mot · G0021057 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om den svenska biståndspolitiken Inom ramen för ett anslag på 3 550 milj. kr. för nästa budgetår föreslås i motionen en inriktning av biståndet som klart främjar de och rörelser som arbetar för social rättvisa och oberoende. I motionen föreslås befrielserörelserna och de fria staterna i södra samt få ett höjt stöd i jämförelse med regeringens förslag med sammanlagt 90 milj. kr. Utvecklingsansträngningar, biståndsprinciper och u-landspolitik FN:s extra generalförsamling ingav förhoppningar om att arbetet på en ny ekonomisk världsordning skulle kunna avsätta konkreta resultat. Så har emellertid inte blivit fallet. Den fjärde sköt i stort sett frågorna framför sig. Nord-syd-dialogen har senarelagt sin avslutning; huruvida det kan leda till några konkreta resultat från industriländernas sida återstår att se. Som förhandlingarna vid nord-syd-dialogen utvecklats är det nu några få områden av särskilt intresse för utveckling som står i centrum: skuldproblemen, biståndsvolymen samt råvaruprisstabiliseringen. Den socialdemokratiska regeringen engagerade sig genom konkreta förslag hårt för att framsteg skulle nås på dessa områden. Vi förutsätter att regeringen aktivt och kraftfullt fullföljer denna politik. situation i världsekonomin har gradvis försämrats. De senaste årens djupa konjunkturnedgång och de större restriktiva ekonomiska politik har i förening med prisstegringarna för importen av olja, livsmedel och industriprodukter haft förödande konsekvenser för uländernas ekonomi. Majoriteten av har fått se sin skuldbörda öka drastiskt. De länder som i sin utvecklingsstrategi satsat starkast på egna och utländska industriinvesteringar har i högre grad än andra haft tillgång till och utnyttjat kommersiella lån för att täcka betalningsunderskotten. Den snabbt stegrade skuldbördan har ytterligare förvärrat deras ekonomiska situation. Beroendet av multinationella företag och av de stora i-länderna har vuxit i motsvarande mån. Klyftan mellan rika och fattiga inom flera av dessa har skärpts när de styrande grupperna sökt efterkomma långivarnas krav på ekonomisk åtstramning. Andra har, med varierande framgång, sökt förlita sig på egna 1 1976/77. Man har bedrivit en politik för mobilisering av den egna befolkningen och medvetet satsat på att hålla nere utlandsberoendet, bl. a. för att minska effekterna av konjunktursvängningar och maktanspråk från stormakter eller utländska företagsintressen. De länder som på dessa vägar söker genomföra reformer i folkflertalets intresse har ofta inte lika stor skuldbörda till utlandet men har i de flesta fall betydande svårigheter att erhålla stöd från de större biståndsgivarna, som i sin biståndspolitik blandar in kommersiella och säkerhetspolitiska intressen. Målet för - att låta framstegen komma alla människor till godo - kan inte uppnås endast med åtgärder som berör resursfördelningen mellan fattiga och rika länder. Den ställer i lika mått krav på förändringar och reformer inom länderna, både de fattiga och de rika. Detta faktum är utgångspunkten för diskussionen av den s. k. basbehovsstrategin resp. den svenska u-landspolitiken. Den basbehovsstrategi som antogs vid världssysselsättningskonferensen betonar att åtgärderna på både det internationella och det nationella planet måste inriktas på sociala framsteg för de miljoner människor som lever i yttersta fattigdom. Dessa sociala framsteg innebär att man söker uppnå en minimilevnadsstandard i fråga om föda, bostad, hälsovård och utbildning. De innebär sysselsättning och folkligt deltagande i samhällsbesluten. Genom strategins krav slås än en gång fast det nationella ansvaret för utvecklingspolitiken. En avgörande förbättring av de fattigas levnadsvillkor kan inte ske utan en målmedveten strävan från regering och samhälle i själva. Detta synsätt har präglat den socialdemokratiska biståndspolitiken. Principen att de svenska biståndsinsatserna kan bli fullt effektiva först när de fogas in i en nationell utvecklingspolitik i mottagarlandet som syftar till levnadsförbättringar för folkflertalet erhöll stöd från flertalet partier i den svenska . Mot denna bakgrund skrev statsutskottet (SU 1970:84) att när statsmakterna har att ta ställning till en utvidgning av mottagarkretsen för bilateralt bistånd bör de främst välja länder som förenar fattigdomens och underutvecklingens behov med framstegsvilja och utvecklingskraft. Utskottet skrev också att i de fall då ett u-land har behärskats at en regim som har visat sig ointresserad av en både ekonomisk och social utveckling finns det skäl att visa återhållsamhet i fråga om nya svenska biståndsinsatser. och har upprepat dessa uttalanden. I budgetförslaget ger regeringen sitt stöd åt dessa allmänna principer. SIDA:s petita, som konstaterar att en avgörande förbättring av de fattiga människornas levnadsförhållanden kräver förändringar inom , citeras. Regeringen säger för egen del att man håller fast vid kravet att förbättringarna skall komma de fattiga människorna till godo. Härmed synes en kontinuitet markeras i svensk biståndspolitik på det principiella planet. Vi vänder oss emellertid mot bristen på överensstämmelse på vissa punkter mellan de allmänna formuleringarna och budgetförslagets konkreta innehåll. Vi återkommer senare till detta i behandlingen av samarbetet med enskilda länder. Regeringen skildrar i budgetpropositionen olika områden inom ramen för den svenska u-landspolitiken. Om man menar allvar med stödet till resolutionerna om en ny ekonomisk världsordning och basbehovsreformer måste solidaritetsmotivet i tilltagande omfattning inverka även på de ulandspolitiska områden som ligger utanför u-hjälpen. U-landskraven på rättvisa priser för sina exportprodukter, på snabbare industrialisering och ökade resursöverföringar kommer att påverka vårt eget samhälle alltmer. Den strukturförändring som ägt rum i svensk ekonomi som en del av i första hand integrationen i måste efter hand komma att styras med långsiktig hänsyn till . Detta förutsätter att u-landspolitiken samordnas med trygghetspolitiken. För att möta jämlikhetskrav måste det svenska samhället stå rustat med en aktiv närings- och arbetsmarknadspolitik, som ger ny sysselsättning åt dem som påverkas av strukturanpassningen. Solidaritet med förutsätter således solidaritet hemma. Resultatet blir annars att det är de mest utsatta löntagarna på arbetsmarknaden i , t. ex. beklädnadsarbetarna, som ensamma skall bära bördan av anpassnings- och u-landspoltik. Det krävs ett ökat mått av samhällelig planering och gemensamt ansvar om en solidarisk u-landspolitik. Det krävs ett ökat mått av samhällelig planering och gemensamt ansvar om en solidarisk u-landspolitik skall kunna genomföras. Den biståndspolitiska utredningen kommer att avlämna sitt betänkande. Vi förutsätter att regeringen på basis av betänkandet kommer att lämna en utförlig redovisning över de åtgärder som planeras som ett resultat av krav på en ny ekonomisk världsordning. har tidigare uttalat att biståndet skall hållas åtskilt från insatser för stöd till olika grenar av svenskt näringsliv. Sådana uttalanden har varit föranledda av olika förslag om utvidgade investeringsgarantisystem, förinvesteringsfonder, utvecklingsbolag m. m. Det finns enligt vår mening anledning för att ånyo uttala sig för att biståndsverksamheten inte skall sammanblandas med åtgärder som syftar till att främja svenska företags kommersiella verksamhet. Detta står på intet sätt i strid mot aktivare svenska insatser för att främja den industriella utvecklingen i . Dessa måste emellertid som utformas med utgångspunkt i mottagarnas prioriteringar och önskemål. Det är just mot bakgrund av den svenska politikens utformning på detta område som allt fler mottagarländer bett om svenskt bistånd för industriutveckling. Överföringen av tekniskt och industriellt kunnande till kommer således att bli en allt viktigare del av det svenska utvecklingssamarbetet. Industribiståndet skall, som framhävt, medverka till ökad sysselsättning i mottagarländerna och minskade regionala inkomst- och sys Genom tillämpning av en mer arbetsintensiv produktion och teknologi kan industrialiseringen spridas jämnare över landet. Landsbygdsbaserad industri, byggd på lantbrukets produkter eller behov, liksom ökad satsning på småindustri, har nämnts som medel för att nå en jämnare fördelning och högre sysselsättningsgrad. Vi vill understryka vikten av att våra industriinsatser får en inriktning som på detta sätt ligger i linje med den allmänna basbehovsstrategin. SIDA har påpekat att industribeståndet också bör utformas så, att det minskar mottagarnas utlandsberoende genom att vidga det egna inflytandet över industrins kapitalbildning, produktionsinriktning och lokalisering. Vi instämmer till fullo. I detta sammanhang finns det också anledning att uppmärksamma de multinationella företagens roll. Vi utgår från att regeringen fullföljer de aktiva insatser i FN och annorstädes som gjort för att öka kontroll av dessa företags verksamhet. Regeringen aviserar en ny utredning om svenskt industribistånd i budgetpropositionen. Förslaget framförs biståndspolitiska utredningen skall avlämna sitt betänkande. Huruvida en ny industribiståndsutredning är motiverad bör enligt vår mening kunna bedömas bättre på grundval av biståndspolitiska utredningens betänkande och inhämtade remissyttranden. Regeringen har föreslagit att biståndsanslagen skall räknas upp så att de totalt motsvarar något av bruttonationalprodukt. Denna beräkningsgrund som den borgerliga regeringen tillämpar ansluter sig till den socialdemokratiska regeringens, som också godkändes av och som innebär att beräkningen av BNP görs per kalenderår i stället för per budgetår. Inom den totala anslagsramen bör emellertid åtgärder vidtas för att åstadkomma en inriktning som bättre motsvarar det svenska utvecklingssamarbetets grundläggande värderingar och principer. De förslag till ändringar i budgetförslaget som vi redovisar i det följande har detta syfte. Våra förslag förutsätter att det inom totalramen för nästa budgetårs utvecklingssamarbete sker en viss omfördelning mellan de två huvudanslagen i förhållande till vad som angetts i budgetpropositionen. Vi yrkar således att anslagen skall fastställas till följande belopp: biståndsprogram 1 082,2 milj. kr. Bilateralt utvecklingssamarbete 2 375,9 Bidrag till internationella biståndsprogram Stödet till de internationella biståndsprogrammen utgör en hörnsten i svensk biståndspolitik. Som framhålls i budgetpropositionen hör till de största bidragsgivarna till en rad FN-organ. Därmed bidrar vi materiellt till FN:s allmänna arbete för fred och utveckling i världen. Den multilaterala biståndsformen ger också visst utrymme att påverka biståndets utformning och villkor. Den socialdemokratiska regeringen verkade aktivt för att inflytande i dessa hänseenden skulle vidgas. Vi förutsätter att regeringen fullföljer detta arbete med kraft. I budgetpropositionen fastläggs att riktlinjerna för utvecklingssamarbete är desamma vare sig det är fråga om bistånd genom internationella organisationer eller direkt samarbete med enskilda . Det innebär att de svenska resurserna skall lämnas till program som främjar strävanden till utveckling, social rättvisa och ökat ekonomiskt oberoende. Man kan inte frånhända sig ansvaret genom att förmedla biståndet genom internationella organisationer. och Internationella utvecklingsfonden, , utgör en av viktigaste källor för den externa utvecklingsfinansieringen. Under /76 uppgick långivningen till mer än . har som grupp i FN och andra internationella sammanhang krävt att och tillförs ökade resurser. Detta krav har i första hand riktats mot de stora industriländerna, främst , som verkat för att begränsa organisationernas expansion. Utgångspunkten för våra ställningstaganden till världsbanksgruppen är inställning och behov. lika väl som vi är medvetna om hur domineras av de stora i-länderna, vilken roll den kan spela för att påverka låntagarnas ekonomiska och sociala politik och hur den i vissa fall har givit finansiellt stöd till fascistregimer och militärdiktaturer. Men är medvetna om att inget alternativ finns när det gäller en multilateral kanalisering av omfattande finansiella resurser och att världsbankspolitiken sakta ändras. insatser för landsbygdsutveckling spelar en tilltagande roll liksom stödet till utbildning. Bankens strikta lönsamhetstänkande har mjukats upp. inriktar sina krafter på att förändra bankgruppens verksamhet ytterligare, så att den anpassas till deras behov och förutsättningar. Därför är också den helt övervägande majoriteten av biståndsmottagande medlemmar av världsbanksgruppen. Det senaste exemplet är det återförenade , som borde kunna påräkna väsentliga finansiella resurstillskott från i första hand . Den svenska socialdemokratiska regeringen gick tillsammans med övriga nordiska länder i spetsen för att i samarbete med nå sådana resultat. Det gällde t. ex. frågan om att vidga u-landsinflytandet i beslutsprocesson och inriktningen av utlåningen till stöd för sociala och ekonomiska förbättringar för folkflertalet i de fattiga länderna. Det gällde också kraven på världsbanksgruppen att upphöra att diskriminera länder som nationaliserat utländska tillgångar. Från svensk sida aktiverade man oppositionen mot världsbanksstödet till . Detsamma gällde det planerade IDA-biståndet till Saigon-regimen. I budgetpropositionen redogör regeringen för vissa delar av denna politik. Den avger inte på någon punkt någon egen viljeyttring. Regeringen har emellertid ett ofrånkomligt ansvar för att den aktiva världsbankspoltiken förs vidare. Utgångspunkten för vår medverkan är att främja strävan till utveckling och framsteg. Det förutsätter svenska insatser som går vida utöver att passivt ställa finansiella kapitalresurser till bankgruppens förfogande. Regeringen aviserar en särskild proposition om ökad svensk kapitalinsats i . Det bör noteras att medlen liksom tidigare skall tillskjutas av . Några svenska biståndsmedel utnyttjas inte. Dessa används i förhållande till bankgruppen enbart för bidrag till . IDA:s långivning till har genom de mycket mjuka lånevillkoren en klar biståndskaraktär, medan världsbankslånen lämnas på närmast kommersiella villkor. Vi utgår från att svenska biståndsinsatser gentemot världsbanksgruppen också förbehålls . Förhandlingarna om IDA:s femte resurspåfyllnad har ännu inte slutförts. Regeringen begär /78 252,1 milj. kr. jämte fullmakt att utfästa ett inte preciserat belopp till denna resurspåfyllnad (eller den interimslösning som kan bli nödvändig i avvaktan på en slutlig förhandlingsuppgörelse). Tillgängligt medelsutrymme för en utfästelse utöver de 252,1 milj. kr. som utgjort årliga bidrag under den fjärde påfyllnaden utgör betydligt mer än 200 milj. kr., dels genom den begärda kraftiga ökningen av posten Övriga multilaterala bidrag, dels genom föreliggande stora ointecknade reservation på anslaget C 1. Av resonemangen i budgetpropositionen synes emellertid framgå att regeringen utgår från att andel av industriländernas bidrag till den femte resurspåfyllnaden skall vara oförändrad. En sådan andel skulle med hänsyn till det angivna totala bidragsmålet på och med den i budgetförslaget tillämpade växelkursen innebära ett svenskt bistånd till på ca 427 milj. kr. Den hittillsvarande svenska IDA-andelen tillkom, som beskrevs i förra årets budgetsproposition, som resultat av särskilda omständigheter. Den är i förhållande till bruttonationalprodukt m. m. den i särklass största bland IDA:s bidragsgivare. Mot bakgrund av att bidrags målet för den kommande treårsperioden anges till föreslår vi att det svenska årsbidraget sätts till totalt 320 milj. kr. skulle då alltjämt ta på sig en andel som är närmare så stor som och på samma nivå som . Vårt förslag innebär en ökning från innevarande budgetår med ca 68 milj. kr. De /78 frigjorda medlen i förhållande till regeringens beräkningar - ca 107 milj. kr. - bör enligt vårt förmenande användas i första hand till att ytterligare förstärka det svenska stödet till frigörelsekampen i och återuppbyggnadsarbetet i . Förseningen i förhandlingarna om lDA:s femte resurspåfyllnad kan nödvändiggöra ett övergångsarrangemang för att undvika att står utan resurser ; bör då medverka tillsammans med andra bidragsgivare. Det kan emellertid inte götas att regeringen, så som begärs i budgetpropositionen, får fria händer att fastställa storleken av det svenska bidraget inom ramen för ett sådant arrangemang. Vi yrkar att detta får utgå med högst samma belopp som tillskjutit under den fjärde påfyllnadsöverenskommelsen, dvs. 252,1 milj. kr. Regeringen begär 63,1 milj. kr. för stöd till Afrikanska /fonden och Asiatiska /fonden. Det finns anledning att än en gång fastslå att också de anslagsmedel som kanaliseras via internationella organisationer skall avvägas med hänsyn till i vilken utsträckning målen för den svenska solidaritets- och biståndspolitiken främjas. Vi stöder sålunda regeringsförslaget i vad avser bidragen till Afrikanska /fonden. Beträffande motsvarande regionala institutioner i föreslår regeringen såväl kapitaltillskott till banken som bidrag till utvecklingsfonden. Som motiv anges det ändrade läget i samt att utlåningen i högre grad än tidigare börjat inriktas på de fattigare länderna i regionen. Denna inriktning av utlåningen hänför sig emellertid enbart till att fonden vidgat sin verksamhet. Detta kan inte rimligen användas som argument för ökat svenskt stöd till Asiatiska utvecklingsbanker?, som synes ha koncentrerat sin utlåning ytterligare till de relativt rika i regionen. gick sålunda 64 96 av lånen till , , och . var motsvarande andel 67 96. Enligt vår mening bör svenska biståndsmedel inte tas i anspråk för dessa ändamål. Vi yrkar avslag på regeringens förslag att skall tillskjuta 30 milj. kr. till bankens kapital och inbetala . under nästa budgetår. Förslaget om ett svenskt bidrag till utvecklingsfonden vill vi däremot inte motsätta oss. Fondens utlåning är klart inriktad på stöd på mjuka villkor till de fattigaste . Det finns emellertid anledning att påpeka att Asiatiska och fondens relationer till och alltjämt präglas av stor återhållsamhet. Ingenting tyder på att bankgruppen skall spela den viktiga roll för den externa finansieringen av återuppbyggnadsarbetet som borde kunna förväntas. Att ett visst samarbete utvecklas är emellertid ofrånkomligt; det knyts av allt att döma i första hand till genomförandet av projekt som bankgruppen engagerade sig för i det dåvarande redan under kriget. Arbetet för att de krigshärjade länderna i skall fä sin berättigade del av de internationella biståndsorganens resurser får inte upphöra. Regeringen har ett stort ansvar för att traditionella politik förs vidare. I samband med att ett svenskt bidrag lämnas till Asiatiska utvecklingsfonden bör det göras klart vilken vikt som tillmäts utvecklingen av bankgruppens verksamhet på detta område. direkta utvecklingssamarbete skall enligt beslut avse ett begränsat antal länder. Detta samarbete som är av långsiktig natur skall bygga på en treårig landprogrammering av biståndet. Kretsen av mottagarländer, de s. k. programländerna, kan förändras genom beslut av . Vid val av nya programländer skall det göras en ingående prövning enligt de principer som ursprungligen fastställdes och som citerats i det föregående. Det är naturligt att i första hand söker samarbete med länder vilkas regeringar i sin ekonomiska och sociala politik strävar efter att genomföra sådana strukturförändringar som skapar förutsättning för en utveckling, präglad av ekonomisk och social utjämning. Biståndspolitiska utredningen har bl. a. till uppgift att mot bakgrund av en analys av de faktorer som bidrar till en utveckling för social och ekonomisk utjämning pröva principerna för direkta utvecklingsbistånd och ländervalet. Med hänsyn härtill har vi i denna motion avstått från en mer ingående diskussion av biståndet till olika mottagarländer. Den bör genomföras när utredningen lagt fram sitt betänkande. För samarbetet med programländerna gäller att regeringen får ikläda långsiktiga finansiella förpliktelser. Dessa, som får uppgå till högst det belopp som godkänt som finansiell årsram för landet i fråga såvida inte annat beslutats, utgör grunden för landprogrammeringen. begär emellertid regeringen att denna fullmakt skall utsträckas till att avse även andra länder, nämligen samtliga länder med vilka har ett utvecklingssamarbete som förutses fortgå . Någon definition av vilka dessa länder är eller kriterier för deras urval anges inte. har fastslagit principen att det svenska biståndet av effektivitetsskäl i huvudsak skall koncentreras till ett antal s. k. programländer. Regeringen synes i årets budgetproposition ha bortsett från denna princip, trots allmänna deklarationer i motsatt riktning, genom att presentera alla olika mottagarländer på samma sätt utan att motiv för denna förändring anges. Med den av regeringen begärda fullmakten kan man åsidosätta de riktlinjer för svenskt bistånd som varit en förutsättning för dess effektivitet och internationellt höga anseende. bör därför enligt vår mening inte lämna den begärda fullmakten. Om regeringen vill ge samarbetet med visst land en långsiktig kraraktär, inbegripande fleråriga finansiella utfästelser, bör underställas förslag om att landet blir programland, med den prövning av utvecklingssituation och utvecklingspolitik som därvid skall äga rum. 1 linje med gällande principer bör enligt vår mening besluta att göra till programland för svenskt utvecklingssamarbete. Vi föreslår en kraftigt ökad medelsram för samarbete med . I regeringens budgetförslag beskrivs de olika former för bilaterala biståndsinsatser som kan göras utanför kretsen av programländer. När det gäller familjeplaneringsinsatser har redan beslutat att de skall kunna genomföras även i länder som inte är programländer. Regeringen gör emellertid nu en särskild markering att sådana insatser också skall kunna göras som en del i ett bredare utvecklingssamarbete. har understrukit att familjeplaneringsbistånd skall kunna lämnas när det kan integreras i en allmän och social omvårdnadspolitik för folkets flertal. Hittillsvarande erfarenheter visar att kravet på mottagarens egna åtgärder och strävanden härvidlag behöver skärpas. Samarbete med enskilda länder Det svenska biståndet syftar till att stödja det enskilda mottagarlandets egna strävanden för att förbättra levnadsvillkoren för de många fattiga människorna. Biståndet kan inte bli effektivt om det inte verkar inom en sådan bred utvecklingsansträngning. Detta är inte bara grunden för riktlinjerna för utvecklingssamarbete. Det är också klart formulerat i t. ex. , som regeringen ansluter sig till i budgetförslaget. Det är mot denna bakgrund som förslagen till medelsramar för /78 skall bedömas. Enligt vår mening har regeringen på viktiga punkter underlåtit att dra konkreta slutsatser av sina principiella resonemang. Våra förslag, som sammanfattas i följande tabell, syftar till att åstadkomma en bättre täckning av biståndsbehoven i de länder som inriktar sina ansträngningar på social rättvisa för folket och ökat oberoende. I en särskild motion har socialdemokraterna föreslagit en rad åtgärder för att stärka det moraliska, politiska och materiella stödet till frigörelsekampen i södra . I detta sammanhang behandlas därför endast det svenska biståndet. Regeringen uttalar att den nu pågående utvecklingen i södra kan komma att leda till ökade behov av biståndsinsatser. , och styrs fortfarande av rasistiska minoritetsregimer. Beträffande har förhandlingar i om landets framtid påbörjats vid sidan av den vidgade befrielsekampen i landet. I och skärps motsättningarna alltmer, men ännu synes ingen avögrande förändring vara på gång. Regeringen föreslår för anslagsposten Flyktingar och befrielserörelser i södra en med hänsyn till inflationen närmast nominell ökning från 30 till 35 milj. kr.