mot · G0021609 · 1977-04-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:137 om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet 1 vår motion under allmänna motionstiden om ändring i medbestämmandelagen m. m. (1976/77:544) tog vi upp frågan om förhållandet mellan medbestämmandelagen och den associationsrättsliga lagstiftningen. Vi beskrev den situation som uppkommit genom de borgerliga partiernas agerande vid behandlingen av medbestämmandelagen i , nämligen att det är oklart i vilken utsträckning arbetsmarknadens parter kan sluta medbestämmandeavtal enligt 32 $ medbestämmandelagen. Vi uttalade att vi inte kunde acceptera att det rådde ovisshet i en så central fråga som den om framtida medbestämmandeavtals giltighet. Vi lade inte fram något förslag från vår sida, utan motionen utmynnade i denna del i att vi avsåg att ta erforderliga initiativ, om inte regeringen lade fram förslag som löste frågan. Genom förslagen i den nu framlagda propositionen kan regeringen visserligen sägas ha löst den konflikt som uppkommit men på ett helt oacceptabelt sätt. Förslaget innebär nämligen att väsentliga delar av det för löntagarna så viktiga området företagsledningsfrågor i praktiken undantas från medbestämmande. Detta förslag kan vi självfallet inte godta. Vi lägger därför fram förslag som säkerställer intentionerna i den socialdemokratiska regeringens förslag till medbestämmandelag. Expertpromemorian och remissyttranden över denna Som redovisas i propositionen har en expertgrupp arbetat med frågan om förhållandet mellan medbestämmandelagen och annan lagstiftning. Resultatet har lagts fram i en promemoria som bifogats propositionen. Expertgruppen beskriver de rättsliga förutsättningarna för medbestämmandeavtal och vilket utrymme som torde finnas för sådana avtal. Vidare behandlar gruppen vissa frågor kring ansvaret för beslut som fattas av företrädare för arbetstagarna i kraft av medbestämmandeavtal. Promemorian utmynnar i förslag till ändring i 57 § medbestämmandelagen i syfte att klarlägga vissa sådana ansvarsfrågor. Promemorian har remissbehandlats. När det gäller frågan om medbestämmanderättsavtal i företagsledningsfrågor har expertgruppen kommit fram till att det inte finns några rättsliga hinder mot sådana avtal, vare sig i det associationsrättsliga regelsystemet eller på andra håll. Det saknas alltså enligt gruppen anledning att i detta grundläggande avseende göra en annan bedömning än den som gjordes i propositionen med förslaget till medbestämmandelag (prop. 1975/76:105 bilaga 1 s. 529). Medbestämmanderättsavtal kan träffas, tillämpas och rättsligt upprätthållas såväl i t. ex. personalpolitiska frågor och frågor om arbetsorganisation och arbetsledning som i företagsledningsfrågor. Åtskilliga remissinstanser säger sig inte ha någon erinran, eller i huvudsak inte någon erinran, mot expertgruppens synpunkter rörande de allmänna rättsliga förutsättningarna för medbestämmandeavtal varigenom beslutanderätt överlämnas till företrädare för arbetstagarna eller till särskilt inrättade partssammansatta organ. Hit hör , Kooperationens förhandlingsorganisation (KFO), LO, SAF och Statsföretagens förhandlingsorganisation (SFO). Några av dessa instanser, och även vissa andra av remissinstanserna, menar emellertid att oklarheten beträffande rättsläget inte kan anses skingrad genom expertgruppens utredning. Detta omdöme fälls av bl. a. , kommunaldemokratiutredningen och . Från åtskilliga remissinstansers sida uttalas att tillfredsställande klarhet kan nås enbart genom lagstiftning, vare sig det sker genom tillägg till medbestämmandelagen eller genom ändringar i den associationsrättsliga lagstiftningen. Till dem som rekommenderar sådana åtgärder hör kommunaldemokratiutredningen, /SR och (), KFO, LO, , , SFO och TCO. I allmänhet anges inte närmare i yttrandena hur de ifrågasatta tilläggsreglerna i medbestämmandelagen eller den associationsrättsliga lagstiftningen bör vara utformade. LO och TCO hänvisar dock till sin skrivelse och begär ett tillägg till 3 $ medbestämmandelagen av innehåll att det, utan hinder av vad som föreskrivs i aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar eller annan associationsrättslig lagstiftning, skall kunna genom avtal enligt 32 $ medbestämmandelagen bestämmas att beslut i viss fråga eller i viss grupp av frågor i styrelsens eller verkställande direktörens ställe skall fattas av företrädare för arbetstagarna eller av särskilt inom företaget upprättat partssammansatt organ. JUS rekommenderar att den associationsrättsliga lagstiftningen kompletteras med en regel om att delegation inom styrelsens och verkställande direktörens befogenhet får ske till arbetstagarrepresentanter. Arbetsdomstolen förklarar att det mot bakgrund av vad som förekom i samband med antagandet av medbestämmandelagen är önskvärt att den ovisshet som måste anses råda i fråga om rättsläget undanröjs genom lagstiftning. Detta synes enligt domstolen kunna ske genom ett klargörande tillägg till 3 § eller möjligen 32 § medbestämmandelagen. Arbetsdomstolen säger sig emellertid inte finna anledning att ta ställning till hur lagtexten närmare bör utformas. I lagrådets yttrande över förslaget till medbestämmandelag hävdade lagrådet att styrelsen eller verkställande direktören i ett aktiebolag i princip inte får avhända sig sina beslutsbefogenheter. chefen uttalade i propositionen att han inte såg aktiebolagslagen som något hinder av betydelse för medbestämmandeavtal. Han räknade med att avtal i princip skulle kunna träffas om medbestämmanderätt i beslut som det enligt aktiebolagslagen tillkommer styrelsen och den verkställande direktören att fatta. Den reservationen gjordes dock att beslutsdelegation inte ansågs kunna ske i sådan utsträckning att styrelsen för ett bolag i realiteten måste anses ha frånträtt sin ställning som sådan. Den borgerliga majoriteten i inrikesutskottet ställde sig emellertid inte bakom departementschefens tol kning, och därför fick vi inte det auktoritativa riksdagsuttalande som hade varit erforderligt. Det kompletterande utredningsarbete som gjorts av expertgruppen bekräftar att den dåvarande departementschefens tolkning - för alla praktiska syften - var riktig. I det uppkomna läget krävs emellertid ett klargörande tillägg i medbestämmandelagen. Detta har också, som framgått, förordats av LO, TCO och arbetsdomstolen. I lagrådsremissen knyter departementschefen an till lagrådets yttrande överförslaget till medbestämmandelag och konstaterar att det var möjligheterna att träffa bindande avtal om överlåtande av beslutanderätt till företrädare för arbetstagarna som lagrådet satte i fråga. Han för sedan ett resonemang i anslutning härtill som i sina centrala delar återges i det följande. Departementschefen konstaterar att de rättsliga frågor som har ställts inte tar sikte på avtal om medbestämmande i andra former än genom direkt beslutsdelegation och fortsätter: Detta torde innebära att det över huvud inte finns anledning att sätta i fråga den fulla friheten för parterna att med bindande verkan träffa avtal på grundval av många av de krav som redan har framställts eller som är att vänta från fackligt håll i förhandlingarna om medbestämmanderätt. Sådana krav kan gälla personalpolitiken och gå ut på rätt till medverkan vid fastställande av riktlinjer och principer för personalarbetet, förbättring under facklig medverkan av personalplaneringen, inflytande över personalregistreringen, fastställande av riktlinjer för nyrekryteringen och förfarandet vid nyanställningar, utformning av regler för introduktion av nyanställda och andra utbildningsprogram och medverkan vid internutbiidning, inflytande över informationen till de anställda, fastställande av regler om exempelvis intyg och betyg vid avgång från företaget, etc. Kraven kan också gälla ett vidgat inflytande över arbetsorganisation och arbetsledning och syfta till ändring av nu tillämpade mönster i riktning mot utvidgning och ökad växling av arbetsuppgifterna, andra normer än de tillämpade för ledning och kontroll av arbetet, införande av grupporganisation m. m. Det kan bli fråga om medbestämmandeavtal rörande många aspekter på detta område, där deltagande i planeringen och i fastställande av förutsättningarna för nya arbetsorganisations- och arbetsledningssystem blir ett grundläggande inslag. Många ytterligare exempel på inflytandeområden och inflytandeformer som inte medfdr de här aktuella rättsliga problemen kan dras fram. Även i de frågor som brukar sägas höra till företagsledningen kan träffas medbestämmandeavtal som över huvud inte reser de rättsliga frågor som tagits upp av lagrådet och som behandlats i expertpromemorian. Jag tänker på avtal varigenom inflytandet genom förhandlingsrätt och rätt till information enligt MBL utvecklas och preciseras, t. ex. genom att man mer i detalj anger vilka frågor som skall tas upp, i vilka organ inflytandet skall utövas, hur information och vidareinformation skall anordnas. Avtal kan träffas om medverkan i dessa former i företagens linjeorganisation, något som på fackligt håll betraktas som viktigt eftersom i praktiken många av de betydelsefulla besluten utreds, förbereds, diskuteras och åtminstone preliminärt fattas på andra håll i företagen än i styrelsen eller i övrigt i den högsta ledningen. Det område för arbetstagarnas medbestämmande som är det mest svårbedömda i detta sammanhang är självfallet den egentliga företagsledningen. Man ser här framför sig att en medbestämmanderätt som går längre än till en rätt att förhandla enligt 11 och 12 §§ MBL, eller till en väl avgränsad facklig vetorätt, medför risk för en splittring av ansvaret för företagets ekonomi som är svår att förena med de grundsatser för detta ansvar på vilka annan lagstiftning bygger. Det är inför perspektivet av avtal på detta område som frågan om förhållandet mellan MBL och t. ex. aktiebolagslagen och annan associationsrättslig lagstiftning blir mest akut. torde detta åtminstone tills vidare vara ett område där rättsfrågorna spelar en från praktisk synpunkt mindre viktig roll än på många andra. De fackliga kraven på medbestämmande i form av beslutanderätt har åtminstone inte riktats mot de övergripande och större företagsledningsfrågorna. Ett medbestämmande i den meningen på företagsledningsområdet drar med sig en mer omfattande problematik kring fördelningen av makt och ansvar än den sorn har aktualiserats i diskussionen kring den rättsliga giltigheten av medbestämmandeavtal. Expertgruppen menar för sin del att det inte finns några principiella rättsliga hinder mot giltiga och bindande medbestämmandeavtal även på detta område. Även här, och egentligen i synnerhet här, ligger svårigheten emellertid i att förutse följderna av en upplåten beslutanderätt och att på förhand avgränsa beslutanderätten på ett meningsfullt sätt. Expertgruppen påpekar, och det har också i den tidigare diskussionen framhållits, att det finns nödvändiga och givna gränser. Att det finns gränserfav denna art) för medbestämmandeavtalen torde vara ovedersägligt och har såvitt bekant inte heller förnekats från något håll. Med expertgruppens sätt att se på saken har man anledning att räkna med att medbestämmandeavtalen själva kommer att tyst och uttryckligen bygga på att dessa gränser finns. Det blir därmed en fråga av underordnat intresse att slå fast hur gränsdragningen skall anses verka rättsligt sett, dvs. om man skall se ett hinder mot avtalens tillämpning i tvingande lag eller om man drar gränserna genom tolkning av avtalen själva. Ett svårare problem är vad som bör antas gälla inom de här åsyftade gränsernas ram i fråga om möjligheterna för företagen att genom medbestämmandeavtal binda sig vid att låta arbetstagarnas intressen spela in i beslutsfattandet med ekonomiska konsekvenser som inte kan helt överblickas när avtalet träffas. Men jag vill anknyta till vad jag har sagt och betona att jag inte ser något i praktiken betydelsefullt problem i att man inte kan i förväg ange precis var gränserna går för arbetsgivarnas förpliktelser enligt denna grupp av medbestämmandeavtal. Det ligger inte något fel i att man får i viss mån pröva sig fram allteftersom de fackliga kraven ställs och förhandlingarna kommer att beröra dessa frågor. Och vidare finns det, som jag har pekat på i det föregående, rika möjligheter för parterna att finna lösningar som inte ställer gränsdragningsfrågan på sin spets. Med det sätt att se på medbestämmandeavtalens rättsliga konstruktion, som expertgruppen har gett uttryck åt och som jag har beskrivit i det föregående, bör det te sig naturligt för parterna att välja lösningar genom vilka den nödvändiga avvägningen mellan olika gruppers (aktieägares, arbetstagares, borgenärers,) ekonomiska intressen görs på förhand och som inte innebär att företaget/arbetsgivaren frånhänder sig möjligheten att ta det yttersta ekonomiska ansvaret för verksamheten. De fackliga kraven på medbestämmandeavtal torde inte syfta till att arbetsgivarna skall frånkännas denna möjlighet. Lagrådsremissen utmynnar i denna del i ett förslag till tillägg till 32 § medbestämmandelagen av följande lydelse: I kollektivavtal om medbestämmanderätt kan, med beaktande av vad som föreskrives i 3 §, bestämmas att beslut som annars skulle fattas av arbetsgivaren i stället skall fattas av företrädare för arbetstagarna eller av ett särskilt inrättat partssammansatt organ. Departementschefen förklarar att tillägget markerar att medbestämmandeavtal kan träffas även om rätt att besluta för företrädare för arbetstagarna eller för särskilt inrättade partssammansatta organ men tillägger att hans tanke då är att en sådan tilläggsbestämmelse skall bygga på de resonemang som han har utvecklat i det föregående. Därefter uttalar han sig om LO:s och TCO:s lagförslag och säger avslutningsvis att deras mening är att markera att medbestämmandeavtal utan rättsliga hinder kan träffas på det sätt och med de verkningar som departementschefen har beskrivit. LO:s och TCO:s skrivelse Efter det att lagrådsremissen blev känd har LO och TCO i en gemensam skrivelse till chefen för redovisat sin syn på de av regeringen föreslagna ändringarna i medbestämmandelagen. Skrivelsen har följande lydelse: begärde LO och TCO vid en uppvaktning hos Er ett förtydligande av medbestämmandelagen (MBL). Vi föreslog att det genom ett tillägg till 3 $ skulle göras fullt klart att aktiebolagslagen och annan associationsrättslig lagstiftning inte står i vägen för medbestämmandeavtal som successivt vidgar löntagarnas medverkan i beslutsfattandet i företagen. Det förslag till ändringar i MBL som regeringen nu presenterat i en lagrådsremiss tillgodoser inte våra önskemål. Ändringarna innebär en försämring i förhållande till det oklara läge som råder. 1 stället för att säga ifrån att det inte finns några hinder för medbestämmandeavtal som ger löntagarna inflytande även på ekonomiskt viktiga beslut, som normalt faller inom företagsledningens kompetens, inskärper regeringen betydelsen av bestämmelsen i 3 S att MBL får vika vid konflikt med annan lag. I motiveringen till de nu föreslagna ändringarna sägs att det börte sig naturligt för parterna att vid förhandlingarom medbestämmandeavtal välja lösningar sorn inte innebär att företaget/arbetsgivaren frånhänder sig möjligheten att ta det yttersta ekonomiska ansvaret för verksamheten. Och föredragande statsrådet tillfogar: De fackliga kraven på medbestämmandeavtal torde inte syfta till att arbetsgivarna skall frånkännas denna möjlighet. LO:s och TCO:s principiella inställning är att parterna på arbetsmarknaden bör få förfoga över beslutsordningen i företagen. Om parterna kan komma överens bör lagen inte hindra att löntagarna' ges ett verkligt inflytande i form av vetorätt eller på annat sätt även över så viktiga frågor som t. ex. flyttning eller nedläggning av produktion. En arbetsgivare som är bunden av ett kollektivavtal om medbestämmanderätt bör självfallet inte kunna undandraga sig sina förpliktelser enligt avtalet genom att hänvisa till att det är han som har det yttersta ekonomiska ansvaret för verksamheten. Ett företag kan visserligen inte genom avtal med en facklig organisation befria sig från sina rättsliga förpliktelser mot samhälle eller borgenärer. Denna självklara rättsgrundsats har motsvarande tillämpning på en rad andra områden utan att den kommit till uttryck i lag. Den behöver inte innebära någon begränsning av praktisk betydelse i rätten att träffa medbestämmandeavtal. För oss är frågan om MBL:s räckvidd av största vikt. Som vi framhöll vid vår uppvaktning för Er , betraktar vi bestämmelsen om medbestämmandeavtal i 32 fj MBL som en av de mest centrala i lagen. Den utgör grunden för det fortsatta arbetet på en demokratisering av företag och arbetsliv. Det bör därför inte få råda något tvivel om var löntagarorganisationerna står eller vart de fackliga kraven syftar när regeringen bestämmer sig för den slutliga utformningen av propositionen. Begränsningar i rätten att träffa medbestämmandeavtal har inte stöd i facklig opinion. I propositionen fullföljer regeringen sina förslag i lagrådsremissen med vissa smärre jämkningar, som saknar intresse i sammanhanget. Bedömning av regeringens förslag till ändring av 32 § Det föreslagna tillägget till 32 § medbestämmandelagen har, som framhållits av LO och TCO, getts en utformning som inskärper betydelsen av bestämmelsen i 3 5 medbestämmandelagen att denna lag får vika vid konflikt med annan lag. Att det finns gränser för medbestämmandeavtalen med hänsyn till tvingande lagregler på olika områden har aldrig ifrågasatts. Däremot står det helt klart att avsikten med 3 S inte var att den associations rättsliga lagstiftningen skulle begränsa tillämpningsområdet för 32 Som vi framhållit inledningsvis kan vi självfallet inte acceptera regeringens förslag. Vad som skulle åstadkommas var lagändringar som gjorde det fullt klart att associationsrättslig lagstiftning inte skulle innebära några hinder mot medbestämmandeavtal på hela det område som åsyftades i medbestämmandelagen, alltså även företagsledningsfrågorna. Den uppgift som föreligger för lagstiftaren är att se till att medbestämmandeavtal kan träffas med full verkan inom de gränser som propositionen med förslag till medbestämmandelag utstakat. I sak stod ju riksdagsmajoriteten bakom propositionen på denna punkt. I och för sig hade det varit möjligt att inleda demokratiseringsprocessen inom företag och arbetsliv med att göra om associationsrätten. I vårt land har vi emellertid på goda grunder valt att i huvudsak låta företagsdemokratin växa fram genom avtal mellan arbetsmarknadens parter. eller senare måste även aktiebolagslagen och annan associationsrättslig lagstiftning göras om från grunden. Men med den svenska uppläggningen blir detta slutstenen i reformbygget. Vi får t. v. leva med en associationsrättslig lagstiftning som som går blir alltmer urholkad - genom andra lagar och genom avtal på arbetsmarknaden. Det är omöjligt att på förhand försöka bestämma hur långt in på företagsledningens område sådana avtal får sträcka sig eller hur mycket av arbetstagarinflytande i det ena eller andra hänseendet som kan accepteras, innan man är tvungen att göra om lagstiftningen. Har man godtagit denna uppläggning av reformarbetet, är det nödvändigt att principen om medbestämmandeavtalens giltighet - innanför de gränser som angavs i den socialdemokratiska regeringens propositionen - blir fastslagen. Detta är långt viktigare än om det råder en viss osäkerhet om tolkningen av aktiebolagslagen i vissa teoretiskt konstruerade fall. LO och TCO har i en skrivelse till arbetsmarknadsministern och senare i sina yttranden över expertpromemorian begärt att 3 § medbestämmandelagen tillförs en regel av följande lydelse: Utan hinder av vad som föreskrives i aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar elier annan associationsrättslig lagstiftning kan genom avtal enligt 32 § bestämmas att beslut i viss fråga eller viss grupp av frågor i styrelsens eller verkställande direktörens ställe skall fattas av företrädare för arbetstagarna eller av särskilt inom företaget upprättat partssammansatt organ. Förslaget överensstämmer med vad som förts fram i en enskild socialdemokratisk motion (1976/77:540) under allmänna motionstiden. I propositionen säger departementschefen att en hänvisning till aktiebolagslagen och annan associationsrättslig lagstiftning,som hargjorts i LO:s och TCO:s förslag, kan ge intrycket att avtal skall kunna träffas även i strid mot otvetydigt tvingande bestämmelser i sådan lag. Denna invändning är inte bärkraftig. Risken för att bestämmelsen skulle kunna ges denna innebörd förebyggs genom dels begränsningen till styrelsens och verkställande direktörens kompetens, dels begränsningen till viss fråga eller viss grupp av frågor. Den invändning som kan göras är att den föreslagna lagtexten passar mindre väl för handelsbolag och enskilda näringsidkare. Det ligger emellertid i sakens natur att frågor som kan bli föremål för medbestämmandeavtal när det gäller aktiebolag och ekonomiska föreningar också skall kunna bli det när det gäller andra typer av företag. De nödvändiga analogisluten får göras i tillämpningen. Vi föreslåratt beslutarom ett tillägg till medbestämmandelagen med i huvusak den utformning som LO och TCO föreslagit. Bestämmelsen kan dock lämpligen tas in som ett nytt stycke i 32 §. Regeringens förslag till ändringar i 33 och 57 §§ medbestämmandelagen kan vi godta. Med hänvisning till det anförda hemställs att i stället för motsvarande bestämmelse i den i propositionen föreslagna lagtexten antar följande förslag till lydelse av 32 t} andra stycket medbestämmandelagen: I kollektivavtal om medbestämmanderätt kan parterna, utan hinder av vad som föreskrives i aktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar eller annan associationsrättslig lagstiftning, bestämma att beslut i viss fråga eller i visst slag av frågor, som annars skulle fattas av styrelsen eller verkställande direktören, skall fattas av företrädare för arbetstagarna eller av särskilt inrättat partssammansatt organ. HANS () i