mot · G0021366 · 1977-03-03 00:00:00 — I realiteten är de flesta professorer ämnesföreträdare. Därmed menas att de, förutom djup, också måste ha bredd. Annars kan man inte företräda i vart fall de större ämnena. Av och till hörs mer eller mindre sakförståndiga röster tala om profilering av professurer. Det är uppenbart att hårt specialiserade professurer behövs, men frågan är om de hör till universitetens kärna, eller om sådana professurer bör tillhöra forskningsråden. I varje fall kan en alltför profilerad" professor inte ersätta behovet av en verklig ämnesföreträdare med erforderlig bredd och vilja att ta ansvar för helheten. Härtill kommer följande. Profilering i den enkla bemärkelsen fördjupning inom ett visst område är en nödvändighet för varje forskare. Varje god professor kommer att ha en profil, några kan ha två eller undantagsvis tre profiler. Det är alltid önskvärt att få den bäste forskaren till professor. Varje förutbestämd profilering begränsar urvalet och därmed möjligheterna att välja den bäste. Professorer har vanligen verksamhet innan de når sin befattning och följaktligen att realiter utöva sitt ämbete. av (sammanlagt) växlar självfallet forskningsfronterna och samhällets behov åtskilligt. Det är osannolikt att samma behov och intressen är aktuella, vare sig för forskaren själv eller för samhället . Enda garantin för en fortsatt hygglig kongruens mellan behov och resurser är att man satsar på forskare med tillräcklig bredd och ådagalagd förmåga till utveckling i sitt sätt att tackla problemen. Inte minst är detta väsentligt för det samlade greppet om både högre och lägre (olyckliga begrepp, men tyvärr officiellt vedertagna!) Studenter vill se och höra sina professorer och klagar, när så inte sker. Professorer borde vilja se och lyssna till sina studenter, eftersom det är dessa, som skall bära budskapet vidare. Docenter är naturligtvis duktigare än professorer när det gäller speciella delar av ämnet. Professorns uppgifter kommer vanligen med ålder och erfarenhet att mer och mer ta formen av en helhetssyn på ämnet, dess plats i de stora samman hangen, dess anknytning till andra ämnesområden. Det är förmodligen också genom att ge personliga överblickar och perspektiv som en professor gör den största insatsen i den lägre undervisningen - att ge studenterna en levande uppfattning om ämnets vetenskapliga grund och inbjuda dem att följa med på den vidare färden. Meddela undervisning betyder, efter orden, dela med sig - av kunskaper och uppslag. Professorn hör också till folket i den "lägre undervisningen, inte bara till de utvaldas krets i den högre. Hela isärsprängningen av utbildning och forskning är ett missfoster. Må dess liv bli kort. Sedan är det visserligen sant att många professorer i sitt ämbete småningom uppslukas av administrativa engagemang. För somliga är väl detta en flyktväg som erbjuder sig, när idétorka hotar eller vantrivsel med en tung och improduktiv byråkrati fördystrar tillvaron. För andra blir det väl i stället ett slags landstormskommendering i kulturförsvarets tjänst. Några måste alltid offra det som är roligt för att uträtta det som är nödvändigt. De inte längre lika skapande måste stå tillbaka för dem, som måste få tid och bekymmersfrihet för att kunna skapa. Detta har handlat om professurer. Det är nämligen till dem så mycket av budgetdramatiken knyter sig. Men, härförarn ensam vinner icke slaget, de djupa leder vinna det åt honom (1820). Inom få arbetsplatser har väl demokratin så länge varit så fast rotad som inom de vetenskapliga institutionerna. Medbestämmande står där i relation till värdet av den enskilda insatsen för gruppen som helhet. Här finns förvisso ingen plats för utomstående att klampa in på den mark som utgör vetenskaplig grund. Detaljkritik av förslaget till högskolelag m. m. Som jag antydde i slutet av det avsnitt, i vilket jag försökte karakterisera högskolereformen och förklarade mig icke kunna ansluta mig till vissa av de synsätt och intentioner, som legat bakom förslaget till högskolelag, anser jag mig likväl böra göra en del randanteckningar till propositionen: både vad som står där och vad som saknas. Jag har själv tagit del av ett stort antal remissyttranden från både den sista omgången och tidigare och har som universitetslärare ett förkrossande starkt intryck av att detta är en reform mot lärarnas och studenternas önskan. Inte minst gäller detta mitt eget lärosäte och dess studentopinion. Att något gott i längden skulle kunna komma ut av en styrkedemonstration från statsmakter och fackliga huvudorganisationer mot dem det främst gäller ter sig för mig osannolikt, och hela företaget därför också skäligen nedslående. 1 enlighet med min uppfattning om vad som är huvudsak och bisak i fråga om den högre utbildningen och forskningen vill jag ånyo börja nedifrån, dvs. a. Professorstillsättningar. Huvudmotivet med införande av tjänstetillsättningsnämnder torde ha varit önskvärdheten att förkorta tillsättningsproceduren. Införandet av § 69-prövningen har i stället förlängt proceduren, i vissa fall genom regeringens obeslutsamhet . Det förefaller ovisst om någon verklig förkortning av tillsättningsproceduren uppnåtts. Det har också ifrågasatts om icke den emellanåt alltför summariska proceduren utgör ett hot mot rättssäkerheten. Det kan väl heller inte anses rimligt att studentrepresentanter, som själva icke ens genomgått godkänd tentamen i ett ämne, får rösta om tillsättning av professur i detta. Det är nödvändigt ali tjänstetillsättningsnämndernas verksamhet omgående göres till föremål för utvärdering. Sedan numera lagstiftningen kommit att arbeta med begreppet delpension och ett varierande pensionsuttag synes tiden vara mogen att diskutera den övre pensionsperioden i statlig tjänst. En tydlig tendens i näringslivet är att befordra en äldre verkställande direktör till styrelsens ordförande. En anordning i vissa fall med en seniorprofessor och en junior-professor med ungefär motsvarande arbetsfördelning vore måhända en lämplig variant. Institutionsstyrelsen och prefekten. Det förutsättes uppenbarligen att prefekten skall vara ordförande och verkställande ledamot av institutionsstyrelsen. Denna konstruktion är icke självklar. Motsvarande arrangemang är t. ex. förbjudet i aktiebolagslagen. Prefekten kan inte rimligen tvingas att verkställa en åtgärd som han själv anser olaglig eller till skada för verksamheten. Organet borde därför snarare utformas som en "nämnd än som en "styrelse. På undervisningskliniker bör i princip alla läkare i överordnad ställning och representanter för underläkarna samt för avdelningssköterskorna ingå i institutions-styrelsen. Erfarenheten visar att en sådan klinikledning i allmänhet behöver sammanträda , varvid dock universitetsärendena är ett ringa antal jämfört med de dagliga "drift-problemen. De är dock inbördes så kopplade till varandra, att de måste behandlas av samma arbetsgrupp. I fråga om närmast högre nivå, fakulteterna, har jag följande att anföra: d. Fakulteterna och deras organ bör ha självklar rätt att behandla frågor som gäller både "lägre" och "högre undervisning samt forskning. Jag kan under inga omständigheter dela den uppfattning som FUN den 10/9 1976 uttryckt så "att fakultetsbegreppet avvecklas när det gäller den grundläggande utbildningen. e. Fakultetskollegiet vid beräknas komma att omfatta 275 personer med de bestämmelser som föreslås. Det torde vara helt inadekvat att beteckna en sådan personanhopning som ett "kollegium. täcker bättre det bakomliggande begreppet. En sådan korporation kan rimligtvis endast förrätta val men inte uträtta ett meningsfullt Däremot torde ett prefektkollegium, motsvarande den nuvarande fakulteten, utgöra en både nyttig och nödvändig institution. f. Det bör under alla omständigheter få tillkomma fakultetsförsamlingen att själv avgöra, hur många ledamöter fakultetsnämnden och andra nämnder bör ha för att kunna tillgodose behovet av adekvat representation för olika verksamhetsområden inom fakulteten. Det bör beträffande såväl fakultetsnämnder (av olika slag) som eventuella linjenämnder finnas en generell och tvingande bestämmelse att låta kalla ämnesföreträdaren (eller ställföreträdare för denne) till varje överläggning, som berör hans/hennes verksamhet, samt giva honom/henne rätt att yttra sig och få sin mening antecknad till protokollet. Vad forskarutbildningen beträffar har denna inom de medicinska fakulteterna råkat i svårigheter, då vissa sjukvårdshuvudmän, i uppenbar strid mot tidigare i samband med forskarutbildnings-reformen gjorda utfästelser, numera är ovilliga att meddela förlängning av underläkarförordnanden på avsett sätt. Särskilda statliga, tidsbegränsade tjänster som extra kliniska amanuenser bör därför stå till de medicinska fakulteternas förfogande för att undanröja dessa svårigheter, om rättelse ej kan vinnas på annat sätt. I varje fall vid yrkesförberedande högre utbildning av den typ de medicinska fakulteterna representerar bör medelsanvisningen som ske institutionsvis utan någon konstlad uppdelning mellan anslag för utbildningsverksamhet resp. rör forskning. (Vart hör t. ex. litteraturinköp och framställning av diabilder anslagsmässigt?) I konsekvens därmed erfordras heller inga linjenämnder vid sådana högskolor, utan man bör - som i den tidigare universitetsorganisationen - ha en utbildningsnämnd under fakulteten med representanter för lärare och studenter samt, gärna, om detta kan förmodas vara till någon nytta, några företrädare för sjukvårdens huvudmän. Närmast högre instans är högskolestyrelsen. Om denna är bl. k. Högskolestyrelsen bör i allt väsentligt bestå av företrädare för verksamheten inom högskolan, eller . Till verksamheten hör med nyare betraktelsesätt även personal verksam inom administration, försörjning, laboratorieverksamhet, sekreterare etc. Det är skäligt att sådan personal också är representerad i styrelsen. Det är däremot svårt att inse varför icke denna personal kan betros med att själv utse sina representanter. Jag är oförmögen att inse, varför personalens representanter här och i den föreslagna skulle utses av de fackliga organisationerna (LO, TCO och /SR). Antingen skall vi ha en parlamentarisk demokrati i grundlagens mening, eller också skall vi ha ett korporativt styrelseskick, men vi kan inte ha bådadera. Det kan icke vara rimligt att som LO, enligt propositionen, åberopa de stora löntagargruppernas" intressen. Alla i högskolan verksamma är i själva verket löntagare (eller låntagare). emellertid i högskolans styrelser ingen arbetsgivar-arbetstagarsituation. Denna hanteras på annat sätt. Mera renodlat kommer emellertid vissa andra motiv fram i en artikel i 26/1 1977, vari det om den högre utbildningen heter: Det som lärs ut är fortfarande inte intriktat på att flytta fram löntagarnas positioner i samhället! måste forskningen ställas i löntagarnas tjänst. Detta kan emellertid inte vara den vetenskapliga forskningens uppgift, och det är knappast förenligt med den föreslagna 14 tj i högskolelagen. Rektor bör ensam vara rektorsämbetet som juridiska fakulteten vid framhållit. m. Studierektorsfunktionen och -begreppet bör bibehållas. n. UHÄ:s förslag den 26/11 1976 om "utbildningsplan för läkarlinjen" jämte kommentarer bör omarbetas speciellt ur klinisk synvinkel. o. Sjukgymnastutbildningen bör ha statligt huvudmannaskap och läggas under sådana högskolestyrelser som har ansvar för de medicinska fakulteterna. Som tidigare styrelseledamot i utbildning av sjuksköterskor anser jag övervägande skäl tala för att SIHUS i bör lyda under styrelsen för och icke under styrelse. Det är uppenbart att propositionen 1976/77:59 i många avseenden innebär en reform utan resurser. I en situation, där kampen om tjänster av skilda slag inom de olika högskoleenheterna måste bli mycket hård, är det ofrånkomligt att också alla administrativa tjänster, även på biträdesnivå, måste göras till föremål för en med de för undervisning och forskning avsedda gemensam prövning motsvarande den hittillsvarande 5 69-prövningen. Beträffande slutligen regionstyrelserna har jag, mot bakgrunden av ett flertal remissyttranden, icke kunnat bli övertygad om deras existensberättigande, annat än möjligen som ett samrådsorgan. Om avser att bifalla högskolelagen tillåter jag mig att göra vissa språkliga randanmärkningar: 4 §: Utvecklingsarbetet till att främja utvecklingen . särskilt god svenska. 5 ii: Ordet tryggas bör utbytas mot ett mera positivt ord, t. ex. befordras. Ordet samband bör stå i bestämd form, sambandet, emedan ett sådant faktiskt finnes. 7 ii andra stycket: Orden "att utbildningen kan ingå i en" kan saklöst utgå. Ordet "främjar synes kanske väl starkt, "möjliggör eller underlättar svarar kanske bättre mot verkligheten. 18 ii och 31 ii: Företrädarna för "verksamheten synes böra nämnas före företrädarna för de s. k. allmänna intressena. 37 §: Ordföljden bör ändras till Inom högskolan får försöksverksamhet anordnas. I fråga om antagningsbestämmelser till viss spärrad utbildning, läkarutbildning för sjuksköterskor, viss utbildning för ålderdomshemsföreståndare samt förslag till ändrad benämning av vissa professurer avser jag att framlägga särskilda motioner. I propositionen 1976/77:59 citeras ett uttalande av utbildningsutskottet (UbU 1975:17), i vilket det anges, att i anslutning till behandlingen av den blivande högskolelagen skulle få tillfälle att diskutera och pröva många för högskolan fundamentala frågor. Det är detta jag genom denna motion nu försökt att bidraga till. Utbildningsministern anför vidare: 1 regeringsförklaringen framhålls att det fortsatta arbetet med att reformera högskolan nu bör få sin tyngdpunkt förlagd till utvecklingen av utbildningens innehåll." Låt oss verkligen hoppas detta! Men med en ovanifrån och utifrån påtvingad, väsensfrämmande topporganisation, med förlusten av det andliga kraftcentrum, som fakulteterna trots allt utgjort, med ökad byråkrati, formalism och kanske också ökande inre intressemotsättningar inom ramen för en organisation, där de på grund av vårt lands nuvarande ekonomiska trångmål nödvändigtvis mycket begränsade resurserna rimligen i första hand kommer att kanaliseras till skapapandet av nya formelia organisationer snarare än till att förstärka de befintliga institutionernas av inflationen urholkade basresurser, är förhoppningarna förvisso inte stora. Mycket talar för att en reaktion kommer att bli att man vänder sig inåt sig själv, snarare än utåt andra; med ryggen åt den nya överheten kommer man måhända att söka sig till egna, mindre grupper. Forskningen kan ju ändå fortsätta; för flertalet institutioner - i varje fall de mera aktiva - utgör ju statsbudgetens forskningsmedel endast en mindre del av hela forskningsbudgeten - den större delen kommer från allmänna och enskilda fonder, forskningsråd och andra, och dessa medel har delats ut efter någorlunda sakliga grunder. En annan tänkbar utveckling kan bli att blickarna riktas mot möjligheten att upprätta ett fritt universitet, låt vara i anspråklösa former, kanske på grundval av de erfarenheter enskilda studieförbund, Kursverksamheten och dylikt, kan bidraga med. Visserligen är de enskildas ekonomiska förutsättningar härför i ett högskattesamhälle som mycket begränsade, men inte minst tillgången till både lärare och elever med pension eller delpension kan möjligen tänkas utgöra en bas för en verksamhet som bl. a. kunde ge nytt innehåll åt långa pensionärsår. Av och till harju pensionärernas studier redan nu lett till doktorsdisputationer i ovanliga kombinationer (flyggeneral - religionshistoria). Utbildningsministern och hans medarbetare har haft en otacksam uppgift. Förmodligen har propositionen inte heller blivit vad de egentligen skulle ha velat om de fått gå till verket förutsättningslöst. Inte heller har det varit möjligt att åstadkomma ett konsekvent genomtänkt motförslag. För mig ter sig mycket av det vi har bättre än det vi får. Sådant det politiska läget blivit riksdagsbeslut, och med hänsyn till det parlamentariska spelets regler, finner jag det emellertid inte meningsfullt att yrka avslag på den föreliggande propositionen. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta författningsändringar. Åberopande det anförda hemställes A. att beslutar ändra det vid propositionen fogade förslaget till högskolelag i enlighet med vad som i motionen anföres 1. under c) om institutionsstyrelsen och prefekten, 2. under d) om fakulteterna, 3. under e) om fakultetskollegiet, 4. under Oom antalet medlemmar i fakultetsnämnden m. m., 5. under i) om medelsanvisningen, 6. under j) om utbildningsnämnd, 7. under k) om högskolestyrelsen, 8. under 1) om rektorsämbetet, 9. under m) om studierektorsfunktionen, 10. under o) om sjukgymnastutbildningen, 11. under p) om utbildning av sjuksköterskor, 12. under r) om vissa språkliga anmärkningar, B. att ger regeringen till känna vad som i motionen 1. under a) om professorstillsättningar, 2. under b) om pensionsåldern, 3. under g) om linjenämnder, 4. under h) om forskarutbildningen, 5. under n) om UHÄ:s förslag om utbildningsplan för läkarlinjen, 6. under q) om prövningen av administrativa tjänster.