mot · G002541 · 1977-01-20 00:00:00 — av m. fl. om ökad jämställdhet på arbetsmarknaden Strävan efter jämställdhet mellan män och kvinnor inom t. ex. arbetslivet är inte en specifik svensk företeelse. Den pågår överallt och i alla delar av världen och manifesterades av FN som Year of Women. I flera länder har särskilda organ tillsatts med syfte att stärka kvinnans ställning i arbetslivet och i samhället. Så har även skett i . Men trots att en rad genomgripande samhällsFörändringar har skett i vårt land under detta århundrade, vilka skapat helt nya betingelser för familjens tillvaro och därmed för kvinnans traditionella hemmaroll, visar sig känsrollsnormerna oerhört seglivade och styr fortfarande på ett avgörande sätt mäns och kvinnors levnadsförlopp. Alltjämt är kvinnan t. ex. en lägre värderad arbetskraft och förväntas vara mindre intresserad av och lämpad för högre utbildning, yrkeskarriär, ledaruppgifter och samhällsinflytande än mannen. Och när hon numera i allt större utsträckning väljer att arbeta utanför hemmet, är det ett starkt begränsat antal branscher som vanligtvis erbjuder sysselsättning, vanligen inom s. k. låglöneyrken. För en utjämnande politik, inte bara formellt utan även reellt, vad beträffar löner, arbetsuppgifter, avancemangsmöjligheter m. m. måste attityderna till såväl mannens som kvinnans könsroll förändras. Kvinnan måste betraktas som familjeförsörjare i samma utsträckning som mannen. Ökad information bör ges till arbetsgivare, arbetstagare, arbetsmarknadspolitiska instanser, massmedia och allmänheten om könsrollsproblematiken. Arbetsförmedlingens tjänstemän måste i ökad utsträckning medverka till en icke könsrollsbunden rekrytering av arbetskraften. Genom att t. ex. informera de arbetssökande om anställningsvillkor, löner, sysselsättningar, arbetsuppgifternas innehåll etc. samt informera arbetsgivarna om de arbetssökandes kvalifikationer, oberoende av kön, bör valet av sysselsättning resp. arbetskraft kunna underlättas och förändras. Dessutom bör de lägst betalda arbetena, vilka oftast innehas av kvinnor, i högre grad än nu utgöra utbildnings- och avancemangstjänster såväl inom den offentliga som den privata sektorn. Stat och kommun bör i detta avseende vara mönsterbildande. Vi har under detta århundrade fått modernare bostäder, hushållsmaskiner och halvfabrikat som gör det lättare att sköta ett hem. Men trots detta kräver hemmet fortfarande en stor arbetsinsats. I hög grad gäller detta barnfamiljerna. Barnens fostran kan inte rationaliseras. Hur familjen skall inrätta sin tillvaro - uppgiftsfördelningen inom hemmet och ansvaret för försörjningen - måste avgöras av familjerna själva. Man måste därför ställa kravet att ingen, som föredrar det alternativet, skall hindras att ta arbete utanför hemmet. En sådan valfrihet förutsätter bl. a. att opinionen påverkas till förmån för ökat ansvarstagande från männens sida för hem och barn och att arbetsgivarna påverkas till en mer familjevänlig inställning till arbetskraften. För att män och kvinnor med små barn skall ges reell valfrihet och samma möjligheter att behålla kontakten med både förvärvslivet och med barnen krävs t. ex. att arbetstiderna anpassas efter familjen. Bristen på arbetstillfällen med förkortad arbetstid (med bibehållande av begreppet heltidsanställning), kvalificerade deltidstjänster, flextid samt det könstänkande som förekommer leder ofta till att kvinnan avstår från yrkesarbete. Det har visserligen blivit allt vanligare att inrätta deltidstjänster i arbetslivet, men behovet är större och växande. Det är främst kvinnor, och speciellt kvinnor med minderåriga barn, som i ökad grad efterfrågar sådana tjänster. Även om deltidsarbete är attraktivt och eftersökt av kvinnor finns det risk för att inte alla är medvetna om att t. ex. antalet arbetstimmar utger kvalificeringsunderlag för erhållande av vissa sociala förmåner. Därtill inrättas vanligtvis deltidstjänster på de s. k. låglönetjänsterna, för vilka krävs låg utbildning. Avancemangsmöjligheterna för en deltidsarbetande är oftast minimala. Fler kvalificerade deltidstjänster bör därför inrättas på olika nivåer inom arbetslivet samt erbjudas både män och kvinnor. Här bör stat, landsting och kommun vara mönsterbildande. En annan sådan åtgärd i syfte att motverka snedrekryteringen till högre befattningar med handläggande, arbetsledande eller motsvarande uppgifter inom den offentliga sektorn kan vara att införa en regel att sådana tjänster ej får besättas, innan ett allvarligt försök gjorts att erhålla sökande av båda könen. Sålunda kan t. ex. föreskrivas att, om vid det första ledigförklarandet endast män eller endast kvinnor anmält sig som sökande, skall tjänsten ånyo ledigförklaras med angivande av skälet härtill. Förnyat ledigförklarande bör dock icke äga rum då det framstår som uppenbart meningslöst eller betydande skada förorsakas av dröjsmål med tjänstens besättande. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär 1. att fler kvalificerade deltidstjänster inrättas inom den offentliga sektorn i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att försök görs inom den offentliga sektorn med förnyat ledigförklarande av vissa kategorier av tjänster som vid det första ledigförklarandet lockat endast manliga eller endast kvinnliga sökande om åtgärden inte framstår som meningslös eller förorsakar betydande skada. H. () () () () ()