ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002806 · 1977-01-21 00:00:00 — av herrar i och i om vissa inskränkningar i SJ:s trafikservice riksdag beslöt att frågor om nedläggning av järnvägar och indragning av stationer bör ses i ett mera långsiktigt perspektiv. I anslutning till behandlingen av propositionen 1975/76:100, anslaget Ersättning till för drift av icke lönsamma järnvägslinjer m. m. och därtill hörande motioner, beslöt i enlighet med trafikutskottets majoritet (/76:19) att godta det förslag till nedläggningsprövning av åtta trafiksvaga bandelar som propositionen föreslog. Reservanter (c och fp) menade att sådan prövning borde anstå till dess att ett samlat trafikpolitiskt program framlagts. I årets budgetproposition föreligger inga nya förslag om nedläggningar av bandelar. Däremot har SJ preliminärt beslutat om trafikinskränkningar fr. o. m. i en utsträckning som dels allvarligt hotar vissa orters trafikservice, dels successivt urholkar underlaget för att upprätthålla tågtrafik på vissa bandelar. I och har exempelvis följande inskränkningar i den nuvarande gods- och persontrafiken föreslagits: Styckegodsinlämningen upphör Stationen avbemannas Vagnslast- och styckegodstrafiken upphör Vagnslast- och styckegodstrafiken upphör Vagnslasttrafiken upphör Vagnslasttrafiken upphör Vagnslasttrafiken upphör Styckegodstrafiken upphör Styckegodstrafiken upphör Vagnslasttrafiken upphör Vagnslasttrafiken upphör Förslagen, som varit föremål för remissbehandling i bl. a. resp. kommuner och länsstyrelser, har bestämt avstyrkts av berörda kommuner, och länsstyrelsernas bedömning är densamma. i anser t. ex. att indragning av styckegodstrafiken allvarligt drabbar främst allmänhet och mindre företag i form av dyrare och försämrad service. Indragning av vagnslasttrafiken kommer att innebära överflyttning av transporterna till bilar. i finner de föreslagna propåerna oacceptabla från samhällsekonomisk synpunkt. De föreslagna inskränkningarna i fråga om persontrafiken på linjerna Mellerud-Bengtsfors-Arvika resp. är visserligen av begränsad omfattning men kommer att innebära betydande olägenheter för befolkningen på dessa orter. Allmänt sett torde de föreslagna inskränkningarna, om de trots avstyrkanden från berörda kommuner och länsstyrelser genomförs, komma att innebära en successiv försvagning av ett redan vikande trafikunderlag på bandelarna Mellerud-Bengtsfors-Arvika och och därmed ge SJ ytterligare skäl för att lägga ned dessa linjer, utan att möjlighet ges till nedläggningsprövning i samband med ett väntat nytt trafikpolitiskt program. 1 avvaktan på att förslag om ett sådant trafikpolitiskt program underställs synes det önskvärt att SJ:s trafikservice i fråga om såväl godstrafik som persontrafik till trafiksvaga järnvägsstationer och hållplatser inte inskränks förrän ersättningsarrangemang ordnats, som kan accepteras av vederbörande kommuner och länsstyrelser. Under hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande SJ:s trafikservice. () ()
mot · G002807 · 1977-01-01 00:00:00 — av herrar och i om forskning rörande de oskyddade trafikanternas säkerhet har trafiksäkerhetsfrågorna ägnats allt större uppmärksamhet. En omfattande trafiksäkerhetslagstiftning har genomförts, ökade resurser har ställts till förfogande för trafiksäkerhetsarbetet och efter initiativ av den socialdemokratiska regeringen arbetar tillbaka en bred parlamentarisk utredning med trafiksäkerhetsfrågorna. Trots dessa ansträngningar kan man konstatera att trafikolycksfallsfrekvensen fortfarande ligger på en alltför hög nivå, även om den glädjande nog visar en sjunkande tendens. De trafikantgrupper som relativt sett drabbas hårdast är oskyddade trafikanter, såsom cyklister och mopedister. Av samtliga dödade i trafiken utgör denna grupp ca 20 Det finns därför anledning att ägna denna trafikantgrupp ökad uppmärksamhet i trafiksäkerhetsarbetet. som denna trafikantgrupp är en från trafiksäkerhetssynpunkt utsatt grupp är det ett samhällsintresse med hänsyn till miljö- och energipolitiska synpunkter att en ökad andel av befolkningen använder dessa transportmedel för sina dagliga resor. Även från hälso- och friskvårdssynpunkt är det angeläget att människor i ökad utsträckning använder cykeln i stället för bilen. De stadsplanemässiga och stadsbidragsmässiga problem som föreligger när det gäller cykel- och mopedtrafiken kommer att utredas av den speciella cykelutredning som arbetar tillbaka. kommer givetvis också att uppmärksamma de oskyddade trafikanternas situation. När man försöker analysera orsakerna till de oskyddade trafikanternas utsatta läge i trafiken finner man att de kartläggningar som gjorts och de trafikolycksfallsanalyser som genomförts i allmänhet inte varit särskilt djupgående. Vidare saknar man en uppföljning av de problem som belysts i olika vetenskapliga sammanhang. Det är därför uppenbart att det föreligger ett påtagligt behov av att beskriva och systematisera frågeställningar rörande de oskyddade trafikanternas säkerhet i trafiken och då framför allt i blandtrafikmiljön. De forskningsresurser som ställs till trafiksäkerhetsområdets förfogande synes därför i ökad utsträckning böra anslås till forskning kring frågor som berör oskyddade trafikantgrupper, såsom cyklister och mopedister. I detta sammanhang synes Cykel- och Mopedfrämjandet, som gör en utomordentligt värdefull samhällsinsats, kunna bidra med uppslag lill angelägna forsknings- och trafiksäkerhetsbefrämjande åtgärder. Del är därför angeläget att transportforskningsdelegationen, som enligt sin instruktion har till uppgift att ta initiativ, planlägga, samordna och stödja forskning rörande trafik och trafiksäkerhet, stöder forskning rörande oskyddade trafikanter och då speciellt cyklister och mopedister. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att vid behandlingen av budgetpropositionens förslag till anslag till transportforskningsdelegalionen uttalar angelägenheten av att ökade resurser ställs till förfogande för forskning rörande de oskyddade trafikanternas säkerhet i trafiken.
mot · G002809 · 1977-01-25 00:00:00 — av herrar Hägelmark och i om möjlighet för kommun att överta koncessionen på SJ:s busslinjer Biltrafiken i våra tätorter ökar. Problem uppslår med att få tillräckligt antal parkeringsplatser, rök och avgaser gör luften ohälsosam. Dessutom slösas med olja och bensin m. m. Detta har föranlett flera kommuner och landsting att satsa på kollektivtrafik. För att resenärerna i största möjliga omfattning skall utnyttja den kollektiva trafiken måste den planeras för god service. Stor turtäthet erfordras, busslinjernas sträckningar måste vara anpassade till olika bostadsområden och möjlighet måste finnas att få trafikera de vägar som kommun och landsting anser mest lämpliga. Detta är i vissa kommuner och län inte möjligt, bl. a. i och län. Anledningen är att på vissa vägsträckor har SJ koncessionen, och på dessa får ej och landstingsägd trafik utföras. Förhållandet är likartat när det gäller kvällsturer från kommunernas centralorter till kommunernas ytterområden. För ali kunna ge invånarna i ytterområdena den service som anses skälig måste SJ anlitas för extraturer, som får betalas av kommunerna till höga priser. SJ-koncessionen utgör ett stort hinder för en attraktiv lokal kollektivtrafik. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen begär en utredning om i vad mån SJ förhindrar och landstingsägd trafik, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att kommuner och landsting bör erhålla möjlighet att överta koncessionen på vägsträckor där SJ hindrar lokal busstrafik eller där SJ ej upprätthåller den turtäthet som kommuner och landsting anser vara skälig. () . ()
mot · G00281 · 1977-01-12 00:00:00 — av herrar i Skärstad och i Nennesholm om slopande av beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet Enligt gällande bestämmelser skall värdet av bränsle från egen fastighet upptas som naturaförmån vid taxering. meddelar därför genom anvisningar till taxeringsnämnderna vilka värden som bör tillämpas i normalfallen. Om bränslet däremot inköpts eller erhållits utan ersättning, t. ex. från en grannfastighet, beskattas inte bränslevärdet. Samma förhållande gäller när rivningsved använts för uppvärmning. De här åsyftade bestämmelserna har tillkommit då vedbränsle var allmänt förekommande, i varje fall på landsbygden, och då förhållandena i många avseenden var helt annorlunda än . har det pågått en omställning när det gäller bränsleförsörjningen. Även skogsägarna har på grund av höga huggnings- och körningskostnader övergått till olje- eller eluppvärmning av sina bostadsfastigheter. Förutom de starkt ökade kostnaderna för huggning och hemkörning har bekvämlighetssynpunkter medverkat till detta. Vedeldning är en arbetskrävande och obekväm uppvärmningsmetod. Därför är den s. k. förmånen av den egna brännveden obefintlig. När det egna bränslet dessutom blir föremål för beskattning, förstärks motiven för övergång till andra bränslen. Till detta kommer att beskattningen medför ett psykologiskt motstånd mot att utnyttja eget bränsle även i de fall då skatten inte är särskilt ekonomiskt betungande. Särskilt i nuvarande läge på energiområdet framstår beskattningen av det egna vedbränslet som helt orimlig. De kraftigt höjda oljepriserna, liksom risken för nya störningar i tillförseln, gör det nödvändigt både att spara energi och att i största möjliga utsträckning använda inhemska energikällor. Valutasituationen och samhällsekonomiska skäl talar således för att statsmakterna snarare borde stimulera användningen av inhemskt eget bränsle än beskatta det. Ökad användning av bl. a. vedbränsle för bostadsuppvärmning skulle dessutom säkerställa att den olja som finns tillgänglig kan användas för ändamål för vilken den är helt oundgänglig. Ett borttagande av beskattningen på bränsle från egen fastighet skulle stimulera en sådan utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att beskattningen av fritt bränsle från egen fastighet slopas. () i Skärstad () i Nennesholm
mot · G002811 · 1977-01-24 00:00:00 — av i Vrångebäck m. fl. om ombyggnad av vägar med hög olycksfrekvens En angelägen uppgift vid planering av vårt vägnät är strävandena att bringa ned antalet olyckor. Det kan anses klarlagt att trafiksäkerheten står i relation till vägstandarden. har i vissa fall konstaterat en nedgång i olycksfrekvensen med 50 '*> efter en vägombyggnad. Att nedbringa olyckorna är således ett starkt skäl för ombyggnad av vissa vägar. Tillgänglig statistik, exempelvis SOU 1958:1-2, Vägplan 1970 och SOU 1975:85-87, visar på ett stort antal vägsträckor, ofta bara av någon mils längd, vilka är särskilt olycksdrabbade. På grundval av hittillsvarande statistik om olyckor och jämförelse mellan olycksfrekvenser före och efter eventuell ombyggnad kan vissa beräkningar göras för att fastställa vilken olycksreducering en ombyggnad kan innebära. Dess beräkningar ger vid handen att en snabb ombyggnad av vissa vägar ger en betydande reducering av antalet olyckor. Av ovanstående redovisning framgår att det är utomordentligt angeläget att påskynda sådan upprustning av vägnätet att antalet olyckor kan minska. Med stöd av vad som anförts hemställs att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande ombyggnad av särskilt olycksdrabbade vägar. . () i Vrångebäck L. (ni) (ni) GOTAB 52973 Slockholm 1977
mot · G002812 · 1977-01-24 00:00:00 — av i m. fl. Den nya flygplatsen i öppnades för reguljär linjetrafik, som upprätthålls av Linjeflyg. En mångårig väntan har alltså gått i uppfyllelse då fått sin länsflygplats. Inte minst för regionens näringsliv innebär detta en stor tillgång. Nya linjer har öppnats och fler planeras. öppnade SAS reguljär linjetrafik Västerås-Växjö-Köpenhamn med morgon- och kvällsförbindelser. Reso-Stjärnresor kommer att sätta in en flyglinje från varje freda . Vingresor och Club 33 har meddelat att de , sommaren och hösten kommer att bedriva charterflyg direkt från till . Antalet ankommande och avresande passagerare vid var 14 608 med en ökning till 26 695 för . Det är här fråga om en kraftig ökning av resandefrekvensen. Flygplatsen har en start- och landningsbana om 1 800 x 45 m och är bl. a. utrustad med precisionslandningssystem. Med tanke på flygplatsens standard kan den totala anläggningskostnaen - 20,5 milj. kr. - anses mycket rimlig. samt och kommuner äger gemensamt , som svarat för anläggandet av flygplatsen och svarar för driften av densamma. har i en framställning till chefen för hemställt att länsflygplatsen fr. o. m. /76 får ställning av s. k. statlig primärflygplats och därmed erhåller de investerings- och driftbidrag som därav följer. Motioner i ärendet väcktes vid riksdag och vid . Vid riksdag beslöts att landets flygplatser, som då trafikerades med linjeflyg, skulle indelas i två grupper. Huvudgruppen, med mer än 14 000 passagerare , betecknades som primärflygplatser och skulle drivas av staten. Enligt i motionen angiven statistik har man för länsflygplatsen i överstigit den angivar; gränsen, 14 000 passagerare . Starka regionalpolitiska motiv men också uppenbara rättviseskäl talar för att även får ställning som s. k. statlig primärflygplats eller erhåller motsvarande statligt stöd i annan form. Från och näringslivet i har länge framförts krav på att tullfrågan vid länsflygplatsen i måste få en lösning. Uppvaktningar har skett hos generaltullstyrelsen för att få en lösning till stånd. Generaltullstyrelsn har utlovat en mera tillfredsställande tullservice. Fr. o. m. innevarande år skall en tullavdelning placeras i 1 1976 / 77. med en tulltaxerare och ytterligare tre tjänstemän. Denna tullavdelning skall svara för tullservicen vid länsflygplatsen och även betjäna de företag som har s. k. hemtagningsrätt av tullpliktiga varor. Detta agerande från generaltullstyrelsen bör vara ett besked mer än något att har en betydande flygfrekvens vid sin flygplats. I årets budgetproposition har kommunikationsministern inte berört länsflygplatsens i framtida ställning Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att länsflygplatsen i överförs till statlig primärflygplats. () ()
mot · G002813 · 1977-01-24 00:00:00 — av m. fl om bestämmelser rörande transport av farligt gods I anledning av att transporter av farligt gods såväl på vägar och järnvägar som till sjöss är det av intresse att följa problemen med dessa transporter och de bestämmelser som gäller härför ävensom märkningsfrågor, brandförsvarets och därmed kommunernas beredskapsproblem samt hithörande informationsfrågor både inom och utom riket. Känt är att myndigheterna uppmärksammat vissa problem och vidtagit åtgärder som kan leda till förbättringar, men samhällets ansvar är dock stort då det gäller att ännu bättre bemästra dessa problem . Det tycks vara relativt oklart vilka ansvarsnivåer som föreligger, hur dessa samverkar samt avlöser varandra. Härav följer att även det ekonomiska ansvaret till följd av svårare olyckshändelser inte allatid är klart uttalat. En enhetlig lagstiftning, med klara föreskrifter för transport av farligt gods, måste utgöra en god grund för den säkerhet som vi alla strävar efter när det gäller dessa transporter. Antalet kemisk-tekniska preparat har ökat starkt , och allt större mängder kommer till användning inom näringslivet. Många av dessa varor har sådana egenskaper att deras handhavande är förenat med stora risker, som inte alltid är kända för dem som ofta arbetar med varorna, och således ännu mindre för dem som mera tillfälligt handhaver gifttransporter. Detta trots de bestämmelser som ändå finns . Mot bakgrunden av detta, och då olyckorna tenderar att öka, kan man ifrågasätta huruvida inte auktorisation skall införas för företag som sysslar med gifttransporter. Utvecklingen vad avser transporter av farligt gods har skett snabbt, och ansvarsfördelningen samt nivåerna för ansvar i dessa frågor är oklara, men samhällets ansvar för framtiden och problemlösningar i samband med dessa transporter är uppenbart, varför frågan bör uppmärksammas omgående. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställs att ger regeringen i uppdrag 1. att utreda behovet av en ramlagstiftning om transport av farligt gods, avseende bl. a. behovet av ett särskilt vägnät för transporter av farligt gods, bestämmelser om märkning av lokaler, där det framställs eller förvaras farligt gods, märkning av fordon och varor samt en klarare ansvarsfördelning mellan tillverkare och transportörer samt staten och kommunerna. 1* 1976/77. 2. att överväga frågan huruvida auktorisation skall inforas för företag som sysslar med gifttransporter, 3. att uppmärksamma frågeställningarna i våra internationella kontakter i syfte att nå erforderlig samordning. () ()
mot · G002814 · 1977-01-20 00:00:00 — av herrar i och om användning av radion i trafiksäkerhetsarbetet, m. m. Stor olycksrisk vid halt väglag Under början och slutet av vinterperioden är olyckskvoten för trafikanterna betydligt större än under övriga delar av året. Enligt statens vägoch trafikinstituts vetenskapliga undersökningar är olycksriskerna upp till 15 gånger större än under barmarkstid. Riskbilden uppvisar stora regionala skillnader genom att olyckskvoten för speciellt singel- och flerfordonsolyckor är markant högre i södra än i som i sin tur har en större riskbenägenhet än norra delarna av landet. De regionala skillnaderna är i många fall starkt accentuerade. Av institutets utredningsmaterial (speciellt rapport 73) framgår att olycksrisken ökar ju mer sällan de yttre betingelserna is-/snö-beläggning uppträder. Detta orsakar en överraskningseffekt hos trafikanterna. Förhållandet sammanfaller också med olyckstopparna månader, då temperaturen vid is/snö-beläggning ger upphov till mycket halt väglag. Olyckskvoten för oskyddade trafikanter och djurolyckor uppvisar liknande tendenser. som olycksriskerna till följd av årstidsväxlingar är störst bör naturligtvis trafiksäkerhetsarbetet intensifieras ytterligare och nya metoder prövas för att göra trafikanten uppmärksam på de ändrade förutsättningar för färden som snabbt kan uppstå. Inom pågår f. n. arbete med att samla in förslag till åtgärder för att begränsa trafikolyckorna . Som kommunikationsministern i ett anförande meddelade pågår en försöksverksamhet med väder- och väglagsinformation från direkt till väghållarna. Vad många dock saknar är riktad adekvat information över radion till trafikanterna. består rapportering om trafiksituationen i huvudsak av sporadisk information via programmet Hallå bilist, som sänds . Programmet är rikstäckande och informationerna når alla trafikanter. En bilist som färdas på mellan och får t. ex. upplysningar om väg- och väderlekssituationen på R 15 mellan och , medan däremot information om den för bilisten aktuella Edast för bilister som färdas på den sträcka varom upplysningarges är informationen till nytta. Den rikstäckande informationen om lokala trafikvariationer ter sig för majoriteten av bilisterna meningslös. Väginformationen måst ges sådant innehåll och sändas till trafikanterna i det aktuella området så att den utgör en del av det fortlöpande och intensifierade trafiksäkerhetsarbetet. Värt att pröva vore att låta såväl som inte minst den nya lokalradion regionalt och lokalt sända trafikinformationer. Lokalradion ges därvid en meningsfull uppgift som väginformatör. Detta bör dessutom utsträckas till veckans och vid behov förekomma också . Härvid bör hänsyn kunna tas till utvärderingar av erfarenheter från motsvarande form av trafiksäkerhetsarbete i radion utomlands. att ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande: 1. behovet av att trafiksäkerhetsarbetet intensifieras särskilt under tid då olycksrisken är stor, t. ex. vid årstidsväxlingar och/eller temperaturväxlingar då halt väglag förekommer, 2. riks- och lokalradions påvisade möjligheter att kunna ge meningsfull information till trafikanterna.
mot · G002816 · 1977-01-24 00:00:00 — om telefoninstallation för patienter på sjukhus Det blir alltmer vanligt att sjukhuspatienter, som är intagna för någorlunda långvarig vård, t. ex. när det gäller benbrott, vill ha telefon installerad vid sin säng för att kunna kommunicera med yttervärlden. Önskemålet framförs ingalunda bara av affärsmän utan i stor utsträckning även av andra. Sådan installation kan patienterna också få på flertalet av våra nya sjukhus, där rummen är försedda med telefonuttag och där själva installationen därför är mycket enkel. Denna service är mycket uppskattad av patienterna. begär dock full abonnemangsavgift av varje patient för inkoppling av telefon, en avgift som är ganska betungande. Däremot kan patienten kräva att flyttar hans hemtelefon till sjukhuset, om han räknar med att få ligga kvar där och då vill ha tillgång till telefon. I sådana fall tar endast betalt för vanliga flyttningskostnader. Men en dylik flyttning är avsevärt besvärligare än att bara koppla in en ny telefon i patientrum där ledningarna redan finns på plats, och flyttningen blir ännu mer besvärlig genom att telefonen ju måste flyttas tillbaka ingen till patientens hem, när patienten skrivs ut från sjukhuset. Och alldeles speciellt besvärligt blir det om patienten är ordinerad vistelse i hemmet och det därefter blir fråga om förnyad inläggning på sjukhus för avsevärd tid. Det borde vara mycket bättre för alla parter om ett antal telefonapparater stod till förfogande på sjukhuset och patienten bara hade att betala för inkopplingen på rummet, en sak som borde kunna göras för en kostnad av storleksordningen . Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs att hos regeringen hemställer om sådan ändring av gällande bestämmelseratt patient som vårdas på sjukhus äger rätt att få telefon installerad på rummet mot erläggande av sedvanlig inkopplingsavgift.
mot · G002817 · 1977-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om förbättrat stöd till spårbunden lokaltrafik har såväl i anslutning till de allmänna riktlinjerna för den statliga trafikpolitiken som i anslutning till det grundläggande beslutet om statsbidrag till byggande av tunnelbanor understrukit angelägenheten av en rationell samordning av investeringsverksamheten på trafikområdet med målsättningen att skapa ett trafiksystem där de olika trafikanläggningarna och transportmedlen på ett optimalt sätt kompletterar varandra (SU 1965:6 s. 24). Med gemensam planering och samordning innefattande tunnelbanetrafik har ett aktivt statligt stöd ansetts motiverat främst därför att en kapacitetsjämförelse visar att investeringar för trafikförsörjningen i en större tätortsregion kan bli avsevärt mer kostnadskrävande utan en utbyggnad av den spårbundna trafiken. Efter angelägenhetsprövning inom ramen för gatuoch väganslagen till berörd region utgår statsbidrag av kostnaden för banunderbyggnad inberäknat marklösen i likhet med vad som gäller för vägar och gator. betonade att detta öppnade möjligheter till alternativ användning av bidragsmedel med frihet att i princip välja det alternativ som från samhällsekonomiska och tafikekonomiska synpunkter bedöms som den fördelaktigaste lösningen och att medelstilldelningen för väg- och gatubyggnader inom andra delar av landet följaktligen inte skulle påverkas i negativ riktning (SU 1965:6 s. 25). I de fortsatta strävandena att bygga ut och på olika sätt främja den kollektiva persontrafiken har det visat sig att statsbidragets begränsning till tunnelbanebyggen medfört problem. De från kommunalekonomiska och andra synpunkter väsentligt förbättrade möjligheterna att välja alternativ som skapades genom tunnelbanebidraget bör i princip och sak också gälla de spårbyggnader och den banunderbyggnad i övrigt som behövs för motsvarande lokala persontrafik på järnväg. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag att inom ramen för gatu- och väganslagen till berörd region och efter angelägenhetsprövning statsbidrag skall kunna utgå till järnväg med av kostnaderna för sådana spårbyggnader, inberäknat marklösen, som är motiverade av övernskommelser med kommun, landstingskommuner och kommunalförbund om lokal persontrafik på järnväg.