bet · G101LU17 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ersättning åt yrkesfiskare vid katastrofer i sambandmed oljeborrning I motionen 1977/78:258 av i (c) och () yrkas att anhåller hos regeringen altfrågan om ersättning till yrkesfiskare även vid indirekt inkomstbortfallförorsakat av oljeutvinningsföretag upptages till behandling påinternationell nivå. Motionärernahänvisar inledningsvis till den s, k, Bravokalastrofen i ocherinrar om att man vid den olyckan kom förhållandevis lyckligt undan när detgäller oljeskador. Med hänsyn till den stora aktivitet, som råder inomoljeprospektering och oljeutvinning i , kan man enligt motionärernadock vara ganska övertygad om att denna olycka inte kommer att vara den sista isitt slag, 1motionen framhålls att yrkesfisket är en näring som särskilt hån och omedelbartdrabbas av oljekatastrofer till havs. De förelag som utvinner olja frånhavsbottnen ersätter endast direkta kostnader för oljebekämpning och i viss månäven skador på fiskeredskap under förutsättning att man kan påvisa att skadanåstadkommits genom åtgärder från foretagens sida. Efter Bravokalastrofen varman enligt motionärerna från såväl havsforskningens som fiskets sida oroad överhur det skulle gå med fiskyngel och planklon i det berörda området. Eftersomoljeläckan kunde tätas efter ganska inträffade som tur var ingenmassdöd bland fiskyngel vid delta tillfälle. Om en ny olycka av liknande slagskulle inträffa kan dock väderleksförhållanden och andra för en snabb tärningav läckan nödvändiga förutsättningar vara mindre gynnsamma än vidBravokalastrofen, Stora havsområden kan då komma att beläggas med olja, ochskulle detta inträffa , när plankton och fiskyngel driver ivattenytan, kan enligt motionärerna såväl yngel som yngelplalser förstöras medåtföljande felslaget fiske framåt som följd. första år började man allborra efter olja utanför Kaliforniens kuster. påbörjades sådanborrning i vattnen utanför den amerikanska delstaten , Men det ärförst som oljeborrning på havsbottnen har nått någon betydandeomfattning, Väridens oljeproduktion uppskattades till ca 3 miljarderton, varav ca utvanns från havsbottnen. beräknasväridens 1 Riksdagen1977/78. LU 1977/78:17 2 oljeproduktionuppgå till ca , varav ca utvunna frånhavsbottnen, beräknas världens produktion av gas utvunnen frånhavsbottnen uppgå till ca 450 miljarder m. Blandde viktigaste områden där prospektering till havs f n, äger rum i större skalakan nämnas , , nordamerikanska och , Deyttre förhållandena i skiljer sig från vad som har varit vanligt vidtidigare oljeborrning i framför allt nordamerikanska vatten. Bl, a, uppkommer iNordsjön svårigheter till följd av stora vattendjup, kraftigaundervaltensströmmar och höga vågor saml besvärligt klimat med storm och kyla.Därtill kommer en rad speciella och svårarbetade geologiska förhållanden, Nordsjönberäknas innehålla av väridens totala oljereserver (ca 75 miljarderton), vilket motsvarar av samtliga väridens oljereserver i havsbottnen. Avväridens totala gasreserver beräknas andel till . Hittillshar i borrats inemot I 000 hål. F,n, bedrivs den mest betydande verksamheten i de brittiska och norska sektorernaav , medan verksamheterna i de nederländska, danska och västtyskasektorerna är av mindre omfattning. Inom den brittiska sektorn söder om 62:abreddgraden beräknas oljeproduktionen uppgå till per årunder 1980-ialet och gasproduktionen till ca 54 miljarder m-* i slutetav , För del beräknas oljeproduktionen till ca 27 miljoner lonper år i slutet av 1970-talel och gasproduktionen till ca 10 miljarder m-* perår under 1980-ialet, Nederiänderna har i sin sektor av Nordsjönsgasreserver, medan oljereserverna inom denna sektor är obetydliga. Inom dedanska och västtyska sektorerna pågår prospekteringsverksamhet, men någrastörre fynd har inte påträffats. beräknas den sammanlagdaoljeproduktionen i uppgå till ca 175 miljoner lon och densammanlagda gasproduktionen till ca 100 miljarder m. Vid borrning i havsbottnen efter olja, gas ochandra naturtillgångar används särskilda plattformar eller specialutrustadefartyg, som är försedda med borrulruslning i form av borrlorn.Undersökningsborrning, som utförs efter vissa inledande geologiska ochgeofysiska utforskningar, sker alltid från en mobil plattform eller ett fartyg,Borrliden varierar upp till . Ger en sådanborrning vid handen all del finns utvinningsbara mängder av t, ex, olja ellergas, ersätts den mobila plattformen eller fartyget i allmänhet med en fastplattform (produklionsplallform) från vilken produktionsborrning utförs ochutvinning sker. På stora djup måste produktions-borrning och utvinning dock skefrån flytande (mobila) plattformar eller fartyg. Enflyttbar borrplatlform kostar f n, . Ungefärhälflen av denna kostnad består av utgifler för utrustning av olika slag.Kostnaden att utnyttja en borrplattform ligger f n. på ca . per dag.Borrkostnaden för ett undersökningshål i har i de flesta falllegat . LU1977/78:17 3 För att få upp den funna oljan till havsbottneneller vattenytan tillämpas tre olika metoder, naturiigt flöde, gaslyftning ochpumpning. Vid produktionen utnyttjas oftast stationära produktionsplattformar.Produktionsplatlfor-marna, som vanligen är avsevärt kraftigare änborrplattformarna, används -förutom till själva borrningen av utvinningshål -som bas för pumpning, lagring, underhåll av borrplaltformar och inkvartering avpersonal. Kostnaden för en produklionsplallform ligger normalt mellan 600 och800 miljoner kr. Fråndet hål som producerar olja eller gas leds oljan resp. gasen i rörledningar(pipelines) antingen direkt upp lill produktionsplaltformens lagringstankareller till frislående lagringslankar. Lagringstankarna kan vara flytande ellerstå direkt på havsbottnen. Oljan resp. gasen kan därefter föras i land antingenmed fartyg eller i röriedning. I de flesta länder krävs tillstånd (koncession) föratt utforska och utvinna naturtillgångar i havsbottnen. Tillstånd meddelas oftaflera juridiska personer gemensamt. I så fall regleras i regel del inbördesförhållandet mellan dessa personer genom ett s. k. joinl-veniure-avtal, ivilket fördelning av kostnader och intäkter anges. Den eller de som har fåttsådant tillstånd, koncessions-havaren, har i allmänhet inte egen utrustning föratt bedriva verksamheten ulan anlitar en platlformsägare. Denne ställer genomavtal plattform med bemanning lill koncessionshavarens förfogande på viss tideller för visst antal borrhål. Plattformsägaren behåller vanligtvis det avgörandeinflytandet över plattformens drifl och utser en högste ansvarig chef förarbetet och säkerheten ombord. Denne, som regelmässigt har nautisk utbildning,har motsvarande ställning som befälhavaren på fartyg. Även själva borrarbetetutförs vanligtvis av plattformsägarens anställda under ledning av en av denneengagerad s. k. tool-pusher, som också svarar för säkerheten i samband medborrningen. Var och hur djupt borrning skall ske bestäms dock avkoncessionshavaren. Sistnämnda del av den omedelbara ledningen avundersöknings- och utvinningsverksamhelen överlåts emellertid ofla på en s. k,operator. Detta gäller särskilt om undersöknings- och utvinningsrällen ärgemensam för flera. Att en operatör har utsetts innebär emellertid inte, attkoncessionshavaren till någon del befrias från ansvar för verksamheten. Tillskillnad från platlformsägaren håller koncessionshavaren som regel endast någrafö anställda ombord, vars uppgifter närmast är att representera honom. Förverksamheten anlitas även olika självständiga uppdragstagare huvudsakligen avkoncessionshavaren (eventuellt av operatören) men även av plattfomTsä-garen. Skadororsakade av oljeutsläpp till sjöss Endast ett fåtal större oljeutsläpp har förekommiti samband med oljeutvinning till havs. Ett större utsläpp i Stilla havetinträffade vid 1*1977/78. LU 1977/78:17 4 Skadorna till följd av detta utsläpp haruppskattats till ca (ca 85 milj, kr,). Inom Nordsjöområdethar inträffat ett större utsläpp, nämligen det av motionärernaåberopade som uppkom till följd av en olycka i det norska ékofiskfältet den 22april 1977 (den s, k, ), Den direkta orsaken till olyckan var atten säkringsventil i produktionsrören 50 m under havsbottnen inte hade blivitfastlåst på föreskrivet sätt. Detta ledde till en utblåsning("blow-out"). Olyckan medförde att olja strömmade ut ur borrhåletunder . Mängden utsläppt olja har uppskattats till mellan 15 000 och20 . Härav togs ungefär upp på mekanisk väg. Ungefär hälftenav oljan avdunstade. Någon mindre del av oljan kan ha sjunkit medan resten harupplösts i vattnet. Några skador på stränder uppkom såvitt bekant inte. Det ärokänt i vilken omfattning utsläppet ledde till skada på den miljön iallmänhet. Ettstort antal större utsläpp av olja har däremot ägt rum från fartyg, och i mångafall har mycket stora skador orsakats. Ett av de mest kända utsläppen är detsom inträffade i samband med tankfartyget grund-slötning den 18mars 1967 utanför . De sammanlagda skadorna till följd avoljeutsläpp vid denna olycka har uppskattats till ca (ca 65milj. Ett till sin omfattning ännu större oljeutsläpp skedde i sambandmed att den liberianska supertankern förlisteutanför . Oljeutsläppet omfattade hela lasten ca . Skadornaär ännu inte kända men har uppskattats komma att väsentligt överstiga dem somblev följden av grundstöt-ning. Äveni svenska farvatten har inträffat åtskilliga utsläpp av allvariig karaktär frånfartyg. En sammanställning över sådana olyckor fram t. o. m. november 1973finns fogad till utskottets betänkande LU 1973:40. Även därefter har flerastörre utsläpp ägt rum i svenska farvatten. Ett utsläpp vid idecember 1973 (norska tankfartyget ) orsakade kostnader för bekämpningav olja till sjöss på ca . Ett utsläpp av ca 200 toneldningsolja vid söder om (Tärntank) medfördebekämpningskostnader för på ca . och saneringskostnaderför berörda kommuner på ca . Vid en grundstötning iSödertäljeleden (ryska tankfartyget ) läckte ca 600ton olja ut från fartyget. 1 finns f. n. inte någon särskildlagstiftning om ansvarighet för skada som uppkommer i samband med oljeutvinningfrån havsbottnen. Ansvarigheten för sådana skador bestäms därför enligtallmänna skadeståndsrättsliga regler. Den grundläggandeansvarighetsregeln finns i 2 kap. I S ' LU1977/78:17 5 (1972:207).Detta lagrum innehåller den i gällande culparegeln, sominnebäratt var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person- ellersakskada är skyldig att ersätta skadan. Skadeståndslagen innehåller ocksåregler om arbetsgivares principalansvar. Enligt 3 kap, 1 >; är arbetsgivareansvarig för skada som vållas av hans arbetstagare genom fel eller försummelsei tjänsten. Arbetstagaren är ansvarig för sådan skada endast i den månsynnerliga skäl föreligger (4 kap. 1 S). Miljöskyddslagen(1969:387) innehåller vissa skudesiåndsbestämmelser. Enligt 30 §miljöskyddslagen är den som orsakar olägenhet genom miljöfarlig verksamhet iprincip skyldig att utge ersättning oberoende av vållande. Har olägenheten inteförorsakats genom försumlighet, skall ersättning dock utgå endast omolägenheten är av någon betydelse och bara i den mån den inte skäligen börtålas med hänsyn till förhållandena i orten eller till dess allmänna förekomstunder jämförliga förhållanden. Oljeutvinning lill havs måste betraktas sommiljöfarlig verksamhet. Skada som uppkommer till följd av sådan verksamhetomfattas därför i princip av miljöskyddslagens skadeståndsbestämmelser.Miljöskyddslagen torde dock vara tillämplig endast på verksamhet som bedrivsinom svenskt område. Lagens skadeståndsbestämmelser synes därför inte kunnagöras gällande i fråga om verksamhet utanför svenskt territorialvatten. Vissskadeståndsrältslig reglering finns miljöskyddskonveniion mellanDanmark, , och . Enligt konventionen får den somtillskyndas skada orsakad av miljöskadlig verksamhet i annat nordiskt land föratalan om ersättning vid domstol i det land där verksamheten bedrivs. Fråga omersättning får då inte bedömas efter regler som är oförmånligare för denskadelidande än verksamheislandets ersättningsregler. Konventionensbestämmelser har införlivats med svensk rätt genom lagen (1974:268) medanledning av miljöskyddskonveniionen mellan ,, och (jfr prop. 1974:59), Motsvarande lagstiftning hargenomförts i de övriga nordiska länderna. Avintresse i detta sammanhang är också den lagstiftning som gäller beträffandeansvarighet för oljeutsläpp från fartyg. Bestämmelser härom finns i lagen(1973:1198) om ansvarighet för oljeskada lill sjöss. Enligt denna lag är ägareav fartyg som för last av beständig olja skyldig att ersätta skada genomförorening, som orsakas av utsläpp av olja från fartyget, oberoende av om det åfartygets sida har begåtts något fel eller någon försummelse (s. k. objektivtansvar). Ansvarigheten omfattar enligt uttrycklig föreskrift även kostnader försådana åtgärder för att förhindra eller begränsa skada genom förorening somvidtas efter det att en olycka inträffat, t. ex, åtgärder för att bekämpa oljasom läckt ut från ett fartyg. Fartygsägarens ansvarighet begränsas till vis.sai lagen närmare angivna belopp, I fråga om fartyg som befordrar mer än 2 000ton olja som bulkkist är ägaren skyldig att ha försäkring eller ställa säkerhetför sin ansvarighet upp till del för fartyget gällande begränsningsbeloppet.Oljeansvarighetslagen bygger på 1969 års LU1977/78:17 6 konventionom ansvarighet för oljeskada till sjöss. När del gäller skada genom föroreningorsakad av oljeutsläpp från fartyg har vidare genom en särskild konventiontillskapats en internationell ersättningsfond, 1971 dis konvention omuppräilande av en internationell fond för crsäiniiiig av oljeskada lill sjöss.Fonden skall bereda ersättning i vissa fall när konvention inte ärtillämplig eller bereder de skadelidande ett otillräckligt skydd. Vidare skallfonden stå som garant för fartygsägarens och försäkringsgivarens solvens.Fondens ersättningsskyldighet är begränsad så alt de totala ersättningsbeloppsom kan utgå i anledning av en och samma händelse maximeras lill ett beloppmotsvarande . Beloppet kan dock genom beslut av fondenshögsta organ höjas lill det dubbla. Ersättningarna från fonden skallfinansieras genom avgifter från dem som lar emot sjötransporterad olja i defördragsslutande staterna, har tillträtt konvention. Denförväntas träda i kraft inom en nära framlid. Utskottet vill i detta sammanhang även redovisa altde företag som bedriver verksamhet på kontinentalsockeln i genomfrivillig överenskommelse upprättat ett särskilt system för ersättning avskador orsakade av förorening genom olja till följd av utvinning frånhavsbottnen, the Offshore Pollution Liabiliiy Agreement (OPOL),Överenskommelsen innebär att de företag som har anslutit sig till denna åtarsig all ersätta skador till följd av oljeutsläpp i samband med oljeutvinning påhavsbottnen samt kostnader som det allmänna åsamkas för bekämpning av olja somhärrör från sädana utsläpp. Ansvarigheten enligt avtalet är i princip objektiv,dvs. oberoende av vållande. Ansvarigheten är begränsad lill (ca .) Överenskommelsen trädde i kraft den 1 maj1975. Sexton större oljebolag som utövar verksamhet pä kontinentalsockeln inomNordsjöområdet omfattas av överenskommelsen. 1976års konvention om ansvarighet för skada till följd av oljeutvinning frånhavsbottnen Frågan om utarbetandet av en regional konventionför om skadestånd för oljeskada som uppkommer till följd avoljeborrning på havsbottnen togs upp vid en konferens i . tillsattes en arbetsgrupp med uppdrag att utarbeta ett utkast sådan konvention. Arbetsgruppen slutförde siti arbete . Det avarbetsgruppen utarbetade konventionsulkastel behandlades slutligt vid endiplomatisk konferens i . Vid konferensen antogsen konvention om ansvarighet för skada orsakad av sådan förorening genom oljasom uppkommer till följd av utforskning på havsbottnen eller utvinning avmineraltillgångar från denna (Convention on Civil Liabiliiy for Oil PollutionDamage resulling from Exploralion for and Exploilation of Seabed MineralResources). Konventionen, som öppnades för underteck- LU 1977/78:17 7 nandeden , har undertecknats av , ,och . Den har inte tillträtls av någon stat. Enligtkonventionen är innehavare av "anläggning" (borrhål eller annan fasteller rörlig anordning) som används för att leta efier råolja på havsbottneneller för utvinning, behandling eller transport av råolja från havsbottnen,skyldig att ersätta skada genom förorening orsakad av olja som härrör frånanläggningen (oljeskada). Begreppet anläggning innefattar även rörledningar(pipelines) för transport av olja från ett oljefält lill kusten.Anläggningsinnehavarens ansvarighet omfattar också kostnader för s. k.förebyggande ålgiirder (preventive measures), dvs. åtgärder som vidtas isamband med en viss skadevållande händelse för att förhindra eller begränsaoljeskada. Konventionensgeografiska tillämpningsområde är begränsat. Den är sålunda tillämplig endastpå olyckor som inträffar vid anläggning som ligger under konventionsstatsjurisdiktion, dvs. inom fördragsslutande stals territorialvatten, på desskontinentalsockel eller inom dess ekonomiska zon. Beträffande sådana olyckorgäller vidare den begränsningen att konventionen är tillämplig endast på skadagenom förorening som uppkommer på en fördragsslutande stats territorium ellerinom ett område över vilket en fördragsslutande stat enligt internationell rätthar suveräna rättigheter över naturtillgångar. Anläggningsinnehavarensansvar är objektivt, dvs. oberoende av om vållande föreligger på hans sida. skadelidande uppsåtligen eller av vårdslöshet medverkat till skadan, kanjämkning av skadeståndet äga rum. Anläggningsinnehavaren svararäven för skadasom avsiktligen har orsakats av tredje man, dvs. genom sabotagehandlingar.Däremot är innehavaren befriad från ansvarighet för skada orsakad avkrigshandlingar eller naturkatastrofer. Ansvarighetenför sådana anläggningar som inte används regleras särskilt. Om en anläggninghar övergivits av innehavaren efter det att denne har vidtagit alla desäkerhetsåtgärder som krävs av den stat inom vars jurisdiktion anläggningen ärbelägen, omfattar innehavarens ansvarighet endast skada till följd av händelsesom inträffar från övergivandel. Innehavarensansvarighet är i princip begränsad för varje anläggning och varje skadevållandeolycka till 30 miljoner särskilda dragningsrätter (ca .) och till 40 miljoner särskilda dragningsrätter (ca 225miljoner kr.) För att få begränsa sin ansvarighet måsteanläggningsinnehavaren avsätta ett belopp motsvarande ansvarsbegränsningen särskild begränsningsfond. Ansvarigheten enligt konventionen skall i principvara täckt av obligatorisk ansvarsförsäkring. Försäkringsbeloppet har sattsnågot lägre än lägsta tillåtna ansvarsbelopp. Sålunda får försäkringsbeloppetinte understiga 22 miljoner särskilda dragningsrätter (ca .) m. resp. 35 miljoner särskilda dragningsrätter (ca 200miljoner kr.) LU 1977/78:17 8 beloppfastställdes med hänsyn till den internationella försäkringsmarknadenskapacitet all täcka ansvarighet för skador av det slag som avses. Med hänsyntill att det i vart fall f n. är svårt att få försäkringstäckning för skadortill följd av sabotage, har den stat inom vars jurisdiktion anläggningen liggergivits rätt att befria innehavaren hell eller delvis från skyldigheten att haförsäkring som täcker sådan skada som helt orsakas av sabotage ellerterrorisihandling. Rätt till ersättning preskriberas, om den som kräverersättning inte skriftligen har underrättat anläggningsinnehavaren om sitt kraveller väckt talan om ersättning för skadan från den dag dåden skadelidande kände till eller skäligen borde ha känt till skadan.Preskription inträder dock alltid, om inte talan har väckts senast fråndagen för den olycka som orsakade skadan. Konventionenträder i kraft efter det att den tillträlts av fyra stater. Enligtvad utskottet inhämtat är frågan om skall tillträda konventionen f n.föremål för överväganden inom regeringens kansli. I samband med behandlingen av propositionen1973:140 med förslag till lag om ansvarighet för oljeskador till sjösskonstaterade lagutskottet i sitt av godkända betänkande (LU 1973:40s. 19 )att ansvarighetslagen inte var tillämplig på fasta oljeborrtorn eller påförankrade mobila borrplattformar. Med hänsyn till den krafiiga utbyggnaden avoljeborrningsverksamheten framför allt i var det enligt utskottetsuppfattning angeläget att en enhetlig reglering av frågan om ansvarighet förskador vid sådan verksamhet kom lill stånd. Ulskotiei hänvisade tillatt ett internationellt samarbete påbörjats i syfte att skapa en regionalkonvention för om ansvarighet för föroreningsskador vidoljeborrning, och ulskollel underströk viklen av all arbetet på en konventionintensifierades. Enligt utskottets mening var det vidare med hänsyn till attprovborrningar hade påbörjats i angeläget att de risker och problemsom sammanhänger med oljeborrning beaktades av strandslaler. Utskottetbehandlade med anledning av ett motionsyrkande även frågan om ersättning tillfiskare för ekologiska skador som drabbar fisket. Uiskotiei konstaterade att,när det gäller skador som drabbar den miljön i allmänhet, varmöjligheterna att få ersättning så gott som obefintliga. I dylika fall tordenämligen någon enskild skadelidande endast undantagsvis kunna påträffas.Utskottet fann del därför inte vara möjligt att med skadeståndsrättsliglagstiftning komma till rätta med frågan om ersättning för de ekologiskaskadorna. Utskottet underströk emellertid att del, när ansvarighetslagen intekunde göras tillämplig på ifrågavarande skador, var angeläget attersättningsfrågan löstes pä annat sätt. Enligt utskottets mening kunde ettlämpligt sätt vara att, såsom föredragande statsrådet förordat. LU 1977/78:17 9 överväganågon form av internationell fondbildning för rehabilitering av skadademiljöer. Med hänsyn till statsrådets uttalande utgick utskottet från att manfrån svensk sida skulle verka för att frågan skulle tas upp i detinternationella samarbetet. Frågan om ersättning till yrkesfiskare föroljeskador prövades av även med anledning av en motion(1975:891) som syftade till att möjliggöra för fiskare att få ersättning försådana skador på fångst, fartyg eller redskap som orsakats av oljeutsläpp,oljebekämpning eller dylikt. konstaterade i sitt betänkande (LU1975:10) att fiskare som får oljeskador på redskap och båtar hade möjlighet att- när ansvarighetslagen och oljeskadefondslagen trätt i kraft - få ersättninghärför under förutsättning att oljeutsläppet skett från fartyg, attskadevållaren var känd och att skadan inträffat inom eller annatfördragsslutande lands territorium. Utskottet räknade vidare med att åtminstoneansvarighetslagen skulle sättas i kraft . Vidare konstateradeutskottet att i den mån ersättning inte kunde erhållas enligt ansvarighetslagenvar möjligheterna att få skadestånd mycket begränsade. Inte heller täckteenligt vad utskottet inhämtat då gällande former av fartygsförsäkring skador pågrund av oljeutsläpp. Utskottet anförde vidare följande. Utskottet finner mot bakgrund av det anförda attdet är viktigt att yrkesfiskarnas möjligheter att erhålla ersättning föroljeskador förbättras. Enligt utskottets mening bör detta i första hand skegenom internationella överenskommelser. Utskottet anser det därför vara enangelägen uppgift för regeringen att i det fortsatta internationella samarbeteti fråga om oljeskydd verka för att det träffas överenskommelser som gerskadelidande rätt till ersättning även för skador som inträffar påinternationellt vatten. Utskottet är emellertid medvetet om de svårigheter somkan föreligga för en enstaka nation att utöva ett bestämmande inflytande påinnehållet i internationella konventioner. I den mån det nu åsyftade problemetej kan lösas inom ramen för det internationella samarbetet bör enligtutskottets mening andra möjligheter att förbättra fiskarnas ersättningsskyddövervägas. Härvid kan flera olika lösningar tänkas. Utskottet vill här endastpeka på möjligheten att inrätta en nationell ersättningsfond som t. ex.finansieras genom avgifter, knutna till den sjötransporterade oljan.