mot · G0021676 · 1977-05-31 00:00:00 — Rökning är ett annat problem i detta sammanhang, och det finns ett starkt samband mellan lungcancer och rökning. Men lungcancer är trots allt bara en liten del av all cancer och ofta - kanske alltid - samverkar kemiska ämnen med rökningen (t. ex. asbest och radon). Rökning måste bekämpas men utgör bara en mycket liten del av hela cancerproblematiken. Alla fastställda och såsom cancerframkallande starkt misstänkta ämnen måste elimineras. O att antalet ämnen i hygieniska gränsvärdesl istan utökas från ca 120 ämnen till ca 500, O att alla ämnen som misstänks vara cancerframkallande på människan åsätts nollvärde och att inga dispenser kan ges , O att den dokumentation som gränsvärdet är satt efter redovisas för varje enskilt gränsvärde, O att en generell sänkning till högst en fjärdedel av nu gällande gränsvärden genomföres för att minska riskerna och öka eventuella säkerhetsfaktorer, O att importförbud av asbest och asbesthaltiga produkter införes, där endast utomordentligt restriktiva dispenser kan ges. Nära förknippad med frågan om hygieniska gränsvärden är bestämmelser om hälso- och miljöfarliga varor. Dessa sorterar f. n. under jordbruksde partementet, och dess produktkontrollbyrå. Denna lag och dess eftersyn är en stor besvikelse för de arbetande och detta borde ha beaktats i samband med den nya arbetsmiljölagen. Ingen förhandsprövning sker av produkter som förs in i arbetslivet - lika litet som i samhället för övrigt (utom för läkemedel). De dåliga erfarenheterna av lagen om hälsooch miljöfarliga varor borde ha föranlett omprövningar och nya förslag av arbetsmarknadsministern. Vpk har i en tidigare motion föreslagit en ny lag med fastställda krav på förhandsgranskning och toxikologisk kontroll. Framställning av nya produkter drabbar först och i allmänhet i högsta koncentrationer dem som arbetar fram produkter. Däför vore det naturligt med en text i arbetsmiljölagen om krav på förhandsgranskning m. m. Kontrollen av hälso- och miljöfarliga varor måste kraftigt byggas ut i samarbete mellan , arbetarskyddsstyrelsen och den kommunala tillsynen under demokratiskt styre. Med utslagning menas den process varigenom en växande del av den vuxna arbetsföra befolkningen slås ut ur arbetslivet. Utslagningen kan ta sig olika former. En del av de utslagna hänvisas till andra delar av arbetsmarknaden eller skyddad sysselsättning. Andra hänvisas till olika former av utbildning. Den största gruppen blir långtidssjukskrivna eller förtidspensionerade. Ett relativt litet antal registreras officiellt som arbetslösa. De som drabbas hårdast av utslagningen är medelålders och äldre manliga arbetare. Att män drabbas hårdare än kvinnor sammanhänger naturligtvis med att kvinnor i allmänhet kommit ut på arbetsmarknaden . Att högre åldersgrupper drabbas hårdare beror först och främst på att de varit utsatta för förslitning . Med stigande ålder minskar också motståndskraften mot stress. Det blir svårare att klara av ett arbete i högt tempo. Förmågan att klara en omflyttning och att lära nya arbetsuppgifter minskar. Vid en rad undersökningar som gjorts på industriarbetsplatser brukar mer än hälften av de anställda förklaras som villkorligt arbetsföra - dvs. de klarar av det arbete de har men skulle med stor sannolikhet inte klara en omflyttning. Vid industrinedläggningar brukar en mycket stor andel av de äldre anställda bli permanent utslagna från arbetsmarknaden. Parallellt med utslagningen förekommer en avstötning som yttrat sig i att stora grupper ungdomar över huvud taget inte släpps in i arbetslivet. Det gäller framför allt ungdomar med dåliga skolbetyg eler sociala problem. Om man så vill kan man tala om en utslagningsprocess redan under uppväxtåren och skoltiden. Konkreta orsaker till utslagningen De förändringar i arbetslivet som orsakar utslagning är framför allt följande: a) Helt avgörande är den ständiga stegringen av arbetsintensiteten - den stegrade utsvettningen. Denna orsakar en fysisk och psykisk förslitning ett åldrande . Den medför också att allt fler människor, som har sin prestationsförmåga sänkt av åldersmässiga eller andra skäl, inte kan fl några lämpliga arbetsuppgifter. b) Allt fler industrijobb försvinner. Trots en kraftig produktionsökning minskar antalet arbetare i tillverkningsindustrin. Att den totala sysselsättningen ändå hålls uppe beror i första hand på den snabba ökningen av den offentliga sektorn. De jobb som skapas där är emellertid till stor del lågavlönade jobb på deltid. Bortrationaliseringen av arbeten drabbar också i stor utsträckning arbeten som tidigare utgjort arbetsuppgifter för äldre anställda, exempelvis städ-, reparations- och tillsynsuppgifter, vilka i stor utsträckning tagits över av entreprenadfirmor och där arbetet ofta är hårt rationaliserat och ackordsatt. c) Allt fler människor måste byta arbete. En ständigt pågående strukturrationalisering innebära» arbetsplatser försvinner. Ett arbetsbyte innebär i dessa fall ofta att man måste flytta från hemorten, mister sociala kontakter, får längre resväg till jobbet och tvingas lära sig nya arbetsuppgifter. Inom företagen innebär ofta införandet av en ny teknik - exempelvis data inom kontorsvärlden - krav på helt nya kunskaper och mer monotona arbetsuppgifter. d) Andelen relativt stora arbetsplatser ökar, vilket innebär större svårigheter när det gäller sociala kontakter. e) Skiftarbeten ökar i omfattning särskilt i företag med hög organisk sammansättning på kapitalet. 1963 utgjorde skiftarbeten 16 96 och 1971 av det totala antalet arbetstimmar inom industrin. 0 Ackordsarbete visar en minskande tendens - men ersätts i stället av en ökande andel premielön och systematisk arbetsvärdering. Orsaken till den minskande andelen ackordsarbeten är att arbetet i många fall är så hårt styrt att ackorden blir överflödiga. g) Ökad automatisering och mekanisering, vilket innebär att hårt styrda arbetsuppgifter och kontrolluppgifter blir allt vanligare. bryts ofta den direkta kontakten mellan arbetskamrater på arbetsplatsen. Andra viktiga samhälleliga förändringar av betydelse för utslagningen är följande: O långa restider som ökar den effektiva arbetstiden, O hyres- och prisstegringar som urholkar lönerna, bidrar till att pressa fram ackordshets, extraarbeten och dubbelarbete trots bristande barntillsyn, O kommersialisering av fritiden som därigenom vederkvicker sämre och kräver alltmer pengar, O social problem i boende- och livsmiljö som ökar mottagligheten för stress. Hur stor är utslagningen? Någon exakt siffra är omöjlig att ge eftersom den statistik som finns är ofullständig och mer siktar till att dölja än avslöja samhällsfenomen. Statistiken över antalet sysselsatta är inte tillförlitlig. Där ingår exempelvis de som är frånvarande från sitt arbete på grund av sjukdom, tjänstledighet eller semester. Andelen frånvarande av det totala antalet sysselsatta har ökat - men vilka orsaker detta har anges inte. Inom gruppen sysselsatta kan således ingå långvarigt sjukskrivna som inte kan återgå i jobb. Det totala antalet sysselsatta anges ha ökat. Denna ökning är dock endast skenbar och sammanhänger med det allt större antalet deltidsarbetande. Räknar man om sysselsättningen i heltidsarbeten har den i stället sjunkit från över 3 miljoner 1960 till 2,9 miljoner 1973. har det skett en folkökning. Ytterligare skall således tilläggas att en allt större del av de sysselsatta i verkligheten är frånvarande. Särskilt kraftig är minskningen av antalet sysselsatta bland män . Inom denna åldersgrupp angavs 1965 ca 70 000 stå utanför arbetsmarknaden. 1974 hade siffran ökat till ca 120 000 i . En allt större del av de arbetande sysselsätts i AMS-regi eller i skyddad sysselsättning. Denna grupp omfattar nu över 100 000 människor mot under 10 000 1960. Antalet förtidspensionärer har ökat mycket kraftigt, och det är också betydligt lättare att få igenom ett beslut om förtidspension . uppgick antalet förtidspensionärer till 150 000. är siffran närmare 300 000. På många håll kan man säga att man förtidspensionerat bort arbetslösheten bland medelålders och äldre arbetare. En stor del av dem som slås ut ur produktionen blir sjukskrivna. Antalet sjukskrivna beräknas, med reservation för en osäker statistik, uppgå till ca 400 000 i genomsnitt. Av dessa är åtminstone tre fjärdedelar långtidssjukskri vna med läkarintyg. Frekvensen långtidssjukskrivna ökar mycket snabbt med stigande ålder. Långvarig sjukskrivning övergår i många fall till sjukbidrag eller förtidspension. Det finns således ett direkt samband mellan långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Det finns positiva formuleringar i lagförslaget om att planera arbetsplatserna för olika förutsättningar hos de arbetande. I trygghetslagarna finns komplement när det gäller åtgärder för den äldre arbetskraften och betingat arbetsföra. Dessa formuleringar och lagtexter kan dock endast åstadkomma marginella, defensiva lindringar av utslagningsprocessen, om inte grunden för produktionen ändras, från privatkapitalistisk profit till samhällsnytta i vidaste mening. Facklig vetorätt mot arbetshets och utslagning Utslagningsprocessen är följden av arbetsköparnas rovdrift av arbetskraften. Den går inte att stoppa så länge kapitalet har den ekonomiska makten, men den kan begränsas genom en aktiv facklig kamp. Ett led i denna kamp är att ställa krav på en lagstiftning som utgör ett stöd för lönearbetarnas intressen. På arbetsplatserna betraktas allmänt ackord och andra prestationslöner som arbetarskyddets främsta fiende. Säkerheten på jobbet minskar och ackordssystemet driver på utslagning och utsortering. I den nya arbetarskyddslagen bör därför ett förbud mot ackord och andra prestationslöner vara ett verksamt bidrag till en bättre arbetsmiljö. Lokala fackföreningar bör ges rätt att förbjuda användandet av alla förekommande ackord och prestationslöner, när de anser dessa vara ett hot mot en bra fysisk och psykisk arbetsmiljö. Lagen måste också innehålla bestämmelser om pauser på betald arbetstid, avbytare, bemanning och reservstyrkor vid löpandebandsarbeten och liknande arbetsprocesser. Likaså beträffande personalstyrkornas storlek, att den lokala fackföreningen tillerkänns vetorätt i de fall förhandlingar inte ger tillfredsställande resultat. I propositionen föreslås en lagstiftning som helt utelämnar det övergripande arbetsmiljöproblemet, nämligen den ökade arbetstakten och utslagningen. Det hänvisas till medbestämmandelagen. Denna lag ger inte fackföreningen något direkt stöd för att förhindra omänskliga arbetsförhållanden. Orsaken till arbetshets och utslagning ligger i produktion och arbetslivets organisation. Över detta bestämmer arbetsköparna enväldigt genom sitt ägande till produktionsmedlen. Mot denna arbetsköparmakt kan arbetarna mobilisera sin egen kraft - kampen mot arbetsköparna och kamp för arbetarnas rättigheter. En lagstiftning som överlämnar de övergripande arbetsmiljöfrågorna till en lagstiftning - medbestämmandelagen - som binder arbetarnas kamp genom strejkförbud är en dålig lag. kommunisterna föreslår därför att de lokala fackföreningarna skall tillerkännas vetorätt mot arbetsköparnas produktionsuppläggningar och rationaliseringar som ökar utsvettningen samt vetorätt mot tidmätnings- och analysmetoder som tjänar samma syfte. Facklig kamp i stället för samarbete Propositionen har genomgående samarbete mellan arbetare och arbetsköpare som lösningen på arbetsmiljöns problem. Samarbetet "är en förutsättning för att man skall skapa goda arbetsförhållanden enligt propositionen. Propositionen framhåller också att samarbetet "har gamla anor i vårt land och det intensifierade samarbetet och det ökade inflytandet för de anställda har tillfört arbetsmiljön nya kvaliteter. Vad arbetarna och facket på den ena sidan och arbetsköparna på den andra skall ha för rollfördelning i samarbetet beskrivs av följande: "Dessa ger inte bara möjligheter för de anställda till inflytande och tillfälle för arbetsgivarna att ta till vara värdefulla erfarenheter. I klartext innebär samarbetet att arbetarna och facket kan komma med önskemål, men det är arbetsköparen som avgör om något skall göras och i så fall hur och i vilken utsträckning. Men propositionen och lagen nöjer sig inte med allmänna uppmaningar till samarbete mellan kapital och arbete. Det ställs krav på skyldigheter för arbetarparten att "med rätten att delta i arbetsmiljöns utformning följer för de anställda också ett ansvar att medverka i olika samarbetsorgan", och därmed har i 3 kap. 1 $ slagits fast att arbetsgivare och arbetstagare är skyldiga att samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö". kommunisterna yrkade 1973 avslag på denna samarbetsparagraf (39 § i nuvarande lag). I stället för samarbete mellan kapital och arbete för att få en god arbetsmiljö måste arbetarna gå till kamp mot arbetsköparna och den utveckling de bedriver, samt att arbetsmiljölagen ger stöd för en sådan kamp. Vpk underkänner därför helt utgångspunkterna för den föreslagna lagstiftningen och föreslår i stället att lagstiftningen på arbetsmiljöns område skall utformas som ett stöd till den fackliga kampen. Förhandling i stället för samarbete i skyddskommittén Vid förändringar i arbetarskyddslagen gjordes skyddskommittén till det centrala samarbetsorganet. De lokala skyddsfrågorna skall handläggas där. Trots avtal om arbetsmiljön är det ändock ett samarbete på arbetsköparnas villkor. Inriktningen föreslås i propositionen överförd till den nya lagen. Vpk anser att skyddskommittéerna bör få en ny roll. De skall vara forum för förhandlingar mellan de lokala parterna. Lagen bör utgöra ett stöd för arbetarna och fackföreningarna i dessa förhandlingar med vetorätter och möjligheter att tillgripa strejk i arbetsmiljöfrågor när förhandlingar inte ger resultat. Tvister i skyddskommittéerna skall därför lösas förhandlingsvägen och inte i något överordnat byråkratiskt organ. Tystnadsplikt för skyddsombud och facklig förtroendeman ? Skyddsombud ger i 6 kap. 6 $ i förslaget till arbetsmiljölag rätten till information för sitt uppdrags utövande. Detta är nödvändigt för uppdragets fullgörande. I 7 kap. 13^ åläggs skyddsombud och facklig förtroendeman tystnadsplikt i vissa frågor. Denna tystnadsplikt utnyttjas av arbetsköparna i egna syften. Därför bör i stället stadgas i lagen att det är hela det fackliga kollektivet som skall beredas möjlighet att i alla frågor få den information som behövs av skyddsombud. Ingen anställd skall kunna undanhållas in formation om sina arbetsförhållanden och sin arbetsmiljö. Det bör därför vara även detta forum som avgör hur de skall handskas med informationen. 13 § i kap. 7 bör därför ändras i enlighet med detta. skall bedöma stoppat arbete En framgång i lagstiftningen om arbetarskyddet var den beslutade rätten för skyddsombud att stoppa farliga arbeten. Tyvärr innehöll denna rätt stora begränsningar. Dels var rätten förknippad med "omedelbar och allvarlig fara för liv och hälsa, långtidseffekterna blev därför utanför skyddsombudets befogenheter, dels gäller stoppningsrätten bara intill dess yrkesinspektionen gett sitt omdöme. Denna stoppningsrätt föreslås nu utan förändringar överförd till den nya lagen (6 kap. 7 $ första och fjärde styckena). föreslog kommunisterna att endast fackförening skall kunna avgöra det berättigade i ett skyddsombuds åtgärd likaså att stoppningsrätten skall omfatta arbetsmiljörisker som har långtidsverkan. Skyddsombud och fackförening måste alltså få denna makt. Därför är vpkkraven lika aktuella . I förslaget lill ny lag föreslås i 3 kap. 4 § att arbetare skall kunna avbryta arbete som innebär omedelbar och allvarlig fara för liv eller hälsa och underrätta arbetsgivare eller skyddsombud. Denna bestämmelse har samma brist som för skyddsombud, den ger inte fackföreningen någon makt och det gäller endast akuta arbetsmiljöfaror. Denna paragraf bör nära sammankopplas med skyddsombudens rätt att stoppa farliga arbeten. Därför skall samma regler gälla såväl för arbete som är stoppat av arbetare som för arbete som är stoppat av skyddsombud, och lokal facklig organisation bör vara den instans som skall pröva det berättigade i att stoppa ett arbete. I arbetsmiljöutredningen och i föreliggande proposition görs det ett stort nummer av skyddsombudets rätt att stoppa ensamarbete. Denna rätt borde vara en självklarhet utan några som helst inskränkningar. Tyvärr är så inte fallet. Ensamarbetet är ytterst tvivelaktigt från både skyddssynpunkt och social synpunkt. Stoppningsrätten är nu förknippad med stränga begränsningar "att det är den särskilda risk som är förbunden med arbetet i fråga som kan utgöra grund för ingripande och inte ensamarbetet som sådant". Och ytterligare pekpinnar i propositionen: "Jag förutsätter att skyddsombuden använder ifrågavarande befogenhet med särskild urskiljning i avvaktan på att arbetarskyddsstyrelsen har gått igenom besvärliga områden av ensamarbete och meddelat verkställighetsföreskrifter. I propositionen görs stoppningsrätten för ensamarbeten i väsentliga delar illusorisk, eftersom de allvarliga frågorna som ensamhetskänslor, hjälplöshet, oro och bristen på sociala kontakter inte skall beaktas, utan enbart skyddsskäl. Dessutom behandlar föredraganden skyddsombud och fackförening som helt ansvarslösa, eftersom han inte kan ge dem rätten att avgöra hur stoppningsrätten skall brukas. kommunisterna föreslår därför att skyddsombudets tidigare stoppningsrätt utvidgas att gälla ensamarbete och att inga restriktioner föreligger samt att lokal facklig organisation avgör det berättigade i ett skyddsombuds åtgärd. Dessutom föreslås att det i en speciell lagparagraf skall framgå att arbetare som drabbas av stoppat arbete skall ha full ersättning arbetet är stoppat. Facklig vetorätt mot avskedanden och även propositionen lämnar en möjlighet till att arbetare som bryter eller inte vill rätta sig efter skyddsföreskrifter kan avskedas. Hänvisning görs till lagen om anställningsskydd. Trots föredragandens tolkningar öppnar denna skrivning i propositionen möjligheter till hot och trakasserier från arbetsköparnas sida gentemot arbetare som uppfattas som obekväma. Därför bör i lagen införas en paragraf som ger den lokala fackliga organisationen vetorätt i fråga om avsked när arbetsmiljöskäl anförs. Arbetsmiljöutbildning i fackets regi De beslutade normerna för utbildning, där det fastslås att arbetsköpare och fackföreningen gemensamt skall ansvara för utbildningen av skyddsombud på arbetsköparnas bekostnad, skall i stort överföras till den nya lagstiftningen. Detta kan inte bli annat än samarbetsutbildning, vilket inte kommer att befrämja kampen för en bättre arbetsmiljö. I stället bör som vpk föreslog redan vid lagstiftning det vara fackföreningen själv som svarar för utbildningen men arbetsköparna som bekostar den. Tidsåtgången och omfattningen av utbildningen måste avgöras av fackföreningen. Fler arbetspauser och ersättare Jakten på profit har drivit fram en teknisk utveckling som kännetecknas av att människan i allt större utsträckning underordnats maskinen. En kraftig utslagning och utsortering av arbetskraft sker genom löpandebandsarbete och andra kontinuerligt upplagda arbetsprocesser, nämligen att maskinerna får bestämma arbetstakten, att arbetskraften utnyttjas till det yttersta genom få pauser och få avbytare. Därför är pauser som regelbundet återkommer ett försvar mot följderna av denna produktionsuppläggning. Eftersom utslagningen och utsorteringen av arbetskraft är störst just i arbetsprocesser som binder människan vid maskinen, måste denna form av arbete humaniseras genom fler pauser. 1 propositionen föreslås sådana pauser. Däremot är förslaget inte bra i vad gäller bestämmandet av sådana pauser. Här bör riktmärken ställas upp. Lagen bör ge allmänna rekommendationer som stöder arbetarnas möjligheter tili att förbättra sin situation. Eftersom det i allt fler arbeten är maskinen som styr arbetstakten och möjligheter till naturliga pauser, bör inte enbart MBL:s förhandlingsföreskrifter gälla utan den lokala fackföreningen skall själv, om förhandlingar inte ger resultat, avgöra mängden och längden på pauserna, en s. k. tolkningsrätt för fackföreningen. Denna tolkningsrätt bör även gälla för arbetarskyddsstyrelsens vägledning eller föreskrifter. Den fråga som har ett nära samband med pauser är bemanningen och avbytare. Därför bör den lokala fackföreningen i arbetsmiljölagen ges rätt till förhandlingar om arbetsstyrkornas storlek, och om inte förhandlingarna ger resultat skall fackföreningen ha en vetorätt genom att deras ståndpunkt skall gälla, s. k. tolkningsrätt. Jakten på högre profiter och därmed effektivare utnyttjande av teknikens framsteg har också inneburit att skiftarbetet ökat avsevärt. En generös tilllämpning av skiftarbetet i produktionen innebär att de anställda vid olika serviceinrättningar drabbas i än högre utsträckning. Arbetarnas fysiskt bättre förhållanden i arbetslivet har bl. a. köpts till priset av fysiskt och psykiskt pressande nattarbete och oregelbundna arbetstider. Eftersom målsättningen måste vara att med fortsatta tekniska framsteg ge arbetarna bättre arbetsförhållanden, måste det i arbetsmiljölagen framgå att nattarbete och skiftarbete skall tillåtas endast när produktionen och arbetstekniken så kräver av säkerhetsskäl och när kostnaderna för avbrott är betydande för samhället och av vad som sedan följer på grund av service inom bl. a. sjukvård. Arbetstidsreglerna i arbetsmiljölagen 4 kap. 5 ij andra stycket och 8 § måste utformas mycket mer restriktivt. Detta styrks av vad föredragande statsråd säger i propositionen att vidgade arbetsmedicinska och arbetssociologiska erfarenheter bestyrker att en rad nackdelar i fysiologiskt, psykologiskt och socialt hänseende kan vara förenade med natt- och skiftarbete". Trots detta konstaterande föreslås mycket liberala regler vid användandet av natt- och skiftarbete: Det skall bli vid det gamla, vilket innebär att natt- och skiftarbete skall underordnas kapitalisternas krav på effektivitets- och profitjakt. Ytterligare ett undantag som kan godkännas för nattarbete och skiftarbete är nödfallssituationer, där fara föreligger för liv och egendom. Denna undantagsregels tolkning löses effektivast med att den lokala fackföreningen kan stoppa sådant arbete som den inte anser undantagsreglerna vara tillämpliga på. Fackföreningarna skall tillerkännas en vetorätt även i detta avseende. 1 propositionen föreslås en utvidgning av den lagstadgade veckovilan . Detta är en alltför begränsad utvidgning av veckovilan. I remissyrkandena från bl. a. LO och TCO förespråkas , vilket även är den gängse uppfattningen på arbetsplatserna. 48-timmarsvilan är för den som arbetar 5-dagarsvecka och dagarbete det naturliga. Varje inskränkning i 48-timmarsregeln är till för att tillgodose s. k. effektivare produktion, och det drabbar arbetarna och främst skiftarbetarna. Utgångspunkten för veckovilan är att alla arbetare skall kunna tillgodogöra sig och i regel /söndag. För skiftarbetare som arbetar och kan inte utvecklingen mot långa sammanhängande arbetsperioder, för att vinna en längre sammanhängande ledighet, godkännas. Alla arbetare skall ha 48 timmars veckovila och för skiftarbetare och likställda får en ytterligare arbetstidsförkortning vara alternativet, inte kortare veckovila. 4 kap. 6 § bör därför ändras att gälla sammanhängande veckovila i , och undantag därifrån kan endast få ske i nödfallssituationer, då fara för liv och egendom föreligger. Samma restriktivitet bör tillämpas för övertidsarbete och de nuvarande bestämmelserna utgå ur arbetstidslagen. Facklig kamp och planeringen av arbetsmiljön Det är ingen slump att teknik och industriplanering i det borgerliga samhället är "heliga områden", som arbetsköparna, chefstjänstemännen och deras konsulter slår vakt om och medvetet mystifierar. Däri ligger möjligheter för kapitalet att behärska teknologin och därmed människorna på arbetsplatserna.