bet · G101JuU4 · 1977-12-31 00:00:00 — Särskilt med avseende på det alltmer ökandeheroinmissbruket kan dessa skyddsaspekter komma att tas i beaktande. Iavvaktan på den s. k. betänkande finner hovrätten ej skälatt närmare ingå på frågan hur ett starkt uttalat vårdbehov ur kriminalpolitisksynpunkt bäst kan tillgodoses vid brottslighet av nu JuU 1977/78:4 18 Hovrätten vill emellertid erinra om möjligheten att, inom ramen förkriminalvård i anstalt, bereda den intagne plats på behandlingshem förnarkotikamissbrukare. Sammanfattningsvisframhåller hovrätten att vid bestämmande av påföljd för narkotikabrott, såvälsom för varusmuggling av narkotika, betydande vikt tillmäts sådanaomständigheter som de av motionärerna framförda och att, vid prövningen avfrågan om brottet är att anse som grovt, bedömning sker utifrån samtligaomständigheter vid brottet och inte schablonmässigt efter den överlåtna ellerinnehavda kvantiteten. Enligthovrättens erfarenhet ger gällande lagstiftning tillräckligt utrymme för eltnyanserat bedömande av den som gjort sig skyldig till narkotikabrott. Medhänsyn härtill och i avvaktan på vad den s. k. förslageventuellt kan komma att medföra i form av förändrad lagstiftning i hithörandefrågor, avstyrker hovrätten att av motionärerna föreslagen utredning nuverkställs. framhåller inledningsvis attdet knappast finns stöd för den i moiionen framförda uppfattningen att, dåstraff- och vårdsynpunkter kommer i konflikt, vårdsynpunkterna bör som allmänprincip ges företräde. Enannan sak är enligt förbundet att vård i vissa fall kan anordnas utan lagföringinför domstol. Det kan ske med tillämpning av reglerna om åklagares rätt altinte tala å brott. Förbundet erinrar härvidlag om elt uttalande av föredragandedepartementschefen i prop. 1968:7 alt det beträffande narkotikamissbrukare ibetydligt större utsträckning än vad som generellt sett gäller vid andra formerav brottslighet torde vara befogat att utnyttja de särskilda vård- ochhjälpåtgärder som står till buds saml att syftet med samhällets åtgärder iförsta hand skall vara att hjälpa och bota, inte att straffa. Ifråga om motionärernas uppgifi alt det års skärpning avstraffsatserna i narkotikastrafflagen i betydande utsträckning förekom att desom dömdes för grovt narkotikabrott fick t. ex. skyddstillsyn anför förbundet,att del inte har sig bekant att detta förekom i någon större utsträckning.Belysande för domstolarnas praxis före narkotikastrafflagens tillkomst tordeenligt förbundet vara del avgörande, som redovisas i rättsfallet NJA 1966 B 10. Beträffandepåståendet i motionen att domstolen vanligen inte tar hänsyn till attgärningsmannen är ung, tidigare straffad eller själv missbrukare anförförbundet, att frågan i vad mån tilllalads eget narkotikamissbruk skall påverkapåföljdsvalet ofta har varit föremål för prövning och ingalunda rönt en såonyanserad bedömning som anges i moiionen. Enligt förbundets erfarenhet är delregel att eget missbruk hos langare anses som skäl att sälta straffet lägre äneljest skulle ha skett. Självklart är vidare att en lilltalads ungdom ocksåaren omständighet som tas i beaktande och verkar i mildrande riktning. JuU 1977/78:4 19 Vad gäller "narkotikastraffens tillämpning ivad avser hänsyn lill gärningsmännens vårdbehov" anser sigDomareförbundet i avvaktan på den s. k. utredning ej ha skälatt ingå på denna fråga. Förbundet säger dock alt domstolama har övervägandenegativa erfarenheter av sluten psykiatrisk vård för narkotikamissbrtikare ävendå del gäller deras återanpassning. Vadgäller den av motionärerna berörda frågan om rubricering av narkotikabrotten ärotvivelaktigt den mängd narkotika som brottet avser en faktor som kommit att iallmänhet vara avgörande för frågan om brottet skall betecknas som grovt ellerej. Praxis vid domstolarna innebär dock ej en stel bundenhet vid mängdennarkotika med bortseende från övriga omständigheter vid brottet. Förrubriceringen av detta är dock gärningsmannens ålder och tidigare påföljderutan betydelse. Medhänsyn till det anförda finner ej skäl föreligga förde avmotionärerna begärda åtgärderna. ål läkemedelsmissbrukare(KVWV), som hänvisar lill en uppsats om den straffrättsliga behandlingen avheroinmissbrukare, stöder i och för sig motionärernas bedömning attdomstolarnas praxis i narkotikafrågan fått en mer onyanserad och hårdareinriktning än som varit avsett. RFHL:skritik av den nuvarande situationen går emellertid längre än motionärernas. Dennuvarande narkotikalagsliftningen bör sålunda enligt förbundet underkastas enallmän översyn. Därvid bör man t. ex. anpassa lagstiftningens straffrättsligaoch övriga kontroll alltefter typ av medel och beteende. Vidare bör man enligtförbundet anpassa del svenska narkotikabegreppet till det internationella, ökarättssäkerheten bl. a. genom mer precisa brottsbestämningar och minskastraffrättens relativa roll i narkotikapolili-ken. Dessasynpunkter bör emellertid enligt förbundet inte fördröja behandlingen av motionensvälmotiverade förslag. Förslagav utredningen om behandling av psykiskt avvikande utredning om behandling av psykisktavvikande har avlämnat belänkandet (SOU 1977:23) Psykiskt stördalagöverträdare. Ibetänkandet diskuteras utförligt behandlingen av missbrukare av beroendeframkallandemedel med avseende på olika grupper av missbruksfall. Beträffandeberoendefallen, dvs. fall där beroendet av missbruksmedel framstår som detväsentliga problemet, framhåller kommittén sammanfattningsvis bl. a. följande: I fråga om narkotikamissbrukare synes den allmännauppfattningen hos psykiatrer vara, att initial behandling bör ske undermedicinsk kontroll i sluten vård, medan den mer långsiktiga behandlingen, somofta består i resocialiserande åtgärder, om möjligt bör ske på frivillig väg.En granskning av praxis visar att narkomaner i större utsträckning änalkoholister bedöms JuU 1977/78:4 20 såsomjämställda [dvs. som lagöverträdare som begått brott under inflytande av annansjälslig abnormitet än sinnessjukdom eller sinnesslöhet av så djupgående naturatt den måste anses jämställd med sinnessjukdom], även om också i dessa fallpersonlighetsstörningar anges såsom den huvudsakliga orsaken lill vårdbehovet.Sjukhusen har emellertid inte möjlighet att tillse alt intagnanarkotikamissbrukare hålles giftfria, vilket är en fömtsättning för den socialarehabiliteringen. Vid sjukhusen tillämpas i allmänhet mycket korta vårdtider.De tidiga utskrivningarna av de domstolsöveriämnade narkomanerna bör enligtkommittén ses som ett uttryck för att läkama anser sjukhusvård inte varamotiverad sedan avgiftning skett. För den ofta starkt socialt handikappadegrupp som de narkotikamissbrukande lagöverträdama utgör har emellertideftervården inte varit tillräckligt effektiv och de flesta har tämligenomedelbart efler utskrivningen återfallit i missbruk och kriminalitet. Det tersig föga rationellt att överlämna narkotikamissbrukare lill sluten psykiatriskvård, vare sig följden blir en snabb utskrivning eller att missbmkaren, i stridmed vad som kan anses ändamålsenligt ur psykiatrisk synpunkt, under lång tidkvarhålls på sjukhuset. Överiämnande till sluten psykiatrisk vård är en påföljdsom är föga ägnad all befria den dömde från hans beroende eller att avhållahonom från att begå brott. Ifall där brottsligheten inte är så allvarlig och där del finns anledning tro,att lagöverträdaren vill medverka i en behandling, kan överiämnande till öppenvård eller skyddslillsyn med föreskrifter vara lämpliga påföljder. Är brottslighetenallvarlig krävs mera ingripande åtgärder. Det är orealistiskt att tro all vårdi frihet ulan andra sanktioner än kortvariga sjukhusintagningar skulle varatillräckligt föratt åstadkomma en resocialisering. Beslår brottsligheten iolaga narkotikaförsäljning, kräver hänsyn till allmänheten att vederbörandeavskärs från möjlighet till fortsatt brottslighet. Kommitténframhåller att en förutsättning för att narkomanen skall kunna frigöra sig frånberoendet är, alt han hålls giftfri. Möjlighet att hålla honomavskärmad från narkotika borde vara större på en kriminalvårdsanstalt än påett sjukhus. Den långsiktiga, resocialiserande behandlingen i övrigt kan skelika väl inom ramen för ett fängelsestraff som i samband med sjukhusvistelse. Dethar gjorts gällande att humanitära skäl talar mot att döma en lagöverträdare,som är narkoman, till fängelse. Till stöd härför har bl. a. anförts attexempelvis opiater ger upphov till mycket plågsamma abstinensbesvär och alt ennarkoman, som av rädsla för sådana besvär gör sig skyldig till brott föratt fömedel lill inköp av giftet, inte kan göras ansvarig förbrottet. Kommitténframhåller härom att avvänjningen med de metoder som tillämpas i modernsjukvård i regel kan ske ulan alltför svåra plågor. Möjligheten att söka vårdstår öppen för alla och bör framstå som ett alternativ till fortsatt missbruk.Abstinensbesvär eller rädsla försådana bör därför i regel icke medförastraffrätlslig undantagsställning. Avnu anförda skäl anser kommittén att kriminalvård bör vara den normala påföljdeni de fall, där inte andra allvariiga psykiska störningar än själva beroendetförelåg vid brottstillfället. Det bör emellertid understrykas att enförutsättning för kommitténs ställningstagande är att missbrukare som döms lillfängelse vid avgiftning och eljest vid behov får adekvat medicinsk vård inomramen för den ådömda påföljden. Belänkandet innehåller vidare ett förslag tillförsöksverksamhet med "kontraktsvård" för narkomaner inom ramen förnu gällande lag om JuU 1977/78:4 21 Förslaget innebär att narkotikamissbrukare som dömts lillfängelsestraff om högst elt år skall kunna ges möjlighet all välja eltvårdprogram i stället för straffet. Vårdprogrammet utformas så att den dömde inära anslutning till domen las in på sjukhus för initial behandling för attsedan överföras till öppen vård, i regel behandlings- eller inackorderingshem.Vården skall ske under effektiv kontroll, och vid misskötsamhet skall strafTetverkställas. Regeringen har tillsatt en särskildledningsgrupp för narkotikafrågor med uppgift att föreslå och initieraytterligare insatser mot narkotikamissbruket och verka för samordning avinsatserna på narkotika-området. Ledningsgmppen bör enligt direktiven arbetaunder 1977 och löpande ta de initiativ som behövs. Gruppensarbete är f n. främst inriktat på att fö en bild av vårdsituationen i förhållandetill antalet missbrukare. En rapport härom beräknas vara färdig innevarande år.Arbetet innefattar också en försöksverksamhet med s. k. vårdkontroll påanstalten . Verksamheten innebär att de intagna medges öppnarevårdformer mot att de förbinder sig att inte använda narkotika, vilketkontrolleras genom urinprov. Genom regeringsbeslut har tillkallatsen särskild utredare för att göra en övergripande karlläggning avnarkotikamissbrukets omfattning (Dir. 1977:39). Kartläggningsarbelet bör enligtdirektiven i första hand syfta till att ge en ingående beskrivning av del lungamissbrukets omfattning i syfte all skapa underlag för beslut om bl. a. de olikavård- och behandlingsmetoder som krävs för nu etablerade missbrukare. Efter beslut av socialministern har iår tillsalts en särskild arbetsgmpp inom med uppgift attredovisa en besluisun-deriag för regeringen i frågor om vård utan samtycke inomsocialvård och sjukvård, m. m. Bakgrunden är att regeringen kommer att fö taställning lill förslag rörande dessa frågor från tre olika utredningar,nämligen socialutredningen, utredning om behandling av psykisktavvikande och expertgrupp för översyn av lagen om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Den sistnämnda översynen beräknasbli färdig . Dennytillsalta arbetsgruppen är en ijänstemannautredning inom regeringskansliet.Till gruppen skall knytas en referensgrupp med företrädare för JuU 1977/78:4 22 riksdagspartiersaml berörda personalorganisationer. Gruppens arbete skall vara avslutat undervåren 1978 och då kunna samordnas med propositionsarbetet med nysociallagstiftning. 1 moiionen 1976/77:453 framställs två yrkandenrörande narkotikastrafflagen. Yrkande1 innefattar önskemål om utredning angående lagens tillämpning när det gällerhänsynstagande till gärningsmannens ålder, vårdbehov m. m. Enligt motionärernaär domstolarnas bedömning av narkotikabrottsligheten onyanserad och hård, ochde anser att tillämpningen inte kommit att präglas av de principer somlagstiftarna ställt upp. Detta anges gälla såväl vid bedömningen om ett brottskall anses grovt som vid valet av påföljd. Särskilt otillfredsställande ärenligt motionärerna att domstolarna, när det gäller viss tyngre narkotika,vanligen inte tar hänsyn till om gärningsmannen är ung, tidigare straffad ellersjälv missbrukare. Iförarbetena till narkotikastrafflagen uttalades när det gäller påföljdsvaletvid narkotikabrott att domstolarna, liksom vid all annan brottslighet, skallbeakta hela det komplex av fakta som föreligger till bedömande. Hit angavs hörabl. a. brottets samhällsfariighet, omständigheterna vid och kring brottet,gärningsmannens avsikt vid brottet och hans personliga förhållanden. Detunderströks särskilt all om en person innehaft den ifrågavarande narkotikan föreget bruk hänsyn skulle tas härtill. Härvid fick beaktas den komplikation somligger däri att samma person kan inneha narkotika såväl för eget bmk som föralt överiåta den till andra, främst för alt därigenom bli i stånd att fortsättasitt eget missbruk. Rörandebrottsrubriceringen vid innehav av narkotika uttalades att grovt brott böranses föreligga huvudsakligen i sådana fall då innehavet utgör led i enverksamhet som har lill syfte alt överiåta eller smuggla narkotika. Utskottethar genom en omfattande remissbehandling och utredning i övrigt sökt få en bildav domstolarnas praxis på narkotikaområdet. Det förebragta materialet gerenligt utskottets mening inte belägg för att rättstillämpningen utvecklats istrid mot lagstiftningens syften. Utskottet vill särskilt hänvisa lill de ovansammanfattningsvis återgivna avgörandena av högsta domstolen från december 1976och , vilka enligt utskottets mening ger ullryck för en sådannyanserad rättstillämpning som motionärerna efterlyser. Utskottet,som erinrar om att ett stort antal kommittéer f n. arbetar eller nyligenavslutat arbete med olika frågor på narkotikaområdet, finner inte skäl för enutredning i enlighet med yrkande 1 i motionen. Delandra motionsyrkandet gäller straffminimum för grovt narkotikabrott. Motionärernauttalar här att det , då siraffminimum höjdes till fängelse ,i betydande utsträckning förekom att de som dömdes för grovt narkotikabrottfick skyddstillsyn samt alt höjningen innebar att domstolen JuU 1977/78:4 23 kandöma lill skyddstillsyn endast om särskilda skäl föreligger. Yrkandet går ut påall skall ge till känna vad motionärerna i denna del anfört. Enligtbrottsbalken får, om minimistraffet för ett brott är fängelse , påföljdenbestämmas till skyddslillsyn endast om synneriiga skäl föreligger. Straffet förgrovt narkotikabrott är som ovan angetts fängelse lägst ett och högst tio år.Skyddstillsyn kan alltså, som motionärerna framhåller, för grova brott komma ifråga bara i rena undantagsfall. mening finns inte anledning alt överväga en ändring av straffminimumför grovt narkotikabrott. Med hänsyn till pågående utredningsarbete rörandepåföljdssystemel föreligger inte heller skäl att i detta sammanhang aktualiserafrågan om ändrade regler för ådömande av skyddstillsyn. Även yrkande 2 imotionen bör därför avslås. 1. att beträffande tillämpningen avnarkotikastrafflagen avslår motionen 1976/77:453 i denna del (yrkande 1), 2. att beträffande straffminimum för grovtnarkotikabrott avslår motionen 1976/77:453 i denna del (yrkande 2). Närvarande:Bertil (), (), (), (), HansPetersson i (fp), (), (), KerstinAndersson i Kumla (s), i (s), (),(), (), () och (). Brott rubricerade som narkotikaförseelse (Nsl2), narkotikabrott (Nsl 1) eller grovt narkotikabrott (Nsl 3) där detrubricerade brottet är det grövsta narkotikabrottet och där endast en typ avmedel förekommit. Efter medel, brottstyp och mängd, 1975 Förseelse (Nsl 2) Brott (Nsl 1) tt (Nsl 3) Över!./ överl./ saluh. överl./ saluh. överl./ saluh. "Liten/ringa" "Liten/ringa" "Liten/ringa" Brott rubricerade som narkotikaförséelse (Nsl2), narkotikabrott Gsl 1) ellergrovt narkotikabrott (Nsl 3) där det rubriceradebrottet är det grövsta narkotikabrottet och där endast en typ av medelförekommit. Efter medel, brottstyp och mängd, 1976 Förseelse (Nsl 2) BroU(Nsl 1) Grovt brou (Nsl 3) Överi./ saluh. överl./ saluh. överl./ saluh. "Liten/ringa" "Liten/ringa" "Liten/ringa" Personer som godkänt strafföreläggande ellerdömts för brott mot narkotikastrafflagens 2 § (förseelser) i rena narkotikamålefter typ av medel och huvudpäfötjd, 1975. en typ av me- stimu-lantia -t- cannabis stimu-lantia + cannabis + opiater Därav med anstalts-beh. BrB 34:1 punkt 1 till-lämpad Personer som godkänt strafföreläggande eller.dömts för brott mot narkotikastrafflagens 1 § (Brott) i rena narkotikamilefter typ av medel och huvudpiföUd, 1975. stimu-lantia + cannabis + opiater Högst 1 män. Mer än 1 högst 2 Mer än 2 högst 4 Mer än 4 högst 6 Mer än 6 högst 12 Mer än 12 män. BrB 34:1 punkt 1 till- Personer som dömts för brott mot narkotikastrafflagens 3 § (grova brott) irena narkotikamil efter typ av medel och huvudpåföljd, 1975. Typ avmedel Endast Därav Flera Därav cent- hal- opia- typer cent- cent- cent ral- luci- ter av me- ral- ral- ral- sti- noge- del stimu- stimu- stimu- mulan- ner lantia lantia lantia tia + can- -I- opia- + can nabis ter nabis + opia ter Fängelse 191 132 36 8 15 0 0 0 0 0 Mer än 1högst 2 män. Mer än 2mån högst 2 2 0 0 0 Mer än 4högst 6 3 12 0 0 Mer än 6högst 12 Mer än 12högst 24 76 53 14 4 5 51 32 10 2 7 Mer än 4gmän. 7 3 10 3 Ungdomsfängelse 110 0 0 Internering 0 0 0 0 0 värd 2 10 0 1 Skyddstillsyn 15 12 2 1 O Därav med anstalts- beh. 2 2 0 0 0 Villkorlig dom g 5 3 O O Vård enl. barnavärds- lagen 110 0 0 Böter gm dom 0 0 0 0 0 Böter gm strafföreläg gande 0 0 0 0 0 BrB 34:1 punkt 1 till- lämpad 2 110 0 Övriga påföljder O O O 0 0 Samtliga 220 153 42 9 16 10 0 0 3 0 0 0 0 0 28 15 1 O 248 Personer som godkänt strafföreläggande ellerdömts för brott mot narkotikastrafflagens 2 § (förseelser) i rena och blandade narkotikamilefter typ av medel och huvudpiföljd, 1975. stimu-lantia -H cannabis lantia + cannabis + opiater Högst 1 män. Mer än 1 högst 2 Mer än 2 högst 4 Mer än 4 högst 6 Mer än 6 högst 12 Mer än 12 högst 24 Mer än 24 högst 48 Mer än 48 mån. BrB 34:1 punkt 1 till- Personer som godkänt strafföreläggande ellerdömts för brott mot narkotikastrafflagens 1 § (brott) i rena och blandadenarkotikamil efter typ av medel och huvudpiföljd, 1975. stimu-lantia + cannabis -t- opiater Högst 1 mån. Mer än 1 högst 2 Mer än 2 högst 4 Mer än 4 högst 6 Mer än 6 högst 12 Mer än 12 mån. högst 24 män. BrB 34:1 punkt 1 till- JuU 1977/78:4 Personer som dömts för brott motnarkotikastrafflagens 3 § (grova brott) i rena och blandade narkotikamil eftertyp av huvudmedel och huvudpiföljd, 1975. Netto per lagföring. stimu-lantia + cannabis + opiater Mer än 1 högst 2 Mer än 2 högst 4 Mer än 4 högst 6 Mer än 6 högst 12 Mer än 12 högst 24 Mer än 24 högst Mer än 48 män. BrB 34:1 punkt 1 till- GOTAB, Slockholm 1977