mot · G0021416 · 1977-02-24 00:00:00 — av med anledning av propositionen 1976/77:64 om statligt personskadeskydd m. m. I propositionen 1976/77:64 föreslås förbättring av det statliga personskadeskyddet. Det är en inriktning som förtjänar allt stöd. De personer som drabbas av skador eller vissa sjukdomar efter de nya bestämmelsernas ikraftträdande kommer att få en väsentligt bättre personlig ekonomisk trygghet än vad som varit fallet. Detta aktualiserar ett intrikat rättviseproblem. Det heter i propositionen: "Det har varit en allmän princip att ersättning för skada i arbetet fortsätter att utgå enligt de bestämmelser som gällde då skadefallet inträffade oavsett att ny lagstiftning genomförs. Det finns naturligtvis många statsfinansiella och administrativa skäl för en sådan ordning. Men ur sociala och mänskliga synvinklar får det ofta orimliga konsekvenser. Särskilt gäller det en liten men särskilt utsatt grupp, de militärskadade. För denna grupp gäller dels militärersättningslagen, dels ett särskilt olycksfallsskydd för ideell skada. Genom propositionens förslag kommer ersättning såväl för inkomstbortfall som för ideell skada på grund av militärskada att väsentligt höjas. erkänner man i propositionen att de äldre livräntorna kommer att släpa efter i standardutvecklingen. Därför föreslås en uppräkning av äldre livräntor, dock endast sådana som gäller invaliditet till . Någon motsvarande uppräkning av ersättningen för ideell skada föreslås inte. Det innebär att det kommer att finnas (minst) tre olika kategorier militärskadade i landet: 1) En grupp som skadats och som genom kungörelse kunde få ett maximibelopp på . 2) En grupp som skadats mellan 1969 och den nya lagens ikraftträdande och som enligt kungörelse kunnat få engångsbelopp på . 3) En grupp som skadats efter lagens ikraftträdande och kan få ersättning beräknad efter statens personskadeförsäkring. Denna kategorisering - som ju beträffande de två förstnämnda kategorierna redan föreligger - upplevs och kommer än mer att upplevas som orättvis av de drabbade. är antalet berörda - lyckligtvis - ur samhällelig synvinkel relativt litet. Grupp 1 kan beräknas till ca 600. Grupp 2 torde uppgå till högst ett 100-tal , dvs. betydligt under 1 000 personer sammanlagt. Totalt löpte för hela militärersättningskomplexet 4 272 egenlivräntor och 1 031 efterlevandelivräntor. Utanför det militära området finns naturligtvis mångå människor i liknande situation. Dock finns skäl att särbehandla de militärskadade. anför i detta hänseende (SOU 1976:50): Att vissa särförmåner utgått vid militärskador är i huvudsak en följd av att man ansett att skador under fullgörande av den medborgerliga skyldighet, som tjänstgöringen innebär, skall kompenseras med större ersättning än andra skador. Detsamma gäller för den som frivilligt bidrar till den viktiga uppgiften att stärka landets totalförsvar. Bakom denna uppfattning ligger i sin tur den bedömningen att militärtjänsten innebär större skaderisker än annan verksamhet. Den enskilde har därtill mycket små möjligheter att själv påverka risksituationen. Detta resonemang är enligt kommitténs mening alltjämt bärande. Trots ansträngningar från de militära myndigheterna att göra tjänsten säkrare är fortfarande risken att råka ut för skada vid militärtjänstgöring betydande. Värnplikten är en obligatorisk tjänstgöring som fullgörs av större delen av landets manliga befolkning. Genom alltmer omfattande läkarkontroller vid inskrivning och i viss mån även vid inryckning har de värnpliktiga visserligen kommit att bli en grupp där personer med nedsatt hälsotillstånd frikallats från tjänstgöring. Den värnpliktige fullgör emellertid sin tjänstgöring under förhållanden som avsevärt skiljer sig från hans civila liv. De alltmer ökade kraven på användbarhet hos den enskilde soldaten i ett modernt krig medför också särskilda påfrestningar för den värnpliktige och risker för skador under övningar och annan utbildning. Det nu anförda motiverar enligt kommitténs mening att det även i fortsättningen finns ett skydd utöver den allmänna försäkringens vid skador som drabbar den som fullgör militärtjänstgöring. Mot denna bakgrund förefaller kategoriseringen av de militärskadade olycklig och stötande för rättskänslan. Det borde vara möjligt att inordna också de äldre skadefallen i den nya lagstiftningens trygghetssystem utan orimliga kostnader eller oöverstigliga administrativa svårigheter. Varje nu i livet militärskadad person borde betraktas som om skadan har inträffat efter den nya lagens ikraftträdande - med avdrag för eventuellt utbetalda engångsersättningar för ideell skada. En gränsdragning vid 25-procentig invaliditet förefaller under alla förhållanden socialt och humanitärt omotiverad (vilket också påpekats av bl. a. LO). Mot bakgrund av detta hemställer jag att beslutar att de nya lagbestämmelserna beträffande militärskadade skall äga tillämpning på samtliga nu i livet militärskadade personer som om deras skador inträffat efter .