mot · G0021665 · 1977-05-20 00:00:00 — Motion 1976/77:1665 av m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /78, m. m. Den internationella ekonomiska utvecklingen under passerade delar av 1977 har i allt väsentligt anslutit sig till den bild som tecknades i den socialdemokratiska partimotionen om den ekonomiska politiken från början av detta år. I jämförelse med bedömningarna i regeringens finansplan var vi något mera optimistiska om styrkan i den internationella konjunkturuppgången. Vi kan nu konstatera att regeringen i sin reviderade finansplan ändrat sin inställning från och närmast anslutit sig till den uppfattning som vi redovisade då. Grunden för vår något mera optiska syn i fråga om den ekonomiska utvecklingen var att vi bedömde det som sannolikt att den ekonomiska politiken i en del av de tongivande länderna skulle läggas om i en mera expansiv riktning. har också sådana åtgärder vidtagits i främst , och . En ökning av hela OECD-områdets tillväxt med inemot synes vara möjlig att uppnå . Världshandeln skulle också komma att öka i relativt snabb takt och med en profil som i stort sett överensstämmer med den som vi förutsade , nämligen med en acceleration . Det förtjänar dock att understrykas att inom ramen för denna totalt sett relativt positiva bild så är utvecklingen starkt splittrad. En betydande dei av ökningen för hela länderområdet sammanhänger med den kraftiga uppgången i där BNP kan förutses komma att öka . Även utvecklingen i blir fortsatt positiv om än inte i samma grad som i . Tillväxten i de stora förväntas däremot ligga på en något lägre nivå. I kommer den sannolikt att ligga på mellan , i något lägre och i både och kommer den sannolikt inte att uppgå till mer än 1 å . Den splittrade bilden återfinnes även i fråga om de nordiska ländernas utveckling. fortsätter sin mycket snabba uppgång och kan beräknas öka sin BNP med 6 å medan däremot BNP i sannolikt inte kommer att kunna öka med . Ett sammanfattande uttryck för den splittrade utvecklingen får man genom att jämföra utvecklingen av hela OECD-områdets förväntade BNP 1 1976/77. ökning med den för . som OECD-områdets totala ökning kan ligga kommer ökningen i att stanna på ungefär 3. Man kan fråga sig vad denna splittrade bild beror på. Den konjunkturutveckling som vi observerat har pekat på en tilltagande parallellitet i utvecklingen. Såväl uppgången 1972-1973 som den därefter följande kraftiga nedgången var i stort sett likartad i hela länderområdet. Den ökande internationella handeln och en alltmera långtgående, ekonomisk integration är nära till hands liggande förklaringar till denna ökade likhet i utvecklingen. Genom att kapacitetsutnyttjandet nu kommit ner på en mycket låg nivå har emellertid spridningseffekterna av en konjunkturuppgång inom OECD-området kommit att bli mindre. Den konjunkturuppgång som vi nu kan observera i och som sannolikt kommer att förstärkas under loppet av 1977 kommer därför förmodligen inte förrän relativt sent att få ett genomslag på utvecklingen i . Dessutom har också efterfrågeökningarna i haft en sådan struktur att de inte i samma utsträckning som tidigare påverkat utvecklingen i vår del av världen. En stor del av lagerökningarna har exempelvis bestått av olja och oljeprodukter. De har därmed visserligen ökat importen och försvagat utrikeshandelsbalansen men detta har inte lett till någon större exportökning från . Vidare har bostadsinvesteringarnas mycket snabba ökning spelat en väsentlig roll för uppgången. Men dessa är i en betydande utsträckning en hemmamarknadsorienterad efterfrågekategori som inte får någon större direkt effekt på import. Den goda vinstsituationen och det successivt allt mindre kapacitetsöverskottet leder emellertid sannolikt till att uppgångstendenserna nu också sprider sig till näringslivets investeringar. har man anledning att räkna med en fortsatt uppgång på konsumtionsområdet. Bredden och styrkan i den amerikanska konjunkturuppgången har även föranlett administrationen att ta tillbaka en del av de avsedda stimulanserna . De kvarvarande delarna av stimulansprogrammet beräknas dock ha en avsevärd omfattning under återstående delar av 1977 och . Det finns därför all anledning att räkna med att konjunkturuppgången i kommer att bli stark och successivt alltmer påverka utvecklingen i och . Detta kan få en välgörande effekt på den ekonomiska politiken i en rad länder i . Denna politik lades om i en markant restriktiv riktning under loppet av 1976. Motiven härför var olika i de olika länderna. I vissa länder hade betalningsbalansproblemen blivit så akuta att en restriktiv i vissa fall t. o. m. arbetslöshetsskapande - politik hade blivit nödvändig. I andra länder hade rädslan för en förnyad inflationsvåg motiverat omläggningen. Man kan inte utesluta att en betydande del av den uppbromsning i konjunkturuppgången som kunnat observeras sammanhänger med denna omläggning av den ekonomiska politiken. Gemensamt för länder både med och utan betalningsbalansproblem är att man kommer att i stor utsträckning låta den kommande uppgången bli ex portledd, dvs. de expansiva tendenserna bör komma utifrån och inte skapas genom en inhemsk, expansiv politik. Med hänsyn till den strategiska roll som har i det ekonomiska förloppet inom OECD-området - både med hänsyn till sin stora andel av områdets totala ekonomiska aktivitet och med tanke på rent psykologiska faktorer - finns det anledning att räkna med att den kraftiga och alltmera säkerställda uppgången i kommer att frigöra en del länder från de ekonomisk-politiska blockeringar som gör sig gällande. Det bör emellertid i detta sammanhang också framhållas att en del västeuropeiska länder mycket väl skulle kunna expandera sin inhemska efterfrågan även en utländsk stimulans förutan. Det finns länder som ligger med betydande överskott i sin utrikeshandel redan vid nu gällande internationella konjunkturläge. Om även dessa länder inväntar en exportledd expansion kan resultatet bli en växande ojämnhet i fördelningen av bytesbalanserna inom OECD-området. Redan i utgångsläget är fördelningen av områdets samlade underskott anmärkningsvärt ojämn. Det samlade underskottet kan beräknas uppgå till inemot . Av detta faller på enbart de nordiska länderna vilka svarar för endast av områdets totala bruttonationalprodukt. Även länder som och bär en oproportionerligt stor andel av det beräknade bytesbalansunderskottet. Detta är i betydande utsträckning en återspegling av att vissa länder har fört en mera expansiv, sysselsättningsskapande politik än andra. Trots de uppgångar som registrerats i produktion och BNP ligger fortfarande arbetslösheten på en oacceptabelt hög nivå och kommer sannolikt att göra detta framöver. Vid ett möte inom antogs en gemensam tillväxtstrategi för den ekonomiska utvecklingen . Ett viktigt led i denna strategi var att åstadkomma en stabil och jämn utveckling utan att denna skapade en ny våg av prisstegringar. Det finns i och för sig anledning att understryka vikten i denna målsättning. Men innebörden i OECD-strategin var att man inte skulle tillåta en snabbare tillväxt än att arbetslösheten fortfarande i hela länderområdet skulle komma att uppgå till . Den allra senaste tidens utveckling gör det till och med sannolikt att detta skulle vara en för låg siffra. Man kan inte utesluta tolkningen att bakom OECD-strategin ligger en värdering av ekonomisk-politiska mål med innebörd att inflationsbekämpningen har satts före skapandet av full sysselsättning. Dessa frågor var föremål för behandling vid en konferens i med deltagande från de socialdemokratiska partierna och fackföreningarna i . I denna konferens enades man om att den ekonomiska politiken skulle inriktas på att på nytt skapa full sysselsättning. De viktigaste inslagen i en strategi för att uppnå detta var - en politik för att stimulera privata och offentliga investeringar för att - en mera välfärdsorienterad tillväxt - en mera aktiv arbetsmarknadspolitik - samarbete om fördelningen av betalningsöverskott och betalningsunderskott mellan länderna - ett närmare samarbete mellan regeringarna om den ekonomiska politiken. Konferensen föreslog också att som ett alternativ till den tidigare nämnda strategin utarbetar en plan för full sysselsättning inom OECDområdet 1980. Med en sådan inriktning av politiken - där de selektiva och arbetsmarknadspolitiska åtgärderna spelar en central roll - bör det vara möjligt att förena de båda målsättningarna om en dämpning av inflationen och en eliminering av arbetslösheten. Det är socialdemokratins och fackföreningsrörelsens grundläggande uppfattning att dessa båda mål går att förena de bör inte, som stundom kommer till uttryck i borgerliga regeringars uttalanden, spelas ut mot varandra. Man skapar då bara sociala spänningar och försvårar möjligheterna att förverkliga en lugn och stabil samhällsutveckling. Det bör ankomma på vårt lands representanter i alla de internationella fora där vi medverkar att understryka vikten av att den fulla sysselsättningen återupprättas och att detta sker med medel som undviker att driva på inflationen. Den socialdemokratiska regeringens politik under den internationella lågkonjunkturen 1974-1976 har vunnit internationellt erkännande för sina framgångar. Vi lyckades då motverka effekten av den kraftigaste internationella konjunkturnedgång som ägt rum . Effekterna av oljeprisstegringen och av den kraftigt vikande exporten kunde framgångsrikt motverkas genom en expansion av den inhemska efterfrågan. Härigenom kunde vi bibehålla den fulla sysselsättningen och i motsats till många andra länder upprätthålla produktionen och inkomstutbildningen och därigenom även köpkraften hos hushållen och löntagarna. Ett centralt led i den socialdemokratiska regeringens politik var att under denna internationella avmattningsperiod upprätthålla och förstärka exportindustriernas och de importkonkurrerande näringarnas produktionskapacitet och konkurrenskraft. Ett betydande stöd har därför utgått till näringslivets investeringar vilket medfört att vi under avmattningen lyckats öka de industriella investeringarna i motsats till praktiskt taget alla andra OECDländer. Industrin har även erhållit ett omfattande stöd för en lagerproduktion som haft det dubbla syftet att både hålla uppe sysselsättningen inom främst exportindustrin och skapa framtida exportinkomster när väl dessa lager säljs Ett omfattande statligt stöd till arbetskraftens utbildning har även bidragit till att hålla arbetskraften kvar i industrisektorn och därigenom alltså även förbereda oss för den kommande, internationella konjunkturuppgången. Dessa olika selektiva åtgärder - lagerstöd, investeringsfondsfrisläpp, utbildningsbidrag m. m. samt även expansionen inom den offentliga sektorn - har medfört att vi har kunnat hålla arbetslösheten ifrån oss och t. o. m. öka sysselsättningen. Mellan början av 1974 och slutet av 1976 har antalet sysselsatta personer stigit med inte mindre än 200 000 personer. Under en stor del av året kom även utvecklingen att följa de prognoser som presenterades i den reviderade finansplanen i slutet av vårriksdagen Både den privata och den offentliga konsumtionen stod för en betydande del av efterfrågetillskotten. började emellertid exporten att öka och investeringarna hölls uppe inom stora delar av ekonomin undantaget var främst bostadsinvesteringarna där den nedåtgående utvecklingen fortsatte. av året försämrades emellertid den ekonomiska utvecklingen snabbt. Konsumentpriserna steg då kraftigt och medförde att vår tidigare relativt gynnsamma prisutveckling försämrades. Även utrikesbalansen försvagades. Vi hade visserligen tidigare legat på ett visst underskott i vårt handelsutbyte med utlandet men av året kunde man observera mycket drastiska underskott - ca 1 miljard . Den successiva åtstramning av statsfinanserna som hade genomförts med början svängde också hastigt om och upplåningsbehovet växte kraftigt . Det var som den borgerliga regeringen tappade greppet om den ekonomiska utvecklingen i . I stället för att snabbt ingripa mot den försämrade utrikeshandelsbalansen och mot den accelererande inflationen försvagade man samhällets möjligheter att bedriva en effektiv stabiliseringspolitik genom de förslag till en skatteomläggning som man då framlade. På samma sätt som skedde i budgetpropositionen försöker regeringen att i kompletteringspropositionen lägga skulden för den uppkomna situationen på alltför snabba löneökningar . Dessa har enligt den borgerliga regeringen lett till en kraftig försämring av vårt konkurrensläge på såväl exportmarknaderna som gentemot importen vilket i sin tur medfört en svag exportutveckling och en kraftig, växande import. I den reviderade nationalbudgeten redovisas mycket detaljerade beräkningar över utvecklingen av marknadsandelar, relativa priser och lönekostnader vilka anses styrka hypotesen att den svenska lönekostnadsutvecklingen skulle vara den viktigaste förklaringsfaktorn bakom den utveckling vi registrerat på utrikeshandelns område. Beräkningstekniken och resultaten är i väsentliga delar likartade med vad som presenterats av . Som vi redan framhöll i vår motion 1976/77:1294 om den ekonomiska politiken är emellertid denna analys i väsentliga delar missledande och alltför ensidigt inriktad på lönekostnadernas roll. Den enligt vår mening väsentligaste faktorn till den svenska industrins marknadsutveckling har i första hand varit konjunkturutvecklingen och inte lönekostnadernas utveckling. Såsom framgår i bifogade figur 1, vilken grundar sig på en utredning utförd inom , finns det ett stabilt samband mellan den svenska industrins marknadsutveckling och industriproduktionens utveckling inom OECD-området. Vi har alltså regelmässigt med en viss tidsförskjutning förlorat marknadsandelar med en vikande konjunkturutveckling - förluster som vi dock återtagit under konjunkturens uppgångsfas. 1968 1 -63 AV INDUSTRIPRODUKTION I LÄNDERNA OCH AV SVENSKA MARKNADSANDELAR. Källa: 2/77. Den svenska industrins marknadsandel inom samt OECD.s industriproduktion 1968-1976. Bakom detta samband ligger förhållanden som t. ex. att investeringsvaruefterfrågan - där den svenska industrin har en relativt stark position börjar accelerera först under ett sent stadium av konjunkturuppgången. Denna mera långsiktiga analys pekar på att en av de viktigaste svagheterna i ekonomidepartementets och Svenska arbetsgivareföreningens analyser är att man i stort sett har begränsat dessa till en mycket speciell konjunktursituation. Ett flertal viktiga slutsatser baseras enbart på utvecklingen , 1975 och 1976 - i vissa fall endast på två av dessa år. Vi upprepar därför vår kritik mot dessa beräkningar från vår ekonomiskpolitiska motion och vidhåller vår uppfattning att dessa * ensidiga analyser icke i sitt nuvarande skick kan läggas till grund för den ekonomiska politikens inriktning. Vi finner det anmärkningsvärt att trots att finansutskottet pekat på detta någon närmare analys inte utförts av förhållandet att de svenska företagen i sin prispolitik på de internationella marknaderna uppenbarligen höjt sina försäljningspriser snabbare än vad lönekostnadsutvecklingen skulle motivera. Vi finner det även anmärkningsvärt att man fortfarande ensidigt behandlar färdigvaruexporten till - man berör exempelvis inte de framgångar den svenska industrin haft på t. ex. OPEC-marknaderna. Vi anser fortfarande att ekonomidepartementet borde ha presenterat en fullständig bild av de olika ländernas marknadsandelsutveckling. Av denna framgår nämligen att det i huvudsak är som har gjort de stora andelsvinsterna och att detta skett på praktiskt taget samtliga andra länders bekostnad. Politik för en stark ekonomi För socialdemokratin är den ekonomiska politikens grundläggande mål att skapa arbete och trygghet åt alla. Vi vägrar att acceptera en ökad arbetslöshet som ett medel i den ekonomiska politiken - vare sig det gäller att bekämpa inflationen eller åstadkomma balans i utrikeshandeln. Allas lika rätt till arbete och trygghet är för oss grunden för ett rättvist och jämlikt samhälle. Vår politik i regeringsställning och vårt valprogram års val präglades av insikten att ett förverkligande av detta mål kräver en stark ekonomi. Det är endast i en stark ekonomi som man långsiktigt kan förverkliga en full sysselsättning. Det är endast i den starka ekonomin som man kan ge medborgarna den ekonomiska trygghet som alltid varit ett ledmotiv i vår politik. Det är endast i kraft av en stark ekonomi som ett land kan hävda sitt ekonomiska oberoende och självständigt förverkliga de egna ekonomisk-politiska målen. Den kraftiga internationella lågkonjunkturen har utsatt vårt land för stora påfrestningar. Den vikande världshandeln ledde till en minskad avsättning för svensk export och en hårdnande internationell konkurrens. Den kraftiga oljeprisstegringen medförde även en fördyring av vår import på ca . Mycket tack vare den förstärkning som vår utrikesbalans och valutareserv undergått närmast före oljekrisen stod vi emellertid väl rustade inför den internationella lågkonjunkturen och vi kunde genom en kraftfull ekonomisk politik även motverka dess genomslag på vår egen ekonomi. Genom statliga stödåtgärder hölls produktionen i gång, investeringsaktiviteten främjades och industrins kapacitet byggdes ut som arbetsmiljön kraftigt förbättrades. Denna expansiva politik, som det förelåg ett brett stöd för i , nödvändiggjorde emellertid en begränsad internationell upplåning. Hade vi valt att i stället anpassa oss till de kraftigt ökade oljepriserna och den svaga internationella efterfrågan hade detta ofrånkomligen lett till en ökad arbetslöshet och en lägre takt i produktion och inkomstbildning. Men detta skulle i sin tur ha lett till att landet stått sämre rustat . Man skulle då ha slagit ut arbetskraft och lagt ner produktionsenheter som vi väl skulle komma att behöva när den internationella konjunkturen normaliserades och vi på nytt skulle försöka komma tillbaka till ett läge med balans i våra utrikesaffärer. Under lågkonjunkturen fick därför exportindustrin stöd för lagerproduktion. Investeringarna stimulerades och företagen fick ett omfattande stöd för att ordna yrkesutbildning för arbetare och tjänstemän. Vidare reserverades kapitalmarknaden i stor utsträckning för företagens investeringar. Den internationella upplåning som vi gjorde och som i allt väsentligt skedde genom företagssektorn hade alltså till en betydande del en motsvarighet i en lageruppbyggnad och i en kapacitetsförstärkning inom exportnäringarna. Återhämtningen av den internationella konjunkturen föranledde den socialdemokratiska regeringen att successivt under loppet av 1976 lägga om den ekonomiska politiken i en alltmer restriktiv riktning. Den internationella återhämtningen var visserligen inte särskilt stark. Den byggde i stor utsträckning på ett omslag av lagerefterfrågan. Men den var likväl av en sådan styrka att den ekonomiska politiken måste inriktas på att minska budgetunderskottet och statens lånebehov för att förbättra vår utrikesbalans och minska vårt beroende av en internationell upplåning. De borgerliga partierna ville emellertid inte i sin politik ansluta sig till denna uppläggning. Tvärtom arbetade man under vårriksdagen 1976 med överbud som låg på storleksordningen 7-10 miljarder i jämförelse med den socialdemokratiska regeringens alternativ. Vi kan nu i efterhand konstatera att ett genomförande av de förslag som den dåvarande, borgerliga oppositionen framlade skulle fått katastrofala verkningar för den svenska ekonomins utveckling. Samma situation återfanns även under valrörelsen då de borgerliga partierna drev en rad krav på t. ex. skattepolitikens och familjepolitikens område, som inte var förenliga med en bibehållen stark ekonomi för vårt land. Gång på gång försökte det socialdemokratiska partiets representanter att i valrörelsen framhålla att ett förverkligande av de borgerliga partiernas överbud oell lättsinniga löften i valrörelsen skulle få som enda resultat en ytterligare ökad internationell upplåning och en försvagad konkurrenskraft. I stället borde politiken inriktas på att med bibehållen full sysselsätning skapa utrymme för en ökad exportproduktion och en förbättrad utrikeshandelsbalans. Denna politik har vi även fullföljt i oppositionsställning. Detta fick sitt första uttryck i den motion (1976/77:25) som vi lade fram med anledning av regeringens proposition (1976/77:42) om skatteomläggningen 1977. Regeringsförslaget innebar dels att man rev upp den överenskommelse om skatteomläggningen och den därtill hörande avgiftsfinansieringen som den socialdemokratiska regeringen hade träffat med de stora löntagarorganisationerna. Dels innebar den en extra skattesänkning i förhållande till det tidigare socialdemokratiska förslaget åt högre inkomsttagare samt olika företagargrupper. Dels innebar den även att man endast finansierade hälften av den med omläggningen förenade kostnaden. Vi pekade på att den av regeringen föreslagna skatteomläggningen rubbade en känslig fördelningspolitisk balans som fanns i den socialdemokratiska regeringens tidigare förslag. De fackliga företrädarna för låginkomsttagare måste nu i stället avtalsvägen kompensera sina medlemmar för den förändring i den fördelningspolitiska profil som regeringsförslaget innebar, vilket i sin tur sannolikt skulle medföra att kostnadsstegringen blir större för ekonomin i dess helhet än vad som skulle följa av det socialdemokratiska förslaget. Dessutom pekade vi på att regeringens skatteförslag skulle leda till en svagare budgetutveckling. Detta skulle leda till en kraftigare ökning av den inhemska köpkraften i ett ekonomiskt läge då den ekonomiska politiken snarare måste inriktas på att dämpa denna - dels för att förbättra vår utrikeshandelsbalans, dels för att dämpa prisstegringarna. Vi förutskickade också att om inte regeringen vidtog åtgärder för att förbättra den statsfinansiella situationen så skulle man sedermera få återkomma med förslag om höjningar av de indirekta skatterna som skulle tillföra statskassan de nödvändiga inkomsterna. Vi fullföljde vår oppositionspolitik i den motion (1976/77:1294) som då framlades om den ekonomiska politiken. I denna motion tog vi bestämt avstånd från den borgerliga regeringens politik som ofrånkomligen måste leda till en kraftig ökning av internationella skuldsättning. Vi erinrade i motionen att en bred majoritet inom så sent som anslöt sig till den socialdemokratiska regeringens förslag att den ekonomiska politiken under återstoden av borde inriktas på att uppnå balans i vårt lands utrikeshandel . I stället för att ålägga sig själv en nödvändig finanspolitisk restriktivitet lade regeringen i finansplanen ansvaret för den ekonomiska utvecklingen på lönekostnaderna och alltså därigenom på löntagarna och deras organisationer. I själva verket var det den borgerliga regeringens försvagning av finanspolitiken och den kraftiga likviditetspåspädningen som medförde risker för snabba pris- och kostnadsstegringar. 1 vår motion tog vi därför bestämt avstånd från den borgerliga regeringens försök att inte själv ta ansvar för den ekonomiska politiken. I vår motion krävde vi att den ekonomiska politiken skulle kännetecknas av en i jämförelse med regeringsförslaget betydligt större restriktivitet. En åtstramning av finanspolitiken var nödvändig för att bytesbalansens underskott skulle kunna reduceras och styrkan i den svenska ekonomin bevaras. Det var endast därigenom som vi skulle kunna förverkliga målet arbete åt alla, värna den sociala tryggheten och ånyo återvinna balansen i vår utrikeshandel. 1 vårt budgetalternativ föreslog vi åtgärder som skulle leda till ett förverkligande av dessa olika mål. Politiken skulle ge utrymme för en snabbare produktionsökning och en bättre sys 1* 1976/77. selsättningsutveckling inom industrin via en gynnsammare utveckling av utrikeshandeln. Vi räknade med att underskottet härigenom skulle kunna bli ca 3 miljarder lägre än vad regeringens politik skulle leda till.