mot · G10247 · 1977-11-15 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1977/78:42 om åtgärder för försörjningsberedskapen på tekoområdet I vår motion om den allmänna ekonomiska politiken i anslutning till propositionen 1977/78:45 framhålls att tekoindustrin i nu befinner sig i en mycket svårartad kris som kräver en samlad planering av långtgående aktiva samhällsinsatser för att finna en lösning på såväl de långsiktiga som de aktuella problemen. I den nu föreliggande propositionen behandlas en del olika samhällsinsatser på tekoområdet, i forsta hand i fråga om försörjningsberedskapen. Regeringen har härutöver aviserat att man avser att lägga en proposition om frågor rörande textil- och konfektionsindustrin. Enligt vår mening är det nu helt nödvändigt att man från samhällets sida tar ett samlat grepp över de olika insatser som behöver göras för att slå vakt om den framtida utvecklingen inom tekoindustrin. Mot den bakgrunden anser vi det motiverat med en mer övergripande analys av de föreliggande problemen. Tekoindustrin har genomgått en dramatisk omvandlingsprocess. Antalet sysselsatta har drastiskt minskats från ca 90 000 personer 1965 till ca 46 000 personer 1976. Det innebär en minskning av sysselsättningen med i genomsnitt 4 000 personer . Denna negativa utveckling har särskilt accelererats . Problemen har härigenom blivit allt större. Det allvarliga läget understryks av att mer än 2 000 av medlemmarna i är registrerade som arbetslösa och uppbär arbetslöshetsersättning. Det innebär att arbetslösheten på detta område ligger mer än fyra gånger så högt som för alla A-kassor i genomsnitt och att arbetslösheten på detta område är högre än inom någon annan Akassa. Enbart under de tre första kvartalen varslades 5 100 personer om personalinskränkningar, vilket är en fördubbling i förhållande till 1976. Denna utveckling har kommit till stånd trots att mer än 7 000 anställda fått den s. k. 25-15-kronan för permitteringshotad personal. Om dessa tillfälliga insatser inte satts in skulle alltså antalet varslade vara väsentligt mycket större. Huvuddelen av dem vilkas sysselsättning hotas arbetar inom konfektionsindustrin. Det kan därför finnas anledning att särskilt noga granska utvecklingen inom den sektorn. En minskning av produktionen inom konfektionsindustrin får också återverkningar på efterfrågan av de produkter som framställs i den grundtextila produktionen. 1 1977/78. Efterfrågan på kläder har visat en lägre tillväxt än den totala privata konsumtionen. ökade sålunda den privata konsumtionen i genomsnitt. Motsvarande ökning vad gäller konsumtionen av kläder var i genomsnitt. I den bedömning som statens industriverk (SIND) gjort av den framtida utvecklingen inom konfektionsindustrin räknar man med att den svenska marknaden för kläder kommer att öka med i genomsnitt 1 å 1,5 96 . Man framhåller också att mot bakgrund av att konsumtionen av kläder bedöms öka långsammare och att dessutom en lageravveckling kommer att ske i distributionsleden skulle det innebära att tillförselvolymen sannolikt kommer att stagnera under periodens första del. Detta förhållande understryks naturligtvis också av den pessimistiska bedömning som av redovisats för den privata konsumtionens allmänna utveckling . Av betydelse är också den förändrade inriktning som efterfrågan fått - så har t. ex. stickade tröjor och udda byxor, främst av bomull, ersatt kavajer och kostymer samt klänningar och dräkter. Ett mycket markant drag i utvecklingen har varit att importens andel av tillförseln vuxit på ett mycket dramatiskt sätt. svarade de importerade plaggen för 32 96 av den totala tillförseln. 1974 hade motsvarande andel stigit till 53 96. 1976 skedde en dramatisk ökning till 67 96. framhåller att uppgifter om importens utveckling tyder på en fortsatt accelererad uppgång av importvolymen. Uppskattningsvis ökade denna med 20 96 enligt SIND. För vissa enskilda plaggtyper var importandelarna 1976 väsentligt högre än genomsnittet på 70 96. Sålunda var importandelen för trikåöverkläder 80 96 och för läder och pälskläder 77 96. Å andra sidan var importandelarna för vissa andra plaggtyper väsentligt lägre än genomsnittet. För t. ex. strumpor var importandelen 46 96. Den starka ökningen av importen i förening med den svaga konsumtionsutvecklingen har inneburit en kraftig minskning av tillförseln av svensktillverkade kläder. Den inhemska produktionsvolymen av kläder för den svenska marknaden minskade med mer än 6 96 . När det gäller importen håller en snabb strukturomvandling på att ske. Den del av importen som kommer från har minskat kraftigt , medan en mycket kraftig uppgång skett från vissa i , i första hand och . minskade sålunda den andel av importen av kläder som kommer från EG och EFTA-området från 73 96 till drygt 60 96. Särskilt kraftiga minskningar av andelen av vår totala import noteras för , och . ökade däremot sin andel av vår import av kläder från 11 96 1974 till 17 96 1976 och andel mer än fördubblades från 1,4 till 2,9 96 Denna utveckling har även kraftigt fortsatt . Den samlade importen av kläder av textil (dvs. ej trikå) ökade värdemässigt med 26 96 i förhållande till . Förde viktigaste asiatiska importländerna redovisas följande tal förden procentuella ökningen av importen : pekar på två faktorer som medverkat till den mycket snabba importökningen till . Den ena är att det försprång som haft gentemot viktigare konkurrenter bland i första hand lågprisländerna, såväl produktionstekniskt som design-, kvalitets- och marknadsföringsmässigt, successivt har inhämtats av dessa länder. Den andra faktorn är, enligt industriverket, att svenska plaggtillverkare av konkurrensskäl i allt större utsträckning sett sig tvingade att lägga ut delar av sin tillverkning i länder med ett lägre lönekostnadsläge än det svenska. Det bör i detta sammanhang påpekas att detta inte endast gäller tillverkare utan att även distributörer och återförsäljare i vissa fall driver en aktiv och uppsökande importpolitik från länder med mycket låga lönekostnader. Beträffande lönekostnaderna i sådana viktiga importländer som och , vilka svarade för 20 96 av importvärdet, framhåller industriverket att relevanta uppgifter om lönekostnadsutvecklingen saknas. Anställningsförhållandena och lönevillkoren är helt annorlunda än i vårt land. Uppgifter om arbetsförhållandena i visar enligt industriverket att lönerna för textilarbetare i allmänhet är så låga att man inte kan försörja en familj på basis av en normal arbetstid. Uppskattningsvis är timlönen för en textilarbetare i ca . och i än mindre. Den aktiva importpolitiken från svensk sida har inneburit att modeförändringar på den svenska marknaden mycket snabbt kan få ett genomslag även på den produktion som kommer från sydostasiatiska länder. I många fall torde det försprång som svenska tillverkare har gentemot de importerade kläderna inskränka sig eller t. o. m. ännu . framhåller att i många lågprisländer, såsom och , har man successivt investerat i mycket moderna och högt mekaniserade fabriker för plaggtillverkning vilka väl kan mäta sig med svenska anläggningar. Vidare har i allt större utsträckning produktutformning och kvalitetskontroll kommit att styras av importörerna. började vissa större detaljistkedjor att organisera importen av kläder på så sätt att de själva konstruerade modellerna, anskaffade tyget och lät lönsy plaggen i lågprisländer under svensk ledning. Denna utveckling har fortgått, och har nästan varje större detaljistkedja en sådan importverksamhet. För vissa kedjeföretag uppgår denna import till av de totala uppköpen. De svenska detaljistkedjornas importuppläggning har sålunda i stor utsträckning bidragit till att kvalitet och design på de importerade plaggen blivit bättre. Svenska företag med plaggtillverkning utomlands har också bidragit till denna utveckling. drar härav den slutsatsen att det försprång som och andra högt industrialiserade länder hade i plaggtillverkning i stor utsträckning håller på att hämtas in. Slutsatsen av detta blir enligt industriverket att lönekostnaden blir helt utslagsgivande för konkurrenskraften. Den starkt ökade svenska klädimporten bygger alltså i stor utsträckning på ett systematiskt utnyttjande av utomordentligt låga löner, inte minst i . Lönerna ligger på en så låg nivå, att det torde vara utomordentligt osäkert om utvecklingen inom konfektionsindustrin i dessa länder ens till någon mindre del kommer befolkningen till godo. I många fall torde starkt repressiva insatser från myndigheternas sida gentemot de anställda vara en förutsättning för att bibehålla lönerna på den mycket låga nivån. räknar med att om inte någon mera betydande omläggning av vår politik sker kommer utvecklingen mot en starkt ökad importandel att göra sig gällande med oförminskad kraft även . Man framhåller bl. a. att effekten av nedskrivningen av den svenska kronan inte haft någon större betydelse. Enligt ett räkneexempel skulle en 15-procentig devalvering innebära att prisskillnaden mellan en importerad och en svensktillverkad kavaj skulle reduceras . Prisskillnaden minskas därför inte enligt industriverkets uppfattning på ett avgörande sätt av en devalvering utan kvarstår i stor utsträckning. Vidare framhåller man att de bilaterala överenskommelser som f. n. finns med ett tiotal utvecklingsländer inte i någon större utsträckning kunnat hålla tillbaka importen från lågprisländerna. Det är mot denna bakgrund naturligt att räkna med att den svenska importen av kläder kommer att fortsätta att öka kraftigt fram för att därefter öka i en långsammare takt. SIND framhåller att en genomsnittlig importandel i storleksordningen inte är osannolik i böljan av . Viss plaggtillverkning kommer att drabbas särskilt kraftigt av den ökade importen. Herrkonfektion, som klarat sig bra i , kommer enligt industriverkets uppfattning i allt större utsträckning att få konkurrera med importerade plagg som har en design och en kvalitet i nivå med plagg tillverkade i . Den svenska exporten av kläder har haft en inte obetydlig och positiv inverkan på den svenska produktionen. bedömer emellertid de framtida exportmöjligheterna förhållandevis pessimistiskt. Man framhåller att de svenska plaggtillverkarna i bästa fall kan behålla sina exportvolymer på nuvarande nivå . Sannolikt kommer dessa volymer att sjunka . En stagnerande eller kanske t. o. m. minskande efterfrågan på kläder, en stagnerande exportutveckling och en mycket kraftigt ökad import är således en mycket sannolik utveckling enligt industriverket. Summan av dessa utvecklingstendenser blir också en mycket kraftig minskning av produktionen i . Nedgången kommer att vara särskilt markant under de närmaste 2 å 3 åren. bedömer att den inhemska produktionen av kläder kommer att ligga 35 till 40 96 lägre än 1976. Nedgången kommer att bli särskilt kraftig vad beträffar överkläder för herrar och damer samt skjortor och underkläder. Produktiviteten mätt som produktionen har ökat mycket kraftigt inom tekoindustrin vid en jämförelse med andra industribranscher. Även om det kan vara svårt att bedöma den framtida produktivitetsutvecklingen inom branschen, torde det stå fullt klart att en inte oväsentlig produktivitetsutveckling kommer att äga rum även . Innebörden av detta är att sysselsättningen kommer att minska ännu kraftigare än produktionen. räknar med att antalet sysselsatta inom trikå- och konfektionsindustrin kommer att vara 30 till 50 96 lägre än 1976. Inom trikåindustrin räknar man med en nedgång på 20 till 40 96 och inom konfektionsindustrin med en minskning på 40 till 50 96. Denna fortsatta, mycket snabba personalminskning kommer att medföra utomordentligt svåra och besvärliga omställningsproblem för de berörda anställda. Textil- och konfektionsindustrin har en sådan lokalisering att det i många fall torde vara, inte minst i nu rådande konjunkturläge, mycket svårt att finna alternativ sysselsättning. En mycket stor del av de anställda har också uppnått en förhållandevis hög ålder. Härigenom begränsas både den yrkesmässiga och den geografiska rörligheten. Den starka koncentrationen av tekoindustri till vissa områden innebär också mycket betydande problem inom regionalpolitiken och för berörda kommuner. I vår motion 1976/77:1477 angående tekoindustrin visade vi att det finns en rad orter där tekoindustrin svarar för den dominerande delen av sysselsättningen inom tillverkningsindustrin. Det gäller bl. , , , , , och . Utformningen av den aktuella branschpolitiken visavi textil- och konfektionsindustrin måste alltså bygga på bl. a. följande förutsättningar: Om inga särskilda åtgärder vidtas kommer importens andel av tillförseln att snabbt vara uppe i 85 96. För en rad produkter kommer importandelen att ligga väsentligt över 90 96. Sysselsättningen kommer snabbt att minska, och de sociala omställningsproblemen i samband med personalminskningarna kommer att bli utomordentligt stora för den berörda arbetskraften. Den kraftiga minskningen av tekosysselsättningen kommer att medföra betydande regionalpolitiska och kommunala problem på grund av industrins dominerande ställning på många orter. Mot denna bakgrund är det enligt socialdemokratins uppfattning utomordentligt angeläget att snabbt utforma en samlad och långsiktig politik för textil- och konfektionsindustrin där samhället tar de aktiva insatser som är nödvändiga för att garantera en långsiktig försörjningstrygghet och en omställning i socialt acceptabla former för den berörda arbetskraften samt en bibehållen regional balans. Behovet av tekoprodukter i en krissituation och därmed också ytterst de insatser som behöver göras i fredstid styrs av en rad olika faktorer som bl. a. vilken försörjningsuthållighet som skall ansättas, vilken försörjningsstandard som skall anses rimlig, vilket ransoneringssystem som skall användas och vilken import resp. export som skall beräknas kunna ske. hade genomgående en optimistisk bild i dessa avseenden, vilket kritiserats från en rad olika remissinstanser. Propositionen ansluter sig i huvudsak till utredningens synpunkter och kommer, tillsammans med en alltför gynnsam beskrivning av existerande produktionsresurser, fram till att endast begränsade åtgärder nu behöver sättas in. Den grundläggande kritik som flera remissinstanser riktat mot propositionen står enligt vår mening kvar. Det finns en genomgående risk med den valda uppläggningen av politiken, nämligen att bortse från de osäkerheter som trots alla studier i förväg måste finnas beträffande framtida krisers omfattning. Överbefälhavaren har t. ex. framhållit att man borde ha studerat fler krisfall, bl. a. det mest ansträngande, då en kris följs av ett krig. Även överstyrelsen för ekonomiskt försvar anför liknande synpunkter, nämligen att det valda exemplet inte ger tillräcklig grund för en dimensionering av den i fredstid nödvändiga produktionens storlek. Även om man t. v. kan godta de krisfall som angetts av utredningen och i propositionen, bör man vid sammanvägningen av produktionsbehoven ta hänsyn till den grad av osäkerhet som alltid präglar denna delvis schematiska typ av antaganden om krisers längd och förlopp. Även när det gäller försörjningsstandarden finns i remissopinionen en betydande kritik mot utredningens förslag. och (överstyrelsen för ekonomiskt försvar) är t. ex. tveksamma till beräkningen av de äldres behov, och och anser att barnens klädbehov bör räknas upp. Även andra befogade invändningar görs. Propositionen ansluter sig till utredningens förslag om ett ransoneringssystem, som innebär en låg generell tilldelning och därför förutsätter en selektiv sådan. Som en rad remissinstanser framhåller kräver ett sådant system för att kunna vara effektivt ingående kontroller. Det skulle framstå som krångligt och byråkratiskt. Enligt den redovisning som ges i propositionen tillstyrker ingen remissinstans utredningens förslag, till vilket likväl propositionen ansluter sig. Vi finnér det helt orimligt att planera för ett ransoneringssystem av det slag regeringen vill gå in för och förordar i stället att man har som utgångspunkt ÖEF:s förslag om samma grundtilldelning av kläder till alla jämte vissa särskilda tilldelningar till t. ex. barn, havande kvinnor och särskilda yrkeskategorier. I ett avseende har propositionen tagit intryck av den kritik som riktats mot utredningen, och det gäller utrikeshandelns omfattning, och då särskilt importens, i en kris. Utredaren hade utgått från en importandel om 38 96 som ett normalfall men även beräknat konsekvenserna vid andra andelar. Propositionen anger i stället 18 och 28 96 som utgångspunkt för beredskapsplaneringen. Det är i och för sig tillfredsställande att en lägre andel nu valts, men likväl kvarstår de grundläggande invändningarna mot den valda tekniken. framhållit bör det, med hänsyn till den snabba utveckling av importen som skett , vara rimligt att i stället för procenttal arbeta med absoluta enheter. Det kan också ifrågasättas om man inte även med procentandelar om 18 eller 28 96 kommer till en alltför optimistisk bedömning av möjligheterna att upprätthålla införsel av tekoprodukter till . Sammantaget föreligger således enligt vår bedömning en betydande risk för att man i propositionen underskattat försörjningsbehovet i en avspärrningssituation. Även de bedömningar som görs i utredningen och i propositionen beträffande produktionskapaciteten leder enligt vår mening till att man felbedömer den faktiska situationen. Sedan beklädnadsutredningen insamlade sitt material, vilket regeringen utgår ifrån, har väsentliga förändringar inträffat. Det är framför allt bedömningarna på väv- och konfektionssidan som är osäkra. Man klarar uppenbarligen inte garntillförseln i händelse av utbyte av vanlig väv mot trikåväv. I sammanhanget måste man beakta den kraftiga minskning (med ca 30 96) som skett i den svenska tillverkningen av trikåväv. De siffror för antalet sysselsatta som beklädnadsutredningen, och därmed regeringen, grundat sina ställningstaganden på är, som flera remissinstanser framhållit, alltför höga. När det t. ex. gäller sysselsättningen i de 100 största konfektionsföretagen är utredningens siffror ca 20 96 för höga för tiden . Därefter har ytterligare minst 20 96 av de anställda i de största företagen varslats om uppsägning. Detta medför ett avsevärt kapacitetsbortfall i dessa företag. i , som inom länet har huvuddelen av den svenska tekoindustrin och därigenom får anses ha särskilda förutsättningar att bedöma utvecklingen, har i sitt yttrande redovisat en jämförelse av utredningens uppgifter om konfektionsindustrin för länet med motsvarande uppgifter i den enkät som lämnas inom ramen för informationssystemet företag-samhälle. Jämförelsen visade att berörda företag (med mer än 100 anställda) hade en sysselsättning som motsvarar endast 60 96 av den som uppgetts i beklädnadsutredningen. Vi vill vidare ånyo erinra om industriverkets bedömningar att till skulle konfektionsindustrin minska sin sysselsättning med 40-50 96, trikåindustrin med 20-40 96. Läget är således enligt vår bedömning långt allvarligare än vad regeringen anser. Vi har nått en gräns där försörjningsberedskapssy npunkterna måste ha ett avgörande inflytande på tekopolitiken. Trovärdigheten i vår alliansfria utrikespolitik kräver bl. a. en god försörjningsberedskap även för beklädnadsområdet. Kraftfulla åtgärder måste nu till i fredstid för att viktiga samhällsfunktioner skall kunna upprätthållas i kristid. Vi har i det föregående konstaterat att textil - och konfektionsindustrin står inför mycket betydande problem. Antalet arbetslösa är mycket stort, och det antal anställda som hotas av varsel är än större. En rad företag synes vara på väg att försvinna eller i varje fall att lägga ned sin tillverkning i . Importens andel av den totala tillförseln har vuxit lavinartat. De bedömningar av den framtida utvecklingen som gjorts tyder på att denna utveckling kommer att fortsätta i mycket snabb takt även . Nedläggningar och bortfall av produktionskapacitet sker nu mycket snabbt, och allt tyder på att denna snabba utveckling fortsätter om inte särskilda insatser sätts in. Inom kommer den svenska produktionen att ha kommit ned på en så låg nivå, att den svenska försörjningsberedskapen i ett kristillstånd kommer att vara hotad för en lång rad tekovaror som är väsentliga från försörjningssynpunkt. Utvecklingen innebär sålunda att den svenska beredskapen på ett för folkförsörjningen viktigt område hotas. Ytterst är detta alltså en fråga med betydande säkerhetspolitiska konsekvenser i fråga om försvarsansträngningarnas trovärdighet. De omfattande nedläggningarna kommer också att leda till mycket stora omställningsproblem för de berörda arbetstagarna och till stora problem av regionalpolitisk och kommunalekonomisk art. Samhället har satt in olika åtgärder för att möta denna utveckling. Bland de industripolitiska åtgärderna märks rationaliseringsprogram, konsultinsatser, utbildningsåtgärder och exportfrämjande åtgärder. Härtill kommer de särskilda strukturgarantiema som infördes genom beslut av . togs också ett beslut om ett särskilt temporärt sysselsättningsbidrag för äldre arbetskraft, vilket regeringen nu aviserar sin avsikt att förlänga. Ett förslag föreligger om att samordna de statliga tekoföretagen. Förslaget berör AB Eiser, , Trivab Konfektionsaktiebolag samt nya . Regeringen har aviserat sin avsikt att komma med förslag i denna fråga till I den nu föreliggande propositionen avvisar regeringen tanken på en reglering av detaljhandelns nuvarande orättvisa prissättningsmetoder, som missgynnar de svensktillverkade tekovarorna. När det gäller handelspolitiken aviseras avsikten att bör söka nå överenskommelse med lågprisländer omfattande alla känsliga varor på konfektionsområdet och att sådana begränsningsarrangemang kommer att utökas till flera lågprisländer . kan emellertid konstateras att de regler om licenstvång för import av tekovaror som den socialdemokratiska regeringen infört avskaffades av regeringen . I vår motion 1976/77:1477 angående insatser på tekoområdet framhölls från socialdemokratins sida att en samlad planering av samhällets insatser på tekoområdet måste komma till stånd. Därför krävdes att regeringen skulle av uppmanas att ta aktiva initiativ i syfte att medverka sådan företags- och ägarstruktur inom tekoområdet att de samhällskrav som kan ställas från försörjningsberedskapspolitiska, konsumentpolitiska, regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska utgångspunkter kunde tryggas. Mot bakgrund av de utvecklingstendenser som kan överblickas måste kravet om en samordnad planering i syfte att lösa tekoindustrins akuta och långsiktiga problem än mer understrykas. En planering måste utgå från att det nu är nödvändigt att bestämma hur stor produktion resp. produktionskapacitet som är nödvändig att bibehålla i landet för att de försörjningspolitiska målen skall kunna . Den tidigare genomgången har visat att det material som beklädnadsutredningen lagt fram inte är möjligt att lägga till grund för ett sådant ställningstagande. Befogad kritik har riktats mot dess bedömningar av beredskapsbehovet. Uppenbart är också att dess bedömningar av produktionskapaciteten är föråldrade. Om man dessutom tar hänsyn till den tid det tar att bygga upp ett fungerande system för att värna försörjningsberedskapen och att nedläggningar nu sker i snabb takt, så framstår beräkningarna av tillgängliga produktionsmöjligheter som än mer diskutabla. För att uppnå en utveckling som är godtagbar från försörjningspolitiska, arbetsmarknadspolitiska och industripolitiska utgångspunkter är det nödvändigt med ett brett spektrum av åtgärder vilka sinsemellan samordnas. Att staten måste spela en framträdande roll i denna omstrukturering och även ta på sig ett betydande ägaransvar står numera uppenbart för alla. En samordnad planering är därför nödvändig även mot bakgrund av behovet av en effektiv samplanering mellan de samhällsägda delarna av industrin och de företag som kommer att finnas kvar med privat ägande.