mot · G0021463 · 1977-03-24 00:00:00 — med anledning av propositionen 1976/77:83 om exportfrämjande åtgärder avseende har u-landsdebatten i fått ett vidgat innehåll. Ulandspolitik är inte längre bara en fråga om bistånd till fattiga länder. Synsättet att u-landsbiståndet måste sättas in i ett större perspektiv, omfattande de totala relationerna mellan i-länder och , har vunnit ett brett stöd. I detta sammanhang har kravet från sida på en ny ekonomisk världsordning växt fram. Som en konsekvens av denna helhetssyn på förhållandet mellan i-länder och kan man inte längre i strikt mening göra åtskillnad mellan ulandspolitik, handelspolitik, ekonomisk politik osv. I stället måste man göra en bedömning av hur åtgärder på skilda samhällsområden påverkar uländernas situation. Regeringens proposition 1976/77:83 om exportfrämjande åtgärder avseende måste granskas mot denna bakgrund. Vi instämmer i propositionens målsättning att stimulera ett ökat kommersiellt ekonomiskt utbyte mellan och . Liksom flera remissinstanser, t. ex. RRV och SIDA, menar vi dock att förarbetet borde ha omfattat en grundligare analys av exportfrämjande åtgärders samordning med biståndspolitiken i övrigt. Vi vill också, liksom biståndspolitiska utredningen gjort i sitt remissyttrande, understryka att inga åtgärder nu bör vidtas som kommer i konflikt med strävan på det biståndspolitiska området. Det är därför med tillfredsställelse vi noterar att handelsministern i ett par fall tagit intryck av remisskritiken och avstått från förslag nu i avvaktan på väntade utredningsrapporter. Det gäller dels exportfinansiering genom trilateralt samarbete, där handelsministern vill avvakta exportfinansieringsutredningens arbete, dels en eventuell utvidgning av investeringsgarantisystemet, där handelsministern vill invänta biståndspolitiska utredningens behandling av saken. Tyvärr har handelsministern inte velat inta en liknande avvaktande attityd när det gäller den mest omdiskuterade åtgärden i exportfrämjande syfte, nämligen förslaget att regeringen skall ges bemyndigande att förhandla och ingå avtal om medlemskap i (). Regeringens proposition kommer från , och förslaget betraktas av regeringen som handelspolitiskt motiverat. I detta sammanhang bör noteras att hälften av bankens utlåning sker via den s. k. specialfonden till starkt subventionerade räntor, vilket innebär ett direkt bistånd till de länder som får lån från denna fond. Oavsett under vilken huvudtitel som eventuella bidrag till IDB skulle placeras måste sålunda biståndspolitiska aspekter läggas på ett svenskt medlemskap. 1 utredningen insatser för svensk export till (Ds H 1976:5) utvecklas starka biståndspolitiska skäl mot svenskt medlemskap i : inställning till IDB har inte tidigare prövats från exportfrämjande synpunkt utan i stället grundats på i huvudsak biståndspolitiska överväganden. Dessa har också lett till att har ställt sig avvisande till ett medlemskap och också avstått från att underteckna Madriddeklarationen. Skälen härför har bl. a. varit att bankens utlåningspolitik och beslutsstruktur på ett flertal punkter avviker från viktiga svenska biståndspolitiska mål. har t. ex. en stor del (40-50 96) av bankens utlåning koncentrerats till de tre rikaste länderna i Lantinamerika. Utlåningen till projekt inom social infrastruktur (utbildning, bostäder, vattenförsörjning) har sjunkit stadigt. Vidare har haft starka invändningar mot det för en internationell organisation unika förhållandet att ett enda i-land, , även efter utvidgningen av medlemskretsen, ensamt kan utöva vetorätt över beslut om utlåning från specialfonden. En ytterligare invändning är att de nya medlemmarna endast kommer att representeras av två exekutivdirektörer, vilka inte får rösta separat för vart och ett av de länder de representerar utan tvingas tillämpa s. k. block voting. lDB:s inre organisation, som uppmärksammats av utredningen, är uppbyggd på ett sätt som ger ett avgörande inflytande, bl. a. genom dess vetorätt beträffande den räntesubventionerade utlåningen från specialfonden. Enligt mening får IDB inte av medlemsländerna uppfattas som en institution, till vilken man vänder sig för att fylla resursluckor som uppkommit genom ett dåligt investeringsklimat eller felaktig användning av inhemska resurser (citat från DsH 1976:5). ser IDB som ett hjälpmedel i sin Latinamerikapolitik, vilken främst inriktats på att - med reaktionära regimers stöd - förhindra framstegsvänlig samhällsförändring. Ur IDB:s lånestatistik kan bl. a. följande utläsas: 1975 gick 51 96 av den totala utlåningen till , , och , dvs. rikaste och i tre fall (, , ) brutalaste diktaturregimer. lån uppgick till 68 milj. dollar, dvs. av den totala utlåningen, därav 65 96 från det ordinarie kapitalet, 35 96 från specialfonden. 1976 lånade , , och 46 96 av den totala utlåningen. fick lån för 70 milj. dollar (4,6 96 av den totala utlåningen), därav 32 96 av det ordinarie kapitalet och 68 96 av specialfonden. Andelen mjuka lån av IDB-lån fördubblades alltså . IDB:s allmänna syn på kan också utläsas i de årliga översikterna från banken med titeln and social trents in Latin . I rapporten görs således en ytterst kritisk värdering av Allendeperioden, och de ekonomiska problemen skylls uteslutande på interna politiska missgrepp. I rapporten förklaras fortsatta svårigheter främst bero på eftersläpande effekter från Allendeperioden och i viss mån på de sjunkande kopparpriserna på världsmarknaden. I de båda nämnda rapporterna finns inte ett ord av kritik mot politik. Regeringen väljer emellertid att kringgå de biståndspolitiska och utrikespolitiska svårigheterna kring ett IDB-medlemskap genom att klassificera frågan såsom uteslutande handelspolitisk. Enligt regeringen måste exportfrämjande åtgärder sättas in för att målet om balans i de utrikes betalningarna skall kunna uppnås. Bland de åtgärder som föreslås i propositionen är medlemskap i den mest kostnadskrävande. I och för sig är det möjligt att finna vissa skäl för regeringens förslag om man betraktar frågan ur strikt handelspolitisk synvinkel. Dessa skäl synes dock vid en närmare analys ytterst marginella. Genom medlemskap i skulle svenska företag få tillgång till en anbudsmarknad som av regeringen beräknas uppgå till ca . I propositionen görs inte något försök att bedöma den tänkbara svenska andelen av denna marknad. Däremot bedömer LO i sitt remissvar på utredningen värdet av eventuella svenska leveranser till 50-60 milj. kr. Ekonomerna , som själva anser sig göra en optimistisk bedömning, kommer i en analys upp till 110-115 milj. kr. Bedömningarna växlar, men i förhållande till den totala svenska exporten till under år 1975,3 225 milj. kr., är det under alla förhållanden inte fråga om mer än 2^ %. I sin tur utgjorde exporten till av totala export. Den export som medlemskap i kan ge motsvarar alltså uppskattningsvis 0,1-0,av den totala svenska exportens värde . Man bör dessutom ta hänsyn till att svenska industrivaror som exporteras vanligen har en importandel som motsvarar av deras värde. Vidare är det långt ifrån säkert att de produkter som de svenska företagen får sälja verkligen tillverkats i . Det är tvärtom troligt att så mycket som möjligt säljs direkt från närbelägna dotterbolag i t. ex. . Det slutliga handelspolitiska värdet av medlemskap i är av dessa skäl högst osäkert. De närmaste årens ekonomiska problem kan under inga förhållanden avhjälpas genom medlemskap i . Det blir först som eventuella intäkter av IDB-medlemskap kan komma svensk ekonomi till godo. Man kan inte bedöma om det även kommer att finnas behov av exportstimulans. Som konjunkturpolitiskt medel är medlemskap i av mycket begränsat värde. Sammanfattningsvis vill vi instämma i det omdöme TCO gör i sitt remissvar när man betecknar den beräknade kostnaden för ett IDBmedlemskap som en anmärkningsvärt hög exportsubventionering och ifrågasätter om den insats som föreslås bli gjord i IDB är väl avvägd. Såväl i den allmänna debatten som i propositionen fäster förespråkarna för svenskt medlemskap i stora förhoppningar vid förändringar i IDB:s arbetsformer. Handelsministern menar att som medlem av IDB bör eftersträva en ändring av röstningsreglerna samt söka påverka bankens utlåningspolitik på sådant sätt att denna främjar en ekonomisk och social utjämning i låntagarländerna. I den allmänna debatten amerikanske presidentens uppmärksammade uttalanden till förmån för mänskliga fri- och rättigheter tagits som intäkt för förhoppningar om en ny amerikansk politik mot diktatur- och tortyrregimerna i . Men såvitt vi kan se finns det ännu inga som helst påtagliga och tillförlitligt beständiga tecken på förändringar, vare sig när det gäller IDB:s praxis och struktur eller Latinamerikapolitik. Svensk utrikespolitik kan inte byggas enbart på lösa förhoppningar. Mot den bakgrunden finner vi att ett svenskt medlemskap i , när såväl exportfinansiering som biståndspolitik överlag är föremål för statlig utredningsverksamhet, på ett olyckligt sätt skulle stå i konflikt med uttalade biståndspolitiska målsättningar. Förhandlingar om eventuellt medlemskap i bör således inte upptas förrän biståndspolitiska utredningens och exportfinansieringsutredningens betänkanden har lagts fram och remissbehandlats. bör också en säkrare bedömning av eventuella förändringar i den i sammanhanget aktuella utrikespolitiska situationen bli möjlig. Några medel bör icke nu ställas till regeringens förfogande. Mot bakgrund av ovanstående hemställer vi 1. att beslutar avslå regeringens förslag om bemyndigande att sluta avtal med IDB om svenskt medlemskap och därvid göra åtaganden i fråga om garantikapital, 2. att beslutar avslå regeringens förslag att till Bidrag till för /78 anvisa ett förslagsanslag av .