mot · G002214 · 1977-01-17 00:00:00 — av m. fl. Svensk skogsindustri går mot en framtid där knapphet på vedråvara kommer att göra sig alltmer kännbar. I takt med sin industriutbyggnad har de skogsägande grupperingarna valt att förädla en allt större del av sin råvara i de egna anläggningarna, varvid utbudet på virkesmarknaden har minskat. Detta minskade utbud har lett till att köpsågverken på många håll i landet har uppenbara svårigheter att köpa råvara för sin produktion. Många sågverk kan inte utnyttja sin kapacitet och har därför svårt att trygga sysselsättningen för sina anställda. De som arbetar i mindre sågverk får ofta se billaster med virke köra förbi och fraktas ut ur regionen till industrier som ligger tiotals mil bort. hotas deras arbetstillfällen därför att den råvara som lokala skogsägare tidigare alltid bidragit med inte längre står till förfogande. Det är särskilt skogsägarföreningarnas industriexpansion som ger dessa följder. Risken är akut att många sågar som är av avgörande betydelse för sysselsättningen i glesbygden drabbas i första hand. Sågverk som för endast sedan etablerades med hjälp av statligt lokaliseringsstöd hotas av driftstopp om inte råvaruförsörjningen kan tryggas. ex. skrivit till regeringen och påpekat, att situationen i är mycket besvärande trots att sågverkskapaciteten endast täcker en mindre del av den årliga avverkningen i länets skogar. I finns sålunda kapacitet för sågning endast till av den avverkade volymen och i till . De stora resursstarka företagen vid kusten, men i viss utsträckning även företag från södra delen av landet, använder som fångstområde. Skogsbolagen, som har sin förädlingsindustri vid kusten, äger en betydande del av länets skogsmark. Men även skogsägarföreningen transporterar största delen av sitt virke till sågverk vid kusten. De rotposter som blir över får länets köpsågverk konkurrera om i prislägen som ofta blir orimliga för dem att klara av. , som behöver marginalkvantiteter för att fylla sina råvarubehov, har möjlighet att betala betydligt högre priser. Denna situation kan innebära nådastöten för en stor del av den för länet viktiga sågverksindustrin. Liknande förhållanden för sågverken som i råder i stora delar av landet. För att ytterligare belysa köpsågverkens situation kan nämnas att deras självförsörjningsgrad från egen skog varierar mellan och av behovet (i genomsnitt ). I en situation med knapphet på vedråvara är det angeläget att sysselsättnings- och regionalpolitiska synpunkter får väga tungt vid valet av vidare förädling. Varje anställd i sågverken förädlar fub (= fast mått under bark) rundvirke eller fub netto. Motsvarande siffror för exempelvis sulfatindustrin är fub. 2/3 av all massatillverkning i är sulfatkokning. Men även i jämförelse med övrig förädling ger sågat virke det högsta antalet anställda per förädlad kubikmeter skogsråvara. För att skapa så många arbetstillfällen som möjligt är det därför angeläget att i produktionsledet slå vakt om sågverksindustrin. fanns 3 567 sågverk i landet. I sågverksindustrin arbetar direkt 21 000 personer, att jämföras med 9 500 i suifatindustrin. Sågverk behöver inte som många utpräglade processindustrier bli så stora som möjligt för att vara effektiva. Sågverken är därför iättare att lokalisera på ett från regionalpolitisk synpunkt lämpligt sätt. Sågverksindustrin har också i motsats till den övriga processindustrin inom skogssektorn mycket stor spridning över alla delar av landet. På många orter i skogsbygderna är sågverket den enda basindustrin kring vilken hela samhället är uppbyggt. Sådana samhällen får betydande svårigheter att överleva om sågen läggs ner. Transporterna av råvaran och färdigvaran blir billigare ju närmare stubben virket förädlas. Av timmer blir det bara torkat sågat virke. Även transportekonomiskt är därför förädling till sågat virke en fördel. Om vi räknar i energi är det också en fördel om man kan förädla skogen till sågade trävaror. Miljöproblemen är definitivt betydligt mindre i sågverksindustrin än i annan skogsindustri. En förädling av skogsråvaran i sågverken inverkar också positivt på den svenska handelsbalansen. Vi får bättre betalt för vår skog om vi exporterar den som sågade trävaror än om vi säljer den som t. ex. sulfatmassa. gav exporten av sågade trävaror i genomsnitt. Exporten av sulfatmassan gav . Fördelar vi dessa exportinkomster på förbrukad råvara gav de sågade trävarorna fub och sulfatmassan gav fub. De här redovisade är några av de skäl som talar för att vi bör hålla en så hög andel som möjligt av förädlingen av skogsråvaran i sågverksindustrin. Sågverksindustrin i förbrukar ca 45 *-V> av vedråvaran och av detta står köpsågverken för drygt 60 "a, vilket innebär att 30 "<> av all skogsråvara förädlas i köpsågverk. Med en självförsörjningsgrad av i genomsnitt 3-4 "<> från egen skog blir därför köpsågverken ytterst känsliga för prisspekulationer och variationer i virkestillförseln. Landets virkesbalans medger inte något ökat uttag ur våra skogar. Inom ramen för nuvarande virkesuttag ryms därför ingen nyetablering av ytterligare sågverk eller övriga skogsindustrier. Vi är dock medvetna om att en strukturomvandling inom landets sågverksindustri är nödvändig och kommer att ske. Med hänsyn tagen till den regionalpolitiska betydelse sågverksindustrin har, kan denna omvandling inte få ske okontrollerat. Samhället måste skaffa sig inflytande över sågverksindustrins fortsatta utveckling för att därigenom ta till vara de möjligheter som ges att skapa sysselsättning i glesbygd. Då skogsägarföreningarna i allt större utsträckning eftersträvar att själva förädla sin råvara, och då man inte kan vänta sig att privata skogsägarintressen skall ta andra hänsyn än företagsekonomiska, måste samhället ha möjligheter till sådana dispositioner av tillräckliga kvantiteter skogsråvara att regional- och sysselsättningspolitiska intressen tas till vara. Ett samlat näringspolitiskt program för skogssektorn måste föreläggas så snart skogsutredningen är färdig med sitt arbete. Därvid bör de synpunkter och förslag om en mera planmässig hushållning med skogsråvaran som redovisats av . och vara vägledande. Med de fördelar som vi redovisat att det finns i förädling av skogsråvaran i sågverk, är det angeläget att sågverksindustrin i det aviserade näringsprogrammet ges minst samma utrymme som och att den regionala strukturen med sågverken lokaliserade till inlandets glesbygder eftersträvas. Det är angeläget att garantera råvara för sågverk som är särskilt betydelsefulla för sysselsättningen i sitt område. Därför föreslår vi att den produktionskapacitet och det antal sysselsättningstillfällen som köpsågverken representerar redovisas länsvis. I anslutning till länsplaneringen upprättas länskvoter för råvara till sådana köpsågverk som är av avgörande betydelse för sysselsättningen på sin ort och i sin bygd. Dessa kvoter sammanställs regionvis. Efter förslag från virkesråden fastställer regeringen länskvoterna. Dessa kvoter måste fyllas genom överenskommelser eller leveransplikt. En sådan hushållning med virkesråvaran underlättas av att samhället har egna skogsinnehav som kan stå till förfogande. Hänsyn härtill måste las vid utformningen och tillämpningen av jordförvärvslagen. Med anledning av den redan nu myckel bekymmersamma situationen när det gäller råvaruförsörjningen för många sågverk, och därvid för värdefulla arbetstillfällen i glesbygderna, finns inte tid att avvakta ett samlat program för skogsnäringen. Omedelbara åtgärder måste vidtas. att hos regeringen begär att de i motionen föreslagna åtgärderna vidtas för att trygga de sysselsättningstillfällen i våra glesbygder som hotas genom köpsågverkens brist på råvara. () ts) ()