mot · G002543 · 1977-01-21 00:00:00 — Vi har redan visat i inledningen till motionen vad sorn på detta sätt har kunnat åstadkommas när det gäller att undvika arbetslöshet, som beror på konjunkturförändringarna. Också när det gäller andra typer av arbetsmarknadsproblem är denna princip vägledande, och nya och förstärkta åtgärder bör kunna utvecklas inom den ramen. I det här sammanhanget vill vi främst aktualisera fyra frågor, nämligen vissa ändringar i lagen om anställningsskydd, förbättringar i stödet till utbildning i företag, frågan om utbildningsfonder samt åtgärder vid företagsnedläggningar. 6.1 Lagen om anställningsskydd I olika sammanhang har frågan om anställningsskyddet för långtidssjuka uppmärksammats. Den som till följd av sjukdom eller liknande orsak fått sin arbetsförmåga nedsatt med minst hälften kan tillerkännas helt sjukbidrag enligt lagen om allmän försäkring, om nedsättningen i arbetsförmågan kan väntas bestå . Enligt lagen om anställningsskydd har den sjukbidragsberättigade samma ställning som den som tillerkänns hel förtidspension enligt lagen om allmän försäkring eller ålderspension. Det innebär att om arbetsgivaren vill att anställningen skall upphöra behöver han inte säga upp vederbörande utan endast en månad i förväg lämna meddelande om anställningens upphörande. Det finns, som tidigare framhållit (InU 1975/76:18, rskr 1976:65), mycket som talar för att anställningsskyddet försjukbidragsberättigad bör förändras så att denne får samma skydd som den som uppbär sjukpenning. En sådan reform skulle medföra bl. a. att en arbetsgivare måste pröva omplaceringsmöjligheterna och föra överläggningar innan uppsägning kan ske. En sådan ordning måste vara till fördel från både den enskildes och samhällets synpunkt. Regeringen bör mot bakgrund av detta nu lägga fram förslag till ändring i lagen om anställningsskydd och därmed fullfölja det arbete på förbättringar i lagen som initierades av den förra regeringen. 6.2 Stöd till utbildning i företag /75 kan bidrag utgå till företag som ordnar utbildning för permitteringshotad personal. Denna form av stöd har utgjort en försöksverksamhet, men bidragen har efter hand höjts och utgår nu med /tim. för utbildningstimmar därutöver, dock för sammanlagt högst . I budgetpropositionen föreslås att beloppen skall höjas till 10 resp. /tim. Enligt vår mening har stödet varit av stor betydelse som en del i insatserna för att förhindra arbetslöshet och stärka den enskilde arbetstagarens möjligheter. Detta har framhållits i undersökningar som gjorts av . Utbildningen har haft klart positiva effekter, hävdar såväl länsarbetsnämnd som företag och fackliga representanter i en undersökning som omfattar 10 företag i olika branscher och län. Länsarbetsnämnderna framhöll att de inte skulle ha kunnat erbjuda något annat arbete åt alla permitteringshotade, som fick stanna kvar på sina arbetsplatser och få utbildning. Från företagsledningarnas sida menade man att personalen blev mera allmänkunnig efter utbildning, och företaget kunde därför lättare skaffa avbytare bland den egna personalen vid sjukdom och semester. De anställdas fackliga företrädare framhöll att de som deltog i utbildningen fick inblick i verksamheten på övriga avdelningar och att verksamheten skapat ett allmänt ökat utbildningsintresse. Man underströk att man vid en eventuellt återkommande utbildning med sysselsättningssvårigheter ville få på sig för att planera och därmed göra utbildningen ännu bättre. Stödformen bör mot den här bakgrunden nu bli ett permanent inslag i arbetsmarknadspolitiken och bidragen bör höjas kraftigt. Vi har i ett särskilt uttalande krävt att bidragen skall höjas redan under innevarande budgetår för att kunna ge en snabb och kraftig effekt inför de akuta arbetsmark nadsproblemen, främst inom industrin. Men det är också av betydelse för den framtida beredskapen att bidragsbeloppen haren sådan nivå att företagen i sin planering inför olika konjunktursituationer lägger stor vikt vid personalutbildningen. Detta skulle kunna bidra till att minska den brist på yrkesarbetare som föreligger även i lågkonjunktur. Bidragsbeloppen bör därför enligt vår mening räknas . Även bidraget till utbildning av handikappade bör höjas från . Vidare bör det stöd som ges till företag som låter redan anställd delta i utbildningen och ger en arbetslös person fast anställning räknas upp från f. n. De här föreslagna höjningarna av statsbidragen liksom höjningen av jämställdhetsbidraget bör rymmas inom en totalkostnad på 2 080 milj. kr. 6.3 Utbildningsfonder i företagen förde i sitt betänkande Arbete åt alla (SOU 1975:95) fram tanken på att ett fondsystem bör skapas i företagen för att de skall kunna använda personalutbildningen som ett medel att utjämna aktiviteten mellan hög- och lågkonjunktur. Dessa fonder skulle kunna byggas upp i huvudsak i enlighet med de principer som gäller för investeringsfond för konjunkturutjämning. Ett sådant nytt fondsystem, ställt under samhälleligt och fackligt inflytande, skulle kunna få stark verkan för att trygga sysselsättningen inom företagen. Förslaget har vid remissbehand a. fått stöd av LO. Det är angeläget att frågan om utbildningsfonder i företagen nu blir föremål för utredning. Den förutvarande regeringen hade för avsikt att låta utredningen om personalutbildningen i företagen få i uppdrag att behandla denna fråga. För att dessa intentioner skall fullföljas bör begära hos regeringen att frågan om utbildningsfonder blir föremål för utredning. 6.4 Åtgärder vid företagsnedläggningar Omställningar i form av driftsnedläggningar utlöses ofta i en lågkonjunktur på grund av vikande orderingång. Därmed riskerar de anställda att förlora anställningen och bli utan arbete i ett skede, då möjligheterna att snabbt få stadigvarande sysselsättning är mindre än annars. F. n. finns det två arbetsmarknadspolitiska stöd som kan tjäna syftet att skjuta en planerad driftsnedläggning framåt i tiden till dess arbetsmarknadsläget har förbättrats. Det ena är industribeställningar som rådrumsbeställningar och det andra är statsbidrag för tidsbegränsad fortsatt drift till nedläggningshotade företag. Statsbidragen för tidsbegränsad fortsatt drift vid nedläggningshotade företag har utnyttjats i mycket begränsad omfattning. I den nu rådande situationen med omfattande varsel om driftsinskränkningar inom industrin borde dessa medel kunna spela en roll för att minska belastningen på andra arbetsmarknadspolitiska medel. Regeringen bör lämna en redovisning till av hur dessa medel för att påverka strukturförändringarna i näringslivet har använts för att bemästra de nu aktuella strukturproblemen. Om reglerna inte är utformade på ett sådant sätt att intentionerna i beslut kan förverkligas, bör regeringen lägga fram förslag till förändringar i bestämmelserna. Vi hemställer därför att regeringen lämnar en redovisning av hur åtgärderna använts och hur villkoren för stödet bör förändras. I det sysselsättningspolitiska målet att skapa arbete åt alla ingår strävan att uppnå regional balans. Det regionalpolitiska målet formulerade av riksdag i beslut om riktlinjerna för regionalpolitiken (prop. 1972:111, InU 1972:28, rskr 1972:347). Kraftfulla åtgärder har vidtagits på grund av detta beslut. I budgetpropositionen (prop. 1977/78:100, bil. 17) konstateras att den regionala balansen har förbättrats länen emellan . Expansionen i storstadsområdena har dämpats, och skogslänen har kunnat hålla befolkningsnivån och i en del fall har de kunnat redovisa befolkningsökning. har samtliga skogslän haft ett i nfl y tt ni ngsö vers kot t. Befolkningsutvecklingen har enligt budgetpropositionen varit mer balanserad än tidigare för olika ortstyper. Storstadsområdena och primära centra har haft en måttlig tillväxt likaså de regionala centra. lingen i kommuncentra har varit positv och ligger genomgående över de prognoser som lämnats i länsplanering 1974. För kommuncentra i det inre stödområdet har utvecklingen dock varit något mer negativ än som befarats, sägs det i propositionen. Sysselsättningen har under den första ökat med över 200 000 förvärvsarbetande. Den regionala fördelningen av dessa uppvisar en helt annan bild . a. har sysselsättningen i landets norra delar ökat påtagligt. De fyra nordligaste länen har ökat sin sysselsättning med 11 96, men sysselsättningsgraden är alltjämt lägre än i landet som helhet. Utvecklingen av befolkning och sysselsättning har varit mer balanserad för de olika ortstyperna än vad utvecklingen gav anledning att förmoda. I stort sett har balans uppnåtts i befolkningsutvecklingen mellan länen. Utsikterna att bevara denna balans är goda under förutsättning att kraftfulla regionalpolitiska insatser görs också i fortsättningen. Därtill kommer att regionalpolitiken måste inriktas på att förbättra även den inomregionala balansen. När det gäller regionalpolitiken innehåller budgetpropositionen inga förslag till nya åtgärder. I huvudsak är det fråga om en redovisning av de beslut och åtgärder som tidigare vidtagits av regering och riksdag. I fråga om den s. k. offertprincipen, för vars tillämpning 40 milj. kr. avdelas i budgetförslaget, har denna fråga tidigare behandlats av , och vad som föreslås i budgetpropositionen kan sägas rymmas inom beslut som redan fattat. Även när det gäller de ekonomiska resurserna är det fråga om medel inom de ramar som redan anvisat till regeringen. I budgetpropositonen föreslås också att stöd skall kunna lämnas till kommuner i det inre stödområdet för att uppföra industrilokaler för uthyrning. Möjligheter att uppföra industrihus föreligger . Dels kan kommunerna som beredskapsarbete låta bygga sådana hus. Dels kan Stiftelsen Industricentra bygga industrihus. Regeringen vill nu införa ytterligare en form för stöd till byggande av industrihus. Det är angeläget att statsmakterna därvid ser till att detta stöd inte får den effekten att det medverkar till att dra bort industrier från vissa redan industrifattiga kommuner. Villkoren bör därför utformas så att stödet inte blir ett konkurrensmedel mellan kommunerna. Som villkor för stödet bör i princip gälla de regler som har antagit för Stiftelsen Industricentra. För att förenkla handläggningen av beslut i dessa frågor bör det ankomma på att besluta om sådant statligt stöd som föreslås i budgetpropositionen. 7.2 Befolkningsramar för länen När det gäller den regionalpolitiska planeringen beslutade 1976 fprop. 1975/76:211, AU 1976/77:7, rskr 1976:79) att ge ett ändrat innehåll åt de av statsmakterna angivna befolkningsramarna för länen. Enligt beslutet, som dikterades av borgerliga majoritet, skall för storstadslänen planeringen inriktas mot den undre delen av ramarna, i skogslänen mot de övre delarna och för övriga län mot mittdelen av ramarna. Enligt vår uppfattning innebär tekniken med befolkningsramar att man har möjlighet att planera för skilda utvecklingsalternativ. Genom att planeringstalen anger det intervall inom vilket den troliga utvecklingen kan väntas ligga, bör resursplaneringen innehålla en beredskap för att möta problem, som uppstår om utvecklingen går åt ett annat håll än man räknat med. Den teknik som introducerades har visat sig vara ändamålsenlig. Det beslut som fattade 1976 innebären betydande centralisering och ett i motsvarande mån minskat handlingsutrymme för planeringen i länen. Det kommer enligt vår mening att binda kommunernas och länsorganens planering på ett sätt som gör det svårare att lösa de inomregionala problemen. skall , samt öka med sammanlagt 40 000 invånare, om man inriktar planeringen på den nedre ramen. Skogslänen skall planera för en ökning med 85 000 invånare vid en inriktning på den övre ramen. Redan från befolkningssynpunkt är detta ett märkligt beslut. Så t. ex. måste man från fl till stånd en nettoutflyttning föratt balansera den befolkningstillväxt som sker genom de barn som kommer att födas. måste man åstadkomma en betydande nettoinflyttning i skogslänen, vilket förutsätter en ökad långväga flyttning framförallt från storstadslänen. Ännu mer anmärkningsvärd blir konsekvensen av beslutet om man ser till de krav detta ställer på arbetsmarknaden. Enbart för att vid nuvarande befolkningstal uppnå en utjämning i yrkesverksamhetsgraden krävs 124 000 nya arbetstillfällen i skogslänen. För att därutöver ge den nytillkommande befolkningen i skogslänen arbete i samma omfattning som vad i övrigt gäller måste antalet arbetstillfällen öka med ytterligare 30 000-40 000. Om man inte uppnår en sysselsättningsökning av det här slaget blir följden att yrkesverksamhetsgraden minskar, när man förverkligar de av riksdagsmajoriteten beslutade befolkningstalen. Det kan varken från den enskilde medborgaren eller från kommunernas sida vara ett intresse att ha en sådan befolkningsutveckling i skogslänen att fullsysselsättningen försvåras och som dessutom måste förutsätta en ökad långväga flyttning. Det är emellertid inte särskilt troligt att man får till stånd en sådan kraftig förskjutning av befolkningen som riksdagsmajoriteten förutsatt, och i beslutet har inte heller redovisats med vilka medel en sådan omflyttning skall komma till stånd. Genom beslut har emellertid kommuner och länsorgan ålagts att planera för en sådan utveckling, och det är här fråga om en planering utan den nödvändiga flexibiliteten i handlandet. bör nu undanröja de problem som skapades genom att fasta befolkningstal infördes i den regionala planeringen och återge kommuner och länsorgan den handlingsfrihet som förutsattes i det socialdemokratiska förslaget. Arbete, praktik och utbildning för alla ungdomar I propositionen 1975/76:211 om samordnad sysselsättnings- och regionalpolitik slogs fast att en av samhällets uppgifter är att medverka till att alla ungdomar kan erbjudas arbete, praktik eller utbildning. De allmänna riktlinjerna angavs för hur detta mål skall kunna förverkligas. Det framhölls att åtgärder måste sättas in såväl i skolan som i övergången mellan skola och arbetsliv samt i arbetslivet. 1 propositionen underströks att arbetet för att förverkliga detta mål redan inletts. När det gäller att bedöma värdet av de vidtagna åtgärderna och behovet av ytterligare insatser, ger uppgifterna från arbetskraftsundersökningarna viktig information. Sysselsättningen och arbetslösheten bland ungdomar i åldern har utvecklats på följande sätt . Siffrorna visar att ungdomsarbetslösheten har pressats tillbaka på ett påtagligt sätt . Utvecklingen i skiljer sig därigenom från förhållandena i de flesta övriga västeuropeiska länder. Ungdomsarbetslösheten har där fortsatt att öka , och en allmän förbättring i de ekonomiska konjunkturerna har inte erbjudit någon lösning på problemet. Bakom ungdomsarbetslösheten ligger strukturförändringar på arbetsmarknaden som måste mötas med särskilt utformade insatser. Den förbättring som skett för ungdomarna på den svenska arbetsmarknaden har kunnat åstadkommas med hjälp av arbetsmarknadspolitiska insatser i form av en effektivare arbetsförmedling, förbättrade utbildningsmöjligheter och sysselsättningsskapande verksamhet. De riktade arbetsmarknadspolitiska insatser som kommit till användning har visat sig effektiva, och det är naturligt att bygga vidare på dessa erfarenheter i de fortsatta strävandena att erbjuda alla arbete, praktik eller utbildning. I propositionen 1975/76:211 redovisades de positiva erfarenheter som sysselsättningsutredningen gjort med intensifierade insatser för ungdomar inom arbetsförmedlingen. Där framhölls också att erfarenheterna från försöksverksamheten i fortsättningen bör arbetas in i förmedlingsverksamheten. Vidare konstaterades att det finns anledning att ge förtur åt arbetsförmedlingsinsatser för ungdom vid framtida förstärkningar av arbetsförmedlingen. I regeringens budgetproposition ansluter sig föredraganden till strävandena att erbjuda arbete, praktik och utbildning åt alla ungdomar. När det gäller uppföljningen av detta uttalande med konkreta insatser finns det anledning till kritik av budgetförslaget. Utbyggnaden av arbetsförmedlingen bromsas upp när det gäller personella resurser, vilket har påvisats i det föregående. Detta är särskilt allvarligt med hänsyn till möjligheterna att ytterligare pressa ned ungdomsarbetslösheten. Erfarenheterna från sysselsättningsutredningens försöksverksamhet visade vilken avgörande roll som arbetsförmedlingen kan spela, men de visade också att förmedlingsarbetet för ungdomarna är speciellt personalkrävande. Ytterligare personalförstärkningar är således motiverade inte minst med hänsyn till ungdomarnas situation. En väl fungerande lokal arbetsmarknad är av stor betydelse för att arbete och praktik skall kunna erbjudas de nytillträdande. Kommunerna har en viktig uppgift att medverka till en sådan sysselsättningsplanering. I propositionen 1975/76:211 angavs att planeringen bör ta sikte på en analys av den lokala arbetsmarknaden, beredskapsplaner för den egna verksamheten vid konjunkturbetonad arbetslöshet och verksamhetsplaner, som inriktas så att den kommunala verksamheten medverkar till en bättre fungerande, lokal arbetsmarknad. Den socialdemokratiska regeringen tog initiativet till överläggningar med ett antal kommuner för att få till stånd en planering av insatser för arbetslösa ungdomar. fick sysselsättningsutredningen i uppdrag att bedriva en försöksverksamhet med sysselsättningsplanering. Vidare var det avsikten att regeringen skulle samla kommunerna till överläggningar för att få till stånd en aktiv sysselsättningsplanering, även i kommuner som inte deltar i försöksverksamheten. Några sådana initiativ har emellertid inte tagits av den nu sittande regeringen. Av största betydelse för ungdomarnas möjligheter att få en varaktig sysselsättning är att de får tillfälle till en lämplig yrkesutbildning och att övergången mellan skola och arbetsliv är organiserad på ett riktigt sätt. har av elever fortsatt sin utbildning direkt i gymnasieskolan. En stor del av dem som lämnat och inte fortsatt sina studier i gymnasieskolan återkommer senare til! av dem som lämnar går aldrig vidare till gymnasieskolan. Allmänt sett gäller att arbetsmarknadssituationen är svårare för ungdomar jämfört med de vuxna och att den är svårare för ungdomar i åldern 16-19 år - särskilt för flickorna - jämfört med hela gruppen av ungdomar . Erfarenheterna visar också att svårigheterna att få varaktig och trygg sysselsättning är ojämförligt störst för de ungdomar som saknar yrkesutbildning. Mot denna bakgrund är det nu angeläget att ta ett samlat grepp när det gäller ansvar, organisation och resurser för att på ett effektivt sätt ordna övergången från till arbete och fortsatt utbildning för ungdomar i tonåren. En viktig utgångspunkt bör vara att gymnasieskolans undervisning måste organiseras och ges ett innehåll så att den når en större andel av varje årsklass. En annan viktig utgångspunkt bör vara att finna former för övergången från skola till arbetsliv, vilka bättre stämmer med arbetsmarknadens funktionssätt än den nuvarande ordningen genom vilken ca 30 000 ungdomar ungefär går ut från och söker sig in på arbetsmarknaden. En tredje viktig utgångspunkt bör vara att finna former för att göra kraftfulla insatser för dem som går vidare från till arbetsmarknaden. När det gäller ansvaret för ungdomar i åldern har skolan det primära utbildningsansvaret. Detta kom till uttryck i den socialdemokratiska regeringens proposition om skolans inre arbete och beslut på grundval av propositionen (prop. 1975/76:39, UbU 1975/76:30, rskr 1975/76:367). Genom beslutet har riktlinjer angetts för uppföljningen av elevernas situation för av efter . Syftet med denna uppföljning är att ge alla ungdomar möjlighet till arbete och utbildning. När det gäller organisationen beslutades att planeringsråd bör upprättas i samtliga kommuner som samarbetsorgan mellan skolan, arbetsförmedlingen, företagen och de fackliga organisationerna fr. o. m. /78.1 planeringsråden skall frågor som rör fackligt deltagande i skolornas undervisning, studie- och yrkesvägledningsfrågor samt arbetslivsorientering behandlas. T. v. bör planeringsråden enligt propositionen kunna fylla funktionen som samarbetsorgan i praktikfrågor. Planeringsråden kommer således att spela en viktig roll i uppläggningen av övergången mellan skola och arbetsliv. I det praktiska genomförandet måste samverkan ske direkt mellan de olika medverkande parterna. När det gäller att finna lämpliga arbets- och utbildningsmöjligheter måste lösningarna i hög grad vara individuellt utformade för att så långt som möjligt tillgodose den enskilde elevens önskemål och förutsättningar. En anpassning av gymnasieskolan bör ske för att den skall nå en större andel av varje årsklass och kunna erbjuda lämplig yrkesutbildning. Det var bl. a. mot denna bakgrund som den socialdemokratiska regeringen tillkallade en utredning om den gymnasiala utbildningen (1976:10). I direktiven framhölls bl. a. att vissa elever behöver starkt yrkesinriktade utbildningsalternativ för att de över huvud taget skall vara intresserade av fortsatt utbildning. En ny utbildningsorganisation kan därför behöva kompletteras med speciella starkt yrkesinriktade kurser. Behovet av snabba åtgärder är stort. I en särskild motion har vi begärt att gymnasieskolan redan nu bör tillföras ett antal korta, yrkesinriktade och påbyggbara kurser. SÖ bör ges i uppdrag att planera sådana kurser för flera tusen elever i gymnasieskolan. Kurserna skall rikta sig till de elever som lämnar och inte går vidare till gymnasieskolan. Kurserna skall kunna variera tidsmässigt och kunna följas på deltid eller heltid. Vidare föreslås åtgärder för en smidigare övergång mellan och gymnasieskolan. Förslagen syftar till att anpassa gymnasieskolans utbildningsutbud till de ungdomar som inte finner nuvarande studievägar inom gymnasieskolan tillräckligt attraktiva. När det gäller ekonomiska resurser ger staten f. n. ett ekonomiskt bidrag till privata och kommunala arbetsgivare för att anställa arbetslösa ungdomar i beredskapsarbetets form. Syftet är framför allt att lösa konjunkturbetingade svårigheter. Också kommer det att finnas behov av sådana insatser för att möta förändringar i den ekonomiska aktiviteten. Därutöver bör man pröva möjligheterna att använda ekonomiska stimulanser för att främja tillsvidareanställningar och yrkesutbildning för ungdomar som inte går vidare till gymnasieskolan eller som har fått en mindre omfattande utbildning i gymnasieskolan. Syftet är att skapa ett intresse hos företag och förvaltning att erbjuda tillsvidareanställning för ungdomar som söker sig in på arbetsmarknaden efter skolan och att stimulera företag och förvaltningar att i samarbete med de fackliga organisationerna och skolan erbjuda ungdomarna en lämplig yrkesutbildning. Genom en uppläggning av det här slaget, där skolans lagstadgade ansvar, en ändamålsenlig organisation, ett delvis nytt innehåll i gymnasieskolans kursutbud samt lämpligt utformade ekonomiska stimulanser samverkar, bör en effektiv form skapas för övergången från grundskola till arbete och yrkesutbildning. bör i samråd med utredningen om den gymnasiala utbildningen få i uppdrag att pröva ett sådant samlat grepp. Ekonomiskt stöd vid arbetslöshet Den grundläggande pricipen för arbetsmarknadspolitiken är att alla ansträngningar skall göras för att arbete eller utbildning skall kunna beredas den som blir arbetslös. Ekonomiskt stöd vid arbetslöshet är en viktig del i samhällets insatser för att skapa trygghet för den enskilde, men detta stöd måste betraktas som den sista utvägen om strävandena att erbjuda arbete och utbildning inte skulle ge resultat. Efter framställning av LO och TCO tillsatte den förra regeringen en utredning om allmän arbetslöshetsförsäkring. En viktig utgångspunkt för det arbetet är att löntagarna själva genom sina organisationer får sköta arbetslöshetsförsäkringen. En annan viktig utgångspunkt är att samtliga kostnader som följer av en allmän arbetslöshetsförsäkring bör betalas direkt av pro duktionen genom arbetsgivaravgifter.