mot · G002716 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 716 av i m. fl. Narkotikamissbruk är ett allvarligt socialt problem för såväl samhället som de enskilda missbrukarna. Missbruket av narkotika började nå en större spridning . gjorde dåvarande narkomanvårdskommittén en metodisk kartläggning av missbrukets omfattning (SOU 1967:52), vilken gav vid handen att missbrukarnas antal uppgick till omkring 10000 personer. Problemen var i huvudsak begränsade till storstadsregionerna. Många tecken tyder på att narkotikasituationen i landet förvärrats . Nya droger, främst morfin och heroin men även i någon utsträckning kokain, har kommit in på den svenska illegala narkotikamarknaden. Centralstimulantia- och cannabismissbruket är alltjämt omfattande. Beträffande opiater - opium, morfin och heroin - har skett en kraftig ökning av antalet missbrukare. Enligt uppskattning uppgår antalet heroinister till mellan 800 och 1 200 personer; dessa finns nästan undantagslöst i Stockholms- och . Samma uppskattning ger också vid handen att centralstimulantiamissbruket är koncentrerat till enbart storstadsregionerna utan i stället i varierande grad förekommer i hela landet. Utvecklingen kommer sannolikt att innebära en fortsatt ökning av heroinmissbruket och att heroinproblematiken också når landsorten. Missbruksutvecklingen är dock inte ödesbestämd. De bakomliggande orsakerna kan och måste angripas. I samband med den kartläggning som beslutat om skall också dessa orsaker beaktas. Rent allmänt gäller dock, liksom även vid andra former av missbruk, att brister i vår omgivning starkt påverkar våra möjligheter att klara en socialt acceptabel tillvaro. Vi ställs ständigt i konkurrenssituationer, och många människor slås ut både i skolan och på arbetsmarknaden. Dessa mekanismer finns i dagens samhälle. Det gäller därför att låta sociala värderingar ligga till grund för samhällsbyggandet. Lösningar på problemen står alltså inte att finna inom en snäv vårdsektor. I stället måste de generellt verkande åtgärderna prioriteras kraftigt inom ramen för en övertänkt strategi. Det gäller alltså att med en aktiv arbetsmarknadspolitik förbättra sysselsättningsläget och förhindra arbetslöshet, att med en aktiv bostadspolitik skapa bättre och mänskligare bostadsområden och undvika social boendesegregation. Ett särskilt betydelsefullt problem i sammanhanget är ungdomsarbetslösheten, som för många ungdomar blir inkörsporten till svåra förhållanden eller en förstärkning av personliga sociala problem. Arbetslöshet föder flyktbehov, som kan ta sig uttryck i narkotikamissbruk. I detta sammanhang bör särskilt beaktas de ungdomar som av olika anledningar avbryter skolan eller får så dåliga resultat att vidare utbildningsvägar är stängda. Här måste till ett samlat grepp från samhällets sida. Skolan måste här ta huvudansvaret och driva uppsökande verksamhet i samarbete med arbetsförmedling och socialvård i syfte att motivera och erbjuda ungdomar meningsfulla utbildningar eller sysselsättningar i stället för att passivt vänta på att företagsamheten skall ta ett socialt ansvar. Dessa frågor uppmärksammas särskilt i två socialdemokratiska motioner till årets . Ett annat viktigt förebyggande område är kontrollpolitiken. Tullens och polisens insatser är viktiga för att förhindra smuggling och langning av narkotika. Särskilt viktigt här är att komma åt de mäktiga kapitalintressena bakom narkotikahanteringen. Det internationella samarbetet bör intensifieras i syfte att bl. a. begränsa odlingarna av opievallmo och att åstadkomma en bättre kontroll av läkemedelsindustrin i vissa europeiska länder. Narkomanvårdsinsatserna började byggas ut . Utgångspunkterna var narkomanvårdskommitténs betänkande. Den grundläggande förutsättningen för vården av vuxna narkotikamissbrukare är att insatserna skall ske med den enskildes frivilliga och aktiva medverkan. Detta har inneburit att missbrukarna själva i hög grad påverkar utformningen av narkomanvården. I dagens perspektiv är det uppenbart att den socialdemokratiska narkotikapolitiken varit lyckosam i så måtto att den inneburit att det nu finns ett varierat utbud av åtgärder: avgiftning på sjukhus, uppsökande fältarbete, rådgivning och behandling i öppen vård, miljöterapeutiska behandlingshem, kollektiv, behandlingsavdelningar på sjukhus, lägerverksamheter osv. Narkomanvården har skapat förtroende för sina åtgärder i så hög grad att det är köer till behandlingsorganen. Det är självklart att resurstilldelningen skall vara av den omfattningen att vårdkrisen löses i ett kort perspektiv. Den fortsatta utbyggnaden av narkomanvården måste vila på samma socialpolitiska principer som den socialdemokratiska regeringen gav uttryck för i tilläggsdirektiven till socialutredningen, efter utredningens principbetänkande. I samband med den fortsatta utbyggnaden av narkomanvården bör beaktas behoven av en fortgående metodutveckling; inte minst heroinmissbruksproblemen kräver möjligheter till metodutveckling. Här är viktigt att statsbidragsreglerna till narkomanvården görs mera ändamålsenliga i syfte att möjliggöra utvecklandet av alternativa behandlingsformer. Inom narkomanvården har olika föreningar, organisationer och klientorganisationer en viktig uppgift, och deras verksamhet utgör ett betydelsefullt komplement till kommunernas och landstingens insatser. De olika organisationernas verksamheter bygger på öppenhet och förtroende. ett värdefullt kontaktarbete som i verklig mening underlättar återanpassningen för enskilda missbrukare. De frivilliga organisationernas verksamheter är för många en fast punkt i tillvaron och början till gemenskap utan drogmissbruk. Insatserna kan vara att finna arbete, bostad, mänskliga kontakter och att i vid mening vara ett fungerande alternativ till samhällets vårdinsatser. Det nuvarande läget med en hotande ökning av arbetslösheten kan, om inte verkningsfulla åtgärder vidtas, komma att leda till en dramatisk ökning av narkotikamissbruket hos ungdomar. Läget kräver alltså en rejäl satsning på generella förebyggande åtgärder. Kontrollpolitiken har under de senaste åren- fått utökade resurser bl. a. i form av kraftiga satsningar på polisen. kräver situationen att motsvarande insatser också görs inom andra områden. Vi föreslår därför att narkomanvården förstärks på tre viktiga punkter. Antalet platser vid behandlingshem och inackorderingshem för narkotikamissbrukare måste ökas väsentligt mer än vad regeringen föreslagit. Statens bidrag till kostnaderna för driften av nämnda verksamheter måste höjas kraftigt. Bidraget till kommuner och organisationer för förebyggande och rehabiliterande åtgärder behöver förstärkas ordentligt. Socialdemokratin har i sitt budgetalternativ räknat med en ökning av insatserna på dessa tre områden med 10 milj. kr. I budgeten föreslås - under anslaget Bidrag till anordnande av erkända vårdanstalter för alkoholmissbrukare m. m. - att medel beräknas för ytterligare 40 platser. Statsbidraget föreslås till oförändrat . hade önskat ett belopp om . och medel för 100 platser. Enligt vår mening bör 100 nya platser tillkomma inom narkomanvården. Regeringen bör uppta förhandlingar med huvudmännen för att aktivt verka för att en sådan utbyggnad kommer till stånd. Vi anser också att man bör underlätta tillkomsten av nya platser genom en höjning av anordningsbidraget för här aktuella platser till . Våra förslag medför en ökning av medelsbehovet med 1,6 milj. kr. Statsbidragen till driften av angivna inackorderingshem och behandlingshem för narkotikamissbrukare avses täcka av nettokostnaderna. För att detta mål skall uppnås krävs en väsentlig höjning av statsbidraget. Den borgerliga regeringen har höjt det från högst . Vi föreslår att bidragets maximibelopp sätts till . Merkostnaderna härför uppskattar vi till 2,6 milj. kr., med vilket belopp därför anslaget Bidrag till driftkostnader vid erkända vårdanstalter för alkoholmissbrukare m. m. bör höjas. Slutligen föreslår vi en kraftig höjning av bidragen till kommuner och organisationer för förebyggande och rehabiliterande insatser på narkomanvårdsområdet. Vi vill särskilt peka på vikten av att ungdomsorganisationerna utnyttjas i den förebyggande verksamheten mot narkotika. Till dessa organisationers verksamhet bör ett belopp av 2 milj. kr. Det är också betydelsefullt att de kommuner och organisationer som får bidrag kan få en utfästelse om viss kontinuitet i bidragsgivningen, i avvaktan på ställningstagande till kommande förslag från socialutredningen. Anslaget bör höjas med totalt 5,8 milj. kr. Vid denna bedömning har vi även beaktat behovet av medel för den typ av social jourverksamhet som intill utgången av 1976 bekostats från anslaget Bidrag till kommunala nykterhetsnämnder m. m. och för vilken verksamhet den borgerliga regeringen ej räknar ytterligare medel. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger till känna vad i motionen anförts om antalet tillkommande platser under /78 i behandlings- och inackorderingshem för narkotikamissbrukare, 2. att anhåller hos regeringen att regeringen upptar förhandlingar med huvudmännen för att verka för tillkomsten av platser i behandlings- och inackorderingshem för narkotikamissbrukare, 3. att godkänner de i motionen förordade ändringarna i grunderna för bidrag till anordnande av behandlingshem och inackorderingshem för narkotikamissbrukare, 4. att till Bidrag till anordnande av erkända vårdanstalter för alkoholmissbrukare m. m. () för /78 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . 5. att godkänner de i motionen förordade ändringarna i grunderna för bidrag till driftkostnader vid behandlingshem och inackorderingshem för narkotikamissbrukare, 6. att till Bidrag till driftkostnader vid erkända vårdanstalter för alkoholmissbrukare m. m. () för /78 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag om . 7. att till Bidrag till organisationer m. m. () för /78 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt anslag om . () () () () ()