mot · G002965 · 1977-01-21 00:00:00 — 1976/77: 965 av m. fl. om kommersialismens verkningar på kulturområdet, m. m. Sammanfattning: kommunisterna redovisar i denna motion grundvalarna för partiets kulturpolitiska arbete. I anslutning till en principiell analys bl. a. av kommersialiseringen på kulturområdet redovisas de krav inom olika delar av kulturlivet - radio och TV, press, film, teater, musik, bildkonst och miljögestaltning, musei- och utställningsverksamhet, bibliotek, litteratur - som vpk arbetar för att förverkliga i dagskampen. Kulturarbetarnas villkor diskuteras liksom ansvaret för stat och kommun. I anslutning till denna redovisning ställs tre krav: 1. En parlamentariskt förankrad utredning om kommersialismens verkningar på kulturområdet. Utredning om en kulturlag som garanterar en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av kulturlivet i kommunerna. Överförande av AB Pressbyrån i samhällelig ägo, varvid frågan om kommunalisering eller förstatligande som den lämpligaste formen snabbutreds. kommunisterna utgår i sitt kulturpolitiska arbete från följande grundläggande synpunkter och krav: Kultur är uttryck för människors arbete, erfarenheter och upplevelser. Kulturen är rotad i det produktiva samhälleliga arbetet och formas under givna historiska villkor. Kulturen är ett redskap för att utforska och gestalta verkligheten och är en betingelse för att förändra den. Kulturen är en del av klasskampen. Det svenska kulturlivet erbjuder en bild av varandra motstridande tendenser och strömningar. Kulturen i dess traditionella mening, med tonvikt på de sköna konsterna, har förlorat sin sociala bas och är på väg att trängas ut från marknaden. En kommersiell kulturindustri, grundad på massmedieteknik, har uppstått. Koncentration och monopolisering har ökat här liksom inom andra produktionsområden. Storfinansen har slagit under sig avgörande delar av kulturindustrin. De stora imperialistiska koncernernas verksamhet spelar en allt större roll. Den borgerliga kulturindustrin exploaterar de arbetandes kunskapsbehov och upplevelser som den hämmar deras möjligheter att uttrycka egna erfarenheter och känslor. Den framställer myter om livet och samhället i det dubbla syftet att tjäna pengar och bevara klassamhället. - Denna utveckling har skapat motkrafter i form av en växande, progressiv kulturrörelse. Under kapitalismens uppgångsperiod var den förhärskande kulturens sociala bas den välbärgade och "bildade borgarklassen. 1 1976/77. 1976/77: 965 turbärande klass och finansierade kulturen. Kulturprodukterna blev handelsvaror, men för deras framställning svarade fortfarande väsentligen enskilda konstnärer och författare. Deras kamp för att förstå och utvidga verkligheten präglade deras skapelser. De satte kvalitetskravet högt. Den kultur som dominerar under monopolkapitalismen har en annan karaktär. Den underkastas alltmer marknadens villkor och är inte längre vad man kan kalla en "konstkultur" utan en kommersiell kultur, som har profit som sin främsta drivkraft. Kulturen har blivit en vara, industriellt massproducerad på ett sätt som inverkar inte bara på dess form utan också på dess innehåll. Den ingår i en medvetandeindustri som påverkar arbetarklassen och hela folket. Den förutsätter och bevarar förtryck och fortsatt kulturell fattigdom såväl i arbetet som . Den är en del av en kulturimperialism, vilken söker påtvinga alla folk och klasser ett kulturmönster som är i de multinationella företagens intresse. Arbetarrörelsen förde tidigt kulturkamp. Den slog vakt om de progressiva traditionerna i kulturarvet och utvecklade dem. Den började skapa en kultur präglad av socialistiska ideal. Arbetarrörelsen måste fullfölja kampen mot kommersialisering och monopolisering av kulturen. Den måste försvara mänsklighetens progressiva kulturarv och kämpa för en socialistisk kultursyn. Arbetarklassen och kulturarbetarna är de avgörande krafterna mot förtryckarkulturen och för en progressiv kulturutveckling. Den socialistiska kulturkampen är en kamp för att bryta med de rådande klassförhållandena. Under kapitalismen går den till angrepp mot den förhärskande ideologin. Denna kamp blir emellertid först verkningsfull då den förbinds med den ekonomiska och politiska kampen. Den socialistiska kulturkampen utvecklar arbetarklassens klassmedvetande och mobiliserar dess erfarenheter i kampen. Den kulturella kampen innebär inte bara att försvara det progressiva kulturarvet utan också att kritiskt granska det och framför allt att utveckla det utifrån arbetarklassens erfarenheter. Målsättningen måste vara att redan under kapitalismen skapa en alternativ kultursom blir början till den kultur som kan utvecklas under socialistiska samhällsförhållanden. Kampen gäller bl. a. det avgörande inflytandet över utformningen och förvaltningen av arbets- och bostadmsiljön. Kulturkampen är inte och kan inte vara en fråga bara för yrkesarbetande konstnärer. Kampen frigör förmåga till skapande och handling hos ett allt större antal människor, men konstnärer och andra kulturarbetare är en viktig kraft i den socialistiska kuiturkampen. Därför är det nödvändigt att skapa en allians mellan dem och arbetarklassen. Många kulturarbetare har radikaliserats och tagit upp kampen mot kommersialiseringen av kulturen. De har brutit nya vägar för att sprida den progressiva, seriöst arbetande kulturen. Detta har skett genom fria grupper och ensembler, genom olika centrumbildningar men också inom institutio Denna progressiva kultur utgör en motvikt till monopolens skräpkultur. Den socialistiska kulturkampen måste också söka påverka den kulturpolitik som bedrivs av stat, landsting och kommuner. Lagar, utbildning och regler för anslag kan utformas på ett sätt som bättre tillvaratar kulturarbetarnas och arbetarklassens intressen. Den statliga kulturpolitiken som den utformats under såväl socialdemokratisk som borgerlig regim har slagit vakt om och bevarat en borgerlig kultursyn. Den har använts för att skyla över klassmotsättningarna i det kapitalistiska samhället. De flesta människor har i sitt arbete ingen möjlighet att uttrycka erfarenheter och upplevelser. Den statliga kulturpolitiken ändrar inte detta förhållande. I likhet med den kommersiella kulturindustrin satsar den statliga kulturpolitiken på kulturell konsumtion . Den fortsätter att skilja kulturen från arbetet. Motsättningarna mellan kapital och arbete skärps. Staten engageras alltmer i monopolkapitalets försök att överbrygga motsättningarna och dämpa kriserna. Detta påverkar också de villkor under vilka kulturkampen förs. Den blir en del av arbetarklassens allmänna kamp. Därför måste också tyngdpunkten i kulturkampen ligga på arbetsplatserna och i kulturarbetarnas organisationer, i skola och dagligt liv. Först genom att bryta storfinansens välde uppnår arbetarklassen den makt över sina levnadsbetingelser som ger den möjlighet att forma en kultur som är ett led i varje människas allsidiga och fria utveckling. kommunisterna deltar i och understödjer den socialistiska kulturkampen. Vpk samarbetar med de progressiva kulturarbetarnas organisationer. stödjer och deltar i deras verksamhet. Partiet ser det som en viktig uppgift att också i sin inre verksamhet bidra till den socialistiska kulturkampen. 9 I enlighet med sina allmänna målsättningar deltar vpk i kampen för att försvara och utvidga de betydelsefulla demokratiska fri- och rättigheter som folkmajoriteten vunnit i politisk kamp. Partiet bekämpar varje inskränkning av åsikts-, yttrande- och tryckfriheten mot hoten från monopolen och försöken att inom industitutionerna tysta kritiska röster. Vpk försvarar det progressiva inhemska kulturarvet mot de imperialistiska monopolens nedbrytande krafter. Den socialistiska kulturkampen måste utvecklas på den proletära internationalismens grundvalar. Därför stödjer vpk också invandrarnas och de etniska minoriteternas kamp för att försvara och utveckla sitt eget kulturarv. Under socialismen nedbryts den åtskillnad mellan produktion och kultur, privat och socialt liv. arbete och fritid, som vidmakthållits av kapitalismen. Den socialistiska kulturkampens ständiga strävan att undanröja klyftan mellan fysiskt och andligt arbete kan förverkligas när den kapitalistiska arbetsdelningen upphört. Under socialismen hindras inte män 1* / 976/77. niskors förmåga att fritt utveckla samhället och sin personlighet av mäktiga koncerners destruktiva inflytande. Varje människa blir producent av materiella nyttigheter som hon har möjlighet att uttrycka och förmedla sina egna erfarenheter och därmed utveckla den socialistiska gemenskapen. Den socialistiska kulturkampen upphör inte med den socialistiska revolutionen. Den förs vidare för att revolutionera mänskliga samlevnadsformer och för att säkerställa ett ständigt levande och kritiskt medvetande. Den utvidning av demokratiska fri- och rättigheter, som socialismen måste innebära, befrämjar en sådan socialistisk kulturkamp. I dagskampen arbetar vpk för att förverkliga följande krav på olika områden inom kulturlivet. De möjligheter till kritisk samhällsbevakning som finns på är hotade. En alltmer dominerande del av informationsindustrin styrs direkt av kapitalet. Det är en viktig uppgift att försvara och utveckla yttrandefriheten på . Huvudinnehållet och grundprinciperna i avtalet mellan och staten måste försvaras. Detta betyder bl. a. att hålls samman i ett företag och drivs utan reklam. Programpolitiken skall ta avstånd från den kommersiella kulturindustrins produkter och arbetsmetoder, t. ex. underhållningsvåld och könsdiskriminerande inslag. Kanalkonkurrens på kommersiella grunder måste upphöra. Resurserna för barnprogram och i synnerhet barn-vuxenprogram utökas väsentligt. En nationell kvalitetsproduktion av film- och TV-program garanteras och utvidgas. För att främja mångfalden i programutbudet bör i ökad omfattning anlita kulturarbetare som teatergrupper, filmare och andra icke-anställda att på frilansbasis medverka i . Det är nödvändigt att bryter sitt beroende av den amerikanska kulturimperialismen. Kvalitetskraven måste ställas högt också för underhållningsprogram. måste utträda ur . Genom biblioteken ges fri tillgång till svenskproducerade radio- och TVprogram i form av ljud- respektive videoband. Upphovsmännen ersätts genom en konstruktion liknande författares biblioteksersättning. En enda familj, , kontrollerar en större andel av den svenska dagspressen än hela arbetarrörelsen tillsammans. Den överväldigande delen av dags- och veckopressen kontrolleras av kapitalet och används i varierande grad som ideologiskt vapen mot arbetarklassen. Kampen mot kapitalets press måste föras på olika fronter: Kapitalets makt över tidningarna måste brytas och ägandet demokratiseras. Först då skapas förutsättningar för en kritisk och progressiv press. De fackliga organisationernas kamp om makten på tidningarna, dvs. makten över innehållet, måste stödjas och utvecklas. Stöd till progressiva tidningar och tidskrifter. En mångsidig och samhällskritisk tidskriftsutgivning garanteras. Samhälleligt ägande av Pressbyrån. De multinationella bolagens dominans inom filmproduktionen och filmdistributionen måste brytas. Svenskafilminsitutetomvandlasfrånstatsfinansierad kommersiell branschorganisation till en statlig kulturinstitution, där filmarbetarna har ett avgörande inflytande. Särskilda resurser avsätts för barnfilm och tecknad film. fondsystem konstrueras om så att den övervägande delen av stödet sätts in på begynnelsestadiet i stället för som i efterhand. En produktionsfond skapas, ur vilken medel skall stå till förfogande till såväl förarbeten, manuskript och produktionsförberedelser som till direkt produktion. Produktionsstödet måste sammanlänkas med ett distributions- och visningsstöd. Alternativa visningsformer, publikorganisationer och öppna filmverkstäder utvecklas och stärks. Kommunala biografer upprättas i varje kommun. Utbildningen av filmare, tekniker osv. måste byggas ut och vidareutbildning skapas. Utbildningen vid dramatiska institutet och samordnas. Regionteatrar med fast ensemble inrättas i varje län som fristående grupper med en politiskt vald styrelse. De skall kompletteras med uppsökande verksamhet på riksplanet. Fria grupper garanteras så stora kulturanslag, att de kan arbeta på samma ekonomiska och konstnärliga villkor som institutionsteatrarna. Anslagen ges direkt till grupperna utan förbehåll. Progressiva publikorganisationer spelar en viktig roll i det lokala teaterlivet och måste därför utvecklas och stärkas, särskilt på arbetsplatserna. Scenskolorna byggs ut, förbättras och ges en tryggad existens. Fler dramapedagoger utbildas för att stödja självverksamhet av barn och ungdom. Barn- och skolteater byggs ut så att varje elev har möjlighet att se minst en föreställning per elev och termin. Dansen ges en egen scen. kan inte ett fritt och varierat musikliv utvecklas utan att de multinationella koncerna berövas sin makt över musikproduktion och -distribution. Kampen mot kulturimperialismen på detta område måste föras på (lera fronter. Musikutbildningen måste byggas ut och fördjupas på alla nivåer inom skolväsendet. Kommunala musikskolor inrättas i varje kommun. Deras nuvarande elitpräglade inriktning bryts. De alternativa musikrörelserna utvecklas och stärks. Den icke-kommersiella musiken ges ökat utrymme i ; radions funktion som reklamkanal för musikindustrin undanröjs. Svensk originalmusik garanteras offentligt uppförande. Bilden är ett dominerande uttrycksmedel inom det kommersiella språket. Den seriöse bildkonstnärens arbete utgör en motkraft till kapitalets bilder. Men detta arbete styrs av privat konsthandel, vilket inte bara medför ett ekonomiskt beroende utan även en isolering. Fackföreningar, politiska grupper och kooperationen bör i samarbete med konstnären bryta denna isolering och tillvarata bildkonstens möjligheter. Stat, kommun och landsting skall i satsningar på undervisning, amatörverksamhet, terapi, miljögestaltning och samhällsplanering utnyttja konstnärernas kunskaper. Lägst av byggnadskostnaderna avsätts för konstnärlig gestaltning. Bildkunskapen (inklusive foto, film, TV) skall ha plats likvärdig med övriga ämnen i skola och förskola. Bildkonsten skall göras tillgänglig i bilderböcker och i andra former som utnyttjar massmedietekniken men hålls utom räckhåll för profitintressena. Kommunala utställningslokaler inrättas. Driften möjliggörs genom statliga bidrag. Bildkonstnärerna ersätts för sitt arbete genom utställnings- och visningsersättning. Musei- och utställningsverksamhet skall vid sidan av sin funktion att dokumentera historiska epoker innebära möjlighet för människor att uttrycka och sprida egna erfarenheter. Utställningsverksamhet skall räknas som massmedium. Kampen för en utvidgad yttrandefrihet gäller därför också utställningar. Museernas slutenhet måste brytas, likaså expertdominansen inom utställningsverksamheten. Lokalt uppkomna initiativ uppmuntras genom ekonomiskt stöd och materialhjälp. Verksamheten skall formas så att aktiva grupper - inom fackföreningar, bostadsområden etc. - i samarbete med bildkonstnärer och andra kulturarbetare kan göra utställningar. Den pedagogiska verksamheten jämställs i betydelse med den övriga verksamheten inom museerna. Museernas inköp av konstföremål underlättas genom att stat, landsting och kommuner ges förköpsrätt. Alla avgifter i samband med musei- och utställningsverksamhet avskaffas. En bibliotekslag instiftas för att garantera en jämn och hög biblioteksstandard i kommunerna. Varje kommun tillförsäkras en bibliotekarie per 2 500 invånare. Varje kommunalt bibliotek skall ha minst två heltidstjänster, varav en avser barnverksamhet. Förorter, mindre tätorter och glesbygdsområden ges fullgod biblioteksservice. Biblioteksverksamhet på arbetsplatser och genom bokbussar understöds kraftigt utan att det sker på bekostnad av annat bilbioteksarbete. Biblioteksverksamhet byggs upp på alla vårdinstitutioner, utformad i solidaritet med de intagna. Omfattningen av bibliotekens resurser för verksamhet bland barn och ungdom skall stå i proportion till andelen barn och ungdom i kommunen. Ett statligt litteraturstöd skall vara direkt inriktat på att dels åstadkomma en rejäl sänkning av priserna på all kvalitetslitteratur (såväl skönlitteratur och facklitteratur som litteratur för barn och ungdom), dels bryta de rådande förlagsmonopolen och de multinationella förlagens expansion. En kvalitativt värdefull facklitteratur inom skilda ämnesområden - såväl svensk originalutgivning som översättningar - måste få ett utgivningsstöd som inte bara leder till ett lågt pris utan också garanterar en mångsidig utgivning inom ett så litet språkområde som det svenska. Biblioteksersättning skall utgå till översättare enligt samma principer som nuvarande forfattarersättning. 1976/77: 965 Litteraturstödet skall utformas så att hänsyn tas till illustrerade böcker och bildböcker. Kommunerna tar ansvar för bokförsäljningen på de orter där det inte finns någon A-bokhandel. Fasta bokpriser återinförs. Kulturarbetarnas fackliga organisationssträvanden måste understödjas, deras materiella arbetsvillkor förbättras och deras konstnärliga och vetenskapliga oberoende tryggas. Alla kulturarbetare måste få fullvärdig ersättning för sitt arbete. Genom kommunernas försorg erbjuds lämpliga arbets- och repetitionslokaler. Utbildningsförhållandena måste förbättras och existensmöjligheterna säkras både under och efter utbildningstiden. Professionalism står inte i motsättning till amatörism. Kommuner och landsting bör genom att utnyttja kulturarbetarnas kunnande verka för ett ökat utbyte mellan amatörer och yrkesverksamma i utbildning och självverksamhet. Den samordnande, initierande och arbetsförmedlande verksamhet centrumbildningarna svarar för i dessa sammanhang understöds. Kommunerna svarar för den övervägande delen av samhällets insatser på kulturområdet. Men dessa insatser är helt beroende av kommunernas godtycke. En samlad samhällelig kulturpolitik existerar inte. Ingen kommun är skyldig att inrätta bibliotek, musikskola, initiera teaterverksamhet, stödja lokala konstnärer etc. De kulturella standardskillnaderna kommunerna emellan blir därför allt större. Kommuner med liten kulturell verksamhet inriktar denna på ett traditionell utbud som tillgodoser borgarklassens behov och stärker en borgerlig kultursyn. En lag måste stiftas som garanterar en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av kulturlivet i kommunerna. En sådan lagstiftning skall garantera en minimistandard för alla kommuner inom alla delar av kulturlivet och innebära en högst väsentlig höjning av statsbidragen. De krav som uppställs i lagen skall syfta till att tillgodose de lönarbetandes behov. Utredning om kommersialismens verkningar på kulturområdet Ett av delmålen för den statliga kulturpolitiken är "att motverka kommersialismens negativa verkningar på kulturområdet". Ovan beskrivs kortfattat hur den kommersiella kulturen vuxit fram, dess nuvarande struktur, dess villkor och effekter. Flera av de senare årens statliga utredningar har på olika sätt tagit upp delar av den kommersiella kulturen. visar på ägandeoch produktionsförhållanden inom bokbranschen men saknar - i likhet med övriga utredningar - närmare beskrivningar av hur de kommersiella produktionsförhållandena påverkar utgivningen. Symptomatiskt är att utredningen endast i förbigående tar upp ett så omfattande problem som den multinationella bilderboksutgivningen, som bl. a. betecknas av att marknadsföringen kommit in på ett så tidigt stadium att form och innehåll anpassas för försäljning i många länder. Film-, OMUS-, massmedia- och pressutredningarna berör liknande problem inom respektive områden. Satsningarna på kulturområdet relateras inte i någon utredning till de andra statliga satsningar som görs av arbetsmarknadspolitiska skäl (t. ex. Bookomatic i , där B. erhållit ca 7 miljoner i statliga garantier och bidrag för en massmarknadsproduktion av kiosklitteratur). och låginkomstutredningen belyser (i synnerhet i sina delrapporter) med exempel i skilda sammanhang effekterna av den kommersiella kulturindustrins produkter. har fått i uppdrag att analysera den kommersiella kulturens verkningar. Den till knutna barnkulturgruppen har fått ett liknande uppdrag. har erhållit särskilda medel för en studie av kommersialismen och ungdomen, varvid även fritids- och idrottsindustrin uppmärksammas. Det kan således inte sägas att området inte uppmärksammas. Men genom att problematiken styckas upp och berörs i olika sammanhang, får diskussionen om kommersialismens verkningar inom kulturområdet en repressiv funktion. Problemet analyseras inte tillräckligt djupgående och sammanhangsfyllt för att ge några mera omfattande kulturpolitiska konsekvenser. Någon samlad bild av hela den kommersiella kulturen, dess historiska utveckling, dess accelererande expansion, dess språk och metoder, dess beroende av ägandeförhållandena och dess effekter på människorna har de statliga utredningarna hitintills inte givit. Arbetet har huvudsakligen skett på expert- och tjänstemannanivå (barnmiljöutredningens delrapporter är självständiga arbeten, för vilka endast de enskilda författarna är ansvariga). Samma sak gäller det utredningsarbete som och kommer att göra: den parlamentariska förankringen saknas. Det är troligt att det, när kulturhistoria skrivs, kommer att visa sig att detta är den tid då den kommersiella kulturen tar över och att samhällets försök att stävja denna utveckling var så marginella att de var dömda att misslyckas. Vpk ser det därför som nödvändigt attén parlamentariskt förankrad statlig utredning om kommersialismens verkningar på kulturområdet kommer till stånd. En sådan utredning bör framför allt uppmärksamma o ägandeförhållanden inom kulturindustrin o importen av kulturprodukter till (även för radio/TV) o marknadsföring och distribution - metoder, kanaler, proportioner o det kommersiella språket och dess effekter på människorna o effekterna av de statliga insatserna på kulturområdet i förhållande till det fria kommersiella utbudet o kulturindustrins utveckling i anknytning till utvecklingen av massmedia och reklam o effekterna av arbetsmarknadspolitiska satsningar inom kulturindustrin samt utarbeta förslag till o samhälleliga insatser av en typ och en omfattning, som kan göra sig gällande mot det kommersiella utbudet 0 restriktioner som kan dämpa den kommersiella kulturens accelererande expansion I det föregående har erinrats om att kommunerna svarar för den övervägande delen av samhällets insatser på kulturområdet. Men både kommunernas vilja och deras förutsättningar skiljer sig avsevärt. De kulturella standardskillnaderna kommunerna emellan blir därför allt större. Någon samlad samhällelig kulturpolitik existerar inte. En allmän kulturlag bör därför stiftas enligt vpk:s mening. En sådan lag skall garantera en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av kulturlivet i kommunerna. Kulturlagen skall garantera en minimistandard inom alla delar av kulturlivet för alla kommuner. Den måste innebära en högst väsentlig höjning av statsbidragen så att kommunerna får reella möjligheter att uppfylla lagens bestämmelser. Detta skulle gå smidigast genom övergång till den av vpk förordade progressiva statskommunala enhetsskatten, men frågan kan givetvis lösas även inom ramen för nuvarande skattesystem. Samhälleligt ägande av Pressbyrån I sin motion till föregående med anledning av propositionen om den statliga kulturpolitiken 3 erinrade vpk om att litteraturutredningen ägnat stor uppmärksamhet åt kioskförsäljningen, dock utan att föreslå några reformer. tog upp frågan om kioskförsäljning i ett särskilt yttrande till L 68 och föreslog en kommunalisering av kioskväsendet.vilket skulle knytas till en kommunalägd bokhandel. Pressbyrån, som har det