ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G002107 · 1977-01-13 00:00:00 — av m. fl. om upprustning av vägen Osterbybruk-Forsmark Önskemål om förbättringar av vägar hör knappast till de mera uppseendeväckande förslagen i . Kraven på bra vägar finns överallt i vårt land. Det är säkert berättigade krav som, om de uppfylldes, kunde betyda mycket inte minst från trafiksäkerhetssy npunkt. Väganslagen uppgår till betydande belopp, men förslitningar och den ökande trafiken gör att behoven växer i stället för minskar. Det uppstår ibland akuta behov av åtgärder på vägar som av olika anledningar ej kommit med i flerårsplanering. har det funnits möjligheter, när ett objekt betraktats som synnerligen angeläget, att ta av det särskilda anslaget som föranleds av konjunkturmässiga eller andra skäl. försvann med hjälp detta särskilda anslag till byggnads- och förbättringsåtgärder och därmed möjligheterna för regeringen att ingripa i speciellt ömmande fall. höjdes i stället det ordinarie anslaget för byggande och underhåll av vägar med samma belopp. Det kan vara positivt i sig självt, men det hjälper inte för vägar som ej finns med i långtidsplanering. Vi har i norra exempel på detta. Det gäller vägen 290-1130-1133 Österbybruk-Forsmark, som blivit en viktig och rikt frekventerad vägsträcka i anledning av kraftverksbygget i Forsmark. Den är verkligen i stort behov av upprustning och ombyggnad. Förbättringsåtgärder som är nödvändiga att vidta är förstärkning och oljegrusbeläggning på en sträcka mellan Strömsbro och Forsmark samt ombyggnad av vägen förbi byarna . Dessa arbeten har av beräknats till 3 milj. kr. Eftersom vägen inte ingår i gällande vägplaner, kan inte medel erhållas av ordinarie väganslag. Det erfordras därför att speciella medel ställs till förfogande. Den aktuella vägsträckan har irriterat de många trafikanter som färdas till sina arbeten vid kärnkraftsbygget i Forsmark. Den smala, krokiga och ojämna vägsträckan är synnerligen besvärlig att åka och medför stora påfrestningar på både fordonen och vägbanan. Stenskott är också ofta förekommande liksom andra skador på bilarna. Den tunga.dntensiva trafiken till kraftverket gör att nedslitningen av vägen raskt ökar. De anställda vid som ifrån pendlar väljer helst en annan väg. som dock blir längre. Även på är behovet av en bättre och säkrare väg synnerligen starkt. Vägen är och kommer än mera framöver att bli en väg med stor regional betydelse. i län har skrivit till förre kommunikationsministern i frågan, och denne inspekterade också den aktuella vägen. Krav om en vägupprustning har också rests av kommun, Forsmarksbolaget, , Lastbilscentralen och de anställdas fackliga organisationer. Det är sålunda alla berörda parters uppfattning att åtgärder bör vidtas för att förbättra vägen. Med hänvisning till det anförda får vi hemställa att i skrivelse till regeringen begär att särskilda medel ställs till förfogande för en omedelbar förbättring av väg 290-1130-1133 Österbybruk-Forsmark i län. () () HANS ()
mot · G0021070 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1070 av fru m. fl. med anledning av propositionen 1976/77:49 om nya förmåner åt frivilligpersonal m. fl. De förslag rörande förmåner för frivilligförsvarets personal som framlades av UFV (Utredningen rörande systemet för förmåner åt värnpliktiga med flera) präglades av en strävan att förbättra ersättningen och uppnå ett rättvisare system så att obefogade skillnader i förmånshänseende mellan bl. a. hemvärnsmän och övrig frivilligpersonal eliminerades. Proposition 1976/77:49 avviker på en del punkter från UFV:s förslag, och avvikelserna går i en riktning som innebär att skillnaden t. ex. i fråga om kurspremie blir större än som redan nu är fallet. Även när det gäller funktionärsarvoden har hemvärnet förmånen av en automatisk uppräkning av beloppen, vilken inte tillkommer övriga frivilligorganisationer. Det kan inte vara rimligt att göra denna åtskillnad, då alla frivilligorganisationer har bestyrkta svårigheter att rekrytera funktionärer. Funktionärerna inom övriga frivilligorganisationer är lika väsentliga för totalförsvarsverksamheten som hemvärnets. De har ansvaret för en stor och viktig frivilligverksamhet med allt vad det innebär av rekrytering, utbildning, registrering m. m. En hemvärnschef har visserligen krigsplanläggningsansvar men får ett helt annat stöd från HV-friv.-avdelningarna vid Fo-staberna. För att jämställa de olika frivilligorganisationerna i detta hänseende så bör ersättning till funktionärer (s. k. funktionärsarvoden) inom frivilligorganisationer införas i bisysslebrevet i FöD med belopp motsvarande det som anges i propositionen för hemvärnschef, dvs. När det gäller kurspremie vid genomgången utbildning innebär propositionens förslag en försämring för de kvinnliga frivilligorganisationerna i förhållande till hemvärnet. Redan nu erhåller en hemvärnsmän . i premie för en 40 timmars kurs. B-personal som deltar i samma kurs får . eller ingen premie alls om kursen räknas som kompletteringsutbildning. UFV:s förslag innebaren differentiering av premien för hemvärnsmän på dels . för specialkurser (vari även B-personal kan deltaga) dels . Enligt propositionen skulle hemvärnspremien höjas till . oavsett kurs, medan den kvinnliga B-personalens ersättning är oförändrad. Skillnaden i ersättning skulle alltså öka ytterligare. 1 1976/77. Med hänvisning till ovanstående hemställes att måtte besluta 1. hos regeringen anhålla att ersättning till funktionärer inom frivilligorganisationer införes i bisysslebrevet i FöD med belopp motsvarande det som anges i propositionen för hemvärnschef, dvs. 2. att följa UFV:s förslag beträffande premie för hemvärnsman med . för specialkurs och . () BO () GOTAB 52997 Slockholm 1977
mot · G0021072 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1072 om ersättning vid vård av sjuka föräldrar Enligt "HSN-aktuellt, utgiven av hälso- och sjukvårdsnämnden i nr 1/1977 utgör numera kostnaden för "en vakhjälpsnatt" i . Om vakhjälpen beräknas omfatta mer än skall anmälan göras till långvården. Vad kostnaden i långvården utgör anges inte, men torde inte nämnvärt understiga det nämnda beloppet. Den ovan nämnda summan på . är uppenbarligen mycket högre än de hemsjukvårdsbidrag som kan ifrågakomma. I en artikel i nr 47/1976 skriver överläkaren vid medicinska kliniken i , med. a. följande: "För någon tid sedan hörde jag talas om en kines på besök i vårt land. Han uttryckte sin förvåning över att välståndslandet sätter sina gamla i fängelse. En karikerad överdrift måhända, men med en kärna av sanning. I min dagliga gärning som invärtesmedicinsk läkare ställs jag ideligen inför en gamling på avdelningen som vill hem och ej in på en institution. I en föga realistisk optimism tror han eller hon att barnen nog skall hjälpa till och klara av skröpligheten. Men barnen förklarar för personalen - sällan för den gamle själv - att det är helt otänkbart; de harju sitt förvärvsarbete. Det finns av landstingen beviljade hemsjukvårdsbidrag men de motsvarar ingalunda inkomstbortfallet från ett förvärvsarbete. Föräldrar med spädbarn får numera tjänstledighet med bibehållen lön för avsevärda tidsperioder. frågar jag våra makthavare: Kan man inte tänka sig motsvarande förmån - tjänstledighet med bibehållen lön - för den som vårdar en förälder eller svärförälder? Det torde i många fall kunna medföra åtminstone ett uppskov med institutionsvården. Vem som skall betala överlåter jag till våra politiker att avgöra. För den totala samhällsekonomin blir det knappast fråga om en utgift utan om en vinst. Och större och viktigare är den humanitära vinsten." Mot bakgrunden av dessa två citat synes det måhända rimligt att låta utreda, huruvida de principer för ersättning av föräldrars vård av barn, som statsmakterna beslutat, i en eller annan form också kan göras tillämplig på vuxna barns vård av föräldrar i hemmet. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen hemställer om utredning angående formerna för och omfattningen av ekonomisk ersättning åt vuxna "barn som vårdar föräldrar. I* 1976/77.
mot · G0021074 · 1977-01-25 00:00:00 — av herrar i och Polstam om handikappersättning till föräldrar för vård av döva och gravt hörselskadade barn Handikappersättning utgår till den som fyllt och som innan han fyllt för avsevärd tid fått sin fysiska eller psykiska funktionsförmåga nedsatt i sådan omfattning att han a) i sin dagliga livsföring behöver mera tidskrävande hjälp av annan, b) i annat fall får vidkännas betydande merutgifter. Handikappersättning skall även utgå till blind, döv eller gravt hörselskadad, om tillståndet inträtt . Alltefter hjälpbehovets omfattning eller merutgifternas storlek är handikappersättningen f. n. 60, 45 eller av basbeloppet. De nya reglerna för handikappersättning infördes fr. o. m. och ersätter därmed såväl invaliditetsersättningarna som invaliditetstilläggen. Både i fråga om denna förmån och i fråga om vårdbidraget till föräldrar som vårdar handikappade barn hemma innebär de nya bestämmelserna mildare regler, vilka ger fler handikappade möjlighet att få ersättning för vårdkostnader och merkostnader på grund av handikappet. Det torde ändå vara så, att någon handikappersättning ej utgår till föräldrar eller förälder till döva och gravt hörselskadade barn. Enligt vår mening skall handikappersättning även utgå till dessa. Att vårda döva och gravt hörselskadade barn innebären stor arbetsprestation och betydande merkostnader, som väl motiverar att handikappersättning utgår. Det torde vara ett rättvisekrav att också dessa föräldrar erhåller handikappersättning, liksom föräldrar till de handikappade som uppfyller kriteriet för handikappersättning. Enligt vår mening bör, innan ställningstagande görs om handikappersättning skall utgå till föräldrar som vårdar döva och gravt hörselskadade barn, utredning i fråga om kostnaderna för en dylik reform vidtas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning rörande kostnader för handikappersättning till föräldrar till döva och gravt hörselskadade barn . () ()
mot · G0021075 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1075 av herrar i och Polstam om rätt för rörelsehindrad till bidrag för anskaffning av bil, m. m. För att kunna Förvärvsarbeta eller förvärva yrkesinriktad utbildning kan handikappad få lån och bidrag för anskaffning av personbil eller motordriven invalidvagn. Bestämmelser härom finns i 62-70 88 arbetsmarknadskungörelsen. Enligt 66 § samma kungörelse utgår särskilt bidrag för sådan ändring av eller anordning på fordonet som behövs för att det skall kunna brukas. Sådant bidrag kan utgå även om den handikappades inkomst- och förmögenhetsförhållanden skulle diskvalificera honom från lån eller bidrag för själva fordonet. Av gällande bestämmelser framgår att lån och bidrag och därmed också bilskattebefrielse för handikappade omfattar endast den som har förvärvsarbete eller genomgår utbildning. Andra svårt invalidiserade människor med behov av motordrivna invalidfordon åtnjuter inte denna förmån. En gravt handikappad husmor exempelvis kan vara i lika stort behov av motorfordon men faller helt utanför ramen för bidragsbestämmelserna. Dessa restriktiva bestämmelser är helt oacceptabla. Det finns många svårt invalidiserade människor, som av olika anledningar inte har förvärvsarbete eller studerar men som är i stort behov av bil eller annat fordon för att inte bli helt isolerade på grund av sitt handikapp. Ofta gäller det människor med mycket låg inkomst, i sämsta fall med endast en liten pension. Bilskatten blir då synnerligen betungande och gör det kanske omöjligt för dem att ha bil. Vi anser det därför vara ett jämlikhetskrav att alla rörelsehindrade får rätt tili skattebefrielse för invalidfordon. I många andra och mer kostnadskrävande sammanhang har det glädjande nog rått enighet om att försöka erbjuda handikappade sådan service, nöjen m. m. som normalt finns att tillgå. Ofta utgör emellertid en bil en förutsättning för att deskall kunna utnyttja sådan service. Därför är det orimligt att anlägga en så restriktiv syn som finns när det gäller möjligheterna att anskaffa fordon. En generös inställning när det gäller bilanskaffning torde i stället vara ett av de bästa sätten för samhället att bidra till att bryta den isolering som alltid hotar en handikappad, i synnerhet en rörelsehindrad. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om rätten till bidrag för anskaffning av personbil eller motordriven invalid vagn samt om befrielse från erläggandet av bilskatt för handikappad, med syfte att samma bestämmelser skall omfatta alla gravt rörelsehindrade och inte vara begränsade till dem som förvärvsarbetar eller studerar. () ()
mot · G0021076 · 1977-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om behovsprövningen av änkepension Enligt gällande bestämmelser utgår änkepension inom folkpensioneringen utan inkomstprövning till änkor, vars män avlidit efter . Har makens bortgång inträffat är änkepensionen behovsprövad. En från början relativt stor grupp änkor drabbades hårt av dessa regler, vilket vid olika tillfällen påtalats i . Gruppen har undan för undan minskat, varför det nu inte är fråga om något större antal. Det är dock från rättvissynpunkt inte riktigt att en kvinna som blivit änka före inte skall åtnjuta samma möjlighet till den garanterade ekonomiska ersättning som en änkepension utgör som den kvinna som blivit änka efter ovannämnda datum. Även om ifrågavarande grupp är till antalet liten, bör det ändock vara en rättvisesynpunkt att frågan löses så att dessa erhåller änkepension efter samma grunder som de som blivit änkor efter . Den grupp kvinnor som det här är fråga om har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden. I de flesta fall gäller det dessutom hemarbetande kvinnor som saknar yrkesutbildning och den grundutbildning som är nödvändig även inom mindre kvalificerade arbetsområden. Från samhällsekonomisk synpunkt kan detta inte bli av avgörande betydelse med hänsyn till den lilla grupp det här kan bli fråga om. Av både humanitära skäl och från rättvisesynpunkt bör dessa s. k. övergångsänkors pensionsförhållande rättas till. Gång efter annan har i motionskrav på ändringar i pensionsreglerna aviserats, men har alltid lika kallsinnigt avvisat dessa motionsframstötar. Det är endast att konstatera att här föreligger en mycket stor orättvisa emot denna lilla grupp änkor, som inte erhåller änkepension på grund av att de har blivit änkor före . Vi anser att det är ett rättvisekrav att behovsprövningen slopas och att denna grupp änkor erhåller pension i likhet med dem som blivit änkor efter . Vi finner det vara angeläget att frågan om övergångsänkornas pensionsförhållanden rättas till så att full jämställdhet uppnås. Med stöd av det anförda hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförts om slopande av inkomstprövningen av änkepension inom folkpensioneringen. () ()
mot · G0021077 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1077 om företrädare för staten i förhandling rörande ersättningar från allmän försäkring Jag anser det inte vara rätt att det statliga verk, , som utgör tillsyns- och besvärsinstans, då det gäller allmän försäkring, skall vara förhandlingsmotpart till alla de fackliga organisationer, vilkas medlemskårers näringsutövning i allt väsentligt är direkt beroende av den ifrågavarande försäkringens regelsystem. Tandvårdsförsäkringen utgör exempel på ett sådant. Visserligen har man inskränkt sig till att beteckna den verksamhet av förhandlingskaraktär som bedrivs som överläggningar, men styrkeförhållandet har varit synnerligen ojämnt. Begreppet överläggning har dessutom fått en annan innebörd, sedan lagen om medbestämmande i arbetslivet införts. Detta tillsammans med den förhandlande myndighetens jävighet som tillsyns- och besvärsinstans gör det påkallat att överväga om det inte borde vara annan motpart till vårdutövarnas (och motsvarande) fackliga organisationer. Lämpligen kan en förhandlingsgrupp rekryteras ur en annan statlig institution, exempelvis avtalsverket eller statens förhandlingsnämnd, vilka bägge har stor erfarenhet av ekonomisk problemlösning. Jag vill inte i och för sig påstå att utnyttjat sitt förhandlingsmässiga övertag - eller har för avsikt att göra det - men den föreliggande funktionssammanblandningen strider mot alla intentioner bakom den fr. o. m. gällande nya lagen om medbestämmande i arbetslivet. Med stöd av vad som anförts hemställer jag att hos regeringen begär utredning och förslag syftande till att de fackliga organisationer vilkas medlemskårers förvärvsverksamhet väsentligt styrs av den allmänna försäkringens regelsystem som förhandlings (överläggnings) motpart skall ha statlig myndighet som inte är tillsyns- och besvärsinstans inom ifrågavarande försäkring.
mot · G0021078 · 1977-01-25 00:00:00 — av m. fl. om en enhetlig tandvårdsersättning Administrationen av tandvårdsförsäkringen, dvs. pappersexercisen, utgör en stor nackdel för tandvårdsarbetet, då den stjäl mer tid än den gör nytta. Om den saken tycks alla inblandade parter - inte minst försäkringskassornas personal - vara eniga. Från moderat håll har vi av detta skäl tidigare pläderat för en enhetlig tandvårdsersättning, och revisorers borgerliga majoritet har delgivit regeringen liknande synpunkter, nämligen att trappstegskonstruktionen bör ersättas med en enhetlig ersättningsnivå. Vi vill dock inte uttala oss om vid vilken nivå ersättningen borde ligga. har vi som exempel andragit såväl 75 som . Men alla tänkbara alternativ måste underkastas en noggrann prövning som vi inte onödigtvis vill föregripa. En rationalisering vore emellertid av största värde för att utvinna mer aktiv vårdtid. Tandläkarna skulle då kunna ta hand om fler nya patienter för konsultation och för behandling inom rimlig tid efter den första konsultationen. De nuvarande tidsutdräkterna är mycket otillfredsställande för både revisionspatienterna och de nytillkommande patienterna samt för tandläkarna. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag syftande till införande av enhetlig tandvårdsersättning inom tandvårdsförsäkringen. HANS NYHAGE (m) () G.
mot · G002108 · 1977-01-13 00:00:00 — om översyn av charterbolagens verksamhet I motioner till såväl 1975 som 1975/riksmöten (1975:374 och 1975/76:1581) har undertecknad tillsammans med () pekat på brister i charterbolagens verksamhet med krav på utredning i syfte att skärpa kraven på tillförlitlighet och säkerhet. Charterflyget har utvecklats i snabb takt. Servicen har emellertid inte sällan kommit på efterkälken. Det gäller främst tidtabeller och bekvämlighet. I motionen 1975:374 belyste vi missförhållandena och konsekvenserna därav med ett flertal exempel. 1 trafikutskottets betänkande över motionerna framhölls att tillsyn och övervakning av charterbolagens verksamhet åvilar luftfartsverket. Någon tillräcklig anledning att för tillfället kräva en särskild utredning ur flygsäkerhetssynpunkt ansåg utskottet emellertid inte föreligga. I riksdagsdebatten , då trafikutskottets betänkande 1975/ 76:12 p.5 behandlades, menade trafikutskottets ordförande i en replik till , att utskottet emellertid är medvetet om att det finns anledning att ta upp charterflyget över huvud taget till närmare undersökning. Vad gäller reseföretagens sätt att sköta sin kommersiella verksamhet och de klagomål som kommer in till mot resebyråernas verksamhet, så faller detta dock utanför trafikutskottets uppgifter, framhöll utskottets ordförande. De otillfredsställande förhållanden som råder är inte i första hand trafiksäkerhetsfrågor utan konsumentfrågor. Den sammanfattande slutsatsen delar jag. Klagomålen över charterflyget förefaller inte minska. De är fortfarande många. Jag finner det således alltmer välmotiverat att behovet av en översyn av denna verksamhet prövas. att beslutar begära en utredning av charterbolagens och resebyråernas därmed sammanhängande verksamhet i syfte att skärpa kraven främst ur konsumentsynpunkt.
mot · G0021080 · 1977-01-25 00:00:00 — Motion 1976/77:1080 av i Skärstad m. fl. om ekonomisk kompensation till landstingen för vård av akut alkoholsjuka I 3 § lagen om omhändertagande av berusade personer stadgas att polisen, om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, skall se till att han underkastas läkarundersökning så snart detta kan ske. Denna lag trädde i kraft . har polisen tagit hand om personer som uppträtt berusade på allmän plats och låtit dem sova ruset av sig på polisstationen. Polisens handlande i enlighet med nämnda lag har lett till att ett stort antal berusade nu forslas till sjukhusens akutmottagningar, där de magpumpas och behandlas i den tur de anländer. Eftersom de alkoholsjuka ofta utgör en stor del av patienttillströmningen blir det en kännbar snedbelastning och obalans på sjukhusen, som medför att svåra akuta sjukdomsfall vilka kräver snabb behandling -1, ex. hjärtinfarkt - får vänta på sin tur. Ofta uppträder också berusade personer störande gentemot både medpatienterna och personalen på akutmottagningen. För landstingen, som inte har haft hand om vården av alkoholsjuka i sådana här sammanhang, har den nya lagen medfört ökad arbetsbelastning, som i sin tur kräver ökade resurser. Staten har som bekant väsentliga inkomster från försäljningen av alkoholhaltiga drycker. Mindre belopp av dessa inkomster går till kommunerna och till statens egna inrättningar för alkoholmissbrukare. Landstingen har redan nu stora utgifter för vården av alkoholskadade. Det måste därför vara skäligt att staten i detta läge upptar förhandlingar med reglera de kostnader som landstingen har för det alltmer omfattande spritmissbruket. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att landstingens möjligheter att ekonomiskt och på annat sätt medverka i den akuta alkoholsjukvården utreds. () i Skärstad () i Ulfsbyn
mot · G0021081 · 1977-01-21 00:00:00 — av herrar Josefson och i om uttagandet av egenavgifter Skatteomläggningarna har inneburit en sänkning av den direkta skatten men medfört en motsvarande höjning av den indirekta beskattningen. Detta har främst skett genom höjning av arbetsgivaravgifterna. Så har exempelvis statens andel i kostnaderna för sjukförsäkringen minskat från 35 1973 till 15 96, medan avgifterna ökat i motsvarande grad. Egenavgiften för anställda har överflyttats på arbetsgivaren, men för egenföretagare och fria yrkesutövare har omläggningen inneburit en väsentligt högre avgift. De sammanlagda arbetsgivaravgifterna uppgår nu till på lönekostnaderna och procentsatsen är nästan densamma på egen företagares inkomst. Genom omläggning av folkpensionsavgiften till en socialförsäkringsavgift, som beslutade , slopades det då gällande grundavdraget. Sålunda förekommer inget grundavdrag beträffande socialförsäkringsavgifter (sjukförsäkring och folkpensionsavgift), utan avgiften, som för dessa två områden nu utgör 16,3 96, utgår från första inkomstkronan. Dessutom ingår i beräkningsunderlaget, förutom arbetsersättning, även avkastning på i rörelsen insatt kapital. Detta innebär att för egenföretagaren socialförsäkringsavgiften kommer att tas ut även på sådan inkomst som i grunden är kapitalinkomst. Detta är en princip som annars inte tillämpas vid uttag av socialförsäkringsavgifter. Att socialförsäkringsavgift tas ut även på den del av egenföretagarens inkomst som utgör kapitalavkastning medför att denne får betala en högre avgift än vad som tillämpas för löneinkomster. Ur rättvisesynpunkt är det angeläget att den del av nettointäkten som utgörs av kapitalavkastning undantas från socialförsäkringsavgift. Såväl vid beräkning av den direkta skatten som vid uttag av den allmänna arbetsgivaravgiften för egenföretagare tillämpas regler med ett avgiftsfritt grundbelopp. Med hänsyn till den omläggning som skett, med betydligt högre egenavgifter och där statens andel i kostnaderna väsentligt minskat samt att avgift även uttages på kapitalinkomst, föreligger ett starkt motiv för att även vid beräkning av avgifterna för de här nämnda socialförsäkringarna införa ett avgiftsfritt grundbelopp. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att hos regeringen anhåller om utredning angående införande av ett avgiftsfritt belopp i botten av inkomsten vid uttagandet av egenavgifter till socialförsäkringarna från egna företagare och fria yrkesutövare.