mot · G0021530 · 1977-03-28 00:00:00 — Motion 1976/77:1530 av med anledning av propositionen 1976/77:108 om alkoholpolitiken Propositionen om alkoholpolitiken är en nedslående läsning för alla som hoppats att arbete med utredningar och andra förberedelser äntligen skulle resultera i en konstruktiv och med socialpolitiken fast samordnad alkoholpolitik. Om de nu framlagda förslagen genomförs, och det får stanna vid detta, kommer alkoholpolitiken att i allt väsentligt förbli vad den varit sedan omläggningen . Den enda mer betydande förändringen blir att, enligt förra årets riksdagsbeslut, den tragiska parentesen mellanölet avslutas. I övrigt föreslås en del detaljändringar i fråga om försäljning och utskänkning av alkohol, skattesatserna justeras till samstämmighet med den allmänna prisutvecklingen, vissa icke närmare preciserade insatser skall göras inom områdena information och fritidsaktiviteter, och slutligen sker en ytterst blygsam förstärkning av alkoholforskningens resurser. Detta är i stort sett allt. Alkoholpolitiska utredningens mångåriga och ambitiösa arbete har knappast satt några märkbara spår i propositionen. Och den aviserade samordning med social- och vårdpolitiken som 1976 fick motivera ett ettårigt uppskov med propositionen har i stort sett fått stanna på det administrativa planet; på regeringsnivå har alkoholfrågorna i huvudsak flyttats från budget-till , och på verksplanet får överta motsvarande ärenden från . Det är nästan symboliskt att den enda brygga som funnits mellan alkoholpolitik och vårdpolitik nu rivs - utan att något annat kommer i stället. Möjligheten att avstänga kända missbrukare från inköp av alkohol har varit ett, låt vara misslyckat, försök att låta alkoholpolitik och vårdpolitik stödja varandra. De s. k. spärrlistorna har varit verkningslösa, och därför finns det ingen anledning att motsätta sig att de avskaffas. Men nog hade man väntat sig åtminstone något försök att finna andra former för samverkan mellan alkoholpolitik och vård. Varför inte nytt uppskov? Beslutet att uppskjuta propositionen motiverades bl. a. med önskvärdheten att avvakta socialutredningens slutbetänkande. är detta betänkande försenat, och det finns alltjämt ingen möjlighet att bedöma vad den kommande socialtjänstlagen kan komma att innehålla av betydelse för alkoholpolitiken. Vidare vågar man förmoda att organisatoriska och andra förändringar 1 1976/77. i regeringens kansli efter regeringsskiftet gjort det svårt att hinna få fram förslagen till aviserad tid; i varje fall ger propositionen på många punkter ett starkt intryck av att vara tillkommen under svår tidsnöd. Man kan fråga sig om det inte i detta läge varit motiverat att nu endast lägga fram förslag om justering av skattesatserna och låta reformen i. övrigt anstå ytterligare något halvt eller helt år tills socialutredningens slutbetänkande åtminstone hunnit framläggas och remissbehandlas. När så inte skett, är det närmast självklart att de nu föreslagna åtgärderna endast kan betraktas som provisorier. Arbetet på en verklig alkoholpolitisk reform måste fortsätta och ytterligare förslag, insatta i sitt socialpolitiska sammanhang, framläggas möjligt. Det är möjligt att en verkligt framgångsrik alkoholpolitik i ett samhälle som vårt är en utopi. Önskemålet att låta ett accepterat alkoholbruk fortgå under största möjliga frihet för konsumenterna låter sig kanske över huvud taget inte förena med effektiv kamp mot missbruk och skador. Men samhället kan ändå inte ge upp striden mot vad som är ett av våra svåraste sociala problem, kanske det allra svåraste. Om gamla vägar visar sig oframkomliga måste nya prövas. alkoholpolitiska reform blev i stort sett ett misslyckande. Teorin att en avdramatisering av alkoholhanteringen, genom borttagande av de flesta restriktionerna, skulle leda till minskat bruk av alkohol visade sig inte hålla. Endast genom snabba och för svenska förhållanden dramatiska skattehöjningar blev det möjligt att hejda en närmast explosiv ökning av både totalkonsumtion, missbruk och skador. är det ostridigt att alkoholproblemen trängt allt längre ned i åldrarna, så att alkoholen i är inte bara ett ungdomsproblem utan ett barnproblem. Många läkare hävdar vidare att andelen patienter med alkohol relaterade sjukdomar i såväl somatisk som psykiatrisk sjukvård fördubblats . Självklart är det riktigt att samhällets insatser starkt inriktas på förebyggande åtgärder. Men vi får för den skull inte glömma de sannolikt hundratusentals människor som redan har problem. Tillskyndarna av reformen måste ha varit nästan cyniskt medvetna om att de framgångar man hoppades nå genom liberalisering och "avdramatisering endast kunde uppnås på bekostnad av de redan alkoholskadade. Så blev det också. De flesta som den gången hade grava alkoholproblem torde programenligt ha gått under, snabbare och brutalare än de skulle ha gjort utan någon reform alls. Detta får inte upprepas. Alla måste få klart för sig att ju friare alkoholhanteringen tillåts bli, desto intensivare insatser krävs för att uppsöka och hjälpa de många som helt enkelt inte kan klara sig själva i ett samhälle med fri tillgång till alkohol. Det är därför det är så viktigt att alkoholpolitiken byggs fast samman med socialpolitiken. Den nu aktuella propositionen säger mycket litet om framtiden. Men det torde stå klart för de flesta att de marginella åtgärder som föreslås inte utgör någon färdig reform. Det är nödvändigt att arbetet fortsätter och att det fortsätter planmässigt. De åtgärder som sätts in måste utvärderas snabbt och noggrant, så att insatser som förefaller att ge resultat snabbt kan byggas ut. Detta gäller såväl informationen, de speciella fritidsinsatserna och - kanske framför allt - forskningen. Att bedriva effektiv information om alkohol, riskerna för missbruk och skador, måste vara mycket svårt, bl. a. därför att det egentligen inte finns någon positivt inställd målgrupp att vända sig till. De redan alkoholskadade är knappast mottagliga för information och behöver inte heller någon de är redan eminent sakkunniga. Och alla de som är eller tror sig vara problemfria är i allmänhet övertygade om att de egentligen inte löper någon risk och att budskapet därför inte kan vara avsett för dem. En huvuduppgift för alkoholinformationen bör vara att hos den problemfria majoriteten skapa en solidaritet med dem som har eller lätt kan få problem. Vårt samhälle är genompyrt av alkoholseder och attityder till alkoholen som gör livet till en ständig, hård kamp för alla dem som har svårt att umgås naturligt med spriten. En ständig och intensiv propaganda för större hänsyn till den utsatta minoriteten borde kunna ge åtminstone någon effekt; det är osolidariskt att inleda sin medmänniska i frestelse. En sådan solidaritetsskapande information kan dessutom komma att visa sig värdefull om och när vi måste bankruttförklara hela den hittillsvarande alkoholpolitiken och slå in på helt andra vägar. Om - vilket dess värre är mycket sannolikt om inte mer görs än som föreslås i den nu aktuella propositionen - missbruk och alkoholskador fortsätter att öka lär det bli nödvändigt att gå över till en väsentligt mer restriktiv politik. skulle det vara mycket svårt att upprätthålla mera genomgripande restriktioner i form av t. ex. ransonering eller registrering av alkoholinköp, därför att sådana åtgärder inte skulle ha någon förankring hos folkflertalet. Att skapa ökad förståelse för nödvändigheten att frivilligt eller som ett accepterat tvång underkasta sig begränsningar i den personliga konsumtionsfriheten av hänsyn till medmänniskor, det är en angelägen och framåtsyftande informationsuppgift. I propositionen föreslås försöksverksamhet inom fritidsområdet med inriktning på de människor som är särskilt utsatta för risken att hamna i alkoholmissbruk. Detta är naturligtvis bra - om man bara vet vilka dessa människor är och har möjlighet att få kontakt med dem. Tyvärr vet vi ganska litet om detta. I propositionen nämns bara att gemensamt för de människor som åsyftas är dock att de har sociala problem". Detta må så vara, även om det är klart att det måste finnas en stor riskgrupp som ännu inte har några påvisbara sociala problem men som riskerar att få det när de väl har hamnat i alkoholmissbruk. Gemensamt för de människor som åsyftas är emellertid dess värre också att de som regel känner sig föga dragna till föreningsliv eller sådana aktiviteter som arrangeras av kommunala fritidsförvaltningar. Hur når man dem, särskilt bland ungdomen, som löper särskilda risker i sitt förhållande till alkohol och som är och vill fortsätta att vara vad man brukar kalla föreningslösa? Här har propositionen tagit upp en tanke från APU som torde förtjäna att prövas i så stor skala som möjligt: Inom ramen för försöksverksamheten bör vidare kunna anordnas nöjes verksam het i lokaler där alkoholservering inte förekommer. Det är känt att alkoholfria dansställen har svårt att hävda sig i konkurrensen med dem som serverar sprit, vin och öl. Här bör det vara möjligt att hjälpa till. De många ungdomar som dricker så mycket öl och sprit att man måste tala om missbruk är i de flesta fall ändå inte alkoholister i den meningen att de hunnit utveckla något verkligt alkoholberoende. kan andra intressen konkurrera med lusten att dricka, förutsatt att det erbjudna alternativet är tillräckligt lockande. Om de alkoholfria nöjesställena för ungdom ges ekonomiska möjligheter att konkurrera med dansrestaurangerna om de allra populäraste orkestrarna och artisterna, då är det goda utsikter att ungdomen kommer även utan att lockas med alkohol. När det i propositionen sägs att denna verksamhet inte bör begränsas i fråga om arrangörer av verksamheten, bör detta få tolkas så att inte bara föreningar och kommuner utan också kommersiella nöjesarrangörer bör kunna få vara med. Enda villkoret skall vara att inga alkoholdrycker serveras. Det är inte särskilt konsekvent att, som samhället föreslås satsa på alkoholfria miljöer i form av nöjesställen och föreningar, införa alkoholen i liknande miljöer där den saknas. Att tillåta alkoholservering i teatrar och konserthus lär väl visserligen inte vara särskilt riskabelt från alkoholpolitisk synpunkt. Men om det inte är någon farlig reform, så är det i varje fall en onödig reform. Den försöksverksamhet med sådan servering som APU anordnade blev närmast ett fiasko på grund av bristande intresse hos både arrangörer och publik. Av 22 etablissemang som fick serveringstillstånd var det 20 som utnyttjade tillståndet och bara 13 som fortsatte försökstiden ut. 1 genomsnitt lär det ha serverats drinkar för per teater- eller konsertbesökare. Behovet var uppenbarligen inte stort, och veterligen har egentligen ingen med nämnvärd intensitet begärt att drinkbarerna skall få komma tillbaka till teatrarna. När ett viktigt mål för alkoholpolitiken är att åstadkomma så många alkoholfria miljöer som möjligt bör det krävas mycket starka skäl för att införa alkoholen där den nu inte finns. Jag föreslår därför att avslår förslaget genom att andra stycket i 41 § i lag om handel med drycker får utgå. Fr. o. m. får mellanöl inte längre säljas i den allmänna handeln. Det är viktigt att syftet med den reformen inte äventyras genom samtidiga åtgärder som verkar i andra riktningen. Detta motiv anförs i propositionen för förslaget att inte nu sänka åldersgränsen för inköp på systembolaget. Konsekvensen bjuder att inte heller handeln med det öl som i fortsättningen får säljas i allmän handel utsträcks över vad som gäller. Jag föreslår därför att beslutar om fortsatt giltighet av bestämmelsen att öl endast får försäljas vardagar mellan kl. 8 och 20. APU föreslog en ganska betydande utbyggnad av alkoholforskningen, bl. a. med inrättande av 13 nya forskartjänster. Den insatsen prutas i propositionen till endast 3 tjänster. Detta är helt otillfredsställande. Om vi över huvud taget någonsin skall kunna komma till rätta med alkoholproblemen i samhället måste vi ha långt större kunskap om alkohol och alkoholproblem. Stora forskningsinsatser behövs både inom samhällsvetenskap och inom naturvetenskap. tenderar forskningsresurserna på alkoholområdet närmast att krympa genom samordning med narkotikaforskning. Även om alkohol- och narkotikafrågorna uppvisar en viss parallellitet är många frågor inom båda områdena av specifik natur. I varje fall minskar kapaciteten för alkoholforskning om forskarna åläggs att även ägna sig åt narkotikafrågorna utan att någon resursökning sker. omfattar samtliga tre befintliga professurer inom alkoholområdet även narkotikaforskning. APU hade ett väl genomtänkt förslag om hur den starkt eftersatta alkoholforskningen skulle kunna organiseras för att få en rimlig balans mellan samhällsvetenskaplig och biologisk-medicinsk forskning. Det är ytterst angeläget att det förslaget realiseras. Som skäl för att endast en ytterst blygsam satsning på forskningen nu föreslås anförs att det skulle vara förenat med organisatoriska svårigheter att på en gång tillsätta så många tjänster som APU föreslagit. Detta skäl förefaller inte övertygande; nog har både större och snabbare utbyggnad av forskningsorganisationer förekommit på andra områden utan att några svårigheter uppstått. Och även om man - med tvekan - accepterar de administrativa hindren för en snabbare utbyggnad, så borde ju därav följa närmast som en självklarhet att en genomtänkt plan framläggs för hur utbyggnaden skall kunna ske i så snabb takt som de organisatoriska och administrativa förutsättningarna medger. Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att beslutar a. att 41 §, andra stycket, i förslaget till lag om handel med drycker skall utgå, b. att försäljning av öl i allmän handel får ske endast , 2. att hos regeringen begär a. förslag till plan för utbyggnad av alkoholforskningen i enlighet med APU:s förslag, b. förslag till fortsatt alkoholpolitiskt reformarbete i anslutning till de förslag som kan föranledas av socialutredningens kommande slutbetänkande.