att insatser från samhällets sida måste till för att samordna verksamheten i branschen, vilken kännetecknas av splittring i många små företag. I endast ett par sysselsätts fler än 50 personer med tillverkning av skinnkläder. E)e av regeringen föreslagna stödåtgärderna i form av möjligheter till avskrivningslån och kreditgarantier får därför anses otillräckliga, och det är angeläget att alla de former av stöd som samhället kan mobilisera ställs till förfogande för skinnkonfektionsindustrin. Skinnbranschen illustrerar på ett ovanligt påtagligt sätt - på grund av sin begränsade omfattning såväl geografiskt som till antalet anställda - de problem som importen från s. k. lågprisländer skapar i ett högindustrialiserat land. Denna import har ökat kraftigt. Det ser tyvärr ut som om denna ökning kommer att fortsätta. Dessa förhållanden har ställt de principer om frihandel, som ansetts självklara av det stora flertalet av oss, på huvudet. harvi funnit oss i utvecklingen, men vi ansluter oss till de åsikter som från förs fram i yttrandet över utredningen i kristid. Vi måste från svensk sida noga pröva alla möjligheter att stoppa ohämmad import från lågprisländer. Målsättningen bör vara att ingen sektor av svenskt näringsliv får minska så mycket, att vår beredskap kommer i fara. Det finns heller ingen anledning att tillåta att det från sådana länder importeras varor till priser som hotar sysselsättningen inom rationellt arbetande sektorer av vårt näringsliv. De åtgärder som vidtagits för begränsningar av import från lågprisländer har varit verkningslösa. Om vi nu inte vidtar åtgärder av annat slag finns det stor anledning att anta att den oro som finns bland anställda och företagare i den bransch propositionen gäller sprider sig också till andra delar av vårt näringsliv. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att hos regeringen begär att en beredskapsplan omfattande 200 000 plagg upprättas för skinn- och lädervaruindustrin, 2. att hos regeringen begär att det särskilda sysselsättningsbidraget till äldre arbetskraft utgår till skinnföretag som endast bedriver egen produktion i och ej arbetar med import, 3. att hos regeringen begär utredning av den svenska skinn- och läderindustrins framtida dimensionering samt hur den stora skinn- och lädervaruimporten påverkar skinnindustrins framtida utsikter. () () () ()