mot · G0021058 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1058 av fröken m. fl. om de svenska folkrörelsernas medverkan inom utvecklingsarbetet i programländer för svenskt bistånd Idén att stödja u-landskvinnor genom svenska biståndsinsatser fördes första gången fram statsverksproposition. De förslag som framlades byggde på iakttagelsen att kvinnorna i de afrikanska länderna utgjorde en speciellt vanlottad grupp. Omdömet gällde deras rättsliga ställning, ekonomiska situation, uppgifter i arbetslivet och möjligheter att erhålla undervisning och utbildning. Åtskillig tid har gått , men iakttagelsen är lika sann . Men precis som då gäller den inte bara kvinnornas situation och villkor i utan i stora delar av världen. Vad som förändrats under de år som gått sedan dessa första initiativ togs inom svensk biståndsverksamhet i kvinnofrågor är synen på orsakerna till kvinnornas utsatta position i och hur dessa orsaker skall angripas. såg man det möjligt att med punktinsatser på t. ex. utbildningsområdet föra in kvinnorna i utvecklingen. vet man att kvinnofrågan är en del av den komplexa utvecklingsfrågan och måste inordnas i en total utvecklingsstrategi. Men vi vet även att med vår tids betoning av ekonomiska och teknologiska framsteg gynnas ofta de mera resursstarka grupperna, medan andra får oförändrade eller försämrade levnadsförhållanden. Kvinnorna hör ofta till de mest eftersatta. Inte sällan förvärras deras och barnens situation av utvecklingen. I och är av alla kvinnor sysselsatta i primitivt jordbruksarbete. Arbetsfördelningen mellan män och kvinnor är mycket strikt. Kvinnorna har ofta ansvaret för det mest slitsamma arbetet i jordbruket. De förser familjen med mat. De bär vatten. Deras jordbruksredskap är primitiva. Kvinnorna står ofta i ett feodalt förhållande till sina män. De tillhör hans ägodelar. Kvinnoförtrycket är inte alltid så öppet och medvetet, men det finns inbyggt i det familjesystem som är förhärskande i byarna. När utvecklingen kommer till dessa samhällen är det långt ifrån säkert att kvinnorna får någon nytta därav. Den moderna marknadsekonomin välkomnar inte ulan vidare kvinnorna, underlättar inte för dem. Utbildning i modern jordbruksteknik, småindustri, handel och kooperation, tillgång till konstgödsel, jordbruksmaskiner och lån förbehålls i huvudsak män. Huvudparten av allt jordbruksarbete i , enligt vissa uppskattningar, görs av kvinnorna. Men av de utbildningsmöjligheter som finns har kvinnor bara tillgång till . uttrycker det så här: Män får lära sig att tillämpa moderna metoder vid odlingen av en viss gröda, medan kvinnorna fortsätter att använda traditionella metoder vid odlingen av samma gröda och därigenom får mycket mindre resultat av sina ansträngningar. En oundviklig verkan av en sådan utveckling är att männens prestige ökar och kvinnornas ställning försämras. Det är männen som är moderna. De använder tekniska hjälpmedel medan kvinnorna utför de förnedrande grovsysslorna; män sysslar ofta med att sprida konstgödsel på fälten, medan kvinnor sprider dynga; män cyklar och kör lastbil, medan kvinnor bär bördor på huvudet liksom deras mormödrar gjorde. Kort sagt, männen företräder det moderna jordbruket i byn, kvinnorna står för det gamla slitgörat. Men fattigdom, ojämlikhet och förtryck såsom det kommer till uttryck i den fattiga delen av världen är inte enbart eller ens huvudsakligen ett resultat av olämpliga inre strukturer utan också av ett djupt orättfärdigt internationellt system. Detta förhållande uttrycks mycket klart i Mexicodeklarationen, utarbetad av den s. k. 77-gruppen, det kanske viktigaste dokumentet från FN:s internationella kvinnokonferens i : De nuvarande internationella ekonomiska relationerna reser allvarliga hinder för ett effektivare utnyttjande av alla mänskliga och materiella resurser för att påskynda utvecklingen och för att förbättra levnadsstandarden i utvecklingsländerna i syfte att utplåna svält, barnadödlighet, arbetslöshet, analfabetism och okunnighet, något som berör hela mänskligheten och i synnerhet kvinnorna. Det är därför viktigt att införa och genomföra den nya ekonomiska världsordningen för vilken Stadgan om staternas ekonomiska rättigheter och skyldigheter är ett grundläggande dokument, baserat på rättvisa, suverän jämlikhet, ömsesidigt beroende, gemensamma intressen; vidare på samarbete mellan alla stater oberoende av deras sociala och ekonomiska system, detta i enlighet med principen om fredlig samexistens. president gjorde vid kvinnokonferensen bl. a. uttalandet: No woman is more discriminated thån she who does not havé bread or a school or medicine for herchildren. That is the worst form of exploitation and discrimination against women which results from the unjust international economic situation. som talade för instämde häri och tilläde: Frigörelsen för såväl män som kvinnor från förtryck och fattigdom gäller först och främst rätten att bestämma översitt eget land. Sedan det nationella oberoendet vunnits gäller det att erövra ekonomiskt oberoende som ger grunden för en social och kulturell utveckling. Ända sedan de första kvinnoprogrammen introducerades inom svenskt bistånd har kvinnofrågan funnits i biståndsdebatten här hemma. Olika initiativ har tagits inom ramen för länderprogram och FN:arbetet. Successivt har man erfarit att bestående framgång når man endast om initiativen är väl förankrade i ländernas egna utvecklingsansträngningar, och det är en tidskrävande process. Utgår man från kvinnornas egen utsatta position, vet man att otåligheten ökar bland stora kvinnogrupper i världen. Kvinnorna vill inte vänta på en ny ekonomisk världsordning. De vill ha handling . Säkert har de kvinnor rätt som på kvinnokonferensen hävdade att mycket kan göras för kvinnorna , trots att de resurser som står till buds är begränsade. Det gäller bara att ha viljan att göra omprioriteringar och att inse kvinnors värde och betydelse för utvecklingen. Trots vad som anförts allmänt sett om kvinnornas situation i de fattiga länderna finns det intressanta undantag, där frigörelsekampen tagit i anspråk kvinnorna på ett sådant sätt att de också kommit att spela en roll i det efterföljande utvecklingsarbetet. Sådana länder väcker därför ett berättigat intresse i kvinnokretsar här hemma. Det har t. ex. varit fallet med . var kvinnorna i dubbelt förtryckta, både av de gamla afrikanska traditionerna och av portugiserna. Deras deltagande i befrielsekampen gav dem en säkrare ställning, men det är risk för att de åter kommer i en situation som liknar den de hade i det gamla traditionella systemet. Kontakter och utbyte med kvinnor från andra länder kan betyda ett stöd för deras egen frigörelse lika väl som ett stöd för uppbyggnaden av landet. I har vi en lång tradition att på olika sätt arbeta med upplysningsoch opinionsbildning genom olika folkrörelser. De kristna organisationerna har sålunda arbetat i främmande länder sedan mycket . Kooperationen har likaså stött motsvarande organisationer utomlands. SSU har haft samarbete med league i . Vid sådana kontakter förmedlas ofta ett ekonomiskt stöd, men de personliga relationer som utvecklas är också betydelsefulla. Det socialdemokratiska kvinnorförbundet har i anslutning till FN:s kvinnoår och befrielse tagit initiativ till en informationskampanj om kombinerad med en insamling till dess kvinnoorganisation . Det visade sig vara en effektiv metod att få många människor intresserade av ett land och en systerorganisation och de betingelser som gäller för arbetet i resp. länder. Det har gett de deltagande tillfredsställelsen att i någon mån få underlätta de ekonomiska svårigheter som möter en organisation i ett fattigt land. Det har också gett systerorganisationen möjlighet att visa sina manliga kamrater att man har stöd och kontakter utanför det egna landet. Medlemmar i det svenska förbundet har vid besök i kunnat se de oändliga behov som föreligger. Landets president uttalade vid besöket att kvinnans frigörelse är ett grundläggande krav på revolutionen, det är garantin för dess kontinuitet och förutsättningen för dess seger. Men inför fullföljandet av detta framstår alla de grundläggande behoven för landets uppbyggnad såsom att lära kvinnorna läsa och skriva, att upprätta centraler för undervisning i barnavård, hälsovård och näringslära, att arbeta för kvinnornas rätt att delta i samhällslivet, att bygga och driva barnstugor, att arbeta för jämställdhet mellan män och kvinnor, att bekämpa prostitutionen. Vi anser det viktigt att förmedla bistånd utöver det som ges via de vanliga kanalerna mellan statliga myndigheter. Sådant samarbete, som ovanstående är exempel på, bör kunna utvecklas i ökad grad. Man vinner en starkare inlevelse i utvecklingproblemen och ökade insikter i hur man kan lösa dem. Traditionen och erfarenheten är vitt skilda i ett land som vårt och i ett u-land, men kontakter kan ge rikt utbyte. Det råder inget tvivel om att de svenska folkrörelserna, som i så hög grad bidragit till demokratins genombrott och fördjupning i , har värdefulla erfarenheter att fortplanta även i länder vars utgångsläge annars är annorlunda än vårt. Här hemma kan arbetet med att informera om problem bland den breda allmänheten i avsevärt underlättas om man på folkrörelsenivå får tillfälle att arbeta fram gemensamma projekt. Sådana projekt kan innehålla direkt ekonomiskt stöd, stöd genom organiserande av utbildning som stärker kvinnorna eller undanröjer hinder för deras deltagande i samhällsarbetet eller genom olika former av personalinsatser. Den fackliga rörelsen har mångårig erfarenhet av utvecklingsarbete, främst genom FFI och yrkesinternationalerna. har LO och TCO gemensamt även vidgat sitt direkta stöd till fackliga organisationer i , främst på utbildningsområdet. Den svenska kooperationen har som redan anförts arbetat med biståndsverksamhet . Inom dessa folkrörelser finnér man ett starkt intresse för internationellt bistånds- och solidaritetsarbete över huvud taget. Denna positiva inställning och beredvillighet bör tas till vara och få ökat stöd även från statsmakterna. Olika initiativ som här beskrivits bör kunna inordnas inom länderramarna. Inte minst viktigt är att den verksamhet som kan komma att utvecklas görs känd och värderad. Det kan komma att bli mönsterbildande för ett s. k. bredare samarbete mellan vårt land och ett u-land, om det får erforderligt stöd från biståndsmyndigheterna. Vi tror att man kan bygga vidare på de ansatser till samarbete som redan gjorts i Mogambique, ett land som f. n. väckt stort intresse inom arbetarrörelsen i och kan bli ett försök att förverkliga kvinnoårets paroller. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande medverkan av svenska folkrörelser inom utvecklingsarbetet i programländer för svenskt bistånd. () ()