mot · G002677 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 677 av och om vidgad rätt till handikappersättning kan försäkrad, som fyllt och som innan han fyllt för avsevärd tid fått sin funktionsförmåga nedsatt, få handikappersättning enligt 9 kap. 2 § lagen om allmän försäkring. Funktionsförmågan skall vara nedsatt i sådan omfattning att han a) i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan, b) för att kunna förvärvsarbeta behöver fortlöpande hjälp av annan eller c) eljest får vidkännas betydande merutgifter Handikappersättningen innebär jämfört med de tidigare bestämmelserna vidgade möjligheter till ersättning. De nya bestämmelserna upplevdes också positivt av t. ex. njursjuka. Bestämmelserna kritiserades emellertid skarpt av andra handikappgrupper, t. ex. diabetiker och psoriatiker, och även av dem som skall tillämpa bestämmelserna. Bedömningen av rätten till ersättning skiftar från försäkringskassa till försäkringskassa. Det finns t. o. m. exempel på olika bedömningar inom samma försäkringsområde. tillämpningsföreskrifter innebär emellertid att det generellt blir svårare att fä handikappersättning. Både och härtill regeringen framfört kritik mot bestämmelsernas tillämpning. Såväl förre socialminister som socialministern har i , resp. , sagt att ytterligare erfarenheter bör avvaktas. Trots att bestämmelserna bara är gamla ger enligt vår mening erfarenheterna av tillämpningen anledning till en översyn av dem. bör därför begära en sådan. De synpunkter som framförts av handikapporganisationerna bör beaktas vid översynen. De har bl. a. framfört följande: - Det uttalade syftet med handikappersättningens införande att ge rörelsehindrade generösare möjligheter till stöd har inte uppnåtts. - För att få handikappersättning - oavsett aldrig så stora merkostnader - har man tydligen gått på en slags generalindikation om att nedsatt funktionsförmåga först måste föreligga. Detta har inneburit att exempelvis många psoriatiker fått avslag på sina ansökningar, med just motiveringen att nedsatt funktionsförmåga ej föreligger. - Stora problem har uppstått med begreppet merkostnader. Utan tvekan är det så att de som har haft tekniska och praktiska möjligheter att skaffa sig merkostnader också har haft möjlighet att verifiera dem och därmed också fått handikappersättning beviljad. Andra grupper, vars merkostnader för handikappet skulle blivit så stora att de aldrig haft råd att skaffa dem, har självfallet inte kunna verifiera sina merkostnader och därmed inte heller kunnat beviljas handikappersättning. - Handikappersättning utgår nu inte för intagna på anstalt. Detta har i flera fall inneburit stora problem, t. ex. när det gäller döva som vistas på ålderdomshem. De måste ofta resa långa vägar för att över huvud taget kommunicera med någon, en merkostnad som de nu inte får ersatt. - Det upplevs också som orättvist att döva inte tillerkänns samma rättigheter som blinda att erhålla handikappersättning. - Föräldrar till handikappade barn erhåller inte handikappersättning, utan endast det beskattningsbara vårdbidraget. Eftersom vårdbidraget främst måste betraktas som en ersättning för vårdinsatsen borde föräldrarna också kunna fl handikappersättning, som då skulle ses som en ersättning för merkostnader. - Blinda har rätt till handikappersättning, förutsatt att de inte är pensionärer. Många synskadade pensionärer har haft mycket svårt att få högre ersättning än , även om de har ledarhund och stora kostnader för hunden. Inte ens de som har ett handikapp utöver synskadan, t. ex. dövblinda, får alltid högsta ersättningen. och försäkringsdomstolen motiverar sina beslut med att hjälpbehovet av anna person ej förelegat i den omfattning som lagen föreskriver, trots att betydande merkostnader föreligger. För att undanröja denna tolkning bör en ändring av lagtextens krav på att funktionsförmågan skall vara nedsatt för avsevärd tid övervägas. Det borde i stället räcka om den försäkrade på grund av handikappet uppfyller något av de tre återstående kriterierna i 9 kap. 2 S AFL. Det nuvarande kravet på nedsatt funktionsförmåga har bl. a. medfört att drygt 1/4 av de psoriatiker som sökt fått avslag. Det betyder alltså att även om de har merkostnader får de inte dessa täckta, eftersom deras funktionsförmåga inte anses nedsatt. Punkt c) i lagparagrafen leder uppenbarligen till olika tolkningar. Diabetiker får också ofta avslag på ansökan om handikappersättning. Även om den förra regeringen vid bestämmelsernas tillkomst skulle ha avsett denna restriktiva tillämpning, bör nu en ändring ske. Handikappade har inte heller genom avdragsrätt vid taxeringen kunnat få tillräcklig kompensation för sina extrakostnader. Det är enligt vår mening rimligt att ersättningen för merkostnader förbättras. För vidgad rätt till handikappersättning talar dessutom de generella skälen för att bidrag i allmänhet är att föredra framför avdrag. Som ytterligare skäl för att handikappersättningen bör kunna utgå även till försäkrad som är placerad på "anstalt" bör anföras den orättvisa som uppkommer i förhållande till den som bor på bostadshotell eller liknande, där kommunen subventionerar tjänsterna i samma omfattning som på ålderdomshemmen. Bostadshotellen räknas nämligen inte som "anstalt i försäkringslagens mening på grund av att hyresgästerna har egna kontrakt på lägenheterna. Att rätt till handikappersättning inte skall kunna förekomma om en persons funktionsförmåga blivit nedsatt först efter fyllda måste också upplevas som en orättvisa. Tidskrävande hjälp behöver den handikappade säkerligen också vid handikapp som uppkommit efter uppnådda , och likaså uppstår även då betydande merutgifter. Även om varje hjälpbehov eller merutgift för sig inte är så kostnadskrävande uppgår ofta de olika behoven tillsammans till ganska stora utgifter, och rätt ill handikappersättning bör därför finnas. Jämfört med dem som bor i bostadshotell har äldre och handikappade, som bor i egen lägenhet, alltså varken handikappersättning eller subventionerad service i samma omfattning. Ytterligare skäl för att handikappersättning skall kunna beviljas även om funktionsförmågan blivit nedsatt är att tidigare beviljad handikappersättning kan fortsätta att utgå efter nämnda ålder. Enligt lagen skall visserligen behovet av handikappersättning omprövas i samband med beslut om förtidspension och då den försäkrade tillerkänns ålderspension, men helt riktigt föreligger ej hinder mot fortsatt ersättning. som rätten till handikappersättning vidgas bör övervägas att införa en lägre ersättningsnivå, på förslagsvis av basbeloppet. Det finns annars risk att en del handikappade går miste om ersättning på grund av att merkostnaderna inte uppgår till av basbeloppet men ändå uppgår till betydande belopp. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för handikappersättning i enlighet med vad som anförts i motionen.