mot · G0021268 · 1977-01-25 00:00:00 — av herrar Hagel och om arbetsmarknaden i Under valrörelsen och i sitt handlingsprogram har den nuvarande regeringen deklarerat att den ämnar arbeta för kvinnornas jämställdhet. Den annonserade lagstiftningen mot könsdiskrimineringen kan kanske påskynda förändringen av de traditionella könsrollsattityderna, men lagen blir en värdelös pappersprodukt om inte kvinnorna kan garanteras den grundläggande medborgerliga rätten till arbete. Jämställdhet mellan män och kvinnor Det finns ingen annan väg till jämlikhet än den ekonomiska vägen. Den insikten avspeglades i rapporten till FN över kvinnornas status i , som den förra regeringen lämnade 1968. Där står det bl. a.: "Rätten till arbete är en medborgerlig rättighet, vilket kvinnorna måste upplysas om. Det är oförenligt med jämlikhet att betrakta kvinnorna som arbetskraftsreserv. Men tendensen att betrakta kvinnorna som arbetskraftsreserv finns i vårt samhälle. Visserligen talar arbetsmarknadsstatistiken om att den kvinnliga sysselsättningen ökat under de sista decennierna, men då ökningen skett i den grupp kvinnor som arbetar , innebär detta att ojämlikheten på arbetsmarknaden stärkts. Det finns inte många deltidsarbeten som är så väl betalda att de ger ekonomisk självständighet och jämlikhet. Vidare visar statistiken att de förvärvsarbetande kvinnorna har en mycket snävare spridning över yrkeslivsområdet än männen. Följaktligen drabbas de hårdare av sysselsättningskriser och konjunkturförändringar. Det krävs samhällelig styrning av arbetslivet och en målmedveten utbildningspolitik för att få bort den könsuppdelning av arbetsmarknaden som placerar kvinnorna i de sämst betalda arbetena och som begränsar kvinnornas yrkesverksamhet till i stort sett de områden som har anknytning till den traditionella kvinnorollen - dvs. vård-, kontors- och serviceområdena. Vad som däremot inte framgår av arbetsmarknadsstatistiken är hur stor den verkliga kvinnoarbetslösheten är, eftersom SCB och AMS endast räknar med de kvinnor som anmält sig som arbetssökande. 1966 var det 250 000 kvinnor som svarade ja på låginkomstutredningens fråga: "Skulle ni sökt arbete om ni ansett att ni kunnat få lämpligt arbete på er ort?" Flur många som skulle svara ja vet vi inte, men vi vet att i den reservarmé på ca 1 miljon människor som inte är i arbete, men kunde vara det, är kvinnorna den största gruppen. Enligt prognoserna kommer denna verkliga kvinnoarbetslöshet att bestå. förutser att av kvinnorna kommer att ha arbete 1985. 1974 var siffran . Det är således en mycket blygsam ökning som beräknas . Vpk har tidigare påtalat de förhållanden som nämnts ovan i en motion (1974.72) som krävde åtgärder mot könsdiskriminering. Det skedde i ett mer omfattande perspektiv på jämställdhetsproblemen än i föreliggande motion som avser att mot denna allmänna bakgrund peka ut de problem som specifikt gäller arbetsmarknadssituationen för kvinnorna i . De stora arbetsplatserna i ligger inom den tunga industrin och inom den offentliga förvaltningen. Metall-, maskin- och elektroindustrin sysselsätter 14 183, varav endast 2 399 är kvinnor. Transportmedelsindustrin, dit varven hör, sysselsätter 22 871 personer, varav endast 899 är kvinnor. Inom handeln har vi en någorlunda jämn fördelning mellan könen, men fortfarande övervikt för manliga anställda. Den enda större gren där kvinnornas antal överväger är den offentliga förvaltningen, där hälso- och sjukvård sysselsätter 11 810 kvinnor mot 2 417 män enligt traditionellt könsrollsmönster. Likaså finns det inom undervisningen 6 084 kvinnor mot 3 806 män. (Statistisk årsbok 1975.) Förvärvsintensiteten för kvinnor inom A-region låg 1970 på och 1975 på 59 2 Både i och har kvinnorna betydligt högre förvärvsverksamhet. I A-region uppgick kvinnornas förvärvsintensitet till 60 "> 1970 och 66,7 "> . För var motsvarande siffror 57 "n resp. 62,7 "o. (Enligt uppgifter från SCB, AKUundersökningar.) Förvärvsintensitetssiffran för kvinnor säger dock långt ifrån hela sanningen om kvinnornas sysselsättningsgrad jämfört med männens. Statistiken klumpar nämligen ihop heltids- och deltidsarbetande (även de som arbetar mindre än 20 limmar ) och som vi vet är det mest kvinnor som får nöja sig med deltidsarbete. Den i jämförelse med och låga kvinnliga förvärvsintensitet som uppvisar sammanhänger naturligtvis med att har många tunga industrier med huvudsakligen manlig arbetskraft. För att stimulera till en jämnare arbetsfördelning mellan könen och motverka den traditionella könsrollsuppdelningen krävs alltså arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att skaffa fler arbetstillfällen åt kvinnorna, främst då fler lättindustrier, där arbetsuppgifterna är lika för könen. har trenden varit den rakt motsatta. Vi har förlorat flera lätta industrier med många kvinnliga arbetsplatser - och fler blir det enligt prognoserna. 1967 fanns det 7 291 kvinnliga industriarbetare i , 1968 var det 6 661 och 1969 6 443. förlorade 72 arbetsställen. Denna strukturomvandling betydde i anställningssiffror att förvaltningspersonalen ökade med 1 183 personer och ytterligare 386 manliga industriarbetare fick jobb medan kvinnorna, som redan tidigare utgjorde en oproportionerligt liten del av industrins arbete, fick denna andel ytterligare beskuren: från 6 275 mot 31 939 manliga hade de 1974 reducerats till 6 086 jämfört med 32 059 manliga industriarbetare - och hade alltså förlorat 189 jobb i industrin. Det var inom textilindustrin som de kvinnliga industriarbetarna förlorade flest arbetstillfällen. 1971 sysselsatte textil-, beklädnads- och läderindustrin 1313 kvinnliga arbetare i . 1974 var de bara 848, en minskning på 464 arbetstillfällen. (Statistisk årsbok 1975 samt kompletterande uppgifter från .) 1975 var det 161 företag som lämnade varsel om driftsinskränkning, som skulle beröra 896 kvinnor, varav 730 arbetare. av dessa tros ha fått behålla sitt arbete. Av de övriga har så gott som alla fått arbete, medan de som är haft mycket svårt att fa anställning. (Arbetsförmedlingen i ) Under första och av 1976 varslade 51 företag om personalinskränkningar som berörde 1 187 kvinnor. 477 av dessa fick dock senare besked om att varsel återtagits för dem. (Arbetsförmedlingen i ) Exempel på företag med många kvinnliga anställda som varslats om personalinskränkningar är : 85 varslade, varav 72 kvinnor; Vin & Sprit: 75 varslade, varav 29 kvinnor; NK-Turitz: 36 kvinnor och 6 män varslades. (AMS i ) Varsel ingången har ökat starkt . "Även om de varsel som berör större personalstyrkor utlöses först senare eller inpå 1978 medför de övriga varslen ändå att ett betydande antal friställningar torde komma att verkställas , säger länsarbetsnämnden i i sin redogörelse för arbetsmarknadsutsikterna /77. Tabellerna i redogörelsen visar att kvinnornas registrerade arbetslöshet ökat sedan föregående år både totalt och i procentandel av samtliga sökande. utgjorde kvinnorna av samtliga arbetssökande och utgjorde de i genomsnitt 50,3 96 i sökandekategorin utan arbete omedelbar placering. Genomsnittssiffran 1975 var (dessa siffror gäller alltså hela länet). Bland de 70 företag som under tredje och fjärde kvartalet varslat om friställning av sammanlagt 2 628 anställda ingår Göteborgsvarven, NK-Turitz centralkontor och Electrolux-Facits fabriksanläggning. Nedläggningen av Electrolux-Facit är ett hårt slag mot sysselsättningen i . 1976 hade företaget 341 anställda, varav 272 kollektivanställda. 95 av dessa var kvinnliga arbetare. Det finns flera skäl till att vi tar upp en del detaljer i denna nedläggning. Dels är företaget en lätlindustri av den typ som sysselsätter både män och kvinnor och som alltså behöver som balans mot tungindustrin och för att ge kvinnorna fler icke könsrollsbundna arbeten, dels belyser nedläggningen den fria företagsamhetens ansvarslösa spel med de anställdas sociala trygghet och med skattebetalarnas gemensamma pengar på ett sätt som automatiskt leder till krav på insatser från regeringens sida. När övertog Facitkoncernen träffades ett avtal med , där bl. a. förband sig att t. o. m. 1977 garantera sysselsättning åt 880 personer, varav 440 i . I gengäld mottog företaget i utbildningsstöd för räkning. Staten gav också ett lokaliseringsstöd på 30 miljoner, som skulle delas mellan flera verkstäder inom koncernen. Dessutom fick företaget hyra Original-Odhners fastighet för en billig penning av som köpte huset för 15 milj. kr. Hyreskontraktet löper till 1982. För de anställda stod det tidigt klart att företaget endast var inställt på att tillgodogöra sig de ekonomiska fördelar som AMS och kommunen frikostigt bjöd på och sedan lägga ner så fort som möjligt. Produktionen lades nämligen om och "gjordes olönsam". Tillverkningen av de elektroniska maskiner som projekterades i flyttades till andra verkstäder inom koncernen. Göteborgsavdelningen fick i stället syssla med att göra legojobb åt . Utvecklingsavdelningen skars ner och antalet anställda har successivt minskat . Mellan jul och nyår fick samtliga anställda skriftligen erkänna sin uppsägelse. hade företagets personalstyrka reducerats till 246 kollektivanställda och 65 tjänstemän. De anställda har gett uttryck åt sin oro. a. har Facits verkstadsklubb skrivit till den förutvarande kommunstyrelsen i . Dessutom har vpk interpellerat den förra kommunstyrelsens ordförande om vilka åtgärder kommunen kan vidtaga för att trygga fortsatt sysselsättning för de anställda. Kommunalrådet har bl. a. svarat följande: Beträffande fortsatt sysselsättning efter 1977 kan inga bestämda uttalanden göras . Efterfrågan på nuvarande produkter samt på nya produkter som lämpar sig för tillverkning vid kommer att bestämma hur företaget utformar den fortsatta verksamheten. I kontakterna med företaget kommer vi så långt kommunens möjligheter sträcker sig att bevaka utvecklingen och konsekvenserna för arbetsmarknad. Kommunens möjligheter att bevaka utvecklingen kan inte sträcka sig så långt, när den skriver sådana avtal. "Jag vill betona att företaget till följd av avtalet inte har några formella förpliktelser efter 1977", svarade nämligen som varslet inlämnades. Men miljonerna och subventionerna hade enligt de anställdas mening motiverat ett avtal med reella förpliktelser för den mottagande parten. Om inte kommunen har befogenhet eller förmåga att tvinga företaget att ta ansvar för de anställda måste staten göra det. Redogörelsen ovan har pekat på det sätt att betrakta kvinnorna som arbetskraftsreserv som arbetsköparna har. Tendensen avspeglas i siffrorna och mellan raderna i en arbetsmarknadsstatistik som inte skiljer mellan heltid och deltid, som försöker smussla undan den verkliga arbetslösheten bland kvinnorna. Tendensen visar sig i realiteten då konjunkturen pekar neråt och en industristad som förlorar den ena arbetsplatsen efter den andra. Kvinnorna drabbas först och hårdast och den redan sneda könsfördelningen på arbetsmarknaden förstärks ytterligare. Den spontana tendensen i marknadsekonomin arbetar således mot de grundläggande betingelserna för en jämlikhet mellan män och kvinnor - bådas medborgerliga rätt till arbete. Fallet Electrolux-Facit är ett bra exempel på den sociala ansvarslöshet som råder då den privata profitjakten får styra produktionen - i stället för samhällsnyttan. Vi kan inte räkna med full sysselsättning i en kapitalistisk ekonomi. Vi kan inte räkna med jämlikhet mellan män och kvinnor på en "fri" arbetsmarknad, där efterfrågan bestämmer priset på varan arbetskraft och där det behövs en reservarmé av arbetslösa för att klara eventuella plötsliga konjunkturuppgångar. Men vi kan kräva av regeringen att den påverkar "utvecklingens gång i en riktning som gagnar folkflertalet. Mot bakgrund av att regeringen i sitt program förklarat att den ämnar påskynda arbetet på jämställdhet mellan kvinnor och män föreslås att hos regeringen hemställer 1. att den vidtar snabba arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att garantera kvinnorna ökad sysselsättning, 2. att den vidtar arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att skapa en jämnare könsfördelning på arbetsmarknaden och breddar kvinnornas yrkesområden utanför arbetsområden med traditionell kvinnlig könsrollsanknytning, 3. att den med konkreta åtgärder motverkar nedläggningstendensen inom lättindustrin i , 4. att den med statliga eller andra medel skapar ersättningsindustrier inom för att kompensera de arbetstillfällen som går förlorade genom nedläggning och rationalisering, 5. att den med statliga styrmedel förmår Electrolux-Facit att återta nedläggningsbeslutet eller på annat sätt ta ansvar för de uppsagda, så att de får arbete inom .