ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002621 · 1977-01-21 00:00:00 — om beräkningen av skattepliktig förmögenhet Vid fastställande av underlag för förmögenhetsbeskattning får de allra flesta skulder dras av från tillgångarna. Bland dessa skulder ingår enligt 5 § lagen om statlig förmögenhetsskatt (1947:577), debiterade obetalda skatter, nämligen debiterad preliminär skatt, slutlig skatt och tillkommande skatt. Däremot får beräknad slutlig skatt inte upptas som skuld i förmögenhetssammanställningen. Detta innebär att den som vid upprättande av sin självdeklaration finnér att den slutliga skatten kommer att överstiga den preliminärt inbetalda inte får dra av skillnaden mellan dessa belopp, alltså den verkliga skatteskulden . 1 vissa fall, t. ex. vid ojämna inkomstförhållanden för den som erlägger preliminär B-skatt, kan denna skatteskuld vara betydande . Även för inkomsttagare med preliminär A-skatt, och då särskilt i fall då vederbörande haft inkomster av mer eller mindre engångskaraktär, kan det inträffa att skillnaden mellan inbetald preliminär skatt och slutlig skatt är stor. Det bör uppmärksammas att därest den skattskyldige beräknat sin slutliga skatt och inbetalat belopp minskas hans tillgångar med den extra inbetalningen av preliminär skatt. Eftersom grunden för förmögenhetsbeskattningen är att endast den skattskyldiges nettoförmögenhet beskattas borde hans beräknade skatteskuld få dras av som skuld och inte enbart debiterad obetald skatt. I konsekvens härmed följer självklart att även beräknad överskjutande skatt skall tas upp bland tillgångarna som fordran. Det är inte ovanligt, särskilt för företagare med varierande inkomster, att skillnaden mellan debiterad preliminär skatt och slutlig skatt uppgår till . Redan vid förmögenhetsbeskattning i lägsta skatteklassen, 200 000 till , utgör skatten en procent, alltså . förmögenhet, varför beaktande av den verkliga skatteskulden respektive skattefordran kan ändra förmögenhetsskatten med . Det bör följaktligen prövas om inte ett hänsynstagande till beräknad slutlig skatt kan ske vid beräkning av skattepliktig förmögenhet. Lämpligen bör skatteskulden respektive skattefordran uppgå till ett visst minsta belopp, t. ex. . för att beaktas för att undvika kontroll av beräknad slutlig skatt när det gäller mindre belopp. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning av frågan om beaktande av skatteskuld respektive skattefordran vid beräkning av skattepliktig förmögenhet.
mot · G002627 · 1977-01-21 00:00:00 — av i m. fl. om arbetsgivaravgiften för vissa rörelseidkare Enligt skattelagstiftningen skall inkomst redovisas i olika förvärvskällor såsom inkomst av tjänst, rörelse, jordbruksfastighet m. m. Driver en person både rörelse och jordbruk skall detta redovisas som skilda förvärvskällor. Enligt lagen om allmän arbetsgivaravgift 1968:419 4 § skall fysisk person erlägga allmän arbetsgivaravgift för inkomst av här i riket bedriven rörelse eller inkomst av jordbruksfastighet. Bestämmelserna medför att arbetsgivaravgift uttages på en egenföretagares hela rörelseinkomst även om samme pierson skulle ha underskott på av honom bedriven jordbruksrörelse. Motsvarande förhållande uppstår om en person driver två självständiga rörelser i olika kommuner. Skulle den ena ge överskott och den andra underskott sker ingen avräkning av underskottet vid beräkning av arbetsgivaravgiften. Rimligtvis borde endast nettot, dvs. överskott med avdrag för underskott, avgiftsbeläggas. Allmän arbetsgivaravgift är ju en löneskatt som arbetsgivaren betalar på utbetalda löner vilka sedan beskattas hos mottagaren. En person som driver rörelse i form av enskild firma eller ett jordbruk uppbär ju inte lön från sitt företag utan inkomstbeskattas för vinsten, dvs. för intäkter med avdrag för kostnader. Men i inkomstsammanhang blir den enskilde företagarens lön överskottet av bedriven rörelse eller jordbruksfastighet med avdrag för underskott i samma förvärvskällor. "Löneskatten, dvs. den allmänna arbetsgivaravgiften, borde därför endast utgå på nettoinkomsten. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag om att vid beräkning av allmän arbetsgivaravgift för person som driver rörelse i form av enskild firma eller jordbruk, inkomster och underskott i dessa avräknas mot varandra, så att dubbelbeskattning förhindras. () ()
mot · G002628 · 1977-01-25 00:00:00 — om översyn av systemet med preliminär B-skatt Principen för B-skatt är att den beräknas på basis av en preliminär självdeklaration, som normalt lämnas året före inkomståret. Betalningen sker med början . Systemet fungerar väl under förutsättning att inkomsten kan beräknas i förväg och att inkomsterna är någorlunda jämnt fördelade . För en grupp egna företagare är det sista villkoret inte för handen. De författare som har sin inkomst av royalty (och royalty är alltid att betrakta som inkomst av rörelse) får sina pengar utbetalade . Om royaltyinkomsten är lika år är det möjligt att betala den preliminära skatten med föregående års inkomster, men om man kan förutse en större inkomstökning är det omöjligt att betala den högre skatten med tidigare års lägre inkomster. Varken den lokala skattemyndigheten eller kan med gällande bestämmelser bevilja anstånd med inbetalning av preliminär skatt till dess royalty för inkomståret verkligen har utbetalats. Det är därför nödvändigt med en tilläggsbestämmelse som ger skattemyndigheterna möjlighet att sköta uppbörden på ett smidigare sätt och som gör att de skattskyldiga kan betala sin skatt i den takt inkomsterna kommer. Lämpligen kunde detta ske genom alternativa betalningsterminer. Med stöd av vad ovan anförts hemställes att beslutar att hos regeringen begära att frågan om systemet med preliminär B-skatt utredes.
mot · G002629 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om införande av en allmän skatteflyktsklausul Åtgärder för att komma till rätta med skatteflykt och skattefusk har länge stått under debatt. Behovet av effektiva åtgärder ter sig alltmer angeläget. Stigande kommunalskatter och indirekta skatter har ökat bördorna för stora grupper inkomsttagare. Med all rätt finner dessa grupper det orimligt att miljardbelopp kan undandras från beskattning genom skatteflykt och skattefusk. De åtgärder som vidtagits för att minska dessa möjligheter har varit helt otillräckliga. kommunisterna har begärt en särskild utredning med uppdrag att skyndsamt utarbeta förslag till åtgärder mot skatteflykt och skattefusk. När detta yrkande senast behandlades åberopade skatteutskottet bl. a. förslag från en expertgrupp inom företagsskatteberedningen om införande av en allmän skatteflyktsklausul som skäl för avstyrkande av motionsyrkande!. Utskottet anförde också att förslaget remissbehandlats och att det övervägande antalet remissinstanser ställt sig positiva till en allmän skatteflyktsklausul. Någon tidpunkt när förslag från regeringen var att vänta angavs dock inte. I en frågedebatt senare i har ej heller budgetministern kunnat ange någon tidpunkt. Tvärtom anfördes viss tveksamhet till arbetsgruppens förslag. Den fråga som närmast debatterats är rättssäkerheten. Några remissinstanser har uttalat tveksamhet på denna punkt. Problemet har dock uppmärksammats av expertgruppen, som anförde: Vi har under vårt arbete kommit till den uppfattningen, att allmänna regler om skatteflykt nu kan övervägas och att det också bör vara möjligt att avgränsa dem på ett sätt som kan godtagas från rättssäkerhetssynpunkt. Vi delar denna bedömning och finner inga skäl att ytterligare fördröja denna angelägna fråga. avslag på vårt yrkande om en särskild utredning rörande åtgärder mot skatteflykt och skattefusk baserades i hög grad på förväntningar om förslag till en skatteflyktsklausul. Regeringens tveksamhet inte bara fördröjer frågan utan gör det t. o. m. osäkert huruvida något förslag på grundval av expertgruppens rapport kommer att framläggas. Vid finner det därför angeläget att ger uttryck för meningen att omedelbara åtgärder är angelägna. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär förslag om införande av en allmän skatteflyktsklausul. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) i
mot · G00263 · 1977-01-11 00:00:00 — av herrar i och i om vissa transportfordons utrustning, m. m. Bestämmelser om fordons utrustning m. m. återfinns företrädesvis i fordonskungörelsen . Enligt bestämmelserna i denna behöver traktorer och släpvagn till traktor inte vara försedda med stopplykta (bromsljus). Backspegel behövs endast på traktorer som har förarhytt. Det måste betraktas som högst otillfredsställande att traktorer i vissa fall inte måste vara utrustade med backspegel då de framförs på allmänna vägar och i den intensiva trafik som råder. Lika otillfredsställande måste det betraktas att traktorer och släpvagnar som framförs på allmänna vägar inte behöver vara utrustade med stopplykta. Detta utgör en ständig källa till faromoment som måste elimineras. Många förare av traktorer har för att undvika bullerskador till följd av det starka bullret från fordonet utrustat sig med hörselskydd. Detta måste betraktas som vällovligt, men när vissa förare som hörselskydd använder radiolurar kopplade till radions programsändningar, då måste detta betraktas som oförsvarligt. Med vanliga hörselskydd kan vissa utifrån kommande ljud ändå uppfattas, men med radiomusik i dessa är detta helt omöjligt. Några förbud för detta finns emellertid inte utfärdade från trafiksäkerhetsverket. I fordonskungörelsen finns bestämmelser om besiktning av fordon. Några bestämmelser om att traktorer och vagnar som dras av dessa skall genomgå regelbundna kontrollbesiktningar finns dock inte. I vår ständigt ökande trafik krävs att alla fordon och vagnar som där framförs är av god kvalité och inte utgör en trafikfara på grund av förslitning eller andra defekter. Skall trafiksäkerheten öka, vilket vi hoppas att alla önskar, måste också kontrollbesiktning införas för traktorer och släpvagnar till dessa, om de skall framföras på våra allmänna vägar. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av fordonskungörelsen med avseende på vad som i motionen anförts om traktorer och släpvagnar. HANS () i
mot · G002630 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om avdragsrätten vid inkomsttaxering för vissa bilkostnader Många människor är tvingade att ha sin arbetsplats på stort avstånd från den plats där de bor. De får därigenom avsevärda kostnader för sina resor mellan dessa platser. Det gäller i särskilt hög grad dem som är bosatta i glesbygder. Vid taxeringen medges vissa avdrag för resekostnaderna mellan arbetsplats och bostad. Avdraget beräknas enligt viss schablon. Schablonen bygger på vissa gensomsnittliga körsträckor såväl beträffande resorna mellan bostad och arbetsplats som för övriga (privata) resor. För den som ej uppfyller dessa förutsättningar betyder schablonen att avdrag av erforderlig storlek ej medges. Schablonen - som är lika över hela landet - missgynnar sålunda enligt vår mening dem som har de längsta körsträckorna. Dessa bor som vi ovan nämnt ofta i Norrlandslänen. Enligt vår mening är kostnaderna för egen bil högre vid samma färdsträcka i landets nordliga delar än i övriga delar. Att så är fallet visas bl. a. av att den statliga bilersättningen utgår med högre belopp i de fyra nordligaste länen än i övriga län. I Y och Z län utgår den med och i AC och BD län med ett högre belopp per kilometer färdsträcka än i landet i övrigt. Den större bilkostnaden i Norrlandslänen borde fa slå igenom också när det gäller avdragsrätten för dem som måste göra resor mellan arbetsplats och bostad. En differentiering av avdragsrätten bör därför övervägas så att de som tvingas pendla med bil mellan arbetsplats och bostad i de nordliga länen kompenseras för sina högre kostnader. Åberopande det anförda hemställes att hos regeringen anhåller om översyn av reglerna om avdragsrätt för resor med bil mellan arbetsplats och bostad i syfte att nå kompensation för de högre bilkostnaderna i de fyra nordligaste länen. PER () i Gäddvik
mot · G002632 · 1977-01-25 00:00:00 — 1976/77 632-643 Av i m. fl. om parts hörande vid besvär över beslut om häktning och reseförbud Enligt 51 kap. 8 5 och 52 kap. 7 S äger hovrätten i fråga om häktning och reseförbud utan motpartens hörande göra ändring i underrättens beslut. Givetvis kan mål förekomma då en förklaring av motparten är utan betydelse för avgörande av frågan om häktning eller reseförbud. Detta torde dock tillhöra undantagen. Regelmässigt bör motparten, oavsett han/hon har ställning som åklarare eller försvarare för misstänkt, beredas tillfälle att inkomma med förklaring, innan hovrätten fattar beslut i en för processen så väsentlig fråga som ett frihetsberövande. Från rättssäkerhetssynpunkt och för partsbalansen i processen är det av väsentlig betydelse att hovrätten bereder båda parter tillfälle att yttra sig, innan ändring göres i ett av tingsrätten fattat beslut i fråga om häktning eller reseförbud. Endast i undantagsfall bör denna princip frångås. För att skapa garantier för att hovrätterna iakttager stor restriktivitet när det gäller underlåta att höra part i hithörande fall är en ändring av 52 kap. 7 S påkallad. Med åberopande av det anförda hemställes att antar följande ändrade lydelse av 52 kap. 7 S tredje stycket, sista meningen : Är fråga om häktning eller reseförbud må hovrätten ock, om synnerliga skäl föreligger, utan motpartens hörande göra ändring i underrättens beslut. () () 1 1976/77.
mot · G002634 · 1977-01-24 00:00:00 — om rätt för intagna i fångvårdsanstalt att bedriva facklig verksamhet Den forsta moderna fångstrejken i ägde rum på interneringsanstalten . Därefter följde livlig verksamhet i landets fängelser, särskilt . Landsomfattande strejk- och protestaktioner ledde till centrala förhandlingar mellan företrädare för förtroenderåd och vid minst tre tillfällen, , . Man kan naturligtvis instämma med DN-journalisten , som nära följt fångstrejkerna, när han i sin bok "Riv alla kåkar lite resignerat konstaterar, att det direkt påtagbara resultatet kan synas magert. Men han tillägger också något som är centralt: Men likafullt tror jag att det var något märkligt och betydelsefullt som skedde då fångarna slöt sig samman i en kamp där man krävde ett slut på en rad förnedrande Just samarbetet mellan fångarna i kamp för ett gemensamt mål måste ju rimligen betraktas som något positivt. krävde en arbetsgrupp inom brottsförebyggande rådet att den fackliga medvetenheten hos de intagna på anstalterna bör uppmuntras och slog fast att de intagnas vilja att organisera sig och hävda vissa gemensamma intressen (bör) betraktas som ett positivt inslag i anstaltslivet - något att bygga vidare på inför frigivningen. Justitieministern gav i ett frågesvar uttryck för sin syn på gångarnas fackliga strävanden. Han hävdade att 36 5 i lagen om kriminalvård i anstalt bl. a. betyder att överläggningsrätten har begränsats till att gälla den egna anstalten och där tjänstgörande personal. Men detta står inte uttryckt i klartext vare sig i förarbeten eller lagtext. Tvärtom måste rimligen riksdagsbeslutet tolkas som ett steg för en utvidgning av förhandlingsrätten. fanns ju inga stadganden alls; infördes i lagen en särskild paragraf (36 ij) om rätt till lokala överläggningar. Det är nödvändigt att klarhet skapas i myndigheternas inställning till gångars fackliga strävanden. Mot bakgrund av ovanstående hemställes att hos regeringen begär förslag till lagändring som fastställer fångars fackliga rättigheter.
mot · G002635 · 1977-01-24 00:00:00 — av herrar och i om upphävande av lagen om tillfälligt omhändertagande När justitieutskottet i sitt betänkande 1975/76:4 pläderade för att LTO skulle finnas kvar angav man tre huvudskäl: LTO är ganska harmlös, polisen ingriper bara om friviliga metoder inte hjälper, folk för sitta fängslade högst . Ett LTO-ingripande leder inte till några som helst efterräkningar för den omhändertagne. LTO-ingirpanden skall öppna vägen för stöd och hjälpinsatser, inte minst för ungdomar på glid. Men i sitt betänkande 1976/77:4 tvingades justitieutskottet självt konstatera att samtliga dessa förutsättningar för att behålla LTO visat sig vara minst sagt inhåliga: JO har tvingats påtala felaktiga LTO-ingripanden av polisen. Justitieministern har tvingats erkänna att polisen på flera håll har fört register över LTO-gripna personer. har meddelat att en tredjedel av LTO-fallen inte ens rapporteras till sociala myndigheter; långt färre blir föremål för den sociala utredning som skall ske enligt LTO § 6. Vad finns då kvar av LTO? Jo, en slasktrattslag som kan tillämpas mot folk som inte kan gripas med hjälp av någon annan bestämmelse - och fioran av lagregler som ger rätt till frihetsberövande är sannerligen rikhaltig. Folk som misstänks för att ha begått brott eller planera brott, folk som är berusade eller uppträder förargelseväckande, folk som bryter mot allmän eller lokal ordningsstadga kan gripas med stöd av andra bestämmelser. LTO gäller bara den grupp som inte ens misstänks för att planera brott, som inte uppträder berusat, som inte bryter mot någon ordningsföreskrift - men ändå på något sätt stör den allmänna ordningen. Behövs verkligen en sådan lag i ett rättssamhälle? Nej, den argumentation som anförts är helt otillräcklig. En klar beskrivning av de fall som kan bli föremål för frihetsberövande endast med hjälp av LTO skulle sätta lagens verkliga karaktär i bjärt belysning. är det uppenbart att LTO-ingripanden har en direkt menlig inverkan på många unga människors tilltro till rättssamhället. Med hänvisning till ovanstående hemställes att beslutar upphäva lagen om tillfälligt omhänderta gande. PER () ()
mot · G002636 · 1977-01-25 00:00:00 — om parts hörande vid besvär över beslut om häktning och reseförbud har ett flertal fall förekommit där hovrätt ändrat på underrätts beslut om häktning utan att motparten, åklagaren, fått möjlighet att inkomma med skriftlig förklaring till sitt krav på häktning. Det är ofta fråga om ekonomiska och skattemässiga brott där kollusionsfara föreligger, dvs. den misstänkte kan samspela med annan person för att undanskaffa bevismaterial. Enligt mitt förmenande kräver såväl rättssäkerheten som partsbalansen i processer att hovrätten förelägger åklagaren att inkomma med skriftlig förklaring till sin häktningsframställan innan hovrätten fattar sitt beslut. Det torde ofta vara omöjligt för hovrätt att utan åklagarens hörande eller förhandling avgöra om flykt- eller kollusionsfara föreligger. Lagligen grundar sig hovrätternas beslut att inte kommunicera med åklagaren på en bestämmelse i 52 kap. 7 $ : Är fråga om häktning eller reseförbud, må hovrätten ock utan motpartens hörande göra ändring i underrättens beslut. Det synes som om hovrätterna i alltför stor utsträckning underlåter att kommunicera med åklagaren i häktningsfallen. Hovrätternas beslut att frige den misstänkte utan att ge åklagaren tillfälle till yttrande kan avsevärt försvåra den pågående förundersökningen och betydanden värden kan undandras målsägaren. Det synes angeläget att en lagändring vidtages så att det normala fallet vid en hovrätts prövning av en underrätts häktningsbeslut blir att åklagaren bereds tillfälle inkomma med förklaring till sitt häktningsbeslut eller att en förhandling genomföres. Om synnerliga skäl föreligger bör dock hovrätten kunna ändra underrättens beslut i häktningsfrågor utan motpartens hörande. Med stöd av vad jag ovan anfört får jag därför hemställa att hos regeringen begär ändring i bestämmelser, innebärande att hovrätts beslut i ändring av underrätts häktningsbeslut icke må ske utan motpartens hörande, såvida icke synnerliga skäl föreligger.
mot · G002637 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:637 av om sänkt åldersgräns för straffrättsligt ansvar vid homosexuella handlingar föreslog att samma rättsregler skulle gälla i fråga om åldersgränser för homosexuellt umgänge som för heterosexuellt umgänge. Detta förslag tillstyrktes också av så gott som alla remissinstanser. Justitieministern har meddelat att han avser att tillsätta en ny utredning för att se över 6 kap. Till denna utredning skulle också hänskjutas frågan om åldersgränserna för homosexuella. Enligt min mening behöver den frågan inte ytterligare utredas. För att undanröja diskrimineringen av homosexuella i detta avseende behövs bara två mindre ändringar av 4 och 8 S§ i 6 kap. Sådan ändring har tillstyrkts av bl. a. , , , riksåklagaren, ärkebiskopen, centralråd, , samt , och socialdemokraternas kvinnorförbund. De särskilda bestämmelserna för homosexuella upplevs som kränkande av de homosexuella, och har också visat sig öka risken för utpressning mot homosexuella. Det kan nu anses fullt klarlagt att några särskilda skäl för högre åldersgränser för homosexuella inte föreligger. Jag föreslår därför att särbestämmelserna för homosexuella i , 6 kap. 4 och 8 SS tas bort . Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att 6 kap. 4 och 8 SS av ges följande, som motionärens förslag betecknade lydelse: Nuvarande lydelse Motionärens förslag Har någon könsligt umgänge med Har någon könsligt umgänge med annan av motsatt kön, som är under den som är under och som och som står under hans står under hans tillsyn vid skola, an tillsyn vid skola, anstalt eller annan stalt eller annan inrättning eller som inrättning eller som eljest står under eljest står under hans övervakning, hans övervakning, vård eller lyd- vård eller lydnad, eller sker det under nåd, eller sker det underutnyttjande utnyttjande i annat fall av den un i annat fall av den underåriges beroende ställning, dömes för otukt med ungdom till fängelse i högst . Detsamma skall gä , om någon som fyllt aderton är har känsligt umgänge med annan av samma kön som ej fyllt eller ock, under omständigheter som angivas i första stycket, med annan av samma kön som är . Den som genom att utlova eller giva ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfällig könsförbindelse med någon som är under eller, om han är av samma kön, , dömes för förförelse av ungdom till böter eller fängelse . deråriges beroende ställning dömes för otukt med ungdom till fängelse i högst . Den som genom att utlova eller giva ersättning skaffar eller söker skaffa sig tillfällig könsförbindelse med någon som är under , dömes för förförelse av ungdom till böter eller fängelse .
mot · G002638 · 1977-01-21 00:00:00 — om telefonavlyssning vid majestätsbrott Enligt lag med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål kan tillstånd till telefonavlyssning medgivas beträffande brott som avses i 3 kap. 1, 2, 5 eller 6 § (mord, dråp, misshandel eller grov misshandel) eller i 4 kap. 1, 2, 3 eller 4 8 (människorov, olaga frihetsberövande, försättande i nödläge och olaga tvång) om gärningen innebär förgripelse mot Konungen eller annan som är nämnd i 18 kap. 2 8 (annan medlem av konungahuset eller mot den som i egenskap av riksföreståndare fullgör statschefens uppgifter). 1975/76:202 med förslag till nya regler om telefonavlyssning vid förundersökning m. m. har någon motsvarande bestämmelse inte tagits in. Regeln i 27 kap. 13 8 om att telefonavlyssning kan ske vid misstanke om brott för vilket ej är stadgat lindrigare straff än fängelse medför att vid misstanke om mord, dråp och människorov kan telefonavlyssning tillåtas. Om däremot skälig misstanke föreligger om misshandel, grov misshandel, olaga frihetsberövande, försättande i nödläge eller olaga tvång och dessa brott utgör s. k. majestätsförbrytelser skulle telefonavlyssning inte längre vara möjlig. Departementschefen har motiverat ändringen med den föga upplysande förklaringen att någon speciell regel om telefonavlyssning inte behövs beträffande de s. k. majestätsbrotten. Jag är av helt motsatt uppfattning. Det saknas anledning att inskränka det nuvarande skyddet för statschef. Det tilltagande våldet i världen gör en sådan inskränkning ännu mer obefogad. Skyddet för personer som genom sin ställning är särskilt utsatta måste upprätthållas. Den regel beträffande majestätsbrott som finns lag bör därför bibehållas. Under hänvisning till det anförda hemställes att vid behandlingen av propositionen 1975/76:202 med förslag till nya regler om telefonavlyssning vid förundersökning m. m. beslutar sådan ändring av den i propositionen föreslagna lagen om ändring i att nuvarande möjligheter till telefonavlyssning vid de s. k. majestätsbrotten överförs oförändrade till den nya lagen.