mot · G002623 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77 623-631 av i m. fl. om utvärdering av systemet med arbetsgivaravgifter De ständigt återkommande höjningarna av arbetsgivaravgifterna har bl. a. inneburit att avgifterna för kollektivanställda fördubblats (14,5 resp. på årslönen, semesterersättning och heldagslön ej inräknade). som avgifterna höjts har de negativa konsekvenserna av de fortgående höjningarna blivit alltmer uppenbara. Tillsammans med övriga kostnadsstegringar driver arbetsgivaravgifterna på inflationen, slår ut sysselsatta i svaga företag, minskar utrymmet för kontantlönehöjningar samt ökar belastningen på kommunernas ekonomi. Kommuner och landsting måste i egenskap av stora arbetsgivare kompensera sig för höjda arbetskraftskostnader genom höjda skatter och avgifter, vilket i sin tur särskilt missgynnar låginkomsttagarna. Den mest negativa effekten av höjda arbetsgivaravgifter har emellertid visat sig uppstå för de svenska exportkonkurrerande företagen och de företag som konkurrerar med importvaror. Anledningen är att arbetsgivaravgifterna missgynnar exporten men gynnar importen - dvs. de gör svensktillverkade varor dyrare som importerade varor undslipper denna form av beskattning. Som jämförelse är mervärdeskatt konkurrensneutral genom att importerade och hemmaproducerade varor beskattas lika. Exportindustrin och importkonkurrerande företag har sämre möjligheter att höja sina priser än den sektor av näringslivet som är skyddad från konkurrens av utländska tillverkare. Höjda arbetsgivaravgifter drabbar de svagaste av dessa företag i form av alltför stora kostnadshöjningar som de inte orkar bära. Följden blir driftsinskränkningar och nedläggningar - dvs. Den typ av bruttoskatt som den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten) innebär är principiellt olämplig. Den medför särskilt svåra påfrestningar för arbetsintensiva branscher och inte minst för mindre företag inom servicesektorn samt självfallet för mindre lönsamma företag. Löneskatten driver på strukturomvandlingen inom näringslivet, vilket leder till permitteringar. Särskilt i lägen, där det är svårt att sysselsätta den därvid friställda arbets 1 7976/77. kraften, blir effekterna mycket allvarliga. I speciellt hög grad får löneskatten negativa konsekvenser i avfolkningskommuner med ofta arbetsintensiva foretag. Dessa effekter blir förstärkta av de höjda kommunalskatter och kommunala avgifter som ofta blir följden av en höjning av arbetsgivaravgifterna. Särskilt utsatta för dessa effekter är de resurssvaga kommunerna. Arbetsgivaravgifternas höjning motverkar således de regionalpolitiska strävandena att åstadkomma en jämnare inkomstfördelning mellan landets olika delar och en bättre befolkningsmässig balans. Totalt sett kan arbetsgivaravgifterna indelas i två grupper: Avgifter som avser att finansiera sociala reformer Avgifter avsedda att tillföra statskassan inkomster som alternativ till annan skatt (s. k. skatteindrivande avgifter) Det har länge varit ett önskemål att arbetsgivaravgifter som inte finansierar reformer skall avskaffas och ersättas med inkomstskatt eller indirekt skatt. Den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten), som utgår på lönesumman, utgör det bästa exemplet på en ren skatt, som - helt eller delvis - borde kunna utbytas mot mervärdeskatt (moms). Men flera andra arbetsgivaravgifter eller delar av dem har också en klart skatteindrivande karaktär, eftersom de införts eller höjts för att undvika höjningar av den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten). Dessutom har detta skett med det klart uttalade syftet att ersätta delar av den statliga inkomstskatten. Vid skatteomläggningen infördes sålunda en arbetsgivaravgift till folkpensioneringen, vilken dittills hade varit en statlig angelägenhet - bekostad med en särskild del av inkomstskatten. Det uppenbara syftet från den förutvarande socialdemokratiska regeringen har varit att successivt minska den synliga inkomstskatten utan att behöva sänka det totala skattetrycket, vilket skulle uppnås genom en höjning av de mindre synliga arbetsgivaravgifterna. Arbetsgivaravgifterna har därför kommit att spela en betydelsefull roll som skattepolitiskt instrument. Mot bakgrund av den starka kritik som höjningen 1973 av den allmänna arbetsgivaravgiften (löneskatten) hade rönt föreslogs en ny s. k. socialförsäkringsavgift till folkpensioneringen. Denna utgår på samma avgiftsunderlag som löneskatten. Liknande gäller för delar av arbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen. höjdes avgiften för att kompensera detta års bortfall av inkomstskatt vid skatteomläggningen. Inför denna omläggning hade ursprungligen föreslagits att den allmänna arbetsgivaravgiften skulle höjas, men eftersom detta stötte på motstånd höjdes sjukförsäkringen i stället. Ytterligare en höjning skedde i samband med skatteomläggningen 1976. kan konstateras, att följande lagstadgade arbetsgivaravgifter eller delar av den införts av skatteskal: Sjukförsäkringsavgift (av totalt ) Folkpensionsavgift (hela) Allmän arbetsgivaravgift (hela) Summa 15,(av totalt gäller följande uttag för de skatteindrivande arbetsgivaravgifterna: 1972 1973 1974 1975 1976 1977 Om höjningar för att kompensera bortfallet av inkomstskatt hade redovisats på samma sätt som vid skatteomläggningen 1973 - dvs. som allmän arbetsgivaravgift - hade löneskatteuttaget varit 15,9 i stället för . Sammanfattningsvis motiverar ovan beskrivna förhållanden en samlad översyn av systemet med arbetsgivaravgifterna. Särskilt angeläget är det från näringspolitisk synpunkt att en samlad bedömning av frågan om de höga arbetsgivaravgifternas betydelse för näringslivets konkurrenskraft kommer till stånd. Med stöd av vad som ovan anförts hemställes att hos regeringen anhåller om att motionen överlämnas till företagsskatteberedningen för beaktande av vad som anförts om arbetsgivaravgifterna. () ()