bet · G101JuU33 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ökat lekmannainflytande vid allmän domstol I motionen 1976/77:455 av m. fl. (s)hemställs all begär alt regeringen lägger fram förslag om delagändringar som behövs för att få ett system med fullt genomförd individuellrösträtt vid de allmänna domstolarna. Motionärernahänför sig lill omröstningsreglerna för brottmål i tingsrätt och konstateraralt den nuvarande ordningen i praktiken ligger myckel nära ett system medindividuell rösträtt. Erfarenheterna av del ökade inflytande som nämndemännennumera har torde enligt motionärerna genomgående vara gynnsamma. Motionärernaanser därför tiden nu vara mogen alt övergå till ett system med fullt genomfördindividuell rösträtt. 1 brottmål bör enligt motionärerna, vid lika röstetal,den lindrigaste meningen gälla även när nämnd deltar i handläggningen. Regler om tingsrätts sammansättning ges i 1 kap.rättegångsbalken (RB). I tvistemål är tingsrätt domför med tre lagfarna domare.Flera än fyra lagfarna domarefår ej sitta i rätten. I brottmål skall tingsrätt bestå av en lagfaren domare och nämnd. Kan huvudförhandling i måletberäknas kräva minst , får dock två lagfarna domare och nämnd sittai rätlen (1 kap. 3 S). 1 nämnden skall silla fem nämndemän. Om del är påkallatmed hänsyn till målets omfattning eller annan särskild omständighet, får docksex sitta i nämnden. Inträffar förfall för nämndeman sedan huvudförhandlingpåbörjats, är rätten domför med fyra i nämnden. Frånangivna regler om tingsrätts domförhet finns betydelsefulla undanlag. För familjerältsmålgäller sålunda enligt stadganden i (GB) och (FB) att tingsrätt vid handläggning, som enligt vad eljest är föreskrivet skallske med tre eller fyra lagfarna domare, skall sammansättas med en lagfarendomare och nämnd (15 kap. 29 S GB och 20 kap. 36 § FB). Vidare föreligger förbåde tvistemål och brottmål en mycket vidsträckt ensamdomarbehörighet.Tingsrätt är sålunda domför med en lagfaren domare vid måls avgörande utanhuvudförhandling samt vid annan handläggning som ej sker vid huvudförhandlingeller syn. Ensamdomarbehörighet föreligger också vid huvudförhandling itvistemål som hålls i 1 1977/78. JuU 1977/78:33 2 förenkladform liksom vid huvudförhandling och syn i mål om brott för vilket icke ärstadgat svårare straffan böter (1 kap. 3 § RB). Även vid handläggning av målenligt lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden bestårtingsrätt av en lagfaren domare (12 § nämnda lag). Hovrättär domför med fyra lagfarna domare, och flera än fem lagfarna domare får ejsitta i rätlen (2 kap. 4 § första stycket RB). I brottmål är hovrätt dockdomför med tre lagfarna domare och två nämndemän. Flera än fyra lagfarna domareoch tre nämndemän får ej sitta i rätten. 1 brottmål är hovrätt också domför medenbart lagfarna domare i fall där anledning ej förekommer all döma lill svårarestraff än böter saml vid handläggning som ej sker vid huvudförhandling (2 kap.4 § andra stycket RB). Hovrätt skall ha här angiven samniansättning mednämndemän även i familjerältsmål som i underrätt avgjorts med nämnd (15 kap. 30a S GB och 20 kap. 36 S FB). Regler för omröstning i fall då vid överiäggningyppas skiljaktiga meningar ges beträffande tvistemål i 16 kap. RB ochbeträffande brottmål i 29 kap. RB. Vidomröstning i tvistemål skall den mening gälla som omfattas av mer än hälften avrättens ledamöter. Har någon mening erhållit hälften av rösterna och är blanddem ordförandens, skall den meningen gälla (16 kap. 3 § RB). En kompletterandebestämmelse finns fordel fall att fiera än två meningar yppas utan att någonenligt vad nu sagts skall gälla. Är det i sådant fall fråga om penningar ellerannat som utgör viss myckenhet, skall rösterna för den större myckenhetensammanläggas med rösterna för närmast mindre och, om det erfordras,sammanläggningen fortsättas efter samma grund lill dess någon mening skallgälla. Är del fråga om annat än viss myckenhet gäller den mening för vilkenrösterna är flera än för annan eller, om det finns lika många röster för fierameningar, den mening som biträtts av den främste bland dem som röstat för någonav dessa meningar (16 kap. 4 S RB). För de fall då tingsrätt harnämndsammansätlning i familjerättsmål gäller en annan ordning. Yppas i sådanamål annan mening än ordförandens och förenar sig minst lyra eller, då i nämndensitter endast fyra, minst tre nämndemän om skälen och slutet, skall nämndensmening gälla. I annat fall gäller ordförandens mening (15 kap. 30 S GB och 20kap. 36 S FB). Vidomröstning i brottmål i tingsrätt då rätlen beslår av en lagfaren domare ochnämnd gäller den beskrivna regeln för omröstning i familjerättsmål (29kap. 3 § första stycket RB). Särskilda bestämmelser gäller för de fall dåtingsrätt i vidlyftiga brottmål består av två lagfarna domare och nämnd (29kap. 3 § andra stycket RB). Yppas i dessa fall annan mening än sådan somomfattas av de lagfarna domarna och förenar sig, när sex sitter i nämnden,minst fem och eljest minst fyra nämndemän om skälen och slutet skall nämndensmening gälla. 1 annat fall gäller den mening som omfattas av de JuU 1977/78:33 3 Om dessa ej förenar sig om en mening skall den av deras meningar gällasom biträds av de fiesta nämndemännen eller, om lika många biträder varderameningen, den mening som är lindrigast. Kan inte någon mening anses somlindrigare, skall ordförandens mening gälla (29 kap. 3 S andra stycket RB). Vidomröstning i brottmål i hovrätt gäller den mening som omfattas av mer änhälften av ledamöterna. Har någon mening fått hälften av rösterna och är dennaden lindrigaste skall den meningen gälla. Vid särskild omröstning huruvidavillkoriig dom skall meddelas eller skyddstillsyn, ungdomsfängelse ellerinternering ådömas eller förordnande meddelas om överlämnande lill särskildvård, så ock eljest då inte någon mening kan anses som lindrigare, skall dockden mening gälla som fått hälften av rösterna och bland dem ordförandens (29kap. 3 S tredje stycket RB). En kompletterande bestämmelse finns fördel fallall i hovrätt yppas fiera än två meningar utan att någon skall gälla enligt beskrivna regeln. I sådant fall skall de röster som är ogynnsammast förden tilltalade sammanläggas med de för honom därnäst minst förmånliga och, omdet erfordras, sammanläggningen fortsättas efter samma grund lill dess någonmening skall gälla. Kan inte någon mening anses ogynnsammare för den tilltaladegäller den mening för vilken rösterna är flera än för annan eller, om det finnslika många röster för fiera meningar, den mening som biträtts av den främstebland dem som röstat för någon av dessa meningar (29 kap. 4 S RB). Den nu rådande ordningen för domförhet ochomröstning i underrätt har i huvudsak gällt sedan den Ijanuari 1971,dådenav1969års riksdag beslutade underrältsreformen genomfördes (prop. 1969:44, ILU38, rskr 283). Genom reformen infördes en ny .enhetlig organisation av deallmänna underrätterna. Dessa utgörs numera av tingsrätter som ersatt detidigare häradsrätterna och rådhusrätterna. Reformen innebar bl. a. atttidigare bestående olikheter mellan häradsrätts och rådhusrätts domförhet vidhuvudförhandling i tvistemål utjämnades. Enligt den äldre ordningen varhäradsrätt domför med en lagfaren domare och nämnd, medan rådhusrätt hadejuristkollegial sammansättning med tre eller högst fyra domare. Redan år 1959hade full likformighet genomförts beträffande underrätts sammansättning ibrottmål. Enligt den gällande ordningen bestod nämnden av minstsju och högst nio nämndemän utom i mål rörande viss lindrigare brottslighet,där antalet nämndemän var tre. Möjlighetentill förstärkt sammansättning av tingsrätt i vidlyftiga brottmål infördes genomlagstiftningar 1975. Lagstiftningen innebar också följdändringar iomröstningsreglerna (prop. 1975/76:64, JuU 18, rskr 124). Lekmannamedverkani hovrättsprocessen infördes genom lagstiftning . Också denna reformberörde omröstningsreglerna (prop. 1975/76:153, 1* 1977/78. JuU 1977/78:33 4 JuU44, rskr 396). 11969års lagstiftningsärende förordade departementschefen att underrätt i brottmålnormalt skulle bestå av lagfaren ordförande och fyra nämndemän (prop. I frågan om hur omröslningsbestämmelserna borde utformas anförde hanföljande: Enligt nuvarande omröstningsregler gäller nämndensmening framför ordförandens endast om alla i nämnden eller, då i nämnden sitterflera än sju, minst sju är ense om skälen och slutet. I andra fall gällerordförandens mening. Nämnden har sålunda s. k. kollekliv rösträtt. Somframgår av det förut anförda har i skilda sammanhang framställts krav attnämndemännen skall ges individuell rösträtt eller i varje fall att den enskildenämndemannens röst skall ges större röstvärde än f. n. Därvid har bl. a.åberopats alt det är önskvärt att lekmannainfiyiandet i straffrältsskip-ningenstärks genom att nämndemännen ges en starkare ställning i förhållande till yrkesdomaren.Det har också påtalats, all de nuvarande reglerna om kollekliv rösträtt står istrid mot vad som eljest gäller när valda förtroendemän har att fatta beslut iallmänna angelägenheter. Jagvill först nämna den i fiera sammanhang anförda synpunkten att redan enminskning av nämndens storlek anses medföra ökat individuellt inflytande förden enskilde nämndemannen. Den individuella andelen i rättens avgörande fårsålunda anses öka i samma mån som antalet röstande minskar. Från den synpunktenkan redan det förut framlagda förslaget om minskning av nämnden anses innebäraen viss förstärkning av lekmannainflytandet. Förfrågan om ökat lekmannainflytande är dock självfallet utformningen avomröstningsregierna av större betydelse. Sladsdomstolsulredningen har ansett,att de nuvarande omröstningsreglerna alltför myckel beskär nämndensmöjligheter att gentemot ordföranden hävda en annan mening. Utredningensmajoritet har dock inte velat gå så långt att den har velat förorda attindividuell rösträtt införs. Häremot åberopas framför allt alt en sådan ändringi viss mån skulle försvaga juristinflytandel och leda till ökat antalnämnddomar. Detta anses inte önskvärt från rättssäkerhetssynpunkt, eftersom denlagfarne domaren har större förutsättningar än den enskilde nämndemannen attkomma lill ett riktigt resultat. Del framhålls också, alt omröstningsreglernainte har så stor praktisk betydelse, eftersom nämndens inflytande framför alltgör sig gällande under överläggningen då ordföranden och nämndemännen fritt diskuterargenom målet och då man i de allra flesta fallen under hänsynstagande till olikasynpunkter uppnår enighet om utgången. Utredningsmajorileten har därförinskränkt sig till alt förorda en jämkning i omröstningsregierna av innebörd ihuvudsak alt nämndens mening blir gällande framför ordförandens, om minst femav de sex eller sju nämndemän som i regel skall delta är eniga. Tvåreservanter i utredningen har förordat, alt kollekliv rösträtt för nämndenvisserligen behålls men ges sådant reellt innehåll all omröstningen ger sammautslag som en ordning med individuell rösträtt skulle ge. En tredje reservantföreslår individuell rösträtt. Den största gruppen av remissinstanser anslöt sig lillmajoritetens tanke att man med behållande av kollektiv rösträtt skulle ökaröstvärdet för enskild nämndemans röst i viss utsträckning, dock inte så långtatt utfallet blev detsamma som vid individuell rösträtt. En annan grupp önskadebehålla gällande ordning. Dit hörde främst de instanser som velat behålla denstora nämnden oförändrad. En tredje grupp förordade JuU 1977/78:33 5 Förmin del anser jag att starka skäl talar för att den enskilde nämndemannensröst får större värde än den nu har. Jag vill i detta avseende först anknytatill vad som gäller på andra områden av samhällslivet, där lekmän tas i anspråkför förtroendeuppdrag. 1 kommunalrätlsliga och förvaltnings-rättsligasammanhang har det sålunda i regel ansetts självklart, att de förtroendemän somtas i anspråk i nämnder, styrelser och beslutande församlingar har individuellrösträtt. En under remissbehandlingen anförd synpunkt går ut på att man inteborde göra jämförelser med dessa områden, eftersom på många av dem lekmännen ärall betrakta som företrädare för intressegrupper. Denna synpunkt kan jag inteansluta mig lill. Jag skulle tro, att del helt övervägande antalet lekmän sommedverkar såsom ledamöter i skilda organ för allmän verksamhet ingalundabetraktar sig själva som talesmän för viss grupp eller visst intresse utan sersom sin uppgifi att självständigt och på objektiva grunder verka för attvederbörande organ når fram till materiellt riktiga avgöranden. Vidare haranförts, all avgörandena i de angivna ärendena ofta inte har karaktären avrättsavgöranden jämförliga med domstolsavgörandena. Till detta vill jagframhålla, alt inom åtskilliga av de nämnda områdena förekommer avgöranden somkan vara väl så ingripande för den enskilde som de som meddelas av domstol.Avgörandena har också i stor omfattning sådan karaktär, all de med fog kan sessom en form av rättsskipning. I sammanhanget vill jag vidare erinra om attnämndemännen, när underrätterna har givils en speciell sammansättning såsom iägodelnings-, expropriations-och vaitenmål, har individuell rösträtt.Erfarenheterna härav kan inte sägas vara annat än goda. Frånde nu angivna synpunkterna framstår kraven på ökat individuellt inflytande förlekmännen som befogal, och nära till hands ligger all anse att gängseomröstningsregler bör lå insteg också vid allmänna underrätter även när dearbetar i nämndsammansätlning. Emellertid kan man inte bortse från deluppenbara förhållandet all - som sladsdomstolsulredningen har uttryckt saken -den lagfarne domaren genom utbildning och träning och genom att han är den imålet bäst insatte har större möjligheter än den enskilde nämndemannen attkomma till ell materiellt riktigt resultat. Del är därför inte naturligt althävda, all varje nämndeman bör betraktas som en med yrkesdomaren jämställdmeddomare. Emellertidkan man ställa frågan, om del egentligen har någon större betydelse omordförandens volum får mindre formellt röstvärde än som är motiverat på grundav hans större sakliga kompelens. Jag vill här erinra om det resonemang som harförts av sladsdomstolsulredningen och även av vissa remissinstanser vilka harönskat behålla nuvarande ordning. Delta resonemang går ut på altomröslningsreglernas utformning inte bör tillmätas så stor betydelse, eftersomnämndens inflytande framför allt gör sig gällande under överiäggningen, dånämndemännen med sina sakskäl kan påverka yrkesdomaren och då man kansammanjämka meningarna under hänsynslagande till varandras synpunkter. Utanatt vilja göra någon invändning mot detta resonemang vill jag för min delframhålla att man med större fog kan föra motsatt resonemang. Sålunda kan medskäl hävdas, att yrkesdomaren i realiteten har så stort inflytande vidöverläggningen alt det inte spelar någon större roll om det sker en utjämningpå bekostnad av hans nuvarande starka ställning i röstvärdesammanhang. Del ärsålunda en självklar ordning att, såsom nu gäller enligt RB, ordföranden förstanalyserar sak- och rättsläge och säger sin mening. Enligt vad erfarenhetenvisar finner nämnden i regel att den av ordföranden framförda meningen ärhållbar. Man kan se saken så, att JuU 1977/78:33 6 nämndemännensuppgifi just är att pröva hållbarheten i den bedömning som ordföranden framförunder överläggningen och all anlägga kompletterande synpunkter ur lekmännenssynvinkel. Genom den rådande ordningen får man vid överläggningen enkollationering av om lekmännens och yrkesdomarens bedömning av bevisningenstämmer överens och om lekmännen anser sig kunna instämma i delämplighetsbedömningar som yrkesdomaren gör inom de av lagen utstakadegränserna, t. ex. i fråga om val av påföljd och slraffmäining. All inom nämndenyppas avvikande syn på innebörden av gällande rält tillhör uppenbariigen deytleriigt sällsynta undantagsfallen. Om från nämndens sida skulle framförassynpunkter som skulle leda till avsteg från gängse bedömningsnormer, t. ex.praxis i slraffmälningsfrågor, kan man påräkna alt ordföranden framhållerbetydelsen av att lika fall behandlas lika. Som framgår av del anförda harordföranden stora möjligheter att påverka bedömningen på ett avgörande sättulan att härför krävs att hans röst ges det höga formella röstvärde som nugäller. Motbakgrunden av det nu anförda anser jag, alt man inte har anledning att hysabetänkligheter mot alt tillerkänna den enskilde nämndemannens röst störreröstvärde än vad som följer av nu gällande omröstningsregler. Jag vill därvidunderstryka, all med det förslag som jag lägger fram beträffande nämndensstorlek frågan får ganska begränsad räckvidd. Del får med hänsyn redan tillgällande ordning anses självklart all ordförandens mening inte bör gällaframförden mening som omfattas av hela nämnden, dvs. i normalfallen fyranämndemän. Frågan gäller alltså bara om det, för att ordförandens mening skallgälla, bör krävas att han får med sig en eller två nämndemän. Vill män alt detskall räcka med en nämndeman på ordförandens sida, betyder del i realiteten ger ordförandens volum värdet av tre röster, eftersom han då tillsammans meden nämndeman anses böra vinna över tre nämndemän. Anser man alt det bör krävastvå nämndemän på ordförandens sida, föreligger redan därigenom med vanlig metodför röstsammanräkning majoritet för den meningen, och man behöver inteförutsätta att högre röstvärde skall gälla för ordförandens volum. För min delanser jag - med hänsyn särskilt lill vad jag förut har anfört om det storainflytande ordföranden i realiteten har vid överiäggningen - all man inte haranledning att hysa betänkligheter mot att välja den sist angivna lösningen.Därigenom uppnår man i de typfall som har nämnts anslutning till deomröstningsregler som är gängse i offentlig verksamhet i övrigt. Denlösning som jag sålunda förordar innebär en avsevärd förstärkning avlekmannainflytandet i brottmål. 1 jämförelse härmed är frågan om individuelleller kollektiv rösträtt för nämndemännen av mindre betydelse. Frågan är baraom omröstningsregierna bör utformas så, att de också formellt ger nämndemännenindividuell rösträtt eller om man bör behålla kollektiv rösträtt men med sådanutformning att man i de vanligaste fallen når samma utfall som om individuellrösträtt hade gällt. På den frågan inverkar fiera förhållanden. Först kannämnas, att resonemanget i det föregående utgår från del praktiskt mestbeaklansvärda fallet att två meningar står mot varandra. Emellertid måstehänsyn också tas lill alt det kan föreligga tre eller undantagsvist. o. m. fler meningar i exempelvis en påföljdsfråga. 1 sådant fall är detminst sagt tveksamt om det är lämpligt med ett system som formellt innebärindividuell rösträtt för alla ledamöter i underrätt. Vidareär att beakta all mitt förslag om nämndens storiek för med sig att rätten ivissa fall kan bestå av ordförande och tre nämndemän - nämligen vid förfall förnämndeman -samt i vissa fall av ordförande och fem nämndemän. Man har i sådanafall att räkna med alt del kan föreligga lika röstetal för två JuU 1977/78:33 7 En fråga som då uppkommer är om man bör anse alt ordföranden skall haulslagsrösl eller om man bör tillämpa den i brottmål eljest gällandeomröslningsprincipen all den mildaste meningen skall gälla. Ylteriigarehar man att ta hänsyn till frågorna om del juridiska ansvaret för domen och ommedverkan vid domens avfatlning. Utgår man från alt individuell rösträtt medlika röstvärde formellt skall gälla, kan del svåriigen motiveras attnämndemännen inte skulle ha samma ansvar för domen som ordföranden. Detta i sintur skulle leda till att detaljutformningen av domen inte gärna kan få försiggåulan att nämndemännen på ena eller andra sättet får medverka ellerålminstone tadel av avfattningen innandömen meddelas. En sådan ordning skulle emellertidbelasta arbetet vid underrätterna utan alt man därigenom i sak skulle vinnanågot. Denu anförda förhållandena talar med styrka för att man inte bör införa enordning som formellt bygger på individuell rösträtt för nämndemännen. Däremotkan de antydda olägenheterna undvikas men önskvärd förstärkning avnämndemännens ställning ändå uppnås, om omröstnings-reglerna utformas på denkollektiva omröstningsformens grund men med sådant reellt innehåll att man idel praktiskt mest betydelsefulla fallet -att två meningar står motvarandra-när samma resultat som om individuell rösträtt hade gällt. Detta blirfallet, om man föreskriver alt nämndens mening gäller framför ordförandens, omminst tre nämndemän eller, när i nämnden sitter fem nämndemän, minst fyra avdem är ense om skälen och slutet. Jag förordar att omröstningsreglerna i 29kap. RB utformas i enlighet härmed. Under riksdagsbehandlingen av underrältsreformenjämkades bestämmelsen i 1 kap. 4 S RB om antalet nämndemän i tingsrätt så attnämnden i regel skall ha fem ledamöter. I en motion (11:1141) hade beträffandenämndens rösträtt förordats en ordning, enligt vilken den mening skall gällasom omfattas av mer än hälften av rättens ledamöter, och den mening somordföranden omfattar skall gälla vid lika röstetal. 1 frågan om nämndensrösträtt anförde första lagutskottet (ILU 1969:38 s. 51) följande synpunkter: Departementschefen har i propositionen (s. 197-201)ingående diskuterat nämndens rösträtt från olika utgångspunkter. Utskottet kani allt väsentligt instämma i vad sålunda anförts och anser följaktligen attomröstningsreglerna för nämnd i tingsrätt bör utformas på den kolleklivaomröstningsformens grund men med sådant reellt innehåll att man i detpraktiskt mest betydelsefulla fallet -alt två meningar slår mot varandra - nårsamma resultat som om individuell rösträtt hade gällt. Den i moiionen 11:1141föreslagna regeln, som förefaller tilltalande vid första påseendet, innebär ilikhet med propositionens förslag att ordförandens mening vinner vidställningen 3-3 men förlorar vid 2-4. Konstruktionen i moiionen föderemellertid problem med hänsyn bl. a. till det straffrättsliga påföljdssyslemelsutformning och skulle nödvändiggöra invecklade och svårtillämpade röstreglermed åtföljande stora risker för alt fel begås. Ienlighet med det sagda förordar utskottet att omröstningsregierna ges detinnehållet alt nämndens mening gäller framför ordförandens om i femmansnämndenminst fyra och i fyramansnämnden minst tre är ense om skälen och slutet. JuU 1977/78:33 8 Enligt regeringens bemyndigande harchefen för tillkallat en kommitté, räitegångsulredningen(Ju 1977:06), med uppdrag alt göra en översyn av rättegångsförfarandet vidallmän domstol (Dir. 1977:10 och 1977:91). Översynen syftar lill att göraförfarandet vid allmän domstol mera flexibelt samt såvitt möjligt snabbare ochbilligare ulan att befogade rättssäkerhetskrav sätts åt sidan. Kommitténsuppdrag går inte ut på en fullständig översyn av helaregelsystem; uppdraget gäller närmast bestämmelserna om förfarandet irättegången. Maj:ls bemyndigande tillkallades år1974 sakkunniga, ungdomsfängelseutredningen (Ju 1974:16), för all ulredaTrågori anslutning lill avskaffande av påföljden ungdomsfängelse. Utredningensbelänkande, (SOU 1977:83) Tillsynsdom, som lagts fram, innehållerförslag till elt stort antal ändringar berörande nästan hela påföljdssystemelenligt . Betänkandet remissbehandlas f n. Inom brottsförebyggande rådets arbetsgrupp förkriminalpolitik har genomförts ell brett upplagt arbete med en översyn avbrottsbalkens påföljdssystem. Översynen har särskilt berört bl. a. frågan omolika påföljders inbördes svårhet saml omröstningsregeln i 29 kap. 3 Srättegångsbalken och regeln om reformatio in pejus i 51 kap. 25 S samma balk.Resultatet av översynen har presenterats i en rapport (Rapport 1977:7)Nytt straffsystem. Idéer och förslag. Rapporten remissbehandlas f n. I det framlagda betänkandet (SOU 1977:50)Häktning och anhållande föreslår utredningen angående översyn avhäktningsbeslämmelserna jämte annat att lekmän skall medverka vid prövning avfråga om häktning. Vid ställningstagande till frågan hur många nämndemän sombör delta i avgörandet av häktningsfråga i tingsrätt anför utredningen bl. En lösning kunde vara all låta rätten bestå av enlagfaren domare och tre nämndemän.