bet · G101JuU6 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om omröstningsregierna i brottmål 1 moiionen 1975/76:1094 av ()hemställs all hos regeringen begär förslag lill sådan ändring av 29kap. 3 Ii andra stycket alt vid däri angiven omröstningvillkoriig dom och skyddstillsyn anses lindrigare än fängelse, ungdomsfängelseoch internering. Enligtmotionären måste rimligen villkoriig dom och skyddstillsyn anses som lindrigarepåföljder än langelse och likaså bör dessa påföljder anses lindrigare änungdomsfängelse och internering. Vid tillämpningen av ifrågavarandeomröslningsbestämmelse skall emellertid ingen av de nämnda påföljderna anseslindrigare än någon annan. Stadgandet bör därför enligt motionären ses över. Gällandeordning m. m. Enligt 1 kap. 4 § andra stycket (BrB)är fängelse att anse som en svårare påföljd än böter och disciplinstraffDärutöver ger BrB inte några generella föreskrifterom olika påföljders inbördessvårhetsgrad (jfr 36 kap. 6 ! ; BrB). I29 kap. 3 i} tredje stycket (RB) ges regler om röstberäkningenvid avgörandet av brottmål i hovrätt och högsta domstolen. Huvudregeln vid likaröstetal är all den lindrigaste meningen skall gälla. För vissa fall stadgasdock företräde för den mening som fött hälften av rösterna och bland demordförandens. Vid lika röstetal gäller sålunda enligt lagrummet ett system medulslagsrösl för ordföranden "vid särskild omröstning, huruvida villkorligdom skall meddelas eller skyddslillsyn, ungdomsfängelse eller interneringådömas eller förordnande meddelas om överiämnande till särskild vård, så ock eljest,då ej någon mening kan anses som lindrigare". Bestämmelsen, somomarbetades i samband med införandet av BrB:s påföljdssyslem (prop. 1964:10,ILU 3, rskr 79), fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning omlekmannamedverkan i hovrätt och kammarrätt (prop. 1975/76:153, JuU 44, rskr396). Stadgandet gavs plats som tredje stycke i paragrafen genom lagstiftningår 1975 (prop. 1975/76:64, JuU 18, rskr 124). Avintresse i sammanhanget är reglerna om reformatio in pejus i 51 kap. 25 SRB,dvs. förbudet alt ändra en dom till den tilltalades nackdel i anledning avtalan som fullföljts av den tilltalade eller av åklagaren till hans förmån. 1 1977/78. JuU 1977/78:6 2 bestämmelsen,som fick sin nuvarande utformning i samband med införandet av BrB:spåföljdssystem, stadgas till en början förbud för högre rätt att i den nyssnämnda situationen "döma till brottspåföljd, som är att anse som svårareän den, vartill underrätten dömt". Vidare stadgas att om den tilltalade avunderrätten dömts lill fängelse, hovrätten för förordna om villkorlig dom,skyddslillsyn, ungdomsfängelse, internering eller överiämnande lill särskildvård. Under samma förutsättning får hovrätten också jämte villkorlig dom,skyddslillsyn eller överlämnande till vård enligt barnavårdslagen döma tillböter. Har underrätten meddelat sådant förordnande, får hovrätten döma lillannan påföljd. 1anslutning till delta stadgande uttalade departementschefen (prop. 1964:10 s.152) att en objektiv jämförelse med hänsyn till svårhetsgrad mellan straff ochövriga påföljder i stor utsträckning inte är möjlig. Utbyte av fängelse motvillkoriig dom, skyddslillsyn, ungdomsfängelse, internering eller överlämnandelill särskild vård föreslogs därför kunna ske utan hinderav förbudet motändring till den tilltalades nackdel. Enligt departementschefen borde hovrättenlikaså, då underrätten meddelat villkoriig dom eller dömt till skyddslillsyn,ungdomsfängelse, internering eller överlämnande till särskild vård, kunna ådömavilken annan påföljd som helst. Härbör även nämnas regleringen i 31 kap. 10 i? RB av den tilltalades skyldighetatt ersätta rättegångskostnader i högre rätt. Enligt lagrummet, vilket ocksåomarbetades i samband med BrB:s införande, skall denna skyldighet bestämmas medhänsyn till rättegången i den högre instansen. Därvid skall högre rätts domanses som fällande enbart då den tilltalade döms till påföljd som är alt ansesom svårare än den vartill lägre rätt dömt eller, om han frikänts av lägrerätt, finnes ha begått brottet eller av honom fullföljd talan inte leder tilländring i den överklagade domen. I anslutning till att stadgandet föreslogs blianknutet till ullrycket att svårare påföljd ådöms uttalade departementschefen(prop. 1964:10 s. 150) att därigenom inte avsågs att frångå ståndpunkten, attett utbyte av straff mot annan påföljd eller omvänt i regel inte är alt ansesom skärpning. Han tillade bl. a. all stöd för denna bedömning torde kunnahämtas i reglerna i 51 kap. 25 S RB. Eflergenomförandet av den förut nämnda lagstiftningen om lekmannamedverkan ihovrätt och kammarrätt, vilken trädde i kraft den , gäller somhuvudregel att hovrätt i brottmål är domför med tre lagfarna domare och två nämndemän.Hovrätten kan också sammanträda i en större sammansättning med fyra lagfarnadomare och tre nämndemän. Om hovrätten inlett huvudförhandling med sådanförstärkt sammansättning behåller den sin domförhet även om en lagfaren domareeller en nämndeman eller båda lämnar rätten under förhandlingen. Förekommer ejanledning att döma till svårare straffan böter, är hovrätten domför även medenbart fyra eller fem lagfarna ledamöter (2 kap. 4 § RB). Enligthuvudregeln i 3 kap. 6 sJ RB om högsta domstolens sammansättning är avdelningav högsta domstolen domför med fem ledamöter. Fler än sju flr JuU 1977/78:6 3 ejsitta i rätlen. Tillbelysning av motionsspörsmålet kan hänvisas till rättsfallet SvJT 1970 rf s.50. 1 det fallet dömdes en person av underrätten för grov förskingring m. m.till fängelse 2 månader. I hovrätten röstade två ledamöter, däriblandordföranden, medan de två övriga röstade för villkoriigdom. Synbariigen i strid mot omröstningsreglerna kom hovrättens dom attutfärdas i enlighet med den sistnämnda meningen. Ävende förut nämnda bestämmelserna om tilllalads kostnadsansvar och om reformaiioin pejus har vållat lillämpningssvårigheler. Regelkomplexet har också kritiseratsi den rältsvetenskapliga litteraturen (se Welamson i till . 406 ff och Welamson Rättegång VI s. 72 fO- Rät tegångsu t red ningen Enligt regeringens bemyndigande harchefen för tillkallat en kommitté, räitegångsulredningen(Ju 1977:06), med uppdrag att göra en översyn av rättegångsförfarandei vidallmän domstol (Dir. 1977:10 och 1977:91). Översynen syftar lill alt göraförfarandet vid allmän domstol mera fiexibelt samt såvitt möjligt snabbare ochbilligare ulan all befogade rältssäkerhelskrav sätts ål sidan. Kommitténsuppdrag går inte ut på en fullständig översyn av RB:s hela regelsystem;uppdraget gäller närmast bestämmelserna om förfarandet i rättegången. Maj:ts bemyndigande tillkallades år1974 sakkunniga, ungdomsfängelseutredningen (Ju 1974:16), föratt utreda frågori anslutning lill avskaffande av påföljden ungdomsfängelse. Utredningensbetänkande, som beräknas bli framlagt i slutet av innevarande år, väntasinnehålla förslag lill ett stort antal ändringar berörande nästan helapåföljdssystemet enligt BrB. Inom brottsförebyggande rådets arbetsgrupp förkriminalpolitik pågår elt brett upplagt arbete med en översyn av BrB:spåföljdssystem. Översynen berör särskilt bl. a. frågan om olika påföljdersinbördes svårhei samt omröstningsregeln i 29 kap. 3 S RBoch regeln omreformaiio in pejus i 51 kap. 25 vj samma balk. Resultatet av översynen kommeratt läggas fram under innevarande höst. 1* 1977/78. JuU 1977/78:6 4 Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånjustiliekanslern, riksåklagaren, hovrätten för , Sverigesadvokatsamfund och . Defiesta av remissinstanserna intar en positiv ställning till motionsförslaget.Riksåklagaren avstyrker bifall till motionen. Justiliekanslern() anser alt goda skäl talar för en ändring av omröstningsregierna ienlighet med motionärens förslag. Enligt JK kan det finnas anledning att vid deöverväganden som bör föregå en sådan ändring uppmärksamma även andrajämförelser mellan olika påföljder än dem som motionären särskilt pekat på. Isitt yttrande uttalar JK alt det måhända inte generellt kan påstås attvillkorlig dom och skyddslillsyn är mildare på följder än fängelse. Skall t.ex. i skyddslillsynen ingå behandling i anstalt kan ett kortarefrihetsberövande i form av fängelse enligt JK vara av samma svårhetsgrad. Inteheller kan det enligt JK uteslutas att ett kort fängelsestraff i något fallfrån den dömdes synpunkt kan vara att föredra framför skyddstillsyn ellervillkorlig dom jämte böter eller enbart skyddslillsyn, med den övervakning somdenna påföljd medför. Skyddstillsyn kan ju vara förenad med föreskrifter sominnebär avsevärda inskränkningar i den dömdes frihet. - JK anser emellertid attdel förhåller sig så all fängelse i allmänhet är en svårare påföljd änvillkoriig dom och skyddslillsyn. Likaså anser han alt ungdomsfängelse ochinternering måste betraktas som svårare påföljder än villkoriig dom ochskyddstillsyn. y?/A:sdA.7ago/-e«(RÅ)avstyrkerbifalltill motionen. 1 sitt yttrande redogör RÅ inledningsvis för bestämmelserna om reformatioin pejus. Han konstaterar alt regleringen innebär att vissa påföljder inte kananses lindrigare än andra samt alt utformningen av den aktuellaomröslningsregeln måste ses mot denna bakgrund. 1 yttrandet anför RÅvidare bl. a. följande: Man kan med visst fog ställa frågan omlagstiftningen om påföljders relativa svårhet till alla delar har stöd i detallmänna rättsmedvetandet. Överklaganden i påföljdsfrågor lyder i många fallnärmast på motsatsen. Det förefaller sålunda som fängelse ofta anses mindresträngt än de inom vissa gränser tidsobeslämda påföljderna ungdomsfängelse ochinternering. Vidare tycks man i allmänhet anse villkorlig dom ochskyddstillsyn, även om dessa påföljder förenats med böter, som lindrigare änfängelse. När det gäller villkorlig dom ter sig detta naturligt. Denna reaktionhar karaktären av en villkoriig påföljdsefiergifi; den dömde slår inte underövervakning och kan inte hellererhålla föreskrifter angående sin livsföringunder prövotiden utom beträffande tid och sätt för betalning av skadestånd.Huruvida samma synsätt generellt kan tillämpas på skyddslillsyn är däremottveksamt. Denna påföljd är avsedd att vara en behandlingsform. Påföljdenförutsätter övervakning under en prövotid, vilken efter behov kan förlängas,och påföljden kan förenas med föreskrifter beträffande den dömdes livsföring.En skyddstillsyn kan således innebära ett betydelsefullt ingrepp i denenskildes liv. Härtill kommer alt skyddslillsyn i vissa fall kan kombineras medanstaltsbehand- JuU 1977/78:6 5 ling.Har påföljden den utformningen och är alternativet ett kortvarigt frihetsstraffär del tveksamt om man kan hävda att skyddslillsynen innebär en mildarereaktion. Medhänsyn lill det samband som råder mellan regeln om ordförandes utslagsröst ivissa fall vid omröstning och reglerna om reformatio in pejus skulle en ändringav enbart omröstningsregierna innebära att systematiken i lagstiftningen bryts.Frågan blir då om det är av behovet påkallat att även justera bestämmelsen i 51kap. 25 vj RB. Den kritik som i litteraturen riktats mot reglerna om reformatioin pejus synes mera ha tagit sikte på den principiella lösningen än denpraktiska tillämpningen utom möjligen när det gäller den tilltaladeskostnadsansvar. Såvitt jag har mig bekant iakttar domstolarna tillböriigförsiktighet när det gäller att på talan av enskild utbyta en påföljd mot enannan som med ett naturiigt betraktelsesätt framstår som strängare. Härefter uttalar RÅ att motionären enligt RÅ:smening ser problemet uren alltför begränsad synvinkel samt att det ulan närmareutredning är svårt att överblicka vilka följder en partiell ändring skullekunna få för systematiken. Frågan huruvida utbyte av en påföljd mot en annankan anses som reformaiio in pejus bör enligt RÅ ses i ett vidare perspektiv,där olika konsekvenser av lagstiftningen måste bedömas. Mot den nu nämndabakgrunden anser RÅ det därför lämpligare all hela problematiken övervägs i ettsammanhang. Hovrättenför tillstyrker att frågan om skilda påföljders svårhei vidtillämpningen av och vissa därmed sammanhängande frågorblir föremål för översyn. Hovrätten anser dock att den av motionären föreslagnametoden att komma till rätta med de aktuella ölägenheterna knappast ärtillfredsställande. Hovrätten pekar särskilt på alt del vore oegentligt attgenomföra en ändring beträffande villkoriig dom och skyddstillsyn och underlåtaatt la ställning lill motsvarande problem i fråga om förordnande all den dömdeskall överlämnas till särskild vård. Härvidlag uttalar hovrätten att till densenare gruppen av förordnanden höra ena sidan beslut att en underårig skallställas under övervakning av barnavårdsnämnden i stället för att dömas tillfängelse, å andra sidan beslut att någon skall tagas om hand för slutenpsykiatrisk vård i stället för alt dömas till elt kanhända ganska kortvarigtfängelsestraff Delbör enligt hovrättens mening inte heller komma i fråga att man gör den begärdaändringen av 29 kap. 3 S RB utan att överväga en motsvarande ändring avreglerna om reformaiio in pejus i 51 kap. 25 S RB eftersom det råder ett närasamband mellan dessa bestämmelser. Hovrätten anför härtillvidare bl. Förbudet moi reformaiio in pejus är liksom regelnom att den lindrigare meningen skall väljas vid lika röster ett uttryck förprincipen att den tilltalade allmänt sett skall vara gynnad ibrottmålsprocessen. Förbudet är emellertid modifierat på så sätt att hovrättenhar stora möjligheter alt välja brottspåföljd som enligt allmäntbetraktelsesätt är strängare än den av tingsrätten bestämda. Att en tilltalad,som av tingsrätten har dömts lill skyddstillsyn och i hovrätten yrkat att istället bli dömd lill villkoriig dom, på sin egen talan kan JuU 1977/78:6 6 blidömd lill fängelse eller internering, strider med största säkerhet mot vad dentilltalade anser rimligt och är enligt hovrättens mening knappast förenligt medallmän rättsuppfattning. - Även kostnadsregeln i 31 kap. 10 S I st. 2 meningenRB bör dras in i övervägandena. Denav motionären väckta frågan rymmer, som framgår av det sagda, åtskilligakomplikationer, och en ändring i den riktning han föreslår bör föregås avomsorgsfulla överväganden. En lösning av problemet om påföljdernas svårheiskulle vara alt låta saken bero på den tilltalades egen inställning. Vad dennesjälv yrkar skulle med denna tankegång vid omröstningen betraktas som denlindrigare meningen. På motsvarande sätt skulle varje ändring som står i stridmed vad den tilltalade yrkar eller eljest säger sig önska anses falla underförbudet mot reformaiio in pejus. Man kan helt säkert tänka sig fall där maninte heller med en sådan regel skulle komma till tillfredsställanderesultat,exempelvis där två ledamöter röstar för sluten psykiatrisk vård, enför fängelse och en för fängelse . Denna lösning skulle ivarje fall göra det nödvändigt för parterna och domstolen att underhuvudförhandlingen fästa uppmärksamheten vid tänkbara påföljdsformer, så attdomstolen vid överiäggningen inte stannar i okunnighet om den tilltaladesinställning. - Hovrätten anser sig inte kunna nu förorda den här diskuteraderegeln men vill framhålla all den helt säkert skulle ansluta sig bättre än dengällande lill rådande allmänna betraktelsesätt. Ingenting skulle hindra attregeln bleve tillämplig även vid val mellan å ena sidan enbart böter och åandra sidan fängelse eller annan påföljd, som enligt BrB kan ådömas för brottvara kan följa fängelse. Om den som har dömts lill ett för honom kännbartbötesstraff i hovrätten yrkar en månads fängelse, kan det finnas anledning attbåde vid omröstning och med avseende på reformatio in pejus betrakta detbegärda fängelsestraffet som lindrigare än det av tingsrätten utdömda bötesstraffet. Hovrätten anmärker särskilt att denomröstningssituation som motionären åsyftar sällan kommer alt inträffa, omregeringens proposition 1975/76:153 med förslag till lag om ändring i RB m. m.,innehållande förslag om nämndemän i hovrätt, bifalles av . (Lagstiftningen numera genomförd, se ovan s. Advokatsamfundettillstyrker bifall till moiionen. Domareförbundetintar en positiv ställning till moiionen men framhåller att moiionenaktualiserar inte endast omröstningsreglerna i brottmål i övrigt utan eltfiertal andra frågor av straffprocessuell art som måste lösas . Somexempel härpå anför förbundet regierna i 31 kap. 10 i? RBomåterbetalningsskyldighet vid fällande dom och bestämmelserna i 51 kap. 25 i; RBom reformatio in pejus. Förbundet påpekar att det sistnämnda stadgandet hindraren tilltalad, av tingsrätt dömd till höga böter, att i hovrätt yrka exempelvisskyddstillsyn eller fängelse, påföljder som i det enskilda fallet på godagrunder kan tänkas betunga den dömde mindre (se NJA 1967 s. 209), medan detdiiremot inte hindrar hovrätt att efter överklagande av den som fått villkorligdom eller skyddslillsyn i stället döma till fängelse utan att någon part yrkatdelta. I sitt yttrande anförförbundet vidare bl. a. följande: JuU 1977/78:6 7 Att villkorlig dom och skyddstillsyn i den allmännauppfattningen anses lindrigare än fängelse, ungdomsfängelse och interneringsynes obestridligt. finner de nuvarande reglerna kunna ledalill resultat som känns slötande för rättskänslan men vill dock framhålla attfängelse knappast under alla förhållanden kan anses som svårare påföljd än t.ex. skyddstillsyn med långtgående föreskrifter. Frågan är, som närmare berörs idel följande, mera komplicerad än den ytligt förefaller. Förbundet, som iprincip instämmer med motionären, vill här belysa några av de många problem somkan uppkomma vid tillämpning av omröstningsregierna. Omröstningsreglernai den i motionen tänkta situationen,där påföljdsvalel blivit fängelse, medförall särskild omröstning skall ske om bestämmande av straffet (NJA 1967 s. 181).De ledamöter, som i den första omröstningen röstat för skyddstillsyn eller förvillkoriig dom, kan tänkas bestämma tiden för fängelse lågt. Se NJA 1974 s.248, där två ledamöter i hovrätten först röstade för skyddstillsyn jämte 120dagsböter och i den följande omröstningen bestämde utgången, fängelse enmånad. Omändring sker i enlighet med moiionen, bör klariäggas huruvida ordföranden harulslagsrösl när två ledamöter röstar för villkoriig dom och två förskyddstillsyn. Vidare bör beträffande överiämnande lill särskild vården mångengång myckel ingripande påföljd - anges, om ordföranden skall ha utslagsröstäven i dessa fall. Eltlika anmärkningsvärt resultat av omröstningsreglerna som det i motionen påtalade framgår av rättsfallet NJA 1968 s. 187. Vid omröstning i hovrätt röstade en ledamot för frikännande, en för 30 dagsböter och två, däribland ordföranden för villkoriig dom. Domen dikterades av de båda sistnämnda ledamöterna. Omröstningsreglernaär överhuvudtagel svåra all tillämpa och bör förenklas så att vidlyftigrättsutredning kan undvaras i rena procedurfrågor. Såsom exempel på svårigheteri rättstillämpningen kan nämnas NJA 1969 s. 354 som gällde anslaltsbehandlingjämlikt 28 kap. 9 fj BrB och NJA 1974 s. 290 med fråga om omröstningbeträffande förvisning, där HD analogivis tillämpade omröstningsreglerna i 29kap. ; 3, 4 och 5 st. RB men där skiljaktiga meningarom röstningsprocedurenförelåg. Jfr även SvJT 1970 rf s. 50, där en uppenbart felaktig tillämpning avomröstningsreglerna förekommit utan att detta synes ha uppmärksammats. anmärker att del av motionärenpåtalade fallet kan bli av något mindre praktisk betydelse om lagändring sker ienlighet med propositionen 1975/76:153 med förslag till lag om ändring irättegångsbalken m. m. eftersom där föreslås sådan ändring beträffande reglernaom domförhet i hovrätt att nästan i alla fall udda antal domare kommer attsitta i rätlen vid prövning av sådana påföljdsfrågor som motionen avser. (Lagstiftningen numera genomförd, se ovan s. I motionen 1975/76:1094 berörs en fråga om olikastraffrättsliga påföljders inbördes svårhet. 1 motionsyrkandei efterlysesförslag lill sådan ändring av 29 kap. 3 ij andra stycket (numera tredjestycket) (RB) att vid däri angiven omröstning villkoriig dom och skyddstillsyn skall anses JuU 1977/78:6 8 lindrigareän fängelse, ungdomsfängelse och internering. Utöverstadgandeti 1 kap. 4 <; andra stycket (BrB),enligt vilket fängelse är attanses som en svårare påföljd än böter och disciplinstraff, saknas generellaföreskrifter om olika påföljders inbördes svårhei. Frågan huruvida viss påföljdär att anse som lindrigare eller svårare än annan kan under handläggning avbrottmål i överrätl aktualiseras i främst tre olika sammanhang. Del gällertillämpningen av omröstningsbestämmelserna i 29 kap. 3 ?! tredje stycket RB,reglerna i 31 kap. 10 § RB om den tilltalades skyldighet alt ersättarättegångskostnader och reglerna i 51 kap. 25 ii RB om förbud mot ändring avdom till den tilltalades nackdel. Dessa bestämmelser omarbetades i samband medinförandet av BrB:s påföljdssystem och vilar på uppfattningen att del i storutsträckning inte är möjligt all göra en objektiv jämförelse med hänsyn tillsvårhetsgrad mellan fängelse, villkoriig dom, skyddstillsyn, ungdomsfängelse,internering och överlämnande lill särskild vård. Ilinje med del anförda gäller enligt det av motionären kritiserade stadgandet i29 kap. 3 § tredje stycket RB ett syslem med ulslagsrösl för ordföranden vidsärskild omröstning huruvida villkorlig dom skall meddelas eller skyddstillsyn,ungdomsfängelse eller internering ådömas eller förordnande meddelas omöverlämnande till särskild vård, så ock eljest, då ej någon mening kan ansessom lindrigare. På liknandesäti föreskrivs i 51 kap. 25 § RB relativtvittgående undantag från det i samma lagrum uppställda förbudet att ändra endom till den tilltalades nackdel i anledning av talan som fullföljts av dentilltalade eller av åklagaren till hans förmån (förbudet mot reformatio inpejus). hinder av förbudet kan sålunda fängelse bytas ut mot villkoriigdom, skyddslillsyn, ungdomsfängelse, internering eller överlämnande tillsärskild vård. Likaså kan högre rätt döma lill vilken påföljd som helst, omunderrätten meddelat villkoriig dom eller dömt lill skyddstillsyn, ungdomsfängelse,internering eller överiämnande till särskild vård. Regleringen i 31 kap. 10 ! ;RB om den tilltalades ersättningsskyldighet för rättegångskostnader i högrerätt får ses mot samma bakgrund. Enligt lagrummet skall högre rätts dom ansessom fällande - och därigenom grunda ersättningsskyldighet -enbart då dentilltalade döms till påföljd som är att anse som svårare än den vartill lägrerätt dömt eller, om han frikänts av lägre rätt, finnes ha begått brottet ellerav honom fullföljd talan inte leder till ändring i den överklagade domen. Sombelysts under utskottets remissbehandling av motionen har de av motionärenberörda omröstningsreglerna vållat svårigheter i den praktiska tillämpningen,och de har - liksom regel komplexet i övrigt - kritiserats i denrättsvetenskapliga litteraturen. Mot bakgrund av angivna svårigheter och då dennuvarande ordningen kan leda till resultat som framstår som stötande för denallmänna rättsuppfattningen finner utskottet alt goda skäl föreligger för enöversyn i enlighet med motionärens önskemål. Motionsspörsmålet har emellertidföriorat myckel av sin praktiska betydelse genom lagstiftning omlekmannamedverkan i hovrätt och kammarrätt; vid prövning JuU 1977/78:6 9 avsådana påföljdsfrågor som moiionen avser består hovrätt numera avett udda antal domare, varför omröslningsproblem av det slag som anges imotionen mera sällan torde uppkomma. Å andra sidan kvarstår de praktiskaolägenheterna vid tillämpningen av reglerna om reformatio in pejus och om dentilltalades skyldighet att ersätta rättegångskostnader i högre rätt medoförminskad styrka. En översyn av hela det här behandlade regelsystemet synesdärför böra komma lill stånd i lämpligt sammanhang. Vidställningstagande till frågan om nu bör ta initiativ till ändringar iden nuvarande regleringen måste enligt utskottets mening beaktas pågåendeutredningsarbete rörande BrB:s påföljdssystem. Som angetts i del föregåendeväntas ungdomsfängelseutredningen lägga fram förslag lill elt stortantal ändringar av påföljdsreglerna.