mot · G002994 · 1977-01-24 00:00:00 — 1976/77: 994 av m. fl. om lokaliseringen av fritidsbebyggelse Det finns i vårt land ett påtagligt intresse för natur, friluftsliv och fritidsboende. Vi har ett rikt och varierande landskap: fjällområden, stora skogsområden, tusentals sjöar, haglandskap, stora skärgårdar, slättbygd. Genom den växande fritiden har våra möjligheter att komma i kontakt med naturen ökat. Även behovet härav har ökat - inte minst beroende på de senaste decenniernas urbanisering. Den moderna människan kräver i växande utsträckning den rekreation och stimulans som olika former av fritidsaktiviteter erbjuder. Efterfrågan på fritidsbostäder är stor, och tillkommer ca 20 000 fritidshus. Dagens fritidsbebyggelse är koncentrerad till vissa områden. av alla fritidshus återfinns inom från , och , och närmare hälften ligger inom från kust. av fritidsbebyggelsen ligger inom av landets yta. Man kan sålunda konstatera att inom vissa begränsade områden är markresurserna hårt pressade men att ofantliga markreserver står till förfogande. Som exempel kan nämnas en utredning gjord av i . Där anges att om man för fritidsbebyggelse tar i anspråk endast en tjugondel av länets strandområden, med en från bebyggelse fredad strandzon, skulle man inom 1-1,från strand kunna inrymma 75 000 fritidshus. finns mindre än 15 000 fritidshus inom . Behovet av avkoppling och av att få komma närmare naturen är grundläggande motiv för dem som efterfrågar en fritidsbostad. Gjorda undersökningar visar att efterfrågan i första hand inriktas på gles bebyggelse ett fritidshus med väl tilltagen tomt och med omgivande naturområden. Detta önskemål upplevs som mycket mer väsentligt än exempelvis vatten och avlopp. Även grupper på något hundratal tomter röner efterfrågan, medan den koncentrerade fritidsbyn knappast möter något gensvar. Den ensidiga satsning på koncentrerade fritidsbyar som skett på många håll strider således mot konsumenternas efterfrågan - man vill inte byta en tätort mot en annan. En koncentration av fritidshus kan också på ett helt annat sätt än glesbebyggelse förändra naturlandskapets särdrag. Medborgarnas önskemål vad gäller fritidshusens belägenhet är mycket varierande. Det beror bl. a. på att fritidshuset för många är den fasta punkten för ett rörligt friluftsliv med inriktning på så skiftande sysselsättningar som bad och segling, skidåkning och vandring i skogs- eller fjällterräng, insjöfiske osv. Många områden, vilka utnyttjas för fritidsbebyggelse i mycket ringa eller ingen utsträckning, är därför begärliga från konsumentsynpunkt. Medborgarnas önskemål om och behov av avkoppling från en stressad tillvaro i våra tätorter gör det angeläget att verka för glesare fritidsbosättning. En utökad, spridd fritidsbebyggelse kan bidraga till att upprätthålla och förstärka sysselsättningen inom jämförelsevis sysselsättningssvaga regioner. De höga planläggningskrav, som på många håll upprätthålls också för relativt gles bebyggelse, har emellertid lett till att fritidshusen koncentrerats till fritidsbyar, som visserligen motsvarar högt ställda sanitära normer och tekniska krav men som icke tilltalar alla konsumenter, bl. a. beroende på att man här inte har samma avkopplande miljö som i den glesa bebyggelsen. Den täta fritidsbebyggelsen har dessutom bidragit till starkt ökade markpriser, vilket kraftigt försämrat förutsättningarna för normala inkomsttagare att skaffa sig ett fritidshus. Fastighetsbildningsregler och bestämmelser rörande användningen av mark i anslutning till lantbruk och i skärgården har försvårat uppförande av enstaka fastigheter i glesbygden. Genom en utspridning över det svenska landskapet skulle angelägna önskemål om fler och billigare fritidshus, såväl med äganderätt som för uthyrning, kunna tillgodoses. En bättre miljöanpassning skulle kunna åstadkommas och god kontakt uppnås mellan lantbrukets aktiva utövare och tätortens befolkning. Förutsättningarna för att skapa en "levande landsbygd skulle förbättras. Det är mot denna bakgrund vi föreslår att samhället skall göra det enklare för medborgarna att bygga i glesbygd. Detta understryks också i regeringsförklaringen. De mest centralt belägna fritidsbostäderna har under det senaste årtiondet ofta ändrat karaktär och blivit permanentbostäder. Denna utveckling har medfört betydande problem - inte minst för kommunerna. Samma krav på service vad gäller skolskjutsar, vatten och avlopp, bibliotek osv. som i de för permenantbebyggelse planerade områdena uppkommer efter hand. Den enda väg som många kommuner ansett möjlig för att komma till rätta med dessa problem är att begränsa byggnadsrätten. 60 m1 är en vanlig maximigräns för fritidshus. Denna lösning är av flera skäl mindre lämplig. Alltför många familjer upplever fritidsbostaden som trång. Utbyggnadsmöjligheter saknas, om familjen växer. För att lösa problemen med permanentning av fritidsbebyggelsen måste därför en annan lösning än begränsning av byggnadsrätten åstadkommas. Vi förordar att man söker finna denna inom ramen för en begränsning av det kommunala serviceansvaret och föreslår att en utredning tillsätts för att utreda förutsättningarna härför. Man skulle exempelvis i den översiktliga kommunala planeringen kunna avgränsa områden för fritidsbebyggelse, inom vilka ett begränsat kommunalt serviceansvar gäller vad beträffar exempelvis kommunikationer, vatten och avlopp etc. Den som efterfrågar fritidshus eller den som önskar bosätta sig permanent i sitt fritidshus behöver då inte avsvära sig möjligheterna till tillräckligt stor och god bostad. Vederbörande får dock acceptera att en med andra kommuninvånare fullt jämförbar service ej kan krävas. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs1 att anhåller hos regeringen om åtgärder för att underlätta byggande i glesbygd. . NISSER (m) () . () () i Vrångebäck '(Se även motion 1976/77:995)