bet · G101JuU25 · 1977-12-31 00:00:00 — Enligt bestämmelsen skall domstol under vissa bestämdaförutsättningar kunna döma till fängelse för ett rentbötesbrott. En förutsättning är att gärningsmannen före brottetålagts två eller flera bötesstraff som till betydande del inte har verkställts.Som ytterligare förutsättningar uppställs dels att den uteblivnaverkstäUigheten skall kunna antas ha berott på tredska eller grov vårdslöshetfrån den bötfälldes sida, dels att ett nytt bötesstraff skall framstå somuppenbart otillräckligt för att avhålla honom från vidare brottslighet eller avhänsyn till allmän laglydnad. Imotiveringen till motionen 1555 uttalar motionärerna att de delar den ipropositionen framförda åsikten att man får acceptera att människor som leveri utpräglat dåliga sociala och ekonomiska förhållanden kan undgå verkställighetav bötesstraff. Denna ståndpunkt kommer dock enligt mofionärerna inte tilluttryck i den i propositionen föreslagna lagtexten. Enligt motionärerna är detdäremot väsentligt att man genom JuU 1977/78: 25 24 exekutivaåtgärder kan framtvinga betalning från personer som har betalningsförmåga mensom inte betalar frivilligt. Det finns, anför motionärerna, personer som genomolika manipulationer gör sig oåtkomliga för indrivning av fordringar bl. a.genom att de formellt saknar arbetsgivare och inte står som ägare till någrautmätningsbara tillgångar. Enligt motionärernas mening bör lagstiftningenutformas så att det framgår att den är inriktad på att förebygga denna typ avlagtrots. Endast om man låter ett hot om frihetsberövande påföljd stå kvar vidsådana försök att undandra sig verkställighet som nämnts kan förtroendetför domstolarna och den allmänna respekten för bötesstraffet enligt motionärernasmening bibehållas. Denna effekt torde, anför motionärerna, kunna uppnås ocksåmed en mycket restriktiv tillämpning av sådan påföljd. Imotionen 1556 anförs att det även med de effektivare möjligheter tillbötesindrivning som föreslås i propositionen är nödvändigt med regler somriktar sig mot bötesimmuna grupper. Den valda vägen, dvs. att förvandlingsinstitutetersätts med en straffskärpningsregel i BrB, är dock enligt motionärerna inteinvändningsfri. De pekar på att regeln medför en form av personalexekution ochatt den med den föreslagna undantagskaraktären inte kan förhindra uppkomstenav bötesimmuna grupper. Med den föreslagna regeln blir det enligt motionärernamöjligt för vissa grupper att helt undkomma verkningarna av ådömt bötesstraff,vilket i vissa fall sannolikt skulle komma att uppfattas som mycket stötandeför den allmänna rättskänslan. Vidare anser motionärerna att regeln inte ierforderlig grad är förenlig med den s. k. legalitetsprincipen, som kräver attlagarna är utformade så att den enskilde medborgaren skall kunna förutse vilkastraffrättsliga påföljder som kan bli aktuella för en viss gärning.Motionärerna föreslår i stället för den föreslagna straffskärpningsregeln ettförändrat förvandlingssystem t vilket förvandlingsstraffets användninginskränks till sådana bötfällda som i och för sig kunnat men inte velat betalaådömda böter. Beträffande lagförslagen på det exekutionsrättsligaoch närliggande områden noterar utskottet i likhet med departementschefen attflertalet av dem kommer att medföra endast måttliga förbättringar fråneffektivitetssynpunkt. Enligt utskottets mening är det dock angeläget att maneftersträvar fördelar på indrivningsstadiet, framför allt om effekten av förvandlingshotetbortfaller. Utskottet har, i likhet med lagutskottet i dess yttrande, i principinga invändningar mot de i nu berört hänseende framlagda förslagen. Vadhärefter gäller metoden att på straffrättslig väg kompensera ett bortfall avförvandlingssystemets fördelar är utskottet liksom departementschefen av denmeningen att den allmänna benägenheten att betala bötesskulder inte kommer atti särskilt hög grad påverkas av om förvandlingssystemet bortfaller. Somframhållits under remissbehandlingen av JuU 1977/78: 25 25 förvandlingsstraffutredningensbetänkande kan det emellertid befaras att ett avskaffande av systemet irättstillämpningen medför en minskad tro på bötesstraffet som ett realistisktoch trovärdigt alternativ till en frihetsberövande påföljd och som ettlämpligt komplement till kriminalvård i frihet. Enligt utskottets mening är detkriminalpolitiska intresset av att främja bötesstraffets ställning som enlämplig och praktisk påföljd så framträdande att risken för sådan negativutveckling måste ägnas särskild uppmärksamhet i samband med den nu aktuellareformen av bötesverkställigheten. propositionen föreslagna straffskärpningsregeln i BrB, som är avsedd attförhindra uppkomsten av en bötesimmun grupp, träffar enligt utskottets meninginte alla personer som i detta sammanhang är av intresse; för regelnstillämpning fordras att den betalningsförsumlige lagfors för ny brottslighet.Personer som i övrigt motsvarar beskrivningen i den föreslagna regeln skullealltså komma att undslippa vidare åtgärder om de under föreskriven tidrymdavhåller sig från att begå brott eller undgår lagföring vid domstol för nyabrott. Detsamma gäller också vid förnyad brottslighet om blott antaletbötesdomar stannar vid två. Enligt utskottets mening är den angivnaavgränsningen inte tillfredsställande från kriminalpolitisk synpunkt. Utskottetifrågasätter vidare om utformningen av den i propositionen föreslagnaregleringen är förenlig med ett av reformens huvudsyften, nämligen attförhindra att ett socialt sett utpräglat svagt klientel drabbas avlagstiftningen. Utskottet vill härvidlag peka på följande. Enligt 18 § BÖVLgäller att rätten, när förvandlingsstraff åläggs, får bevilja anstånd medverkställigheten bl. a. om omständigheterna ej föranleder antagande att denbötfällde av "tredska eller uppenbar vårdslöshet" underlåtit attbetala böterna. I viss överensstämmelse med ordalagen i detta lagrum anges somen förutsättning för den föreslagna straffskärpningsregelns tillämpning att denuteblivna verkställigheten kan antas ha berott på "tredska eller grovvårdslöshet" från gärningsmannens sida. Om man vid en reformering avbötesverkställigheten i den nya lagstiftningen använder sig av uttryckssätt somär så näraliggande den nuvarande lydelsen, finns i överensstämmelse med vad somanförs i motionen 1555 en påtaglig risk att även i fortsättningen samma utsattaklientel som f. n. kommer att drabbas av lagstiftningen. Vadnu anförts leder utskottet till uppfattningen att den i samband med enreformering av bötesverkställigheten erforderliga straffrättsliga regleringenbör utformas på ett annat sätt än som skett i propositionen. Vadsom bör eftersträvas är en lagstiftning som riktar sig mot personer som genomolika manövrer gör sig svåråtkomliga för exekution utan att den samtidigtträffar socialt och ekonomiskt svaga grupper som samhället stöder i andrasammanhang. Vid valet mellan olika lösningar som kan tänkas tillgodose deangivna syftena har utskottet fäst sig vid den i de JuU 1977/78: 25 26 bådamotionerna framförda uppfattningen att lagstiftningen mycket bestämt bör geuttryck för samhälk;ts vilja att inte ge upp inför förfaranden som syftar tillatt på ett illojalt sätt komma undan verkställighet av bötesstraff. Den nyaordningen bör därför inrymma ett verksamt medel som, även utan samband med nylagföring, tar sikte på bötfällda vilka trots att de har ekonomiska möjligheteratt betala böterna inte gör detta. I första hand gäller detta personer vilka irealiteten har betalningsförmåga men som genom skenavtal, täta byten avarbetsplats och liknande förfaranden lyckas göra sig oåtkomliga för exekutivaåtgärder. Det kan t. ex. röra sig om personer som har "kontoret på fickan"eller som genom bolagsrättsliga transaktioner döljer att de i realitetendisponerar över betydande tillgångar. Andra exempel återfinns bland depersoner, ofta formellt egna företagare, som faller inom den kategori sombrukar betecknas som grå arbetskraft. En annan grupp utgörs av personer somskrivit över sin rörelse på maken och tagit anställning hos denne med ingeneller ringa synlig lön men mot en avsevärd faktisk gottgörelse. (Beträffandesistnämnda grupp, se dock 22 § införsellagen i dess i propositionen föreslagnalydelse.) Iremissen till lagrådet uttalades att utskottet vid övervägande av vilkenlagstiftning som erfordras för att uppnå den enligt utskottets mening erforderligastraffrättsliga kompensationen funnit att starka skäl talar mot att behålla ettsystem med förvandlingsstraff enbart för den lilla grupp av tredskandebötesgäldenärer del; här är fråga om. Utskottet förordade därför i stället enlagreglering inom BrB:s ram som innebär att, om ett bötesstraff ej kunnatverkställas och den uteblivna verkställigheten beror på illojala transaktionerav den typ som ovan redovisats, påföljden kan undanröjas och ändras tillfängelse om det bedöms vara påkallat av hänsyn rill allmän laglydnad.Lagrådsremissen innehöll förslag till sådan lagstiftning. Lagrådetuttalar i sitt yttrande över utskottets förslag att det enligt lagrådetsmening är förenat med betydande svårigheter att i lagstiftningen avgränsa denkategori bötesgäldenärer, vilkas verkställighetshindrande förfaranden är avsådan art att de bör kunna föranleda en påföljdsförändring. Svårigheternasammanhänger enligt lagrådets mening främst med det också av utskottet påpekadeförhållandet att ekonomiska dispositioner med sådan verkan som regel inte tordevidtas just för att hindra verkställighet av redan ålagda böter. Syftet är istället att försvåra eller omöjliggöra att egendom tas i anspråk för betalningav skulder över huvud taget, redan ådragna såväl som blivande, och bland demkanske främst skatteskulder. De dispositioner som här kan komma i fråga torde,anför lagrådet vidare, ofta vara av invecklad natur, och mången gång torde detäven vara svårt att skilja dem från transaktioner, som helt eller huvudsakligenhar ett annat syfte än att hindra fordonsägare att komma till sin rätt. Det ärenligt lagrådet en svårlöst uppgift från såväl kriminalpolirisk JuU1977/78: 25 27 som lagteknisk synpunkt att uppställa sådana objektiva ochsubjektiva kriterier för en påföljdsförändring att lagstiftningen får avseddverkan utan att rättssäkerheten trades för när. Lagrådet uttalar vidare att det vid en lagstiftning iämnet möter även andra komplicerade problem av saklig och rättsteknisk natur.Vissa sådana är, anför lagrådet, betingade av att lagstiftningen avses skolaomfatta även viten. Det är sålunda enligt lagrådet tydligt, att särskildasvårigheter är förenade med att övergå från förvandlingsstraff tillpåföljdsförändring när det gäller viten, eftersom vitet till skillnad frånböter inte utgör en påföljd i BrB:s mening. Som ytterligare exempel på derättstekniska problemen nämner lagrådet frågan om ersättningsstraffetsställning inom det straffrättsliga sanktionssystemet. Enligt lagrådets mening är det en angelägenkriminalpolitisk uppgift att i samband med förvandlingsstraffets avskaffandeskapa regler, som möjliggör att man kan verksamt ingripa mot sådanabötesgäldenärer som genom illojala ekonomiska förfaranden hindrar attbötesstraffet kan verkställas. Lagrådet har ej någon invändning mot att mansöker lösa denna uppgift genom en lagstiftning efter de av utskottet uppdragnariktlinjerna. De berörda kriminalpolitiska och rätts- eller lagtekniskaproblem som möter i ett sådant lagstiftningsarbete är emellertid enligtlagrådets mening så svårbemästrade att det inte kan anses välbetänkt att skridatill lagstiftning utan att ha skaffat sig ett bredare och säkrarebeslutsunderlag genom ett i sedvanliga former bedrivet utredningsarbete ochgenom remissbehandling av ett utformat förslag. Lagrådet finner sig därförinte kunna tillråda, att förevarande lagstiftningsärende avgörs innan enkompletterande utredning har kommit till stånd och ärendet därigenom har blivitberett från grunden. De invändningar som lagrådet sålunda framfört mot en omedelbarlagstiftning i enlighet med de av lagrådet granskade utskottsförslagen börenligt utskottets mening godtas. Utskottet vill därför inte förorda att riksdagennu antar dessa förslag. I enlighet med vad utskottet i det föregående anfört kanutskottet när det gäller den straffrättsliga regleringen inte heller tillstyrkaden lösning som föreslagits i propositionen. Vid angivna förhållanden bör i ärendet företas en förnyadöversyn med sikte på ett nytt förslag till när det gällerbötesverkställigheten. I avvaktan på ett sådant förslag bör nuvarande ordningkunna bibehållas. Utskottet avstyrker således bifall till propositionen i desshelhet. Arbetet med att utforma regler om straffrättsligkompensation för bortfallet av förvandlingsstraffet skall, i enlighet med vadutskottet i det föregående anfört, ta sikte på att skapa ett system som utanatt drabba de socialt utslagna grupper som samhället stöder i andra sammanhangriktar sig mot de bötesgäldenärer som genom olika manövrer gör sig oåtkomliga JuU 1977/78: 25 28 Ett förslag till lagteknisk lösning, som lagrådet funnit sig i stortsett kunna godta, har presenterats i utskottets lagrådsremiss. I det avutskottet nu förordade utredningsarbetet bör man dock i detta hänseende handlahelt förutsättningslöst. Utformningen av ett förslag bör i första hand bliberoende av vad som framkommer under utredningen. Utskottet vill dock när detgäller den tilltänkta regleringens innehåll särskilt anmärka följande. Närdet gäller beskrivningen av de förfaranden som är avsedda att träffas av etttänkt ersättningsstraff har lagrådet föreslagit betydelsefulla ändringar iförhållande till utskottets lagrådsremiss. Lagrådet har härvid, delvis motbakgrunden av vissa uttalanden i utskottets remiss, särskilt uppehållit sig vidatt den bötfällde efter den aktuella illojala transaktionen bibehållit sinfaktiska möjlighet att tillgodogöra sig avhänd egendom, som inte nås av exekution.Det är visserligen enligt utskottets uppfattning så att de förfaranden som dethär gäller ofta karakteriseras av att de gjorts för skens skull och att denbötfällde behållit sin reella betalningsförmåga. Utskottet vill emellertidifrågasätta om det inte, även i fall då den bötfällde i avsikt att undgåverkställighet av bötesstraffet faktiskt har avhänt sig sin egendom, stundomkan finnas skäl till ingripande med ersättningsstraff. Under utredningsarbetetbör därför undersökas om det inte för vissa situationer är möjligt att avståfrån kravet på kvarstående betalningsförmåga. M-edbeaktande av syftet att hindra uppkomsten av en bötesimmun grupp börutredningen i övrigt förutsättningslöst pröva frågor som diskuterats iremissen och av lagrådet rörande den närmare utformningen av lagstiftningen. 1enlighet med vad som förutsatts i utskottets lagrådsremiss bör ett system medersättningsstraff avse även viten. Under utredningsarbetet bör särskiltuppmärksammas de problem som sammanhänger därmed. Det synes bl. a. med hänsynhärtill lämpligt att utredningsuppdraget får omfatta även den översyn avvitesinstitutet som utskottet förordar i det följande. sålunda anfört med anledning av propositionen, motionen 1555 i härberörd del och motionen 1556 bör ges regeringen till känna. Bland de av regeringen till lagrådet remitteradelagförslagen upptogs ett förslag till lag om fängelsepåföljd ivitesföreläggande samt ett förslag till följdändring i lagen (1946: 804) ominförande av nya . Enligt det förstnämnda förslaget skulle denuvarande möjligheterna att förvandla vite i penningar till fängelse ersättasmed möjlighet i vissa fall att sätta ut vite direkt i fängelse. En motiveringför lagförslaget var att JuU1977/78: 25 29 det i ett verkställighetssystem utan förvandlingsinslagföreligger risk att vitesförelägganden kommer att sakna verkan mot personer sominte är åtkomliga för exekutiva åtgärder. Lagrådet kom vid sin granskning av lagförslaget till denuppfattningen att en översyn av vitesinstitutet och tvångsmedelsregleringen iolika författningar borde komma till stånd och fann det i hög grad tveksamt omen lagstiftning borde genomföras innan en sådan översyn skett. För det fall attviteslagstiftningen ändå skulle genomföras förordade lagrådet väsentligajämkningar i det remitterade förslaget. Vid propositionens avlåtande till anslöt sigdepartementschefen till lagrådets uppfattning och fann att en lagstiftning omfängelsevite f. n. inte borde genomföras. Samddigt underströkdepartementschefen att utvecklingen på vitesområdet borde följas meduppmärksamhet efter förvandlingsstraffets avskaffande, och han förklarade sigberedd att på nytt ta upp frågan om en komplettering av tvångsmedlen om detskulle visa sig nödvändigt. I motionen 1555 yrkas att skall anta vidmotionen fogade förslag till lag om fängelsevite och lag om ändring i lagen(1946: 804) om införande av nya . Motionärernas lagförslagbygger på de av regeringen till lagrådet remitterade förslagen och harutformats med beaktande av en del av lagrådets synpunkter. Som stöd förmotionsyrkandet anför motionärerna bl. a. att vitesinstitutet redan i sinnuvarande utformning är behäftat med åtskilliga brister fråneffektivitetssynpunkt och att institutet riskerar att försvagas ytterligare ommöjligheten att till fängelse förvandla utdömt men icke verkställt viteavskaffas. Motionärerna pekar som exempel på att, då vitesföreläggande enligthälsovårdsstadgan riktas rnot fastighetsägare, förhållandena ofta kan varasådana att fastigheten är belånad över sitt värde och utdömt vite därför intekan tas ut ur fastigheten. Med utgångspunkt i att vitesinstitutet inte fungerartillfredsställande uttalar motionärerna i likhet med lagrådet att en översyn avvitesinstitutet och tvångsmedelsregleringen i olika författningar under allaförhållanden nu bör ske. Översynen bör enligt motionärerna komma rill ståndomedelbart vare sig lagstiftningen om fängelsevite genomförs eller ej. Utskottet har i det föregående avstyrkt bifall tillregeringens förslag att nu avskaffa bötesförvandlingssystemet och i övrigtreformera bötesverkställigheten samt förordat ytterligare utredning och beredningrörande den straffrättsliga reglering som kan erfordras för att förhindra uppkomstenav en s. k. bötesimmun grupp. Den reglering som utskottet dragit uppriktlinjerna för skall enligt vad utskottet ovan uttalat avse även utdömdaviten. I avvaktan på ny lagstiftning kommer således den nuvarande möjlighetenatt förvandla viten till fängelse att kvarstå. Med hänsyn härtill och till denöversyn av vitesinstitutet som utskottet föror- JuU1977/78: 25 30 dar i det följande saknas anledning att nu lagstifta omfängelsevite enligt motionärernas yrkande. Utskottet avstyrker således bifalltill motionen i denna del. Såsom lagrådet påpekar i sitt yttrande över utskottetslagrådsremiss är det förenat med särskilda svårigheter att övergå frånförvandlingsstraff till påföljdsförändring när det gäller vite. Av lagrådetsyttrande framgår också att särskilda problem möter beträffande sådana viten somf. n. inte får förvandlas. som dessa och andra frågor beträffandebehandlingen av viten i ett nytt system med ersättningsstraff övervägs underdet av utskottet förordade utredningsarbetet bör av skäl som anförts av lagrådetoch motionärerna lämpligen ske en sådan allmän översyn av vitesinstitutet sombegärs i motionen 1555. Vid denna översyn bör det som lagrådet uttalat finnasmöjligheter att anvisa vägar till förstärkning av vitesinstitutets effektivitetoch att också åstadkomma selektiva kompletteringar av tvångsmedlen på områdendär det bedöms nödvändigt. Vad utskottet nu med anledning av motionen 1555anfört om en översyn av vitesinstitutet bör ges regeringen till känna. 1. att riksdagenbeträffande bötesverkställigheten med anledning av motionen 1976/77: 1555 idenna del (yrkande 1) och motionen 1976/77: 1556 dels avslår propositionen1916177: 104, dels ger regeringen till känna vad utskottet anfört omytterligare utredning rörande bötesverkställigheten; 2. att riksdagenbeträffande lagstiftning om fängelsevite avslår motionen 1976/77: 1555 i dennadel (yrkande 2); 3. att riksdagenbeträffande översyn av vitesinstitutet med anledning av motionen 1976/77: 1555i denna del (yrkande 3) ger regeringen till känna vad utskottet anfört i dettahänseende. Närvarande: (), i(s), ÅkePolstam (c), (), (), (), GundeRaneskog (c), i Kumla i(s), (), Hans Petterssoni (s), (), (), (),i(s) och (). JuU 1977/78: 25 31 1976/77: 2 y överpropositionen 1976/77:104 om avskaffande av förvandlingsstraffet för böter m.m. Sedan justitieutskottet berett lagutskottettillfälle att yttra sig över propositionen 1976/77: 104 om avskaffande avförvandlingsstraffet för böter m. m. såvitt den avser frågor inom lagutskottetsberedningsområde får lagutskottet anföra följande. Ipropositionen föreslås att förvandlingsstraffet för böter och viten avskaffas.För att motverka att detta leder till en lägre betalningsfrekvens föreslås attbotes- och vitesfordringar skall jämställas med skattefordringar inte endastsom f. n. vid gemensam utmätning utan även vid konkurs och införsel. Vidkonkurs föreslås böter och viten därvid få samma rätt som tillkommeroprioriterade skatter och avgifter. Vad gäller själva indrivningsförfarandetföreslås framför allt tre viktiga förändringar i syfte att stärkabötesindrivningens effektivitet. För det första förlängs preskriptionstiden förböter och viten från f. n. till . Genom en sådan förlängning avverkställigheten ges möjlighet att upprätta längre avbetalningsplaner, vilket ivissa fall torde kunna leda till bättre indrivningsresultat. För det andrainförs en rätt för kronofogdemyndighet att för indrivande av bötesfordranansöka att den bötfällde skall försättas i konkurs. För det tredje slopas deför bötesindrivning gällande särskilda reglerna om att viss egendom skallundantas från utmätning (beneficium). I stället skall de allmännabeneficiereg-lerna gälla. Utskottetvill till en början erinra om att det bedrivits ett omfattandereformarbete på exekutionsrättens område. lade sålunda lagberedningenfram förslag till en ny utsökningsbalk (SOU 1973: 22). Regeringen har aviseratatt en proposition på grundval av lagberedningens betänkande kommer attföreläggas . Enligt vad utskottet inhämtat kan ett förslag tillutsökningsbalk beräknas bli remitterat till lagrådet . Motbakgrund härav kan det sättas i fråga om det är lämpligt att nu anta ändringari gällande regler om bötesindrivning. Enligt utskottets mening måste detemellertid anses riktigt att frågan om effektivare bötesindrivning kommer underbedömning i samband med frågan om förvandlingsstraffets avskaffande. Utskottetvill dock framhålla att de föreslagna nya reglerna om bötesverk- JuU1977/78: 25 32 ställighet sannolikt kommer att behöva ses över i sambandmed införandet av en ny utsökningsbalk. har de vanliga fordringsägarnas ställningtill viss del försämrats genom den utbyggnad som skett av de särskilda förmånsrätterna.Framför allt har som en följd av det arbetsrättsliga reformarbetet det s. k.löneprivilegiet vidgats. har förelagts förslag till enytterligare utökning av löneprivilegiet. Förslaget är en följd av det samtidigtframlagda förslaget till ny semesterlag (prop. 1976/77: 90). Det nuföreliggande förslaget till en effektivare bötesverkställighet innebär att vanligafordringsägares möjlighet att erhålla betalning av den bötfällde ytterligareminskar. En sådan effekt av förslaget inger mot bakgrund av det anförda i ochför sig betänkligheter. Utskottet anser likväl att de skäl som i propositionenanförts för att göra verkställigheten av bötesstraff effektivare är så starkaatt de negativa effekter som förslaget för med sig för de vanligafordringsägarna får accepteras. Utskottet tillstyrker därför förslaget att gebotes- och vitesfordringar en bättre förmånsrätt iin de f. n. har. Propositionen i övrigt föranleder från de synpunkter somutskottet har att beakta inga särskilda uttalanden. Närvarande: herrar (), i (s), i (s), Ekinge (fp), i {s), iSundsvall (c), (), (), herrar (),(), (), herrar Silfverstrand (s), (), Erikssoni Ulfsbyn (c)* och ()*. * Ej närvarande vid yttrandets justering. JuU 1977/78: 25 33