mot · G0021298 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77: 1298 av m. fl. om åtgärder för handikappade Graden av handikapp hos en människa är ytterst en fråga om hur samhället ser ut. Det är alltså samhällets beskaffenhet som avgör i vilken grad en människa med en fysisk eller psykisk funktionsnedsättning är handikappad. En människa med ett synfel som kan korrigeras med vanliga glasögon är i vårt samhälle inte handikappad. Samma synfel i ett annat samhälle, där glasögon är ett okänt begrepp, är definitivt ett handikapp. En människa som är skadad i benen och rullstolsbunden behöver i princip inte vara handikappad. Om samhället på alla nivåer var anpassat efter de krav en rullstolsbunden ställer på tillgänglighet och service, skulle också handikappets konsekvenser kunna begränsas kraftigt. Graden av människors handikapp är således påverkbart genom politiska beslut. lever dock hos många föreställningen att handikapproblemen är något som endast berör individen. Många handikapproblem är direkt orsakade av tron på det berättigade i konkurrens mellan människor. Ett utpräglat exempel på detta är handikappades svårigheter att få arbete. Företagsamhetens principer utestänger således människor som inte uppfyller kravet på lönsamhet i snäv bemärkelse. Socialdemokratin hävdar alla människors lika värde. 1 detta innefattas att envar skall ges möjlighet att vara med och prestera efter sin förmåga och tillförsäkras en försörjning som svarar mot vars och ens behov. Handikappades rätt till arbete skall tryggas och den enskildes integritet och inflytande över sin situation värnas. Det innebär också att alla skall ha rätt och möjlighet att utveckla sin personlighet och sin förmåga. Socialdemokratin vill utforma produktionen, samhällsmiljön och all verksamhet i samhället med tanke på olika medborgargruppers skiftande behov. Men det krävs också insatser som mer direkt avser handikappade. På jämlikhetens och solidaritetens grund och under stark medverkan av de handikappades egna organisationer har det växt fram en ny syn på handikappfrågorna. De ses inte längre som någonting som endast berör personer med handikapp. I stället finns en växande insikt om att de är grundläggande samhällsfrågor som berör oss alla. Genom att samhället och dess funktioner i stort sett utformats för människor utan handikapp blir handikappade ofta isolerade och utestängda från gemenskapen i samhället. Ett samhälle där handikappade inte kan delta 3 sam!. i gemenskapen blir ett bristfälligare och fattigare samhälle. Handikappade har på grund av sina upplevelser och erfarenheter mycket att tillföra gemenskapen. Eftersom handikapp är en normal företeelse i mänskligt liv måste handikappade kunna delta i gemenskapen för att denna skall bli fullständig. Grundsynen att hela samhället och dess aktiviteter bör vara tillgängliga för alla innebär att säranordningar för handikappade bör begränsas. I de fall särskilda insatser är nödvändiga för att genom tekniska och praktiska anordningar tillförsäkra handikappade likvärdig levnadsnivå med andra skall sådana säranordningar utformas som rättigheter. En huvuduppgift i handikappolitiken måste vara att förebygga handikapp. Den andra huvuduppgiften är att människor med olika handikapp skall kunna leva så normalt som möjligt och i gemenskap med andra. Kravet på jämlikhet och solidaritet i samhället innefattar också ett krav på att de enskilda medborgarna måste lära sig att bättre förstå de olika handikappgruppernas situation och problem. Ökade kunskaper skapar också förståelse för insatser för handikappade och underlättar kontakter. Kontaktsvårigheter övervinns bäst om handikappade har tillfälle att vara tillsammans med andra, i vanliga miljöer. Hela samhället måste få en sådan inställning att handikappade blir en självklar del av helheten. Här redovisat synsätt kommer till uttryck i socialdemokratins program på handikappområdet, Trygghet och rättvisa åt handikappade. I enlighet med den grundinställning som uttrycks i programmet har den tidigare socialdemokratiska regeringen tagit initiativet till omfattande reformer på handikappområdet. Omfattningen av denna reformverksamhet framgår av att statens kostnader för insatser för handikappade steg från 3 700 milj. kr. till 6 100 milj. kr. Den ekonomiska tryggheten har byggts ut genom omfattande pensionsreformer, som bl. a. medfört en väsentlig standardhöjning för alla förtidspensionärer. En ny rättighet har införts genom handikappersättningen. Reglerna för vårdbidrag till föräldrar som vårdar handikappat barn har förbättrats. med sänkningen av den allmänna pensionsåldern och införandet av nya regler för rörlig pensionsålder genomfördes ytterligare förbättringar för folkpensionärer som inte har ATP eller har låga ATP-belopp. Detta har särskild betydelse fördem som blivit handikappade . Betydande resurser har satts in för att vidga möjligheterna till arbete för handikappade. Bidragssystemet för arbetshjälpmedel, arbetsbiträde och näringshjälp har förstärkts. På den tidigare regeringens förslag har numera beslutat om ett nytt bidragssystem för halvskyddat arbete, som innebären kraftig förstärkning av bidraget för nyanställning av handikappade personer. För ungdomar med svåra handikapp gäller särskilt gynnsamma villkor. Verksamheten med anpassningsgrupper har byggts ut. Insatserna för handikappade har under 1973-1976 ökat även inom andra områden, som t. ex. rehabilitering, utbildning och barnomsorg. Statsbidrag har införts till kommunernas färdtjänst. Stödet till handikapporganisationerna har mer än fördubblats. har dessutom arvfondsbidrag på ca 7 milj. kr. lämnats till organisationerna för särskilda insatser. Vidare har beslut fattats om att alla nya bostäder, allmänna lokaler och arbetsplatser skall byggas tillgängliga för handikappade. Socialdemokratin kommer att fullfölja sin handikappolitiska linje. Till årets redovisar vi i denna motion olika förslag med uttryck för denna inriktning. Socialdemokratin hävdar att arbete är grunden för all välfärd och att varje människas förmåga till arbete skall tillvarats. Det innebär att alla människors arbetsinsats är lika viktig och utgör en tillgång för samhället. Socialdemokratin ser således människor med handikapp som en tillgång inom arbetslivet även när handikappet medger endast en mycket begränsad arbetsinsats. hävdar socialdemokratin att alla har samma rätt till arbete. Arbetet ger social kontakt och gemenskap. Det ger inkomst och självständighet. Rätten till arbete är en central utgångspunkt för det praktiska reformarbetet. Genom en social förnyelse av arbetslivet vill socialdemokratin undanröja existerande hinder för handikappade. Arbetskraven och arbetsmiljön måste anpassas efter människornas skiftande förutsättningar och förmåga. Det är därvid inte fråga om enstaka förändringar av arbetstider och arbetsplatser. Snarare kan det uttryckas så att nära nog varje arbetsplats och arbetsuppgift behöver anpassas och att varje arbetstagares behov av individuell inskolning måste tillgodoses. Åtgärderna för att skaffa arbete åt handikappade måste intensifieras. Den jämlikhets- och solidaritetstanke som drivit fram insatserna för de grupper som behöver samhällets stöd måste också bringas att slå igenom inom hela arbetslivet. framhöll i sitt delbetänkande Arbete åt alla (SOU 1975:90) att det förelåg svårigheter även under högkonjunkturen att bereda arbete åt personer med arbetshandikapp, trots att det var god tillgång på arbete och brist på arbetskraft. Det är därför, framhöll utredningen, mycket angeläget att åstadkomma förbättringar av möjligheterna att stödja dessa grupper på arbetsmarknaden. Lösningen av deras sysselsättningsproblem är en förutsättning för att målet arbete åt alla skall kunna uppnås. På grundval av sysselsättningsutredningens betänkande föreslog den socialdemokratiska regeringen i propositionen 1975/76:211 att statsmakterna skulle uttala att i målet arbete åt alla skall ingå att skaffa arbete, som svarar mot vars och ens förmåga. Ett sådant mål kommer att ställa långtgående krav på en utbyggnad av de arbetsmarknadspolitiska insatserna och på den anpassningsverksamhet som börjat byggas ut i företagen. Samhällets stöd till de arbetshandikappade har varit inriktat på att i första hand klara deras försörjning. Det har också varit förstahandskrav från de arbetshandikappade. Efter hand som den ekonomiska tryggheten har blivit större, har också ambitionerna höjts. Arbetet ger individen väsentliga värden, vid sidan om det ekonomiska utbytet, som inte kan kompenseras av ekonomiska bidrag. Ekonomisk trygghet och arbete efter vars och ens förmåga kom mer att ställa nya och ökade krav på hela organisationen av arbetslivet. Det är ytterst ett krav påen grundläggande omdaning av arbetslivet. Det är naturligt att med denna utgångspunkt se de arbetshandikappades situation utifrån en helhetssyn på arbetsmarkanden. Det var också därför som den socialdemokratiska regeringen gav sysselsättning -edningen i uppdrag att behandla dessa frågor. De arbetshandikappades _,elsättningsproblem kan inte lösas i särskilda institutioner, även om sådana behövs som komplement på arbetsmarknaden för vissa grupper. De arbetshandikappade utgörs inte av någon lätt avgränsbar minoritet på arbetsmarknaden. Tvärtom är det fråga om stora grupper - framför allt äldre - som har mindre möjligheter än andra att t. ex. klara omställningar på arbetsmarknaden. genomför f. n. försöksverksamhet med särskilda insatser för att aktivera anpassningsverksamheten att bereda arbete åt handikappade. Försöken pågår såväl i privat som offentlig verksamhet. Det är angeläget att utredningen ges erforderliga resurser för att genom sådana försök skaffa underlag för ställningstaganden om de ytterligare insatser som fordras för att öppna arbetslivet för personer med handikapp. För ett sådant ställningstagande är det nödvändigt att hela frågan om de arbetshandikappades sysselsättning får en inträngande belysning. Ett viktigt instrument för att bereda de arbetshandikappade och den äldre arbetskraften sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden är främjandelagen. Denna lagstiftning har emellertid inte kommit till användning annat än i något enstaka fall, trots det faktiska behovet av insatser för de äldre och handikappade. Det kan finnas flera anledningar till att lagen inte har kommit till användning. bör få i uppdrag att närmare undersöka skälen till att lagen inte utnyttjats och överväga vilka åtgärder som kan behövas för att lagstiftningen skall få sin avsedda effekt. Detta bör av ges regeringen till känna. När det gäller det halvskyddade arbetet har tagit ställning till en reform av bidragssystemet (prop. 1975/76:211). Reformens syfte är att öka möjligheterna för personer med arbetshandikapp att få anställning. För att åstadkomma detta höjdes bidraget kraftigt för de första årens anställning, och bidraget utgår fortsättningsvis på hela lönesumman. Reformen trädde i kraft . Det är angeläget att reformen nu på ett effektivt sätt förs ut i tillämpning och att den verkligen leder till förbättringar i sysselsättningsmöjligheterna för de arbetshandikappade som står utan ar För detta har såväl arbetsförmedlingen som parterna på arbetsmarknaden sitt ansvar. När det gäller det skyddade arbetet har utredningsarbetet avslutats. Förslag har lagts fram och remissbehandlats. Det är angeläget att frågan nu tas upp till behandling i och att beslut fattas som gör det möjligt att få till stånd en reform. Vi kommer därför längre fram i motionen att lägga fram förslag till principbeslut om organisation av det skyddade arbetet. I det sammanhanget kommer vi också att behandla frågan om den yrkesinriktade rehabiliteringen. En politik för sysselsättning efter vars och ens förmåga är nödvändig för att motverka tendenser på arbetsmarknaden som verkar mot ökad utslagning och svårigheter att bereda arbetslösa arbetshandikappade sysselsättning. Dessa tendenser är klart oroande, även om trygghetslagarna tycks ha bidragit till en viss relativ förbättring. Det är viktigt att sysselsättningsutredningen fortsätter sitt arbete utifrån en helhetssyn på de arbetshandikappades situation. Detta får emellertid inte innebära att pågående reformarbete avstannar i avvaktan på utredningens planerade delbetänkande . Vissa organisatoriska frågor när det gäller såväl skyddat arbete som yrkesinriktad rehabilitering bör lösas så snabbt som möjligt. Annars kan brister i organisationen bli till hinder för nödvändiga reformer av verksamhetens innehåll. I linje med den angivna målsättningen pågår ett betydelsefullt reformarbete, som med kraft måste drivas vidare. har anpassningsgrupperna byggts ut. Sådana grupper finns nu vid ca 5 000 arbetsplatser. En kartläggning av verksamheten har gjorts av , som utfärdat nya anvisningar till ledning för arbetet. För att anpassningsgrupperna skall bli ett effektivt instrument för att underlätta för personer med arbetshandikapp att få sysselsättning krävs ett väl fungerande samspel mellan arbetsgivare, fackliga representanter och arbetsförmedlare. Verksamheten är mycket personalkrävande för arbetsförmedlingen, och detta har varit ett starkt skäl till den snabba utbyggnad av arbetsförmedlingen som skett . I vår arbetsmarknadspolitiska motion har vi föreslagit att arbetsmarknadsverket för det kommande budgetåret skall få medel motsvarande 300 nya tjänster, bl. a. för att kunna fortsätta att förstärka insatserna inom anpassningsgrupperna. De båda utredningar som behandlat frågorna om skyddat arbete och om yrkesinriktad rehabilitering har ett inbördes samband. Ett viktigt sådant är att de nuvarande huvudmännen för verkstäder för skyddat arbete - landstingen och i vissa fall primärkommuner - också är huvudmän för den arbetsprövning och arbetsträning som bedrivs vid särskilda arbetsvårdsinstitut. Verksamheten strålar samman administrativt i landstingens arbetsvårdsnämnder. Detta förhållande pekar på nödvändigheten av att frågorna om framtida organisation och huvudmannaskap för skyddat arbete resp. för yrkesinriktad rehabilitering bör behandlas i ett sammanhang. För att undvika ytterligare dröjsmål och därav följande hinder för planering och utbyggnad av de skyddade verkstäderna föreslår vi i motionen om arbetsmarknadspolitik m. m. att nu fattar principbeslut om organisation av det skyddade arbetet. Syftet med ett sådant beslut bör vara att göra det möjligt att starta det omfattande organisations- och förhandlingsarbete som reformen förutsätter. I detta arbete bör också ingå en översyn av hela utredningsförslaget om yrkesinriktad rehabilitering och av det material som redovisats av remissinstanserna med anledning av detta förslag. Därmed kan klarhet skapas om hur det skyddade arbetet i fortsättningen skall vara organiserat och ges möjlighet att behandla den yrkesinriktade rehabiliteringens organisation i direkt samband med den närmare utformningen av den skyddade verksamheten. I principbeslutet bör ingå att huvudmannaskapet för skyddat arbete överflyttas till regionala stiftelser med staten och landstingen som huvudmän. Vidare bör en central stiftelse inrättas med serviceuppgifter gentemot de regionala stiftelserna. Verksamheten, vars underskott nu täcks genom statsbidrag och genom bidrag av kommuner och landsting, bör i fortsättningen finansieras med hjälp av arbetsgivaravgift på sätt som kommittén föreslagit. Slutligen bör i beslutet ingå en hemställan till regeringen att tillsätta en organisationskommitté med uppgift att förbereda övergången och att överarbeta förslaget angående den yrkesinriktade rehabiliteringens framtida organisation. I den motion om arbetsmiljön som vi lagt fram vid årets har vi bl. a. lagt fram förslag om de riktlinjer som bör gälla vid en reformering av arbetsmiljölagstiftningen. Vi har därvid bl. a. framhållit att arbetet måste anpassas till människans förutsättningar men också utformas efter den enskildes förutsättningar för ett arbete. Den nya arbetsmiljölagen måste utgå från att vi människor är olika och att arbetshandikapp är vanliga i vårt arbetsliv. Ekonomisk trygghet, m. m. De socialpolitiska insatserna gäller i princip alla medborgare. Tryggade levnadsförhållanden för alla är välfärdspolitikens mål. Vissa grupper av medborgare har emellertid ett särskilt stort behov av samhällets stöd. Inte minst gäller detta handikappade. Socialdemokratins mål är att handikappade bereds en levnadsnivå jämställd med övriga medborgares. Socialförsäkringssystemet - i första hand pensionssystemet - har utformats med särskild hänsyn till handikappades behov av stöd. Förtidspensioner, handikappersättning, vårdbidrag m. m. utgör direkt anpassat stöd till handikappade. Men självfallet har handikappade samma intresse som andra av den trygghet som ålderspensionen och andra pensionsförmåner ger. Socialpolitiska samordningsutredningen arbetar med upp giften att kartlägga hur långt det socialpolitiska bidragssystemet kan samordnas i en allmän socialförsäkring. Åtskilliga frågor som berör handikappade kommer att aktualiseras i utredningens betänkande. I detta sammanhang vill vi aktualisera några för de handikappade viktiga frågor. Erfarenheterna från den införda handikappersättningen visar att en skärpt praxis vid behandling av ansökningar om sådan ersättning synes ha inträffat . Det är angeläget att en fast praxis kan utformas med utgångspunkt i de grundtankar som anges i lagstiftningen och förarbetena. En genomgång av besvärsärendena bör ske i syfte att få ett underlag för en redovisning av hur reformen slagit ut. En översyn av bestämmelserna bör därefter göras. Detta bör av ges regeringen till känna. En annan fråga som bör tas upp till prövning är praxis i fråga om möjligheten att erhålla sjukpenning för deltagande i s. k. hälsoresor. Handikappade (t. ex. reumatiker och allergiker) upplever ofta en klar förbättring vid vistelse och vård utomlands. sker hälsoresor i förebyggande syfte för att bevara arbetsförmågan. I dessa fall utgår inte sjukpenning. Eftersom det är önskvärt att deltagare i hälsoresor behandlas lika i fråga om sjukskrivning, bör få regeringens uppdrag att överse frågan om sjukpenning till deltagare i s. k. hälsoresor, som är anordnade eller förmedlade av sjukvårdshuvudman. Som villkor bör därvid gälla att huvudmannen svarar för kostnaderna för dessa resor och genom läkare dokumenterar behovet av deltagande. bör begära att denna fråga utreds med syfte att nå en lösning av problemet. I ett senare skede kan det finnas skäl att över huvud ta upp frågan om sjukpenning vid förebyggande behandling. F. n. kan under programmet Sysselsättningsskapande åtgärder för handikappade utgå bidrag och lån för motorfordon som handikappad behöver för att kunna ta arbete eller genomgå yrkesutbildning. I budgetpropositionen föreslås nu dels en höjning av det maximala bidragsbeloppet . och av inkomstgränsen för helt bidrag . 15, s. 170). hade begärt ett bidragsbelopp om . och en inkomstgräns om . (s. 166). För den gravt rörelsehindrade är bilen ett viktigt hjälpmedel. Bilen skapar ett oberoende och gör det möjligt för den handikappade att bl. a. delta i samhällets olika aktiviteter. Handikapprörelsen har vid skilda tillfällen - senast i en skrivelse till arbetsmarknads- och socialdepartementen - hävdat att rätten till dessa förmåner inte endast bör knytas till nuvarande bidragsvillkor utan också kunna utgå på grundval av medicinska indikationer. har i sitt betänkande (SOU 1970:64) lagt fram ett förslag till bidragssystem. Detta förslag ställdes dock , bl. a. med hänsyn till önskemålet om att utveckla den kommunala färdtjänsten, till vilken också statsbidrag numera införts. Vid föregående var frågan ånyo aktuell. uttalade därvid bl. a. följande (SfU 1975/76:36): Med hänsyn till att det löper en avtalsperiod mellan staten och sjukvårdshuvudmännen rörande villkoren för de senares tillhandahållande av tekniska hjälpmedel till handikappade och en försöksperiod med statsbidrag till den kommunala färdtjänsten, vilka båda perioder upphör med utgången av , anser utskottet det lämpligt att i samband med omprövningen av avtalet och statsbidraget till färdtjänsten överväga att öka möjligheterna för handikappade att få tillgång till egen bil. Vi finner det för vår del angeläget att man nu konkret prövar frågan om att vidga de nuvarande bidragsmöjligheterna till att gälla gravt handikappade, vilka prövas vara i behov av bil. I budgetpropositionen (bil. 8, s. 28) redovisas att regeringen nu har överläggningar med representanter för sjukvårdshuvudmännen om sjukförsäkringens ersättningsregler för den offentliga sjukvården för tiden . Särskild proposition i ärendet aviseras . Vidare har i uppdrag att utvärdera reglerna om statsbidrag till färdtjänsten före (bil. 8, s. 64). Enligt vår mening bör man i dessa sammanhang ta upp den aktuella frågan och bringa den till en sådan lösning att de handikappades möjlighet att få tillgång till egen bil vidgas. Detta bör av ges regeringen till känna. Den som uppbär partiell förtidspension enligt lagen om allmän försäkring får inte enligt nuvarande regler tillgodoräkna sig pensionspoäng för den inkomst av tjänst som han kan få. Detta innebär att här nämnda grupp kommit i ett sämre läge gentemot dem som uppbär delpension. Enligt vår mening bör man nu se till att även den som uppbär partiell förtidspension får rätt till pensionsgrundande inkomst för inkomst av tjänst och sjukpenning. Detta bör av ges regeringen till känna. Vi vill också peka på att handikappade kan ha betydande tandvårdsproblem som ställer krav på särskilda behandlingsinsatser och även behov av viss särbehandling i ersättningsavseende. F. n. föreligger visst utredningsmaterial för bedömning, vilket vi finner angeläget ta upp till en positiv prövning. För de handikappades dagliga livsföring betyder de tekniska hjälpmedlen över huvud taget oerhört mycket. har betydande framsteg skett på detta område. Tillkomsten av handikappinstitutet har bl. a. inneburit en klar förstärkning och gjort det möjligt att utveckla olika slag av handikapphjälpmedel. Elektronikens utveckling har vidare gett oss en avancerad teknik som för många handikappade medfört att de kunnat få hjälpmedel som för dem betytt helt nya möjligheter att klara sig i livet. Men är forskningen om och det tekniska utvecklingsarbetet på hjälpmedelsområdet för handikappade otillräckliga. De behöver byggas ut. Avsättningen i för de mera tekniskt avancerade hjälpmedlen är förhållandevis liten, vilket är ett hinder för en mera fabriksmässig och rationell produktion av dessa. För att bättre kunna svara mot de handikappades behov av högt utvecklade tekniska hjälpmedel skulle det betyda mycket med en gemensam nordisk marknad på detta område. Detta gäller i första hand hjälpmedel som produceras inom men också sådana som importeras utifrån. En samordnad inköpsverksamhet för skulle kunna innebära billigare tekniska hjälpmedel för handikappade. Ett försök till nordiskt samarbete i dessa frågor har gjorts. Den nordiska nämnd som finns för handikappfrågor har tillsatt en arbetsgrupp för att utreda frågor om registrering av och information om hjälpmedel på nordisk bas. En annan arbetsgrupp sysslar med utredning om möjligheterna för nordiskt samarbete rörande prövning av hjälpmedel. Dessa strävanden bör ytterligare stimuleras och utbyggas. Alla som har erfarenhet av samarbete över gränserna vet dock att sådant arbete tar tid och kräver betydande insatser för att ge resultat. Enligt vår mening är det angeläget att de handikappades organisationer ges möjlighet att påverka utvecklingen på detta område. Genom sina erfarenheter skulle de kunna ge värdefulla bidrag i det nordiska arbetet på hjälpmedelsområdet. Kontakter mellan de organ som inom ram svarar för hjälpverksamheten och handikapporganisationerna bör tagas för gemensam diskussion om hjälpmedelsproblemen. Detta bör av ges regeringen till känna. Betydande frågor på handikappområdet har tagits upp i avlämnade betänkanden från utredningar som tillsatts av den socialdemokratiska regeringen.