bet · G101KrU12 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om kostnaderna för undersökning och bevarande av fastfornlämning I motionen 1976/77:752, vars behandling på förslagav kulturutskottet i belänkandet KrU 1976/77:45 uppskjutits till riksmötet1977/78, yrkar m. fl. (s) att hos regeringen begärutredning beträffande kostnadsansvaret för undersökning eller åtgärd för attbevara fornlämning. Motionärerna anser att gällande bestämmelser ifornminneslagen om kostnadsansvaret för undersökning av fast fornlämning elleråtgärd för bevarande av dylik fornlämning är orimliga. Enskilda personer blirofta på grund av lagens bestämmelser tvungna all ta på sig betydande kostnaderför undersökning eller utgrävning. Sådana åtgärder måste anses vara ettsamhällsintresse, och i konsekvens därmed bör samhället också ta helakostnadsansvaret. Huvudprincipen i lagen (1942:350) om fornminnen(omtryckt 1976:442) är att fast fornlämning skall bevaras (1 §). Tillstånd attrubba, förändra eller borttaga sådan fornlämning kan dock meddelas avlänsstyrelsen, om fornlämningen finnes medföra hinder eller olägenhet som ejstår i rimligt förhållande till dess betydelse. Vid sådant tillstånd får fogasde villkor som anses skäligen erforderiiga (6 §). Om det med anledning avallmänt eller större enskilt arbetsföretag som berör fast fornlämning erfordrassärskild undersökning av fornlämningen eller särskild åtgärd för att bevaraden skall kostnaden härför åvila företaget, om det inte på grund av särskildaförhållanden finnes obilligt (9 §). Vid riksdag behandlade tredje lagutskotteti betänkandet nr 38 frågan om behovet av en utredning angående dedittillsvarande verkningarna av bestämmelserna i fornminneslagens 9 § omskyldighet att bekosta undersökning av fast fornlämning. Utskottet uttalade bl.a. i fråga om tillämpningen av undantagsregeln i nämnda paragraf att fråganhuruvida det allmänna i större utsträckning än dittills borde svara förkostnaderna borde bedömas med försiktighet även om det i enstaka fall kundevara motiverat 1 1977/78. KrU 1977/78:12 2 meden ökad insats av allmänna medel. Utskottet framhöll också att en utvidgning avdet allmännas ersättningsskyldighet kunde få olämpliga konsekvenser. Utskottetansåg emellertid att utvecklingen på samhällsbyggandels område finge anses hagått så långt, att kostnaderna för undersökning eller bevarande av fastfornlämning i en del fall fått större ekonomisk betydelse än som kunnatförutses vid fornminneslagens tillkomst. Utskottet föreslog att man gjorde enutredning för att få underiag för en bedömning av huruvida det vore motiveratmed en lagändring. Riksdagenanslöt sig till tredje lagutskottets ståndpunkt och anhöll alltså om den avutskottet förordade utredningen. Denna genomfördes av musei- ochutslällningssakkunniga (MUS 65), som i betänkandet (SOU 1972:45)Kulturminnesvård förklarade sig finna att inga principiella skäl talade för enändring av fornminneslagens 6 och 9 ! Vidriksmötet /77 behandlade kulturutskottet i sitt betänkande 1976/ 77:1 tvåmotioner som båda gällde samma problem som tas upp i den motion som nuföreligger till behandling. Ulskotiei anförde därvid bl. a. följande. Utskottet vill först konstatera att väsentligasynpunkter på bakgrunden till de i fornminneslagens 9 § meddeladebestämmelserna om kostnadsansvaret vid undersökning av fast fornlämning anförtsav tredje lagutskottet vid riksdag i dess betänkande 38. Behovet av enändring av ifrågavarande regler har därefter undersökts av MUS 65. Resultatethärav blev att de sakkunniga inte ansåg alt det fanns anledning att ändralagreglerna men däremot att det vore önskvärt att hadestörre resurser att enligt undantagsregeln i 9 § själv träda in och bära helaeller en del av kostnaderna. Utskottetär medvetet om att ifrågavarande bestämmelser i fornminneslagen ibland kanmedföra ganska avsevärda olägenheter för del berörda arbetsföretaget. Särskiltmarkant kan olägenheten bli då förekomsten av en fornlämning, som måsteundersökas, medför att hela företaget försenas och därmed fördyras. Det ärockså förståeligt att den som belastas med utgifter av ifrågavarande slagkänner sig försatt i en oförmånlig situation i förhållande till den som inte äri motsvarande läge. Bakom de bestämmelser i fornminneslagen som är ifråga ligger en medveten strävan att väga olika intressen mot varandra.Undantagsbestämmelsen i 9 § gör det möjligt att avvika från huvudregeln omkostnadsansvaret. I vilken utsträckning undantagsregeln kan tillämpas berorgivetvis på vilka resurser man har att på annat sätt bestrida de kostnader somdet aktuella arbetsföretaget blir befriat från. Utskottet som vill betonaangelägenheten av att detta beaktas vid avvägningen av riksantikvarieämbetetsanslag anser inte att hos regeringen bör begära förslag om ändring inu ifrågavarande bestämmelser. Som framgått av det föregående behandlade ulskolleli sitt betänkande 1976/77:1 frågan om ansvaret för de kostnader som uppkommervid KrU 1977/78:12 3 undersökningav fast fornlämning eller vidtagande av åtgärd för att bevara dylikfornlämning. Gällande bestämmelser finns i 9 § fornminneslagen. Utskottetkonstaterade att det bakom dessa bestämmelser ligger en medveten strävan attväga olika intressen mot varandra. Omdet med anledning av allmänt eller större enskilt arbetsföretag som berör fastfornlämning erfordras särskild undersökning av fornlämningen eller särskildåtgärd för att bevara den skall kostnaden härför åvila företagel. Delta ärhuvudregeln, men undantag kan göras om det på grund av särskilda förhållandenbefinns obilligt att tillämpa den. Utskottet framhöll attmöjligheterna att tillämpa undantagsregeln givetvis beror på vilka resurser manhar att på annat sätt bestrida de kostnader från vilka det aktuella arbetsföretaget blir befriat. Utskottet betonade angelägenheten av alt deltabeaktades vid avvägningen av anslag. Två motioner somsyftade till ändring av gällande regler avstyrktes däremot av utskottet ochavslogs av . Utskottethar vid sin förnyade prövning av frågan om kostnadsansvaret för undersökningoch bevarande av fast fornlämning inte funnit anledning inta någon annanståndpunkt än . Utskottet avstyrker därför motionen 1976/77:752 ochhemställer att avslårmotionen 1976/77:752, Näiyarandevid ärendets slutbehandling: (), Per (), IngemarLeander (s), (), (). (),(), (), (), Hans AIsén(s), (), (), (), () och ().