mot · G002908 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77: 908 av m. fl. om upphävande av lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter är avsedd att säkra statens neutralitet vid arbetskonflikter, dvs. staten skall inte ge ekonomiskt stöd åt vare sig arbetare eller kapitalister under pågående konflikt. Denna målsättning kan aldrig uppnås i ett kapitalistiskt samhälle. Man utgår från att arbetsmarknadens parter, dvs. lönearbetarklassen och kapitalistklassen, är ekonomiskt och politiskt jämställda. Det är i grunden fel. Kapitalisterna har fortfarande den avgörande makten i kraft av sitt ägande av produktionsmedlen. Denna makt förstärks av gällande klasslagar. De senaste årens arbetslagstiftning har inte-som många förväntat-i nämnvärd grad ändrat på detta förhållande. Det är snarare så att skärpningen av fredsplikten och arbetsköparnas utökade lockouträtt stärker deras ställning gentemot lönearbetarna vid konfliktsituationer. Lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikter får härmed en markant skärpning i och med att arbetare lättare än kan drabbas av lockout och betraktas som direkt berörda av konflikten. I 3 i; i lagen vill man göra sken av att lagen slår lika mot såväl arbetsköpare som lönearbetare. Där stadgas följande: Samhällsstöd utgår icke till arbetsgivare eller arbetstagare som är indragen i arbetskonflikt. Samhällsstöd utgår dock till den som är indragen i konflikt till följd av motparts stridsåtgärd, om åtgärden är olovlig enligt lag eller kollektivavtal eller icke vidtagits öppet." I andra stycket i den citerade paragrafen görs ett undantag som helt är till arbetsköparnas favör. Är konflikten olovlig enligt lag eller kollektivavtal eller icke vidtagits öppet kan motparten påräkna samhällsstöd. Eftersom arbetsköparna aldrig behöver tillgripa olagliga eller avtalsstridiga lockouter kan undantaget endast komma dem till godo. Det är arbetsköparna själva som bestämmer om produktionen skall hållas i gång eller ej. Ett beslut i ett slutet direktionsrum kan innebära arbetslöshet för samtliga anställda i ett företag utan att detta är vare sig lag- eller avtalsstridigt. Om arbetsköparen däremot provocerar en arbetsnedläggelse, exempelvis genom åtgärder som försämrar löne- eller arbetsvillkoren för lönearbetarna, är aktionen genast både lag- och avtalsstridig. De nya stadgandena om arbetsköparnas utvidgade lockouträtt i lagen om medbestämmande i arbetslivet ger arbetsköparna möjlighet att bli befriade från fredsplikten mot övriga arbetare i företaget genom att föra talan i ar 1 1976/77. Även om det bara är en liten grupp på ett företag som vidtagit en olovlig stridsåtgärd kan övriga arbetare som inte delar i konflikten ställas utan arbete. De är då berörda av konflikten och skall enligt lagen om begränsning av samhällsstöd utestängas från exempelvis arbetslöshetsersättning, arbetslöshetskassan, studiemedel, studiehjälp och arbetsmarknadsstöd. Alla dessa begränsningar gentemot lönearbetarna finns noggrant stadgade i olika förordningar, kungörelser och reglementen som antagits av riksdag. Det är således ingen svårighet att inskrida mot de lönearbetare som drabbas av lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. Däremot är det nära nog omöjligt att utestänga arbetsköpare från samhällsstöd i en konfliktsituation. Här finns inga lagar eller förordningar eller kungörelser som föreskriver hur samhället skall stoppa samhällsstöd. Statens understödsformer till det privata näringslivet är som bekant mycket omfattande och har ständigt utökats. Det lär finnas omkring 40 olika stödformer som kan utnyttjas av arbetsköparna. Enligt lagens målsättning skall alla dessa bidrag av olika slag stoppas om konflikt pågår. Men trots denna flora av statliga stödformer till företagen finns det inte någon som helst bestämmelse som stadgar att så skall ske. I praktiken är det också omöjligt att tillämpa lagen mot arbetsköparna. Lokaliseringsstöd som beviljats och utgått för framtida industriell utveckling och som förbrukats helt eller delvis kan inte dras in. På samma sätt förhåller det sig med annat stöd som utgått - det kan inte dras in. Lagen kan inte användas mot arbetsköparna - bara mot lönearbetarna. Dessutom kan lagen utnyttjas mot lönearbetarna i större utsträckning än , eftersom allt fler arbetare lättare kan lockoutas vid s. k. olovliga konflikter. Lagen har en klar klassinriktning. Den riktar sin udd mot lönearbetarklassen. Det är en bärande motivering för att lagen slopas. kommunisterna har tidigare krävt att lagen skall avskaffas. Vi reser på nytt kravet om dess slopande. Lagen är en kvarleva från de s. k. Stripa-direktiven som utestängde arbetare från arbetslöshetsunderstöd m. m., om de inte ställde upp som strejkbrytare under konflikten i . Lagen har ändrats och benämndes ett tag konfliktdirektiven. Men den har riktat sig mot lönearbetarklassen. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar 1. att upphäva lagen om begränsning av samhällsstöd vid arbetskonfiikt (93), 2. att hos regeringen anhålla att erforderliga ändringar görs i aktuella förordningar, kungörelse och reglementen som stadgar begränsning av samhällsstöd vid arbetskonflikt. (vpk) i 1 * 1976/77. (vpk) i (vpk) (vpk)