mot · G0021290 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1290 om forskning rörande skadeförebyggande huskonstruktioner, m. m. har genomfort det bostadspolitiska målet 1 miljoner lägenheter . I och med detta har vi en bostadsstock på uppskattningsvis 3,2 miljoner lägenheter. Dessutom finns en stor areal offentliga lokaler, skolor och industrilokaler. I och med att detta fastighetsbestånd åldras ökar risken för skador som åsamkar försäkringsbolagen kostnader, vilket i sin tur leder till premiehöjningar på försäkringarna. Särskilt skador på VA har medfört kostsamma följdskador. Många av dessa skador kan förebyggas genom forskning och åtgärder på byggnaderna. Försäkringsbolagen har blivit mer medvetna om att försvaret mot skadorna måste förbättras. De har dock inte haft tillräckliga argument för att ställa krav på att försäkringstagarna vidtar lämpliga åtgärder. Detta har lett till att utländska återförsäkrare börjat bekymra sig för läget i . Försäkringsbolagen måste således kunna minska skadekostnaderna om de skall kunna bibehålla förtroendet och därmed trygga verksamheten på den internationella återförsäkringsdeien. Om man tar i beaktande försäkringsbolagens premiesättning kan konstateras att den är skäligt avvägd med hänsyn till den risk försäkringen är avsedd att täcka, faktiska omkostnader för försäkringen samt det aktuella läget i övrigt. Det måste dock konstateras att det råder såväl överetablering och hård konkurrens som brist på rationalisering. Detta har lett till att försäkringsbolagens lönsamhet minskat, vilket även försvårar en aktiv skadeförebyggande verksamhet. Det kan således konstateras att försäkringsbolagen icke varit effektiva, varför ökat skadeutfall lett till ökade . Skadeförebyggande verksamhet ingår som ett led i försäkringsverksamheten. Behovet för denna verksamhet ökar dock i takt med att bostadsbeståndet åldras och att kostnadskrävande följdskador uppstår. Bidragande orsak till svårigheterna anses även fullvärdesförsäkringama utgöra, som inte endast ersätter skadade äldre byggdelar mot nya utan även måste betala dessa med försäkringsbolagens, genom inflation urholkade, fonderingar. Detta ställer krav på fortlöpande premiehöjningar, som fullvärdesförsäkringama utgör risk för medvetna försäkringsbedrägerier från mindre noggranna personer som söker "föryngra sina fastigheter. Försäkringsbolagen har därför starka skäl för att få bort undermåliga produkter och dåliga arbetsutföranden från marknaden. Även om de direkta åtgärderna vanligen föreslås och bekostas av andra än försäkringsbolagen så ställer sig dock försäkringsbolagen bakom skadeförebyggande verksamhet. Den direkta finansieringen av forskningsinsatser med skadeförebyggande syfte har främst gjorts av företag. har även att bestrida byggforskningsavgiften. Det är således de nyproducerande företagen som i ökad omfattning betalar forskning som främst rör äldre fastigheter. Ägare till äldre fastigheter bör dock ytterst själva svara för finansieringen av den skadeförebyggande forskningen inom det egna fastighetsbeståndet. De nyproducerande företagens forskningsresurser bör främst inriktas på nyproduktion och tilläggsproduktion som avser att klara den nya inriktningen på energisparande. Särskilt skall här uppmärksammas att nyproduktionen även har att ta hand om en ökad produktgaranti för denna sektor. Detta synsätt innebär att försäkringsbolagen som intressent av det äldre fastighetsbeståndet är den naturliga part som skall ansvara för insamling av medel till skadeförebyggande forskning. Denna forskning är en förutsättning för att man inte successivt skall tvingas höja de forskningsavgifter som belastar nyproduktionen. För att uppnå en breddning av näringslivets forskning och utveckling till små och medelstora företag så bör näringslivets nuvarande byggforskningsavgift till BFR () slopas och ersättas med en av försäkringsbolagen inlevererad avgift till STU som baseras på fastigheternas försäkringsvärde. skulle därmed underordnas STU som anvisare av forskningsmedel och kunna inriktas på skadeförebyggande forskning, riktad mot den sektor som kräver hantverksmässigt arbete och därför icke bildar grund för lönande produktion som ger ekonomiskt utrymme för angelägna forskningsinsatser. Motiv för en omläggning av finansieringen är att vederbörande intressegrupp själv får svara för den egna forskningsinriktningen. Detta löser en mångårig och utvecklingshämmande konflikt om forskningsmedlens användning. Småindustrin har nämligen hävdat att de forskningsavgifter de betalar främst gynnar stora företag. De större företagen vill hävda att den forskning som verkställts till stor del utgjort normerande ingrepp som hindrat utvecklingen. Industrin har velat utveckla hus med hög skadeteknisk utbytbarhet, då detta skulle förkorta återuppbyggnadstiden och tillåta kontinuerligt underhåll genom utbyte av de förslitna delar som främst orsakar följdskador. Detta skulle leda till minskade försäkringspremier. BFR har inte gynnat industrin när det gäller forskningsmedel till denna typ av forskning. Ett frigörande av de nyproducerande företagens ansvar för tidigare fastighetsproduktion frigör resurser för FoU på ny teknik. Det skall uppmärksammas att lättbyggnadstekniken har särskilt gynnat uppkomsten av flexibla system med demonterbara husdelar, vilket underlättar fortlöpande förslitnings- och skadereparationer av husbeståndet. Det är sålunda inte enbart billigare grundläggning som uppnås med lättbyggnadsmetoderna. För att öka möjligheten till enkel och rask reparation av skadade hus så är det angeläget att man utvecklar kompletta hussystem så att det hantverksmässiga inslaget vid reparationsarbetet kan begränsas. System för utbyte av skadade väggpaneler och installationer finns redan framtagna, som gör det möjligt att reparera ett brandskadat hus från skadetillfället. Det har dock gjorts mycket litet från myndigheternas och industrins sida för att få dessa system i produktion. Man åberopar överproduktion som skäl men glömmer vad dessa produkter betyder på exportsidan. Försäkringsbolagen har uppenbarligen inte varit medvetna om det önskvärda i denna utveckling vid sin premiesättning, då det vanligen inte finns någon större skillnad i deras premiesättning mellan byggnader i stål och plåt å den ena sidan och lättbetong eller betongbyggnader å den andra sidan. För skadekostnadsförebyggande konstruktioner borde rimligen förmånligare erhållas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om en skyndsam utredning om vilka förändringar som kan vidtas för att åstadkomma en fungerande finansiering av den skadeförebyggande forskningen och utvecklingen inom fastighetsmarknaden.