mot · G0021258 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77:1258 av m. fl. om samhällsinsatser inom varudistributionen Behovet av åtgärder inom varudistributionen har konsumentpolitiken successivt byggts ut. Inriktningen har varit att stödja konsumenterna, främst de resurssvaga, och förbättra deras ställning på marknaden. Genom lagstiftning, information och förhandlingar med producenter har förbättringar åstadkommits för konsumenterna. Det fördjupade och mer sociala synsätt på konsumentfrågorna som börjat växa fram har bl. a. lett till att detaljhandelns strukturutveckling kommit alltmer i fokus. Många människor har fått otillfredsställande inköpsmöjligheter på grund av att dagligvarubutiker lagts ned eller att önskvärda nyetableringar inte kommit till stånd. Särskilt de som är beroende av att ha dagligvarubutik nära bostaden har fått ökade svårigheter att ordna sin varuförsörjning. Det gäller främst de äldre och människor med dåliga resurser i olika avseenden, t. ex. rörelsehindrade och stora delar av glesbygdsbefolkningen. har i betänkandet (SOU 1975:69) Samhället och distributionen lagt fram en rad förslag till åtgärder som är ägnade att öka samhällsinflytandet över distributionen och därmed åstadkomma en bättre service för hushållen. En helt övervägande del av remissinstanserna står bakom flertalet av utredningens tankegångar och förslag. Vi anser därför att distributionsutredningens förslag kan tjäna som en utgångspunkt för konkreta samhällsåtgärder inom distributionsområdet. I enlighet med sina direktiv har distributionsutredningen inriktat arbetet på att bedöma konsekvenserna för hushållen av den pågående strukturomvandlingen inom dagligvaruhandeln. I direktiven påpekas bl. a. att handelns rationalisering i stor utsträckning inneburit en övervältring av varudistributionsarbete på konsumenterna och på samhället. Utredningens uppdrag har varit att överväga behovet av och formerna för samhällsåtgärder, som är ägnade att tillgodose konsumentönskemål om närhetsservice. Utredningen har betraktat distributionen som ett samspel mellan olika parter på marknaden, dvs. företag, hushåll och samhällsorgan. Även de butiksanställdas förhållanden har behandlats. Utredningen konstaterar att utvecklingen inom dagligvaruhandeln kännetecknas av en koncentration till färre och större butiker. Denna utveckling har i flera avseenden varit positiv ur de anställdas synvinkel. Utredningen har genomfört en särskild undersökning av hushållens resurser för inköp 1 1976/77. och av sådana förhållanden som inköpsfrekvens, organisation av inköpsarbetet och val av butik. Genom undersökningen har följderna för konsumenterna av dagligvaruhandelns strukturomvandling kunnat belysas. Av materialet har bl. a. framkommit att hushållen uppenbart föredrar att göra täta inköp när de har god tillgång till dagligvarubutiker. I olika räkneexempel har utredningen redovisat hur inköpsförutsättningarna ter sig för olika hushållskategorier 1975 och 1985, om butikernas strukturutveckling följer nuvarande trender. Enligt beräkningarna skulle andelen hushåll med svåra inköpsförhållanden öka från 10 96 till 12 96 . Andelen hushåll med krav på anpassning och med vissa svårigheter beräknas öka från 20 96 till 26 96 . Även om takten i nedläggningen av dagligvarubutiker nu har avtagit i förhållande sker fortfarande ett stort antal nedläggningar . Nyetableringarna domineras av stora butiker men inslaget av närhetsbutiker, s. k. servicebutiker, har ökat . Servicebutikerna har emellertid ett begränsat sortiment och är för sin existens i allmänhet starkt beroende av ett öppethållande även på sön- och helgdagar. Enligt utredningen är samhällsorganens uppgifter i distributionen i första hand att ge allmänna ramar och förutsättningar för företag och hushåll. På olika sätt har samhället också möjlighet att direkt påverka utvecklingen, t. ex. genom den kommunala planeringen. Samhället har genom statligt stöd till dagligvaruförsörjningen i glesbygder börjat ta ett direkt ansvar för att glesbygdsbefolkningen garanteras tillfredsställande inköpsmöjligheter. En fortsatt koncentration av butiksnätet medför att allt större hushållsgrupper kommer i en situation som liknar glesbygdsbefolkningens. Vi finnér det därför angeläget att samhällets inflytande över distributionen ökas i olika avseenden. Kommunernas roll m. m. Kommunerna har i växande grad fått uppgiften att tillvarata medborgarnas intressen. Det har bl. a. skett genom att samhällsplaneringen i ökad utsträckning blivit en angelägenhet. Vi anser det naturligt att kommunerna har ett ansvar även för planeringen av sådan service som detaljhandeln ger. Den helt övervägande delen av remissinstanserna har tillstyrkt utredningens förslag beträffande varuförsörjningsplaner. Sålunda har t. ex. sett kravet på en varuförsörjningsplan i varje kommun som grundläggande för kommunernas agerande i distributionsfrågor. En varufbrsörjningsplanering enligt distributionsutredningens intentioner är enligt vår mening en mycket angelägen åtgärd. Vi föreslår därför att kommunerna i lag åläggs att upprätta varuförsörjningsplaner. I ett inledningsskede bör åläggandet endast omfatta livsmedelsförsörjningen, men vi finnér i likhet med att konsumentproblem kan uppstå även inom andra områden. Flera remissinstanser, t. ex. planverket, pris- och kartellnämnden, , och , har ansett att planeringen inte bör begränsas till dagligvaruhandeln utan omfatta hela detaljhandeln. Vi vill därför rekommendera kommunerna att successivt bygga ut varuförsörjningsplaneringen till att omfatta även andra varor än livsmedel. Varuförsörjningsplanen bör enligt vår mening ha en översiktlig form. Den bör innehålla en nulägesbeskrivning som visar hur väl dagens butiksbestånd tillgodoser hushållens servicebehov. Vi vill särskilt betona betydelsen av att planen anger kommunens målsättning i vad gäller nuvarande och framtida serviceutbud. Härigenom erhålls underlag för en probleminventering och åtgärdsdiskussion, t. ex. vilka butiker som det är särskilt angeläget att bevara och som det eventuellt kan bli aktuellt att ge samhällsstöd, var nyetableringar kan vara önskvärda och var särskilda transportinsatser såsom hemsändningsservice kan vara erforderliga. Kommunerna bör planera dagligvaruförsörjningen så att sociala mål tillgodoses med en butiksstruktur som dock i huvudsak är företagsekonomiskt bärkraftig. Varuförsörjningsplaneringen måste samordnas med övrig planering, i första hand den översiktliga fysiska planeringen, trafikförsörjningsplaner och bostadsbyggnadsprogram. Den bör vara en del av den samlade och samordnade kommunplaneringen för vilken kommunstyrelsen normalt har ansvaret. Det är naturligt att varuförsörjningsplaneringen är rullande och förnyas i samma takt som övrig planering. har i sitt yttrande över distributionsutredningen inte ansett det rimligt att kräva en reviderad planering . Av praktiska skäl kunde det vara lämpligt att planen ges en längre giltighetstid och behandlas i fullmäktige först när en reell revidering gjorts. Vi delar dessa synpunkter och anser att respektive kommun bör avgöra när planeringsförutsättningarna förändrats så att en revidering är erforderlig. En sådan revidering bör enligt vår mening lämpligen ske minst . För att kunna förverkliga sina intentioner i varuförsörjningsplanema har distributionsutredningen föreslagit att en tillståndsprövning införs. Tillståndsprövningen föreslås avse all nyetablering och utbyggnad av detaljhandel med livsmedel samt etablering av ambulerande handel och förändring av rutter för sådan handel. På denna punkt har remissopinionen varit starkt delad och ett stort antal remissinstanser har avstyrkt utredningens förslag. Flera remissinstanser har motiverat sina avstyrkanden med att kommunerna genom byggnadslagstiftningen redan har ett tillräckligt styrmedel. Andra har hänvisat till möjligheterna att förstärka byggnadslagstiftningen i enlighet med de förslag som lagts fram av bygglagutredningen. Vi anser det självklart att kommunerna måste ha medel för att kunna förverkliga intentionerna i sina varuförsörjningsplaner. Den avgörande frågan är enligt vår mening om byggnadslagstiftningen kan erbjuda kommunerna tillräckliga möjligheter. Vi delar den synpunkt som några remissinstanser framfört, nämligen att varuförsörjningsplaneringen i sig kan få 1* 1976/77. en styrande effekt. Genom att kommunerna preciserar sina mål för varuförsörjningen erhålls ramar, som det måste vara naturligt för företagen att utgå ifrån i sin verksamhet. En målprecisering skapar också möjligheter för kommunerna att mer medvetet använda de möjligheter som byggnadslagstiftningen redan nu medger, t. ex. att vägra byggnadslov för en utbyggnad som strider mot det servicesystem som eftersträvas i varuförsörjningsplanen. Vi finner att det f. n. är oklart i vad mån byggnadslagstiftningen är tillräcklig som medel för att åstadkomma förändringar även utifrån sådana synpunkter som nuvarande byggnadslagstiftning inte primärt avser. Det finns också exempel på att företag åsidosatt givna bestämmelser i stadsplan eller vid byggnadslov. har emellertid konstaterat att om bygglagutredningens förslag genomförs skulle motiven för en särskild tillståndsprövning i viss mån bortfalla. förslag innebär bl. a. att s. k. vilande byggnadsrätter inte skulle kunna utnyttjas för butiksetablering utan förnyad prövning. Vi anser att det finns anledning att närmare pröva om inte byggnadslagstiftningen skulle kunna förändras så att den blir ett tillräckligt medel för att påverka även serviceförsörjningen. förslag bereds inom . Vi anser att byggnadslagstiftningen bör utvecklas så att den kan bli ett effektivt medel för kommunerna att uppnå varuförsörjningsplanernas intentioner. Först om erfarenheterna av varuförsörjningsplaneringen och av en sådan utvecklad byggnadslagstiftning visar att kommunernas möjligheter behöver ytterligare förstärkas, bör det enligt vår uppfattning övervägas om lagstiftning beträffande särskild tillståndsprövning bör genomföras. Vi anser det väsentligt att kommunens planeringsarbete redan från början sker i samråd med företagen inom handeln och med löntagarorganisationerna, vilka bör få möjlighet att yttra sig över planen. Genom samrådet mellan kommun och företag skapas grunden för ett informationsutbyte som kan ge kommunen underlag för en realistisk planering av utvecklingen inom handeln. får företagen information om kommunens intentioner och kan anpassa sina planer till dessa. För kommunen är det nödvändigt att få vetskap om företagens planer på ändringar i fråga om butiksbeståndet. Detta gäller inte enbart nedläggningar. Också nyetablering eller väsentlig utvidgning av en verksamhet kan ogynnsamt påverka hushållens inköpsmöjligheter, genom att närbutiker konkurreras ut. Enligt vår mening bör därför företagen vara skyldiga art anmäla planer på nyetableringar, nedläggningar och viktigare förändringar i fråga om verksamheten på ett så tidigt stadium som möjligt så att kommunerna får möjlighet t. ex. att vidta lämpliga åtgärder för att motverka problem, som kan uppkomma beträffande hushållens serviceförsörjning. Vi anser att ett formaliserat anmälningsförfarande bör tilllämpas och föreslår att företagen åläggs att anmäla planerade ändringar till kommunen minst i förväg. Som exempel på viktigare förändringar kan nämnas avsevärd utvidgning eller inskränkning av verksamheten eller överlåtelse av rörelsen. Vid planering av butikslokaler, när det inte är bestämt vem som skall nyttja dem, bör anmälningsskyldigheten åligga fastighetsägaren. Anmälningsplikten bör regleras i den lag om kommunala varuförsörjningsplaner som vi har föreslagit. Konsumentorganen i kommunerna har enligt vår åsikt naturligen en uppgift i samband med varuförsörjningsplaneringen, t. ex. som remissinstans. har i sitt yttrande över distributionsutredningen anfört att konsumentorganens kunskaper och kontakter med enskilda konsumenter, löntagarorganisationer och andra folkrörelser bör tas till vara i kommunernas löpande planeringsarbete och i samband med de slutliga ställningstagandena. I många fall följer en butiks kundområde inte kommungränserna. Det är då nödvändigt att samråd sker med berörda grannkommuner vid upprättande av varuförsörjningsplan. Även detta åliggande bör enligt vår mening regleras i den lag om kommunala varuförsörjningsplaner som vi tidigare föreslagit. Särskilt i storstadsområdena finns behov av en mera etablerad samverkan mellan kommunerna i detaljhandelsplaneringen. Vi föreslår också att kommunerna åläggs att lämna in varuförsörjningsplanerna till länsstyrelserna, som därvid får möjlighet att ta initiativ till att samråd sker mellan kommuner i tillämpliga fall. I övrigt bör en lag om planering av varuförsörjningen vara mycket allmänt hållen och endast utgöra en ram för kommunerna. Vi delar de synpunkter som framfört i yttrande över distributionsutredningen, nämligen att centralt fastlagda normer och rutiner inte bör utformas. Vi utgår ifrån att kommer att bistå kommunerna i arbetet med varuförsörjningsplaneringen genom rådgivning och förmedling av erfarenheter. , och har redan inlett en försöksverksamhet med utarbetande av ett exempel på en varuförsörjningsplan. I överensstämmelse med det anförda har vi upprättat ett förslag till lag om planering av varuförsörjningen, vilket bifogas denna motion. De bestämmelser i förslaget som inte berörts i det föregående torde inte kräva någon närmare motivering. Vi vill också något beröra frågan om fördelning av nya butikslägen, eftersom den har ett samband med den kommunala varuförsörjningsplaneringen. Enligt vår mening är det inte möjligt att ge kommunerna några bestämda riktlinjer för hur fördelningen av nya butikslägen skall ske. Vi vill dock rent allmänt framhålla att olika företag måste beredas tillfälle till etableringar på lika villkor. Den naturliga utgångspunkten för kommunen måste vara att det företag, som i varje särskilt fall bäst anpassar sin varuförsörjning till kommunens mål och konsumenternas behov, tilldelas det aktuella butiksläget. För att kunna genomföra planeringsarbetet behöver kommunerna ha tillgång till olika fakta om butikerna. har föreslagit att pris- och kartellnämnden bygger upp ett centralt butiksregister, ur vilket kommunerna kan hämta in olika data. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget. har i sitt yttrande framhållit att register som förs inom olika myndigheter bör kunna samordnas i större utsträckning för att sänka samhällets kostnader och förenkla uppgiftslämnandet för företagen. har föreslagit att frågan närmare utreds utifrån dessa synpunkter. Vi instämmer i detta förslag. Slutligen vill vi i detta sammanhang erinra om att frågan om öppethållandetiderna för detaljhandeln är föremål för utredning av affärstidskommitté. Utredningen beräknas slutföra sitt arbete . Med hänsyn härtill går vi inte in på denna fråga . Även om principen bör vara att butikerna lokaliseras så att de bekvämt kan nås till fots, är det inte en realistisk förutsättning att alla människor kan fl en dagligvarubutik tillgänglig inom rimligt gångavstånd. Det får inte heller vara en förutsättning att hushållen har tillgång till bil för att kunna ordna sin varuförsörjning på ett tillfredsställande sätt. Vi anser det därför angeläget att den kollektiva transportapparaten byggs ut ytterligare och anpassas bättre för inköpsresor. Kommunerna har ett ansvar för den lokala kollektiva trafiken. Vi har tidigare understrukit behovet av samordning mellan varuförsörjningsplaneringen och den traflkförsörjningsplanering som kommunerna genomför. Vi anser det naturligt att kommunerna i sin traflkförsörjningsplanering tar hänsyn till behovet av inköpsresor och anpassar turtäthet, uppehållstider m. m. till sådana behov. För att olika grupper av handikappade skall få möjligheter att göra butiksbesök i tillräcklig omfattning måste färdtjänsten byggas ut och överallt kunna utnyttjas för inköpsresor. Vi delar helt den uppfattning som framfört i sitt yttrande över distributionsutredningen, nämligen att det krävs mycket kraftiga ekonomiska satsningar på färdtjänsten. Vi anser också i likhet med vad distributionsutredningen föreslagit att man i kommunerna bör överväga om taxi och skolskjutsar kan utnyttjas av bl. a. pensionärer till subventionerat pris. Även med god tillgång på kollektiva kommunikationer kan många människor ha behov av hemsändningsservice. utgår till kommuner i det inre stödområdet statsbidrag för subvention av hushållens fraktkostnader vid hemsändning av dagligvaror. Kommunerna har i mycket liten utsträckning utnyttjat denna bidragsmöjlighet. Enligt vår uppfattning är det ringa utnyttjandet inte ett uttryck för att det skulle saknas behov av hemsändningsservice. Vi anser därför att kommunerna i högre grad måste stimuleras till att organisera hemsändning. har föreslagit att kommunernas möjligheter att få statsbidrag för subvention av hemsändning vidgas till att gälla det ali manna stödområdet och i vissa fall även annan del av landet. Vidare har utredningen föreslagit att statsbidraget höjs till av kommunens kostnader. Remissinstanserna har i allmänhet delat utredningens syn på behovet av stöd till transportlösningar och några, t. ex. och i , har förordat att det vidgas ytterligare. Vi finnér det angeläget att kommunerna i sin varuförsörjningsplanering anger inom vilka områden det kan finnas behov av hemsändningsservice. Av planen bör också framgå på vilket sätt hemsändningen skall bedrivas, t. ex. om kollektiva kommunikationer kan användas för varutransporten eller om andra lösningar är lämpliga. Vidare måste hushållen informeras om att hemsändningsmöjligheter finns och vilka villkor som gäller beträffande t. ex. antal hemsändningstillfällen , kostnader för varutransporten och vilka dagar hemsändning erbjuds. För att stimulera kommunerna till att organisera hemsändningsverksamhet och för att minska hushållens fraktkostnader vid utnyttjandet av sådan service anser vi att nuvarande statsbidrag bör höjas. Statsbidraget bör anpassas till de regler som gäller för lokal landsbygdstrafik, dvs. av kommunernas kostnader för bidrag inom det inre stödområdet och inom landet i övrigt. Vidare anser vi att statsbidrag skall kunna utgå till alla kommuner. Vi bedömer inte att anslaget till stödformen behöver höjas under det närmaste året i förhållande till nuvarande belopp. utgår statligt investeringsstöd under vissa förutsättningar till dagligvarubutiker i det inre stödområdet. har föreslagit att investeringsstödet vidgas till att gälla i hela landet i nu tillämpad utformning. Anslaget till stödformen föreslås uppgå till 8 milj. kr. Praktikst taget alla remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag. Enligt vår åsikt kan erfarenheterna av nuvarande investeringsstöd till dagligvarubutiker i det inre stödområdet bedömas ha varit mycket goda. Vi anser därför att stödet bör byggas ut och att det skall gälla i hela landet i nu tillämpad utformning. Vi föreslår att anslaget till stödformen för nästa budgetår ökas med 2,5 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag, varvid anslaget kommer att uppgå till 5,5 milj. kr. Anslaget bör dessutom ges annan benämning. har föreslagit att statligt driftstöd i speciella fall bör kunna utgå till dagligvarubutiker i hela landet. Stödformen bör enligt utredningens förslag ses som en försöksverksamhet, tillämpas restriktivt och avse butiker som inte kan förväntas bestå och som därför inte kan få investeringsstöd. Driftstödet föreslås utgå i form av årliga bidrag om av butikens årsomsättning, dock lägst . Anslaget beräknas till 0,5 milj. kr. för det första budgetåret och 1,0 resp. 1,5 milj. kr. för de därpå följande två åren. Flertalet remissinstanser har tillstyrkt utredningens förslag och åtskilliga har ansett att tillämpningen borde vara generösare. Vi anser att det finns behov av att komplettera det statliga investeringsstödet med en stödform som möjliggör direkta bidrag till löpande drift av olönsamma och nedläggningshotade dagiigvarubutiker. Vi bedömer emellertid utredningens förslag vara alltför begränsat i vad gäller både storleken på stödbeloppet i varje särskilt fall och det totala anslagsbeloppet. För att stödet skall vara verkningsfullt för de omsättningsmässigt minsta butikerna är det olämpligt att huvudsakligen knyta stödets storlek till omsättningen. Vi anser att ett driftstöd om 2 96 av butikens omsättning kan vara en utgångspunkt vid prövningen av ansökningar om stöd, men om den sökande kan motivera ett högre belopp måste det finnas möjligheter att bifalla detta. Vidare bör enligt vår bedömning driftstöd till en butik inte utesluta att samma butik vid behov kan få investeringsstöd. Vi föreslår att ett statligt driftstöd till olönsamma och nedläggningshotade dagiigvarubutiker införs på försök . Vi anser att stödet skall tillämpas relativt generöst och ges en sådan konstruktion att det kan bli verkningsfullt för även omsättningsmässigt små butiker. bör ges i uppdrag att undersöka behovet av driftstöd på , att pröva alternativa utformningar av stödet och att utarbeta riktlinjer för dess utformning och tillämpning . Slutlig ställning i dessa frågor bör tas sedan redovisat sina bedömningar. Vi föreslår att anslaget för driftstöd skall uppgå till 1 milj. kr. under nästa budgetår. Beloppet kan lämpligen anvisas under anslaget Bidrag till kommersiell service i glesbygd m. m. Anslaget bör ges annan benämning. har konstaterat att arbetet inom på olika sätt berörs av de frågor som utredningen behandlat. Vi vill särskilt betona angelägenheten av att undersökningar rörande hushållens situation och beteende vidareutvecklas, att de handikappades inköpsproblem studeras och att forskning bedrivs kring nya typer av närhetsbutiker och förbättrade hemköpssystem. Vi yrkar därför att anslaget till ökas med 1,5 milj. kr., varav 1,2 milj. kr. för förvaltningskostnader och 0,3 milj. kr. har föreslagit att det hos inrättas en särskild nämnd, distributionsnämnden, för att göra samlade bedömningar av utvecklingen inom distributionen och lämna råd vid tilllämpningen av de förslag som utredningen lagt fram. föreslås få en allsidig sammansättning med representanter från i första hand pris- och kartellnämnden, , , konsumentkooperationen, producenter, enskild handel, de handelsanställda och allmänna konsumentintressen. Vi finner i likhet med flertalet remissinstanser att en distributionsnämnd kan fylla en viktig funktion. Vi föreslår därför att en sådan nämnd med allsidig sammansättning inrättas vid och ersätter nuvarande glesbygdsnämnd. behövs enligt vår mening som ett forum för samråd mellan olika organ på central nivå och för att t. ex. utveckla praxis för tillämpningen av de statliga stödåtgärderna. har i sitt yttrande över distributionsutredningen framhållit att en decentraliserad handläggning av stödärendena bör övervägas när tillräckliga erfarenheter vunnits och enhetliga rutiner utarbetats. Vi delar uppfattning i denna fråga. Vi anser att beslutsfattandet bör kunna decentraliseras till , åtminstone i vad gäller mindre komplicerade ärenden, och att beredningen i stor utsträckning bör kunna ske på kommunnivå. Enligt vår mening bör beslut fattas om en decen traliserad handläggning av stödärendena i samband med att den treåriga försöksverksamhet med statligt driftstöd, som vi föreslagit, har gått till ända. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att antar det i bilagan till denna motion upptagna lagförslaget, 2. att hos regeringen anhåller om förslag till ändringar i byggnadslagstiftningen, som innebär att intentionerna med varuförsörjningsplaneringen kan förverkligas, 3. att hos regeringen begär att frågan om inrättande av ett centralt butiksregister utreds, 4. att godkänner a) de riktlinjer för statsbidrag till hemsändning och driftstöd som anges i motionen, b) att investeringsstöd kan utgå i hela landet, 5. att beslutar att en distributionsnämnd knuten till skall inrättas, a) till : Förvaltningskostnader för /78 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av ,