bet · G101LU19 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om ersättningen för behandlingsskador inom sjukvården 1 motionen 1977/78:1005 av Hans Nyhage m. fl, (m,s, c, fp, vpk) yrkas att hos regeringen begär lämpliga åtgärder,syftande till att öka möjligheterna till ersättning för behandlingsskador isjukvården, vilka inträffat någon tid före i enlighet medvad i motionen anförts. Skador, som uppstått genom felaktig medicinskbehandling, är ej underkastade någon rättslig särbehandling i gällande rätt.Detta innebär att sjukvårdshuvudmans skadeståndsansvar - liksom skadeståndsfrågornai övrigt inom sjukvårdens område - skall bedömas enligt bestämmelsema iskadeståndslagen (1972:207), Enligt3 kap, 1 § skadeståndslagen åligger det arbetsgivare att svara för bl. a.personskada, som hos honom anställd arbetstagare vållar genom fel ellerförsummelse i tjänsten, oavsett vilken ställning arbetstagaren intar (s. k,principalansvar). Ansvaret är ej begränsat till privata arbetsgivare utanomfattar även statliga och kommunala rhyndigheter. Bestämmelsen är såledestillämplig t, ex, när en landstingskommun driver ett sjukhus. Detär den skadelidandes sak att bevisa att fel eller försummelse förekommit frånnågon arbetstagares sida. Han behöver dock inte peka ut någon bestämd person,som bevisligen varit vårdslös. Det räcker med att det kan konstateras att denvållande måste ha varit någon för vilken arbetsgivaren ansvarar. Arbetsgivarensvarar nämligen också för "anonyma" fel. Likaså omfattarprincipalansvaret "kumulerade" fel, dvs. när var och en av flerabefattningshavare gjort sig skyldig till en mindre vårdslöshet, som inte förnågon av dem skulle vara tillräcklig att leda till skadeståndsskyldighet förarbetsgivaren men som tillsammans innebär en avsevärd brist i aktsamhe-ten. Vid personskada till följd av sjukvårdsbehandlinggäller liksom vid andra skadefall att den skadelidande kan fl ersättning genomsocialförsäkringen. 1Riksdagen 1977/78. LU 1977/78:19 2 Socialförsäkringen omfattar den allmännaförsäkringen (sjukförsäkringen, folkpensioneringen och tilläggspensioneringen)samt arbetsskadeförsäk-ringen. Socialförsäkringen ger ett ekonomiskt grundskyddvid sjukdom och skadefall. Ideell skada (sveda och värk, lyte eller annat men)ersätts inte. Under akut sjukdomstid efter en skada utgår sjukpenning somersättning för inkomstförlust. Vidare ersätts helt eller delvis all läkarvård,tandvård och sjukhusvård samt mediciner etc. Utgifter för tandvård till den sominte fyllt ersätts dock inte eftersom sådan person kan få avgiflsfritandvård inom folktandvården. Vid långvarig arbetsoförmåga kan en skadad fåförtidspension eller sjukbidrag från den allmänna försäkringen och - vidyrkesskada -livränta från arbetsskadeförsäkringen. Pension eller sjukbidragförutsätter nedsättning av arbetsförmågan med , livränta nedsättningmed minst en femtondel. Till efterlevande utgår familjepension från denallmänna försäkringen och - vid yrkesskada - efterlevandelivränta från arbetsskadeförsäkringen.Invaliditets- och efterlevandeförmånerna kan kompletteras med vissa tillägg. Omen skadad person flr ersättning från socialförsäkringen och har rätttill skadestånd enligt skadeståndsreglerna skall försäkringsersättningenreducera skadeståndet. Detfinns dessutom ett stort antal försäkringstyper som ger skydd mot föriuster isamband med personskada, I första hand kan nämnas liv-, olycksfalls- ochsjukförsäkringar. Sådana försäkringar gäller kollektivt -gruppförsäkringar -eller enskilt, Tjänsiegrupplivförsäkringen (TGL) är exempel på ett skydd avdetta slag som arbetsgivaren bekostar. Ett annat exempel är den allmännagruppsjukförsäkringen (AGS), som infördes på arbetsmarknaden år 1972.Personförsäkringar inom denna kategori är fördel mesta s, k, summaförsäkringar.Därmed menades ursprungligen alt ett visst på förhand överenskommet belopputbetalas (på en gång eller i periodiska posterjdå skadefallet inträffar. försäkring av detta slag kan också vara anpassad till den konkreta skadan(t, ex, inkomstföriust till en viss nivå). Försäkringsersättningar a v deformer som har angetts räknas normalt inte av på skadestånd som utgårsamtidigt. Sedanden finns ett särskilt försäkringssystem för sjukvården, kallatPatientförsäkring vidbe/iandlingsskada. Försäkringen meddelas av ett konsortiumav försäkringsbolag. Staten, samtliga kommuner och landstingskommuner haravtal om sådan försäkring. Även huvuddelen av de privatpraktiserandetandläkarna samt alla privatpraktiserande läkare har försäkringar med i alltväsentligt samma villkor, F, n, pågår överläggningar om en anslutning tillförsäkringen av de privatpraktiserande sjukgymnasterna. När det gäller skadorpå grund av läkemedel kan en försäkring liknande patientförsäkringen förväntaskomma till stånd , Patientförsäkringengäller endast skador som inträffat efter , Ersättning utgårutan att den skadelidande behöver bevisa att förutsättningar förskadeståndsansvar föreligger, dvs, att skadan har vållats genom fel ellerförsummelse. Försäkringen har en viktig begränsning. LU 1977/78:19 3 gällerbara skada som är en följd av beslut eller åtgärd från sjukvårdens sida.Normala och ofrånkomliga sjukdoms- och skaderisker måste fortfarande bäras avpatienten, I enlighet härmed gäller försäkringen vid oförutsedda skador idirekt samband med hälso- och sjukvård, om skadan orsakats vid undersökning,medicinering eller behandling, dock inte om skadan är en naturlig ellersannolik följd av åtgärden, eller om skadan orsakats vid olycksfall, dockendast inom lokal eller område där hälso- eller sjukvård bedrivs eller isamband med sjuktransport. Försäkringen gäller inte vid skador som har orsakats avläkemedel, tekniskt hjälpmedel eller sjukvårdsmateriel som använts enligtgällande anvisningar, eller orsakats av smitta eller infektion som överförtsutan direkt samband med ingrepp eller annan behandling. Ersättningutgår för inkomstföriust, lakar- och sjukhusvård, sveda och värk, lyte och mensamt rehabilitering. Vid dödsfall ersätts begravningskostnader samt föriust avunderhåll. Försäkringenär samordnad med andra förmåner vid personskada på så sätt att ersättning pågrund av försäkringen är sekundär till andra förmåner, som kan utgå enligtsocialförsäkringen eller på grund av försäkringsavtal m, m. Patientförsäkringens samrådsgrupp, har bildats meduppgift att följa utvecklingen och föreslå justeringar avförsäk-ringsbestämmelsema. Föratt pröva svårbedömda eller tvistiga fall av behandlingsskador har inrättats enskadenämnd, som består av sex ledamöter. Nämnden har att pröva de skadefall somhänskjutes dit. Skadelidande, försäkringstagare eller försäkringsgivare kanbegära att ett ärende tas upp till prövning av nämnden. Om nämndens beslut integodtas kan ärendet hänskjutas till skiljemän, I motionen framhålls att patienter som skadats förepatientförsäkringens tillkomst har ytterst små möjligheter att fl ersättningför sina behandlingsskador. Motionärerna anser att det förefaller någotstötande att kompensation för äldre behandlingsskador inte kan utgå när detgäller skador som är likartade med dem på vilka patientförsäkringen tillämpasoch vid vilka således utgången för patienterna blir gynnsammare. Avsaknaden aversättningsmöjligheter har enligt motionärerna uppmärksammats särskilt när detgäller fall av s. k. sjukhussjuka. Motionärernaanser att det måste skapas möjligheter till ersättning för behandlingsskadorsom inträffat , i varje fall i den utsträckning som kan finnas skäligmed hänsyn till skadornas följder och där sambandet med behandlingen är klartpåvisbart. En möjlighet att komma till rätta med problemet, påpekar motionärerna,är att ett för sjukvårdshuvudmännen centralt organ inrättas med uppgift attskönsmässigt pröva ersättningsfrågorna vid äldre behandlingsskador.Motionärerna framhåller vidare att det LU 1977/78:19 4 börsättas någon gräns för retroaktiva ersättningar och anser att preskriptionstidenför skadestånd, , bör kunna vara vägledande. Tidsgränsen bör räknas fråndet att ett fall aktualiserats enligt den i motionen förordade ordningen.Avslutningsvis uttalar motionärerna att det är angeläget att sammaövergångsregler kommer till stånd vid en eventuell försäkring motläkemedelsskador. Frågorom ersättning till personer som skadats isarnband med sjukvård har behandlats av ettvart av medanledning av motioner (LU 1972:10, LU 1973:9, LU 1974:10, LU 1975:12, LU1975/76:17 och LU 1976/77:21). framställdes i de då aktuellamotionerna bl. a, yrkanden om ersättning för behandlingsskador som inträffatföre patientförsäkringens tillkomst, I sina av godkända betänkandenavstyrkte utskottet bifall till förslagen om en retroaktiv ersättning. Som skälför ställningstagandet 1976 anförde utskottet bl, a. att utmärkande förförsäkringen som avtalsform är att någon som vill skydda sig på förhand motviss risk betingar sig ersättning om skada uppkommer. I gengäld betalar han ettbidrag även om skaderisken ej skulle realiseras. En händelse, som redaninträffat, kunde enligt utskottet ej täckas genom försäkring. Vid bedömningenav motionsyrkandena beaktade utskottet vidare att ersättningsskyldighet förpatientskador i vidare mån än vad som följer av skadeståndstagen kunde åläggassjukvårdshuvudmännen endast genom en särskild lag. Att vid sidan av patientförsäkringeninföra en ersättningsskyldighet för äldre behandlingsskador skulle enligtutskottets mening medföra mycket stora kostnader för sjukvårdshuvudmännen ochdärigenom negativt påverka resurserna för sjuk- och hälsovård. På anförda skäl kan utskottet lika litet nu som år1975, då utskottet behandlade ett likartat motionsyrkande, ansluta sig tillmotionärernas tankegångar om att man bör överväga att tillämpa systemet medpatientförsäkringen retroaktivt. Ställningstagandet innebär självfallet inteatt utskottet saknar förståelse för syftet med motionerna. Tvärtom anserutskottet det angeläget att patienter som behandlingsskadats förepatientförsäkringen kan fl någon kompensation för sina skador. Enligt vadutskottet inhämtat har regeringen i ett antal ömmande fall ex utgivitersättning till patienter som skadats före . Utskottet harvidare erfarit att flertalet landsting intagit en välvillig inställning tillskadeståndsanspråk på grund av äldre behandlingsskador. Enligt utskottetsmening är det viktigt att regeringen och landstingen även i fortsättningenställer sig välvilliga till uppkommande skadeståndsanspråk. Även andraekonomiska förbättringar för ifrågavarande patientgrupp kan övervägasexempelvis att de som drabbats av behandlingsskada får helt kostnadsfri vårdför skadan. Från allmänhetens synpunkt torde - som utskottet framhöll förraåret - särskilt behandlings- LU 1977/78:19 5 skadori form av sjukhussmitta te sig som speciellt ömmande fall, där det kan ansesnaturiigt att samhället åtar sig att svara för alla former av vårdkostnader. Skador, som uppstått genom felaktig medicinskbehandling, är ej underkastade någon rättslig särbehandling i gällande rätt.Delta innebäratt skade-siåndsfrågorna inom sjukvårdens område skall bedömasenligt bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207). Ersättning förbehandlingsskador utgår således i allmänhet endast om den skadevållande visaratt skadan orsakats genom fel eller försummelse från vårdpersonalens sida.Kravet alt patienten skall styrka vållande är i de flesta fall svårt alluppfylla, och ersättning uteblir därför ofla. Isyfte att bättre tillgodose behovet av ersättning vid olycksfall inomsjukvården har skapats ett särskilt försäkringssystem. Försäkringen meddelas av ell konsortium av försäkringsbolag.Staten, samtliga kommuner och landstingskommuner har avtal om sådan försäkring.Även huvuddelen av de privatpraktiserande tandläkarna samt allaprivatpraktiserande läkare har försäkringar med i allt väsentligt sammavillkor. Patientförsäkringen gäller endast skador som inträHal efter den 1januari 1975. Ersättning utgår ulan all den skadelidande behöver bevisa attförutsättningar för skadeståndsansvar föreligger, dvs. att skadan har vållatsgenom fel eller försummelse. Från försäkringen ersätts oförutsedda skador somhar direkt samband med hälso- och sjukvård och som orsakats vid undersökning,medicinering, behandling eller olycksfall. Patient, som drabbas av skada, ellerefterievande lill sådan patient skall ha rätt till ersättning beräknad enligtskadeståndsrättsliga principer. Detta innebär alt ersättning utgår för såvälkostnader som föriorad arbetsförtjänst och ideell skada. Patientförsäkringen ärsamordnad med andra förmåner vid personskada på så sätt att ersättning pågrund av försäkringen är sekundär lill de andra utgående förmånerna. Imotionen framhålls att det är mindre tillfredsställande att kompensation förbehandlingsskador som inträffat före patientförsäkringens tillkomst inte kanutgå när det gäller skador likartade med dem som ersätts frånpatientförsäkringen. Avsaknaden av ersättningsmöjligheter har enligt motionärernasärskilt uppmärksammats vid fall av sjukhussjuka. Motionärerna anser attersättning för äldre behandlingsskador bör kunna utgå i skälig utsträckning ochatt ett centralt organ för sjukvårdshuvudmännen bör inrättas med uppgift attskönsmässigt pröva ersättningsfrågorna. För anspråk om ersättning på grund aväldre behandlingsskador bör gälla en preskriptionstid av . Motionärernayrkaralt hos regeringen skall begära åtgärder som syftar lill alt ökaersätlningsmöjligheterna vid äldre behandlingsskador i enlighet med detanförda. LU 1977/78:19 6 I likhet med motionärerna anser utskottet delangeläget all patienter som drabbats av behandlingsskador förepatientförsäkringens tillkomst kan få någon kompensation för sina skador. Frånallmänhetens synpunkt torde -som utskottet framhöll 1976 vid prövningen avlikartade motionsyrkanden-särskilt behandlingsskador i form av sjukhussjuka tesig som speciellt ömmande fall. Utskottet kan emellertid lika litet nu som dåfrågan lidigare varit aktuell ställa sig bakom förslaget att införa ettsärskilt ersättningssystem för äldre behandlingsskador. Ersättningsskyldighetför skador i vidare mån än vad som följer av skadeståndslagen kan åläggassjukvårdshuvudmännen endast genom särskild lag. En sådan lagstiftning kanenligt utskottets mening medföra svårigheter för sjukvårdshuvudmännen ochdärigenom påverka de redan nu hårt ansträngda resurserna för sjuk- ochhälsovård. Utskottet vill också erinra om att - som framhållits då frågantidigare prövats i -patientförsäkringen inte kan tillämpasretroaktivt. Enligt utskottets mening bör det liksom varit falletankomma på sjukvårdshuvudmännen att själva bedöma om och i vad mån ersättningför äldre behandlingsskador skall utgå i sådana fall som avses med motionen.Utskottet hade 1976 inhämtat att regeringen i ett antal fall ex utgivitersättning till patienter som skadats före den . Även flertaletlandsting hade intagit en välvillig inställning till skadeståndsanspråk pågrund av äldre behandlingsskador. Utskottet anförde att det var viktigt attregeringen och landstingen också i fortsättningen ställde sig välvilliga tilluppkommande skadeståndsanspråk. Regeringen har också iåtskilliga fall betalat ut ersättning ex till patienter som skadats vidbehandling på sjukvårdsinrättningar under statens huvudmannaskap. Utskottetvill ånyo framhålla angelägenheten av att uppkommande ersättningsanspråk förbehandlingsskador som inte täcks av patientförsäkringen också framdelesbehandlas välvilligt av regeringen. Enligt utskottets mening är det önskvärtatt även landstingen intar en motsvarande attityd. Som utskottet tidigareframhållit kan även andra ekonomiska förbättringar för ifrågavarandepatientgruppövervägas,exempelvis att de drabbade får helt kostnadsfri vård förskadan. Att samhället svarar för alla former av vårdkostnader ter sig särskiltangeläget när det gäller dem som drabbats av sjukhussjuka. Med hänvisning till det anförda hemställerutskottet att avslår motionen 1977/78:1005. LU 1977/78:19 7 Närvarande:lvdnSvanström (c), (), (),StigOlsson(s)*,Martin01sson(c), (), ()*, ÅkeGillström (s), (), (), (), (), (), () och MargotHåkanssson (fp). *Ej närvarande vid betänkandets justering.