bet · G101KU48 · 1977-12-31 00:00:00 — Beträffande interpellationsdebatten i övrigthänvisas till riksdagstrycket (prot. 1976/77:81 s. 150 ff). I interpellationen 1977/78:108 av iRöstånga (fp) till kommunministern (väckt ) om åtgärder motdiskriminering av kvinnor inom framställdes följande frågortill kommunministern : Vilka åtgärder avser statsrådet att vidtaga för attfå slut på diskrimineringen av kvinnliga blivande och verksamma präster? Innebär i så fall åtgärderna en återgång tillnormal rättstillämpning även för ? I interpellationen 1977/78:109 åEvert () till kommunministern (väckt ) om åtgärdermot diskriminering av kvinnor inom framställdes följande frågatill kommunministern: beredd alt inför ange den nuvarande regeringensinställning till den s. k. samvetsklausulens innehåll och räckvidd när detgäller kvinnans rätt till prästerlig tjänst? () har den 10 januari 1978framställt//J;,-»? l977/78:238\\\\ kommunminisiern om åtgärder motdiskriminering av kvinnor inom med följande innehåll:"Vilka åtgärder avser regeringen vidta för att motverka den kvardröjandediskrimineringen av kvinnor inom ?" KommunministerJohannes () har meddelat följande: Det spörsmål som aktualiserats iBertil Fiskesjös fråga och i och om åtgärder mot diskriminering av kvinnor inom svenska kyrkanhar även tagits upp i flera motioner. Jag vill inte föregripariksdagsbehandlingen av dessa motioner genom att nu besvara frågan ochinterpellationerna. Dessa kommer därför att besvaras i samband medriksdagsbehandlingen av motionerna. KU 1977/78:48 10 1öppet brev ställde vissa frågor tillärkebiskopen rörande kvinnliga präster i . Ärkebiskop i brev följande svar: Lagen om kvinnas behörighet till prästerlig tjänst är inte bara attbetrakta som resultat av "beslut och intentioner". Den ärav kyrkolags natur och är alltså stiftad av Konung och riksdag med"samtycke jämväl äv allmänt kyrkomöte". Den är därför att betraktasom ett uttryck för kyrkans uppfattning och övertygelse vid det aktuellatillfället. Den polarisering mellan stat och kyrka, som på denna punkt iblandägt rum iden allmänna debatten så att man här ställt stat och kyrka motvarandra med vissa tendenser i riktning åt att staten här skulle tvinga kyrkanär alltså osaklig och ej förenlig med de verkliga förhållandena. Det aktuellaförhållandet mellan stat och kyrka vilar på att vardera parten följerföreskrivna regler och bestämmelser och respekterar varandras egenart. Någonabsolut plikt för kyrkan "som statskyrka" att villkorslöst följa"beslut och intentioner" finns alltså inte. Högsta rättesnöreför kyrkan måste under alla omständigheter hennes bekännelse vara. 1 detaktuella fallet är läget alltså det att kvinnas behörighet till prästeriigtjänst av kyrkomötet som högsta beslutande organ förklaratsvara förenligt med kyrkans bekännelse. Att här också fanns andra meningar inomkyrkan ändrar i sak ingenting. Den s. k. samvetsklausulen, som kom till med lagen år 1958genom uttalanden av föredragande statsrådet å regeringens vägnar och avkyrkomötet, avser att slå vakt om en för en evangelisk kyrka omistlig storhet:det i ord bundna samvetets rätt till frihet. Den var avsedd att beredadem, som av samvetsskäl var emot kvinnliga präster, möjlighet att fortsätta attverka inom vår kyrka, med andra ord att undvika kyrkosplittring. Attdenna klausul skulle ha tjänat att "sabotera" del av Konung, riksdagoch kyrkomötet fattade beslutet om kvinnas behörighet till prästerlig tjänst ärinie med verkliga förhållandel överensstämmande. är elva av våra trettonstift öppna för kvinnliga präster. Ingen kvinna har mig veterligt vägratsprästvigning inom vår kyrka på grund av sitt kön. Vad som skett är att några ienstaka fall ej kunnat erhålla prästvigning inom det stift, där de i förstahand velat verka. Påden direkta frågan vad jag önskar göra "för att ändra på nuvarandeförhållanden, som väcker anstöt i vida kretsar och därtill skadar kyrkan"vill jag svara att jag i första hand vill vädja om respekt och förståelse förvad jag här kallat det i ord bundna samvetets rätt till frihet. Det är ettkrav, som i dagens situation måste riktas till alla inblandade parter utanundantag: både dem som är eitwt och dem som är /Ö/- kvinnliga präster. Det gårinte att gå bröstgänges till väga mot människors samvetsövertygelse. Vad mansedan därutöver kan göra är att söka minska de personliga svårigheter, som förenskilda präster, kvinnliga som manliga, kan följa av samvetsklausulenstillämpande i praktiken. Inom biskopsmötet har denna fråga ingående behandlatsoch vi kommer att uppmärksamt följa den också i fortsättningen. KU 1977/78:48 11 I en motion (1975:46) till kyrkomötehemställdes att kyrkomötet som sin mening gav regeringen till känna att åtgärderborde aktualiseras för att den s. k. samvetsklausulen inte allt framgent skullekunna hävdas utgöra grund för aktivt motstånd mot kvinnliga präster. Kyrkolagsutskottelavstyrkte enhälligt moiionen och anförde därvid bl. a. att svensk rätt över huvudlaget inte ger möjlighet all formellt ändra eller upphäva motivuttalanden ochatt motionens yrkande om en framställning till regeringen redan på denna grunduppenbart inte kunde bifallas. Utskottet (1975:26) anförde vidare: Det förhållandet att inom finnsgrupper med motstridiga, på ömse sidor efter allvarlig prövning tillkämpadeövertygelser i frågan om kvinnas tillträde till prästämbetet är alltjämt ägnatalt skapa situationer, där slitningar, missnöje och samvetskonOikier svårligenkan undgås. Enligt utskoitetj mening är alltjämt enda sättet att skapamöjligheter för båda grupperna alt tjäna evangeliets och kyrkans sak alt följade principer som ligger under de förut återgivna uttalandena årssärskilda utskott, nämligen ömsesidigt hänsynstagande och respekt förmotpartens ärliga övertygelse. Av kvinnlig och manlig präst bör krävas sammahänsyn vid ansökan till tjänst i stift eller församling, där motsättningarskulle kunna befaras. Ansvaret för all konfiiktanledningar i möjligaste månundvikes och kritiska situationer inte tillätes utveckla sig till förgemenskapen förödande konfrontation åvilar i första hand biskoparna var och eni sitt stift och samfällt i biskopsmötet. Uppgiften är svår men ofrånkomlig.Utskottet är enigt i övertygelsen att försök att genom demonstrationsåtgärdereller tvång genomdriva den ena eller andra ståndpunkten inte kan leda ut ursvårigheterna men däremot är ägnade alt allvarligt skada kyrkan och den sakhon av sin Herre anförtrotts att tjäna. Endast genom att insikten härom hålleslevande hos alla kan vi hoppas på att svårigheterna i sinom tid skall kunnaövervinnas. Kyrkomötet följde utskottet och avslog moiionen. Idebatten ställdes inget yrkande mot utskottets hemställan. I motionen 1975:981 av fröken m. fl. (c)hemställdes att skulle ge regeringen till känna all åtgärder bordeaktualiseras för att den s. k. samvetsklausulen inte alls framgent skulle kunnahävdas utgöra grund för en diskriminerande behandling av kvinna. Konslilutionsuiskotlet(KU 1975/76:20) avstyrkte enhälligt moiionen med hänvisning till de då pågåendeövedäggningarna i stat-kyrka-frågan. Moiionenåterkom 1976 (1975/76:450 av fröken m. fi., c). Konstitutionsutskottetbehandlade moiionen gemensamt med en rad andra motioner i kyrkliga frågor, bl.a. angående förhållandet mellan stat och kyrka (KU 1975/76:38). Beträffandemoiionen 1975/76:450 anförde utskottet efter en redogörelse för frågans bakgrundm. m. följande: KU 1977/78:48 12 Som framgått av det föregående har del varitriksdagen som från början i hög grad varit pådrivande när det gällt frågan omkvinnas behörighet till prästerlig tjänst i . lag i ämnetmotsvarade önskemål. Det är för utskotlet angelägel att framhållaalt utskottet helt delar den uppfattning i hithörande frågor som lett till attkvinna har lika behörighet som man till allaprästerliga tjänster inom . Utvecklingenefter tillkomsten av lag har bl. a. inneburit att motståndet motkvinnliga präster i myckel har försvagats. Regeringen har vid utnämning avbiskopar gett företräde åt kandidater som kunnat förväntas viga kvinnor tillpräster. Delta förhållande har bidragit till att det helt övervägande antaletnu tjänstgörande biskopar är posilitva till kvinnliga präster. 11 av denuvarande 13 biskoparna har sålunda vigt kvinnor för prästtjänst i det stift deföreslår. Antalet kvinnliga präster har också ökatkraftigt. Utan tvivel är del allmänt sett så att kvinnliga präster bådeinom samhället i stort och inom kyrkan accepteras i en helt annan utsträckningän vad som var fallet vid reformens genomförande. Detsagda innebär emellertid inte att utskottet finner att utvecklingen enbartvarit positiv. Ännu återstår del myckel innan en verklig jämställdhet haruppnåtts mellan män och kvinnor inom kyrkans ämbete. Det finns fortfarande påmånga håll kvar ett moständ mot kvinnliga präster. Utskottet finner delsjälvfallet otillfredsställande att kvinnliga prästkandidater över huvud tagelinte accepteras i två av stiften och att det i de övriga på vissa håll visatsig vara svårt att placera kvinnliga präster. Enligt utskottets mening finnsdet därför behov av ylteriigare åtgärder för att jämställa kvinnorna med männensåväl i fråga om prästvigning som när det gäller arbetsförhållandena. Vid1975 års kyrkomöte var frågan aktuell om åtgärder med anledning av detkvarvarande motståndet mot kvinnliga präster. Härvid framkom att det var engemensam uppfattning hos såväl den majoritet som helhjärtat accepterar 1958 årslag som den minoritet som alltjämt hyser på trosskäl grundade invändningar motden genom lagen införda ordningen att demonstrationsåtgärder eller tvång inteskulle förbättra den rådande situationen. I stället förordade ett enhälligtkyrkomöte att man genom ömsesidigt hänsynstagande och respekt för motpartensärliga övertygelse skulle i möjligaste mån undvika konfliktanledningar ochkritiska situationer. Kyrkomötet betonade all biskoparna var och en i sittstift och samfällt i biskopsmötet hade förstahandsansvaret föratten förgemenskapen förödande konfrontation inte uppkom. Fråganom kvinnliga präster kan ses ur perspektivet jämställdhet mellan könen. I denallmänna debatten har detta synsätt i hög grad dominerat. A andra sidan harfrågan också religionsfrihetsaspekter. Det kan nämligen inte bortses från attdet motstånd mot kvinnliga präster som fortfarande finns kvar i hög gradbottnar i en på trosskäl grundad tolkning av bibel och bekännelse. Här stårsålunda emot varandra intressen som båda är grundlagsskyddade. undervåren väntas en proposition med förslag till ändringar i regeringsformen isyfie att förbättra skyddet i grundlag för medborgerliga fri- och rättigheter.Det kan antas att förslaget kommer alt närmare behandla såväl frågan om ettförbud mot könsdiskriminering som frågan om skydd för religionsfriheten. Förslagettorde också komma all beröra allmänna principer för hur avvägningar skall görasnär olika skyddsvärda intressen står emot varandra. De beslut som kan kommaall fattas i det KU 1977/78:48 13 väntadegrundlagsärendet kan därför få betydelse också i det sammanhang som äraktuellt. Idet läge som råder är utskottet inte berett alt ta initiativ till någralagstiftningsåtgärder som riktar sig mot del motstånd mot kvinnliga präster somalltjämt kvarstår. Utskottet kan därvid hänvisa till sin i det föregåenderedovisade allmänna inställning till frågan om initiativ från sidatill lagstiftning i inomkyrkliga frågor fram till dess stat-kyrkafråganslutligt avgjorts. Utskottet förutsätter att kvinnoprästfrågan aktualiserasinom ramen för de pågående överiäggningarna mellan stat och kyrka. Utskottetutgår dock från att därest överiäggningarna inte leder till resultat i härberört avseende ytterligare åtgärder från statsmakternas sida kan bli nödvändiga.Vad utskottet i detta avseende anförl bör ges regeringen till känna. I ett särskilt yttrande av herrar i (m) och i (m) anfördes följande: Att det fortfarande finns olika meningar inomsvenska kyrkan i frågan om kvinnliga präster beror främst på olikheter ibibelsyn och tolkning av kyrkans bekännelseskrifter. Här står olikatrosuppfattningar mot varandra. Somärkebiskopen uttalat avser den s. k. samvetsklausulen att slå vakt om enför en evangelisk kyrka omistlig storhet: del i ord bundna samvetets rätttill frihet. Den var avsedd alt bereda dem som av samvetsskäl var emotkvinnliga präster möjlighet att verka inom , med andra ord attundvika kyrkosplittring. Som utskottet framhållit ingår samvetsklausulen somett led i kyrkomötets godkännande av lag om kvinnas behörighet tillprästerlig tjänst. Så länge lagen gäller oförändrad går det inte att bortsefrån samvetsklausulen. Fråganom kvinnliga präster kan inte få en tillfredsställande lösning om inte det iGuds ord bundna samvetets rätt till frihet förstås och respekteras. Det är ettkrav som i dagens situation måste riktas till alla inblandade parter ulanundantag, både dem som är emot och dem som är för kvinnliga präster. Det gårinte att gå bröstgänges till väga mot människors samvetsövertygelse. I enlighet med utskottets hemställan i denna delgav regeringen till känna vad utskottet anförl beträffande frågan omkvinnliga präster i och den s. k. samvetsklausulen. Uttalandenav biskopsmötet och 1978 Biskopsmötet har såväl 1977 som behandlatfrågan om samexistens i kyrkan mellan kyrkomedlemmar med olika uppfattningar ifrågor rörande kvinnliga präster. I ett uttalande i april1977 anförde biskopsmötet följande: Inom vår svenska kyrka kan en minoritet av prästeroch lekmän av samvetsskäl inte acceptera kvinnliga präster. En växande kyrkligopinion vänder sig mot varje företeelse, som kan uppfattas som aktivt motståndmot kvinnliga präster. KU 1977/78:48 14 / I det rådande läget hår biskoparna fått alldelesspeciella uppgifter. skriver kyrkolagsutskottelvid allmänna kyrkomöte: "Ansvaret för att konfliktanledningar imöjligaste mån undvikes och kritiska situationer inte tillätes utveckla sigtill för gemenskapen förödande konfrontation åvilar i första hand biskoparna varoch en i sitt stift och samfällt i biskopsmötet." Härmed kan jämföraskyrkoministerns interpellationssvar . Vihar - efler samtal med företrädare för minoriteten (,arbetsgemenskapen Kyrklig förnyelse) - på nytt överlagt om nu rådandeförhållanden och funnit anledning att för egen del söka följa nedanståenderiktlinjer. Vanligen anordnas prästvigning ianslutning till den praktisk-teologiska övningskursens avslutning. Delta böralltfort vara den normala ordningen. Viär eniga om att prästkandidater med motsatta åsikter i fråga om kvinnligapräster bör beredas möjlighet till prästerlig tjänst i vår kyrka och är villigaatt arbeta för att alla skall ges tillfredsställande arbetsförhållanden. Erfarenhetenvisar alt i de flesta fall en gemensam vigning är möjlig. Detta är det mål vivill sträva emot. Där gemensam vigning ej kan ske, må vigning i vissa fall ägarum genom annan biskops försorg. Undantagsvis må därutöver annan ordning kunnatillämpas i stift, där förhållandena så påkallar. Missiveringar måste alllid göras med tanke påsamarbetsförhållandena, även då del inte gäller kvinnliga präster. När detgäller missiveringar av de senare, kan i vissa fall emellertid förhållandenabli ohållbara, nämligen då kvinnlig präst missiveras till kyrkoherde, som intekan acceptera kvinnliga präster eller då präst med denna övertygelse missiverastill kvinnlig kyrkoherde. Sådana missiv bör inte ifrägakomma. Iövriga fall får hänsyn till samarbetsförhällandena bli avgörande. Härvid kaninga andra principer anges än att tjänstgöringsförhållandena måste ordnas såatt ingen tvingas att handla i strid mot sin övertygelse. Kyrkliga riks- och sliftsmöien Att kvinnliga präster i olika funktioner medverkarvid riks- och stiftsmöten kan givetvis inte i längden undvikas och en sådanmedverkan måste för majoriteten inom kyrkan framstå som naturiig. Man kanemellertid räkna med att många med en annan övertygelse då avstår från attdellaga. Svårigheterna kan emellertid i viss mån begränsastill exempel genom att man anordnar flera gudstjänster . Akutakonfliktsituationer uppstår egentligen endast i de fall då deltagande iexempelvis ett prästmöte eller en fortbildningskurs är att betrakta som etttjänsteåliggande. Det är angeläget att de i dessa fall ansvariga tar all denhänsyn som är möjlig. Vi finner det beklagligt och i längden skadligt fördet kyrkliga livet om betydande meningsriktningar i kyrkan på grund av sinaåsikter exempelvis i KU 1977/78:48 15 kvinnoprästfråganinte skulle kunna vara representerade i biskopskollegiet. Uppenbarligenmåste dock svårigheter uppstå om en biskop, som inte kan acceptera kvinnligapräster, skall fungera som stifischef för dem. Dessa svårigheter bordeemellertid kunna bemästras, så att dugande präster av olika meningsriktningarkan bli biskopar. Denna fråga kräver ytterligare bearbetning och överväganden. Upplåtelseav kyrka vid förrättningar Församlingsbornas rätt ar att i kyrkan blibetjänade med förrättningar i ordning. Sedvanerältsligt tordedet vara erkänt att man därvid får anmoda den präst inom kyrkan man självönskar. Principen att man inte kan påfordra kyrkans upplåtande, om annan prästän den egna församlingens tjänstgör, får anses vara satt ur spel genom praxis.Någon rätt att disponera annan kyrka än den egna församlingskyrkan förförrättningar finns knappast. Attvägra upplåtelse av kyrka vid förrättning enligt ordning somavser församlingsbo är inte förenligt med gällande rättsläge. Skulle pastorvägra detta kan hans beslut överklagas. Det förutsattes dock, alt maniakttarden gamla regeln, att en präst in te åtager sig tjänst i annat pastoratutan att ha haft samråd med därvarande pastor. Samvetsklausulen är ett uttryck för viljan att i ensvår situation hålla samman den och kom till föratt ange en vägtill lösning av de svårigheter, som reformen kunde förutses medföra. Dettaställningstagande har bekräftats genom kyrkomöte i dess kyrkolagsutskotlsskrivning: "Enligt utskottets mening är alltjämt enda sättet att skapamöjligheter för båda grupperna alt tjäna evangeliets och kyrkans sak att följade principer, som ligger under de förut återgivna uttalandena årssärskilda utskott, nämligen ömsesidigt hänsynstagande och respekt förmotpartens ärliga övertygelse." Vi finner del angelägel och är beredda alt medverkatill ett förnyat studiearbete i dessa frågor under beaktande av nutidateologisk forskning och till utvecklingen i andra kyrkor. Iett uttalande anförde biskopsmötet följande: Den senaste tidens debatt om kvinnliga präster harpå nytt aktualiserat frågan om samexistens i kyrkan mellan olika uppfattningar.Många kyrkomedlemmar har svårt att förstå den ofia upprepade hänvisningen tillprästernas samvete. Präster och andra anställda frågar sig med växande oro hurderas arbete skall gestalta sig. I detta läge finner vi detangeläget att anförande följande. 1.Vår gemensamma grund är . Vi tolkarden olika, men anger självmodeller för sammanhållning och gemenskap över åsiktsgränserna. Trots depåfrestningar som förekommer och som vi är smärtsamt medvetna om existerardenna gemenskap också . Vi har från skilda håll, inte minst under de senasteveckorna, fått många bevis på lojalitet och förtroendefullt samarbete mellanmänniskor av olika uppfattning i den aktuella frågan. KU 1977/78:48 16 ärvår övertygelse att en mycket bred majoritet inom kyrkan ingenting högre önskarän att den gemenskap som tron pä skänker skall komma till uttryck i allkyrkans verksamhet. Med skärpa vänder vi oss mot varje utslag av bristanderespekt för andras trosövertygelse från vilket håll del än kommer, samtidigtsom vi understryker att en av hänsyn och samarbetsvilja präglad hållning ärmöjlig att förverkliga. Både det bibliska vittnesbördet och erfarenheten frånmånga församlingar visar detta. I samband med beslut om prästämbetetsöppnande för kvinnor uttalade kyrkomötets särskilda utskott bl. a. att präst ejborde åläggas att i tjänsten utföra sådant som uppenbarligen skulle kränka hanssamvete på grund av hans övertygelse i kvinnoprästfrågan samt att prästlöftenaej borde tolkas så att den som ställde sig avvisande till kvinnliga prästerinte skulle kunna avlägga dem. Detta uttalande - som sedermera kommit attkallas samvetsklausulen - värnar om åsiktsfriheten i kyrkan. Däremot kanuttalandet ej tagas till intäkt för demonstralionsåtgärder. Det är inte möjligtatt ge uttrycket "uppenbarligen skulle kränka hans samvete" en hurvid tolkning som helst. Ej heller kan del lämnas åt den enskildes godtycke attavgöra hur hans personliga uppfattning skall tillåtas inverka på hanstjänsteutövning. Vi ger nedan exempel på hur enligt vår mening det nämndakyrkomötesuttalandet i dagens läge rimligen bör tolkas. Stifisledningarna haratt för blivande präster klargöra de regler som tillämpas. I avvaktan på de resultat som den nedan föreslagnasamrädsgruppen kommer fram till uttalar vi oss för följande regler. a) Särvigning kan icke påfordras ej heller vigning genom biskop i annatstift. b) Ansökantill ordinarie tjänster är fri inom ramen för de bestämmelser som gäller förtillsättning av prästerliga tjänster. c) Vid missiveringar bör den övergripande synpunkten vara - förutomförsamlingarnas behov - att goda förutsättningar finns för ett fungerandesamarbete. Inga garantier kan dock ges för att präst ej skall komma i ensituation, där han har att samarbeta med kvinnlig kollega. d) Vidstifis- och kontraktssamlingar av olika slag, kurser och konferenser, utses till gudstjänstförrättare den för uppgiften bäst lämpade, utan hänsyntill kön. e) Detkonstateras att -enligt JO:s beslut 1978-01-04- möjligheten att få disponera över kyrka för förrättning i ordning inte får göras beroende av om den kallade prästen är man eller kvinna. OAlla vägar måste prövas för att även i gudstjänstsammanhang nå fullarbetsgemenskap mellan alla präster. Praktiska möjligheter finns att - i väntanpå att detta mål skall uppnås-ordna arbetsfördelningen så, att präster ej itjänsten åläggs att mot sin trosövertygelse tjänstgöra vid samma gudstjänst.När det gäller övriga uppgifter i tjänsten kan däremot uttrycket"uppenbariigen skulle kränka hans samvete" ej tolkas så att detbefriar präst från att fullgöra uppgifierna, ej heller så att det läges somskäl för uteblivande från överläggningar, fortbildningskurser osv. som anordnasi tjänsten. g)Tjänstgöringsföreskrifier och befattningsbeskrivningar får ej göras beroende avom innehavaren ifråga är man eller kvinna. h)De s. k. 17 punkterna måste betraktas som ett historiskt dokument, varstillämpning är oförenlig med här angivna riktlinjer. Gör man anspråk på att deskall gälla anser vi att detta utgör ett hinder för samexistens. Till samexistensensvillkor hör att man visar respekt för varandras övertygelse och avhåller sigfrån alla åtgärder som försvårar arbetet för en kollega eller är ägnat attuppfattas som kränkande. KU 1977/78:48 17 Det är angeläget att fria och öppna samtal äger rumom tros- och samarbetsfrågor. 4.Samtal har tidigare förts mellan representanter för biskopsmötet och förgrupperingar, som ställer sig avvisande till kvinnliga präster. Vihar nu tagit initiativet till en ny, vidgad samrådsgrupp. Gruppen skall ledasav ärkebiskopen och innefatta ytterligare två representanter för biskopsmötet.Vidare skall församlings- och pasioratsför-bund, Rikskommitlénför stiftstingen samt inbjudas att utse vardera trerepresentanter i samrådsgruppen. Meningen är att i gruppen skall ingå både mänoch kvinnor, präster och lekmän, representerande skilda åsiktsriktningar ikyrkliga och teologiska frågor. Gruppensuppgift skall vara att noggrant följa och analysera läget i kyrkan och denpågående debatten om samarbelsfrågorna. Den skall arbeta framriktlinjer och föreskrifter, avsedda att underlätta och möjliggöra en positivoch för del kyrkliga arbetet fruktbärande gemenskap mellan företrädare förolika uppfattningar i ämbetsfrågan. Manbör också överväga om gruppen som en mer permanent institution kan fungera somett slags "ombudsmannaorgan". dit man kan vända sig med klagomål ochförfrågningar. Vi vill också rekommendera inrättandet av liknandesamrådsgrupper på stiftsplanet, där detta inte redan har skett.