mot · G002925 · 1977-01-24 00:00:00 — Motion 1976/77: 925 av m. fl. Det socialde" okratiska partiet eftersträvar ett från hela folkhushållets synpunkt effektivi utnyttjande av de produktionsresurser som står till jordoch skogsbrukets förfogande. Marken är en av de viktigaste av dessa resurser. Det är därför angeläget att motverka spekulation med jordbruks- och skogsmark och därav betingad prisstegring. Åkerarealen i uppgår till ca . Därav ägs av enskilda, av kyrka och kommun, av staten och av aktiebolag. Landets jordbruk är fortfarande till övervägande del uppdelat i en ägostruktur med små enheter. Samma är förhållandet med de kombinerade skogs- och jordbruksfastigheterna. Medelarealen åker per brukningsenhet var enligt fortfarande så lågt som . Stora variationer förekommer dock inom riket. Inom vissa län är medelarealen så låg som per brukningsenhet. Ytterligare belysande är att av landets 131 949 enheter fanns55 241 enheter med en åkerareal mellan 2,1 och , 42 385 enheter med en åkerareal mellan 10,1 och , och i storieksgruppen mellan 30,1 och fanns endast 15 384 enheter. I stora delar av landet är det en förutsättning för ett bestående jordbruk och för att motivera långsiktiga investeringar att en genomgripande strukturrationalisering äger rum. Den yngre generationen jordbrukare har andra krav på företagets storlek och bärkraft samt på rationalitet och arbetsmiljö än den äldre generationen. Strukturrationaliseringen kan ske antingen genom tillköp av åker och skog eller genom att åkermarken får disponeras som sidoarrende. Storleksökningen genom tillköp har varit blygsam i stora delar av landet beroende på ett lågt utbud av fastigheter. Utbudet har varit betydligt lägre än efterfrågan, med en stark markprisstegring som resultat. Fastighetspriserna är så höga att de ofta inte motsvarar avkastningsvärdet. Anledningen till det låga utbudet torde främst vara att fast egendom betraktas som inflationssäkert realkapital. Därtill kommer skattetekniska förmåner samt att med ägandet följer eftertraktade rättigheter bl. a. i form av jakt och fiske. Benägenheten att behålla fastigheten inom släkten är stor även efter det att ägaren upphört med driften, vilket successivt har lett till att allt större areella resurser ägs av andra än dem som brukar fastigheten eller som är beroende av jord- och skogsbruk för sin försörjning. Från lantbrukarhåll hävdas att sambandet mellan ägande och brukande av jorden har stor betydelse när det gäller att bygga upp bärkraftiga enheter. 1 1976/77. Att brukaren långsiktigt skall kunna förfoga över marken när han planerar investeringar måste garanteras, oberoende av om brukandet grundar sig på ägande eller arrende. Med utgångspunkt i dessa krav och ovan beskrivna utveckling kan man konstatera att nuvarande förhållanden är långt ifrån tillfredsställande. Andelen arrenderad uppgår till ca 40 96. Situationen belyses ganska bra i motioner till 1976. Så redovisar t. ex. länsförbundet i att inom stora delar av länet ägs nu hälften av den enskilda marken av sterbhus och utbor. I vissa områden är siffran för dessa ägarkategorier så hög som 60 till 70 96. Av en utredning över ägarförhållandena i framgår att av den enskilt ägda åkermarken i länet ägs 26 96 av personer som bor utanför den församling där fastigheten är belägen. Motsvarande siffra för den enskilt ägda skogsmarken är 41 96 som inte bor inom församlingen. Av enskilt ägd skogsmark i hela landet ägs ca hälften av personer som inte bebor fastigheten. Ägande utan behov av att utnyttja jordbruksfastigheten som försörjningsunderlag torde i de flesta fall innebära sämre utnyttjande av fastighetens produktionsförmåga. innebär ofta nämnda ägarförhållanden att investeringsbenägenheten i mark och byggnader är mycket låg. Undantag utgörs av fastigheter där långsiktiga arrendekontrakt kan åstadkommas. Förhållandena blir ännu mer svårbemästrade i de talrika fall då ägandet av en fastighet är uppdelat på ett stort antal personer. Ägarna till sådana fastigheter är oftast intresserade av att fl inägomarken hävdad men i allmänhet inte benägna att upplåta marken på långsiktigt arrende. För att över huvud taget kunna bibehålla ett aktivt jordbruk inom stora delar av landet måste en fortsatt strukturrationalisering stimuleras. Tillskapandet av bärkraftiga jord- eller kombinerade jord- och skogsbruksfastigheter är en förutsättning för att yngre brukare skall vara benägna att satsa på jordbruk. Nuvarande ägarförhållanden utgör en effektiv spärr för en nödvändig strukturrationalisering. Rent allmänt måste sådant ägande av realkapitalet jord och skog som utgör hinder för en positiv sysselsättningsutveckling i olika bygder bedömas som olämpligt från samhällets synpunkt. Att äga mark måste innebära ansvar för att främja sysselsättning och ett i övrigt godtagbart resursutnyttjande. I den allmänna debatten om de starkt stegrade markpriserna har ofta skulden lagts på brister i nuvarande jordförvärvslagstiftning. a. har hävdats att konkurrensen om marken från domänverket, bolag och andra juridiska personer starkt skulle ha bidragit till de stegrade markpriserna. I ett läge där utbudet inte svarar mot efterfrågan påverkar naturligtvis tillkommande köparkategorier prisbildningen. Statistiken över förvärvade fastigheter talar emellertid inte för att trycket från juridiska personer har varit särskilt hårt. Däremot har de s. k. släktförvärven dominerat. Av nedanstående tabell, sammanställd ur lantbruksstyrelsens statistik över jordförvärv , framgår att den största delen förvärv har skett utanför prövning enligt jordförvärvslagen. Förvärv enligt jordförvärvslagenÅker och skog Det klart dominerande antalet släktförvärv har dels medverkat till att konservera små fastigheter, dels bidragit till att öka antalet ägare som själva inte brukar eller bebor fastigheten. har enligt sina direktiv att söka utarbeta förslag till en jordförvärvslagstiftning som skall vara ett hjälpmedel i en strukturomvandling och främja tillkomsten av rationella företag inom jord- och skogsbruket som spekulations- och kapitalplaceringsköp hindras. Utredningen har rätt vida direktiv och är oförhindrad att lägga fram radikala förslag. måste konstateras att med jordförvärvslagens hjälp kan man i bästa fall lösa de problem som är sammanhängande med förvärvsrätt i samband med att marken utbjuds till salu. Däremot kan jordförvärvslagstiftningen inte lösa de problem som är förknippade med ett bibehållande av små och orationella enheter som aldrig utbjuds på marknaden. Som vi tidigare framhållit motverkar även detta förhållande starkt en rationell fastighetsbildning. Fastighetsbildningslagen ger möjligheter att genom fastighetsregleringar sammanföra fastigheter till bärkraftiga enheter. bedriver i samarbete med lantbruksnämnden i ett intressant arbete med fastighetsreglering. Mycket goda resultat kan uppvisas. Följande exempel är hämtade från en genomförd fastighetsreglering inom . Se nedanstående tabell: före regleringen 520 st. efter regleringen 185 st. före regleringen 235 mil efter regleringen 36 mil Exempel på storleksrationalisering vid omarronderingen i Dessa siffror talar för sig själva. Fastighetsregleringen har varit nödvändig för att åstadkomma ett bestående jordbruk i området. Även om är känt för sin stora ägosplittring, finns även många andra områden i landet där behovet av en fastighetsreglering är påfallande. Det är att observera att ovan redovisade fastighetsreglering har skett i samarbete och utan tvång. Arbetet är dock resurskrävande och tidsödande. Med nuvarande intensitet i fastighetsregleringsarbetet skulle det ta lantmäteriet närmare att bara genomarbeta . Det är uppenbart att en översyn av jordförvärvslagstiftningen endast kan lösa en del av åsyftade problem med höga markpriser och en orationell fastighetsbildning. Exemplet från visar på hur man genom ett aktivt fastighetsbildningsarbete, i samförstånd med berörda fastighetsägare, nått värdefulla resultat. Därför bör enligt vår mening en utredning tillsättas med uppgift att pröva under vilka förutsättningar ett aktivare fastighetsbildningsarbete skulle kunna påskynda en rationellare fastighetsbildning. Oskäligt stigande markpriser drabbar ytterst konsumenterna och utgör ett hinder för personer utan stora ekonomiska resurser att nyetablera sig som jordbrukare. Det är därför angeläget att finna metoder att kunna stoppa prisstegringarna på skogs- och jordbruksmark när marknadspriserna -tenderar att överstiga avkastningsvärdet. Anledningen till många spekulationsköp av jord- och skogsbruksfastigheter är att fast egendom betraktas som infiationssäkert realkapital. Därtill kommer att sambandet med ägandet medför skattetekniska förmåner. Dessa förhållanden motverkar benägenheten att avyttra fastigheter som man äger men inte avser att själv bruka. Från samhällssynpunkt är det principiellt oriktigt att skattetekniska förmåner skall vara förknippade med ägande utan samband med brukande av marken. För att förhindra oskälig markvärdestegring och spekulationsköp borde i stället skattesystemet utformas så att det vore ofördelaktigt att spekulera i ägande av mark. Ett sådant system skulle även öka benägenheten att avyttra fastigheter som man redan äger men som man inte avser att själv bruka. Det skulle påskynda och underlätta en nödvändig strukturrationalisering. Vi vill mot bakgrund av det anförda även föreslå att utredningen också får till uppgift att göra en översyn av beskattningsreglerna för ägande av mark utan samband med eget brukande. Beskattningsreglerna bör utformas så att enbart ägande av mark blir ekonomiskt ointressant. Det skall vara brukandet och inte ägandet som skall ge avkastning. Som vi tidigare påpekat kan en reformerning av jordförvärvslagen endast lösa vissa problem som är förknippade med markvärdestegringar och behovet av att påskynda en nödvändig strukturrationalisering. Det utredningsarbete som vi här har föreslagit har emellertid ett starkt samband med de frågor jordförvärvsutredningen har att lösa. Det vore därför önskvärt att förslag till lösningar av problemen kunde prövas i ett sammanhang. medvetna om svårigheterna i att finna effektiva metoder för att stoppa oskäliga markprisstegringar och svårigheterna i att konstruera lämpliga skattetekniska lösningar. Denna del av utredningsarbetet kan därför kräva tid. Däremot borde en översyn av förutsättningarna för ett aktivare fastighetsbildningsarbete kunna bedrivas skyndsamt. Det vore av stort värde om framför allt dessa frågor kunde prövas i samband med de förslag som kan komma att ställas av jordförvärvsutredningen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att hos regeringen begär en utredning med uppdrag att pröva under vilka förutsättningar ett aktivare fastighetsbildningsarbete skulle kunna påskynda en fastighetsbildning, som bättre än tillvaratar jordbruks- och skogsmarkens produktionsresurser med hänsyn tagen till de angelägna kraven om en tryggare sysselsättning, regionalpolitisk! positiva effekter samt omsorg om miljön, 2. att i anslutning härtill ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts beträffande utredningsuppdragets inriktning och syfte.