mot · G002176 · 1977-01-18 00:00:00 — Motion 1976/77: 176 om inrättande av en internationell krigsförbrytardomstol Folkrätten rymmer en lång rad regler vilka syftar till att minska inhumaniteten under krig. Redan i det gamla fanns ca 1 . regler som bl. a. gällde behandlingen av krigsfångar och avtal om gränser. Den indiska Manulagen f. Kr. a. användning av förgiftade pilar. Perserkonungen skrev år 538 f. Kr., sedan hans här erövrat : "Jag har givit order till mina soldater att ingen orätt skall begås mot invånarna, som skall tillåtas att leva i fred och att utöva vilken religion de önskar." Holländaren - juridisk rådgivare åt - räknas som en av folkrättens stora upphovsmän. Han tog upp frågor som behandling av krigsfångar, förbud mot terroranfall, förbud mot plundring och kollektiv bestraffning. I sin bok havet angav han regler för havsrätten. nämndes principer för neutrala stater, och den första praktiska tillämpningen kom genom väpnade neutralitetsförbund mellan och de skandinaviska staterna. På slog fast att krig skall föras mellan stater och inte mellan individer, alltså skulle civilbefolkningen vara fredad mot krigshandlingar. Denna princip blev svårare att upprätthålla genom tillkomsten av de stora massarméerna i värnpliktens tidevarv. kom S:t Petersburgsdeklarationen, som var ett försök att styra vapenutvecklingen för att hindra sådana vapen som skulle kunna orsaka onödigt lidande. Explosivkulor på mindre än förbjöds. hade armé genom personliga initiativ fått en instruktionsbok som räknas som den första moderna handboken i folkrätt. kom den första internationella Röda kors-konventionen om undsättande av skadade och sjuka. Den har sedan fått en rad efterföljare. Haagdeklaration - resultatet av den internationella konferens som väckte så stora förväntningar om ett fredligt 1900-tal - gav ett antal regler för landkriget. a. utfärdades förbud mot s. k. dumdumkulor, vilka gav mycket svåra skador (kulorna användes av engelsmännen i krig ute i kolonierna). inrättades permanenta domstolen i för skiljedom mellan länder. kom en ytterligare konferens i , och den utmynnade i 13 konventioner med en lång rad bestämmelser. Den fjärde av dessa - om regler och bruk i landkriget - är enligt uttalande av Nlirnbergdomstolen att betrakta som sedvanerätt, dvs. den skall respekteras oavsett om staterna formellt anslutit sig till den eller inte. Utöver specificerade bestämmelser finns inledningsvis följande stadgande: "Intill dess en mera fullständig kod för folkrätten i krig utarbetats, anser de höga fördragsslutande parterna det lämpligt att förklara att i sådana fall, som icke innefattas i konventionerna, skall civilbefolkning och krigförande stå under skydd av nationernas lagar, som de framgår av bruket bland civiliserade folk, av humanitetens bud och av det allmänna samvetets regler." Londonprotokoll tar upp handelskriget till sjöss. Genéveprotokoll förbjuder användande av gas. (Detta förbud gäller än liksom de ännu äldre förbuden mot små explosivkulor och s. k. Londonprotokoll tog upp frågor kring ubåtskrig. stadga inrymmer bestämmelser av folkrättslig karaktär. Krigsförbrytardomstolarna i Nurnberg och hade som grund de s. k. Numbergprinciperna. De upptog tre slags brott: A. Brott mot freden (innebärande angreppskrig). Krigsförbrytelser, innebärande brott mot folkrätten i krig. Brott mot mänskligheten eller folkmord. Dessa principer godkändes av som gällande folkrätt. antog generalförsamlingen en konvention om förebyggande och bestraffning av folkmord. Skyddet för sårade, sjuka och krigsfångar fick nya regler genom Genévekonventioner. Erfarenheterna från ledde till utvidgade regler Genévekonventioner. a. fick civilbefolkningen i ockuperade områden ett särskilt skydd. tillkom en konvention för skydd av kulturvärden. Det finns starka skäl att söka utveckla folkrätten så att skyddet för civila utökas och så att nytillkomna, extremt inhumana vapen förbjuds. har i detta sammanhang gjort en rad framstötar i anslutning till de s. k. diplomatkonferenserna om krigets lagar. Brandvapen (bl. a. napalm), eldhandvapen med höghastighetsammunition vilka ger mycket svåra skador, splittervapen, vapen med fördröjd utlösning och vapen som bygger på svåra tryckvågor har tagits upp i detta sammanhang, vidare metoder som bombning mot hela områden och annan terrorbombning, medveten utsvältning och ekologisk krigföring. Trögheten vid dessa konferenser är ytterst påtaglig. och dess allierade har visat sig helt ointresserade av att förhandla kring inhumana vapen. (däremot visar ett positivt intresse, liksom en lång rad mindre stater.) hävdar att samtliga problem bör tas upp vid en världsnedrustningskonferens. har - även sedan , där många inhumana metoder användes, upphört - visat sig svårbearbetat i dessa frågor. I ett längre perspektiv behöver man inte bara modernisera folkrättens regler. Det är nödvändigt att också finna metoder att ingripa mot krafter som förbrutit sig mot folkrätten. I sin bok humanitet tar kommendör upp en rad synpunkter på detta problem. brott måste beivras, "i annat fall framstår folkrätten som en samling värdelösa paragrafer. dömdes två tyska ubåtsofficerare av till fängelse för sänkningen av ett brittiskt lasarettsfartyg 1918. Det var första gången en stat bestraffat sina egna krigsförbrytare. Enligt Versaillesfördraget 1919 skulle ställas inför specialdomstol - men vägrade att utlämna honom då holländsk lag inte kände till "brott mot internationella moralen. Segrarmakterna önskade 1919 rättegång mot 896 tyskar, men det kunde enligt tyska regeringen leda till oro 1 landet. I stället godtogs rättegång vid tysk domstol. Bara ett fåtal fall togs upp. Efter dömdes tyska och japanska krigsförbrytare dels vid Niirnbergrättegången och i , dels vid militärdomstolar hos segrarmakterna. I fanns program uppgjorda för folkutrotning och inhumana handlingar, medan behandlingen av civila och krigsfångar i fall hängde samman med de lokala befälhavarnas handlande. påpekar särskilt att Niirnbergrättegången inte friade någon därför att han handlat på order av sin chef. Om den anklagade förstått handlingens folkrättsstridiga karaktär och haft möjlighet att handla annorlunda måste vederbörande ses som ansvarig. En central fråga är att finna medel så att soldater överallt får lära sig folkrättens innebörd. Uppgifter om brott mot folkrätten finns i nästan alla krig. har givit många sådana exempel. I har endast en person - löjtnant - dömts för My. Han dömdes till livstids fängelse, men straffet mildrades steg för steg och 1974 blev han åter fri. Något ansvar på högre nivå har inte utkrävts för My eller liknande handlingar. noterar att den japanske högste chefen, general , dömdes till döden som ansvarig för de massakrer hans styrkor gjorde sig skyldiga till på i slutstriderna där 1944. Yamashita hävdade inför domstolen att förbindelserna i detta skede var mycket dåliga och att han därför inte haft kännedom om händelserna. Domstolen ansåg dock att kännedomen om grymheterna var allmänt spridd. Telford - en av åklagarna vid Niirnbergrättegången - har frågat om inte den amerikanske befälhavaren i , med tillgång till moderna telekommunikationer, hade mycket bättre överblick över händelserna än vad Yamashita kunde ha haft. Det kan noteras att inget fall är känt där någon krigsförbrytelse från nordvietnamesisk sida tagits upp vid domstol. Över huvud taget är det ytterst ovanligt att något land låter straffa sina egna krigsförbrytare. Utvecklingen sedan har visat, att det är utomordentligt svårt för staterna att döma sina egna medborgare för krigsförbrytelser. Om krigsfångar begått krigsförbrytelser har enligt krigsfångestaten rätt att ställa vederbörande inför domstol, men krigsfången kan också överlämnas för att dömas i hemlandet. Det är ett rättvisekrav, att bestraffning av krigsförbrytelser sker efter likartade grunder i alla stater oavsett om den anklagade är statens egen medborgare eller utlänning. Denna inriktning söker man nu följa i det internationella arbetet på nya lagar. Många stater - däribland - har i sina nationella lagar infört bestämmelser om straff för brott mot folkrätten. Den svenska lagstiftningen har utformats så, att svensk domstol har möjlighet att döma brott mot folkrätten oberoende av var gärningen begåtts eller gärningsmannens nationalitet. Även om man kan nå vissa förbättringar på denna väg torde det inte bli någon väsentlig ändring förrän staterna gått med på att inrätta en internationell krigsforbrytardomstol. Förslag härom har framförts, men motståndet främst från stormakterna är betydande. Det torde därför ta innan staterna kan samla sig kring ett så framsynt förslag. Enligt 1976 har det förekommit 119 krig - inbördeskrig och internationella krig - . Inbördeskrigen är folkrättsligt svårast, och grymheterna är där ofta långt värre än normalt i krig mellan stater. Anledningen är bl. a. att statsledningarna betraktar motståndarna som förbrytare, mot vilka staten tillgriper vilka metoder som helst. Gerillasoldater har inte krigsfångeskydd. Motståndsrörelsens medlemmar vet att ingen rättvisa eller nåd visas den som blir fasttagen, och därför trappas grymheten upp även på denna sida. Enskilda stater hävdar att folkrätten inte har giltighet för vad som företas inom landets egna gränser. Ett gigantiskt exempel är hungerkrigföring mot , "efterkrigstidens kanske grymmaste krig. ger i Folkrätten och världspolitiken åtskilliga exempel. Behovet av förstärkt folkrätt och en internationell krigsforbrytardomstol är mycket stort. Säkert är Wulffs bedömning av svårigheterna riktig. Det hindrar inte att ett internationellt opinionsbildningsarbete bör bedrivas. Enskilda och organisationer kan göra en del. Men främst måste parlament och regeringar ställa krav, t. ex. i FN. riksdag bör uttala sig för att en internationell krigsforbrytardomstol inrättas, och regeringen bör få i uppdrag att i internationella sammanhang verka för förverkligandet av detta önskemål. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen uttalar sig för inrättandet av en internationell krigsforbrytardomstol och uppmanar regeringen att i internationella organ verka för en sådan.