bet · G101LU10 · 1977-12-31 00:00:00 — Del skadeståndsrättsliga skyddet mot patentintrånginträder i princip redan då handlingarna i ärendet blivit allmänt tillgängligaenligt 22 S, i den mån ansökningen leder till pateni (60 S). En begränsning avskyddet har dock gjorts därigenom atl skadestånd kan utdömas endast för skadasom patenthavaren lidit innan talan väcktes (58 Stredje stycket). Domstolen kan vidare förordna alt patentskyddat alster, somtillverkats olovligen, eller föremål, vars användande skulle innebärapatentinträng, skall ändras pä visst satt, sättas i förvar under återstoden avpalenttiden eller mot lösen utlämnas till patenthavaren. Egendomen kan även tasi beslag om uppsåtligt patentintrång skäligen kan antas föreligga. Förs talan rörande patentintrång och invänds därvid attpatentet är ogiltigt skall rätten på yrkande av den som gjort invändningenförklara intrångsmålet vilande tills giltighetsfrågan slutligt prövats.Stockholms tingsrätt är första instans i alla mål om bättre rätt tillpatentsökt uppfinning, patents ogiltighet och patentintrång. De huvudsakliga sanktionsformerna enligt patentlagen ärsåledes straff och skadestånd. Frågan om sanklionssystemets utformning i dennationella patentlagstiftningen berörs inte i samarbetskonventionen eller iden europeiska patentkonventionen. fann inte att ett svenskttillträde till konventionerna borde föranleda någon ändring av LU1977/78:10 58 gällande regler om straff och skadestånd i patentlagen.Tre remissinstanser - vid , Föreningenför industriellt rättsskydd och aktualiserade fråganom att i svensk patenträtt införa vitesförbud som sanktion mot patentintrång.De framhöll därvid atl denna sanktion förekommer i många andra europeiskaländer och att den är ändamålsenlig. påpekade atlstraffsanktionen sällan kommer till användning på patentområdet och attskadeståndssanktionens effektivitet i hög grad minskas av de stora svårighetersom föreligger alt bevisa ett patentintrångs skadeverkningar. Detta lederenligl fakulteten ofta till påfallande låga skadestånd. Fakulteten erinrade omatt regler om förbud vid vite redan förekommer i svensk rätt, nämligen imarknadsföringslagen och firmalagen. Departementschefen anför i propositionen (s. 160) attfrågan om alt införa vitesförbud som sanktion inom patenträtten förtjänar altövervägas. Han är emellertid inte beredd att ta slutlig ställning i fråganförrän den utretts närmare. Departementschefen framhåller att de problemJuridiska fakulteten pekat pä har intresse också på andra områden avimmaterialrät-ten, bl. a. inom varumärkesrätten, och att det kan finnasanledning att överväga frågan om ändringar i patentlagens sanktionsregler i ettvidare sammanhang. I motionen 1977/78:30 erinras inledningsvis om vad de treremissinstanserna och departementschefen anfört i frågan om vite. Motionärernaanför vidare att moderata samlingspartiet vid upprepade tillfällen harframhållit vikten av att inte onödigtvis belasta civil lagstiftning med straffbelagdaförbud. De påpekar vissa fördelar med vitessanktionen, nämligen alt den kantillämpas vare sig intrång skett av uppsåt eller av oaktsamhet, att den kanriktas även mot juridiska personer saml att vitesbeloppet kan sättas så högtatt effekten blir större än ett bötesstraff. Motionärerna anser inte att detfinns skäl att avvakta utvecklingen av denna fråga pä andra områden inomimmalerialrälten. Liknande synpunkter har i skrivelser till utskottetframförts av och . erinrar om atl vitesförbudtidigare avvisats såsom allmän sanktion inom immalerialrälten med denrättsteoretiska motiveringen att sådan sanktion inte kan förekomma, när ettförfarande är straffbelagt men att denna doktrinära inställning har frångåttsgenom tillkomsten av marknadsföringslagen och firmalagen. Konfliktsituationenhar där lösts genom siadganden att man inte i samma konkreta fall får bädeutdöma vite och ådöma straff. 1 skrivelsen påpekas vidare bl. a. att straffsanktionenvisserligen är mycket sällan använd men att den inte bör avskaffas med hänsyntill sin allmänprevenliva effekt och lill att straff kan te sig behövligt igrava fall av patentintrång. Föreningen framhåller alt vitesförbud utomlands påmänga håll är den i praktiken centrala sanktionen mot patentintrång, bl. a. iStorbritannien, och . LU1977/78:10 59 bör man också pröva möjligheten atl tillåtainterimistiskt vitesförbud. har uppmärksammat utskottetpå att föreningen i skrivelse till hemställtatt frflgorna om införande av möjlighet till vitesförbud och interimistiska förbudi patentmål skulle utredas inom ramen fördel pågående reformarbetet medpalentlagstiftningen. I skrivelsen erinrade föreningen bl. a. om atl dansk ochnorsk patenllagstiftning ger möjlighet till interimistiska förbud i patentmål. Vad härefter angår ålalsreglerna hävdas i motionen1977/78:524 att det är otillfredsställande alt åtal rörande patentintrång skallfå väckas först om åklagaren finner atl "åtal av särskilda skäl finnespåkallat ur allmän synpunkt". Delta vilkor bör därför utmönstras ur 57 styckei patentlagen. Enligt motionären har erfarenheten visat att istort sett de enda patentprocesser som förekommit varit civilprocesser mellanstora företag. En förfrågan i branschen har enligt motionären gett vid handenatl småföretagare och privata uppfinnare av allt atl döma är lika utsatta förpatentintrång som större företag. De saknar emellertid ekonomiska möjligheteratt beivra intrånget. Motionären menar atl i en intrångsprocess en ekonomisktmäktig svarandepart har ett stort försprång framför sin motpart därigenom atthan har möjlighet atl förhala rättegången genom att invända att patentet ärogiltigt. Mot ett stort företag är den "lille" uppfinnaren i stortsett rättslös, hävdar motionären, som ställer denna situation i motsats lillvad som gäller inom upphovsrätten. 1 upphovsrältslagen uppställs inget villkorav ifrågavarande slag för att åtal skall få väckas. Det är enligt motionären ejacceptabelt att "små" räitssökande skall vara sä blottställda på detpatenträttsliga området, att de nästan saklöst kan bli berövade något som oftaär frukten av många års arbete och studium. Samma motionär lar i motionen 1977/78:525 upp en annanaspekt av uppfinnarskyddel, nämligen uppfinnarens rätt till skadestånd vidpatentintrång. Rättspraxis visar enligt motionären att de skadestånd som i dagutdöms för patentintrång är förhållandevis obetydliga. Detta i kombination medatt intrång eller skada ofta inte går att styrka i en inträngsprocess gör altpatentintrång inte sällan framstår som en god affär för mindre nogräknadepersoner. Detta kan i sin tur få allvarliga ekonomiska följder för"små" uppfinnare, särskilt om de har anställda. Det är därför enligtmotionären angeläget alt skadeståndsreglerna blir föremål för översyn. Utskottetfär i fråga om patentlagens sanktionssyslem anföra följande. Antalet mål om patfntinträng är förhållandevis litet. mån sådana mål förekommer rör det sig vanligen om civilprocesser. Endastundantagsvis torde åtal väckas i fråga om patentintrång. Det är emellertid etlkänt faktum alt patentintrång förekommer i betydligt större omfattning än vadantalet intrångsmål ger vid handen. I en del av dessa fall torde uppgörelse LU1977/78:10 60 träffas utom rätta och i andra fall torde patenthavaren -såsom framgår av det föregående sakna reella möjligheter att beivrapatentintrånget. kunde åtal väckas endasl av målsägande. I syfteatt öka patenthavarens skydd lades patentinträng i den nya patentlagen underallmänt åtal, dock med den begränsningen att åtal fick väckas av åklagarenendast om han av särskilda skäl fann åtal påkallat ur allmän synpunkt. Altbrottmål förekommer så sällan kan bl. a. ha sin grund i denna begränsning avåklagarens åtalsrätt. Del torde också vara så alt patenthavaren som regel ärmer intresserad av att få ersättning för liden skada än alt få den som gjortsig skyldig till patentintrång fälld till ansvar. Såsom framhålls i motionen524 kan det dock vara av värde för patenthavaren att få ansvarsfrågan prövad.Särskilt enskilda patenthavare med små resurser kan ha intresse av att få lillstånd en förundersökning. Genom en sådan undersökning kan klarläggasomfattningen av patentintrånget och de skador som patenthavaren åsamkats genomintrånget. Skadeståndsmålen är oftast av komplicerad natur och kräveromfattande teknisk bevisning. Till följd härav är processen som regeltidsödande och ofta stiger rättegångskostnaderna till avsevärda belopp. Härtillkommer alt ett skadeståndsanspråk på grund av patentintrång kan bemötas medpftstå-enden om patentets ogiltighet, något som kan leda lill atl målet ompatentintrång förklaras vilande i avbidan på att frågan om patentets giltighetprövas. Bevissvårigheler kan vidare leda till att utdömda skadestånd inte ärtillräckliga för att kompensera patenthavaren. Särskilt uppenbara är bevissvårigheternanär det gäller att styrka marknadsstörningar som t. ex. kan bero på alt köparnahar förlorat förtroendet för en patenterad produkt därför att samma produkt medsämre kvalitet har utbjudits till lägre pris. Mot bakgrund av det anförda ärdet inte förvånande att paienthavarna drar sig för att väcka talan omskadestånd på grund av patentintrång. Risk föreligger också för att enpatenthavare som har små ekonomiska resurser inför hotet om en långvarig ochkostsam process tvingas träffa ett ofördelaktigt licensavtal med det företagsom gjort sig skyldigt till patentintrång. Från uppfinnarhåll har hävdats attsådana fall inte är ovanliga. Utskottet vill stryka under att det är angeläget attpatentlagens regler är så utformade att patenthavarens ensamrätt till patentetinte blir illusorisk utan att han har möjlighet att effektivt beivra ettpatentintrång och att kompensera sig för liden skada. Vad utskottet ovan anförtvisar att de nuvarande reglema om patentprocessen och sanktionerna inte ärtillfredsställande. De bör därför bli föremål för översyn. Vid en sådan översyn bör frågan om att införa vitesförbudsom sanktion inom patenträtten prövas. I tidigare lagstiftningsärenden harförslag om införandel av sådana förbud avvisats med motiveringen alt det intefanns något utrymme för vitesregler eftersom patentintrång redan var straffbelagt.En ny syn på förbudssanktionen kan dock sägas ha kommit till uttryck på senareår, först i marknadsföringslagen och senare i firmalagen. LU1977/78:10 61 där förbud införts som generell sanktion vid sidan avstraff. I direktiven till den nu pågående varumärkesutredningen (Ju 1974:10)ingår atl utredningen också skall överväga införandet av en förbudssanktion. En förbudsregel kan såsom framhålls i motionen 30 och iskrivelserna från ochPatentombudsföreningen i många fall te sig lämpligare än en straff- ellerskadeståndssanktion. Från effektivitetssynpunkt har förbudsregeln den uppenbarafördelen att förbudet kan förenas med ett vite som är tillräckligt högt föratt avhålla från överträdelser även i sammanhang där starka ekonomiskaintressen gör sig gällande och därför risken för att dömas till ett måttligtbötesstraff skulle kunna kalkyleras in som en godtagbar driftskostnad. En annanfördel med en förbudsregel är att den kan tillämpas oberoende av om intrångetberor på uppsåt eller oaktsamhet. Vidare kan framhållas alt den som begår ettpatentintrång myckel ofta torde vara en juridisk person. Ett förbud kan dåriktas direkt mot den Juridiska personen medan straffansvar kan utkrävas endasti fråga om fysiska personer. Härtill kommer att vitesförbud synes vara enutomlands i stor utsträckning begagnad sanktion vid patentintrång. Det börenligt utskottets uppfattning i och för sig finnas ett intresse av allharmonisera lagstiftningen även på denna punkt. Enligt utskottels mening ärockså frågan om interimistiska förbud förtjänt av atl närmare övervägas.Handläggningstiden för patentmål är som utskottet påpekat i det föregående fn. Del kan därför finnas skäl för atl möjlighet ges patenthavareatt stoppa en konkurrerande produktion under målets handläggning, i vart fallom del är fråga om ett uppenbart patentintrång. Utskottet vill emellertid inteunderläta att peka på att det kan finnas omständigheter som gör ettvitesförbud mindre effektivt från uppfinnarens synpunkt. Med hänsyn lill deallvarliga följder i ekonomiskt hänseende som ett förbud kan medföra för densom drabbas av förbudet är det enligt utskottets mening rimligt att anta, attden utredning som måste föregå etl beslut om vitesförbud inte kommer alt tamycket och detta även om beslutet endast är interimistiskt. Ettförbud som meddelas efter patentintrångets början kan även framstå somrelativt ointressant för patenthavaren, vars intresse i den situationen främsttorde gå ut på atl få ersättning för den skada han lidit genom intrånget.Enligl utskottets mening framstår det, dessa invändningar till trots, somangeläget att frågan om etl införande av vitesförbudssanktionen i patenträttennu närmare utreds. Vad utskottet med anledning av motionerna 30, 524 och 525anfört om en översyn av patentprocessen och av sanktionssystemet inompatenträtten bör ges regeringen till känna. Ett svenskt tillträde tillsamarbetskonventionen och den europeiska paientkonveniionen förutsätter, somutskottet inledningsvis anfört i detta LU1977/78:10 62 betänkande, att vissa ändringar och tillägg görs i densvenska patentlagen. Lagstiftningsförslagen i detta hänseende innebär bl. a.att del nuvarande 3 kap. patentlagen om nordisk patentansökan upphävs ochersätts med ett nytt 3 kap. om internationell patentansökan. Reglerna omeuropeiskt patent och europeisk patentansökan har sammanförts i etl kapitelvilket placerats sist i patentlagen som 11 kap. I de nämnda kapitlen reglerasbl. a. vilken rättsverkan som här i landet tillkommer en patentansökan enligtsamarbetskonventionen resp. ett patent och en patentansökan enligt deneuropeiska paientkonveniionen. Utskottet anser alt stora fördelar från praktisk ochsystematisk synpunkt har vunnits genom att placera bestämmelserna ominternationell patentansökan resp. europeiskt pateni i särskilda kapitel.Utskottet har inte heller i övrigt något att invända mot de framlagdalagförslagen. Visserligen innebär förslaget att bestämmelserna om nordiskpatentansökan försvinner ur patentlagen men del torde, som påpekas ipropositionen, inte vara realistiskt atl räkna med alt systemet med nordiskapatentansökningar kommer alt förverkligas. Detta innebär dock inte att dennordiska rättslikheten i fråga om den nationella patenllagstiflningensutformning kan sägas ha upphört. Som utskottet redan påpekat har nämligen denpågående revisionen av de nordiska patentlagarna skett i intimt nordiskt samarbete. Den under föregående riksmöteväckta fristående motionen 1976/77:656 lar upp en fråga som inte direkt harsamband med tillträde lill samarbetskonventionen eller den europeiskapatentkonventionen. 1 motionen yrkas alt hos regeringen begärförslag lill åtgärder som förstärker upphovsmannarätten och innovatörernasmöjlighet lill finansiering och utkomst vid förverkligande av idéprojekt, utanatt uppfinnarna för den skull frånhänds sina verk. Alt investera iuppfinnarverksamhet är enligt motionären en av de mest riskfyllda placeringarsom finns. Härtill har bidragit bl. a. ett högt ränteläge, ogynnsam beskattningoch drastiskt stegrade lönekostnader. Motionären gör gällande atl det inte gåratt låna pengar för produktutveckling till gängse marknadsränta, eftersom enlångivare måste bedöma föriuslrisken som hög. Av alla uppfinningar som patenterasär det endasl som når ekonomisk framgång. Att skydda sigmot följderna av patentintrång o.d. genom en patentprocess kan också varaförenat med stora kostnader för uppfinnaren. Skadestånden är av kutym låga. Enföljd av att uppfinnarna inte kan lösa finansieringen av sin verksamhet här ärenligt motionären att förlorar mångmiljonvärden, eftersomuppfinnarna tvingas atl lämna landet med sina geniala arbeten.Motionärens slutsals är att det gäller att förstärka uppfinnarnas rättsligasituation, så atl de ej lämnar för atl få arbeta i etl gynnsanrimareklimat. Utskottet hyser stor förståelse för alt vissa kategorierav uppfinnare, särskilt sådana med egen verksamhet, kan anse sig ha problem medfinan- LU1977/78:10 63 sieringen av sin verksamhet på de grunder motionärenanfört. Ulskoitet vill å andra sidan erinra om alt statsmakterna pä flera sättunderlätlat för uppfinnarna atl nedbringa kostnaderna i verksamheten. Enligt 20S andra styckei patentlagen kan uppfinnaren erhålla befrielse från tryckningsavgiften,om han har avsevärda svårigheter att erlägga denna. Av 42 S andra styckeiframgår att uppfinnaren kan få upp till anstånd från patentetsmeddelande med att erlägga årsavgiften. I samband med handläggningen av varjeenskilt ärende informeras uppfinnarna regelmässigt om dessa möjligheter tillavgiftslättnader. Enligt vad utskottet har inhämtat utnyttjas möjligheterna attbegära befrielse resp. anstånd dock endasl i ringa utsträckning. Utskottet villvidare framhålla atl del inom STU finns en särskild enhet för rådgivnings- ochförmedlingsverksamhet, som kostnadsfritt kan ge uppfinnare såväl råd iuppfinnarfrågor som bidrag till kostnaderna för patentansökan. Anslag kan ävenbeviljas för projektets exploatering. Enskilda uppfinnare saml mindre ochmedelstora företag har genom STU på delta sätt för /77 erhållittotalt ca 34 milj. kr. i bidrag (prop. 1977/78: 100, Bil. 14, s. 79). Tilldetta vill utskoltel lägga att etl svenskt tillträde till de båda nu aktuellakonventionerna i allmänhet kommer att medföra kostnadsmässiga fördelar för allasvenska uppfinnare i den mån dessa önskar en uppfinning skyddad i flera stater.Del bör vidare observeras att just hänsynen till uppfinnarnas rättsliga ochekonomiska ställning har föranlett utskoltel att nu föreslå altbegära en utredning om sanktionssystemet i patenträtten. Att i denna situationföranstalta om ytterligare lagstiftningsåtgärder lill stöd för uppfinnarnasekonomiska intressen finner utskottet ej erforderligt. På grund av det anfördaavstyrker utskottet bifall till motionen 1976/77:656. Ordningen för behandling av förslagen ipropositionen I delta avsnitt tar utskottet uppfrågan huruvida den särkilda beslutsordning som är föreskriven i 10 kap. 5 Sregeringsformen (RF) skall lillämpas vid godkännande avsamarbetskonventionen och den europeiska paientkonveniionen. I fråga om vilken beslutsordning som bör gälla vidriksdagens godkännande av den europeiska patentkonventionen har lagutskottetinhämtat yttrande från (bilaga 1). 1 yttrande framhålls att anslutersig lill departementschefens överväganden på denna punkt (s. 148-152) ochuttalas att beslut i frågan om ett svenskt tillträde till deneuropeiska patentkonventionen bör fattas med tillämpning av den ordning somanges i 10 kap. 5 § första styckei RF. Enligt konstitutionsutskottetsuppfattning bör vidare den i lagrummet angivna beslutsordningen tillämpas ävenvid antagandel av den lagstiftning som har direkt samband med konventionen,dvs. det föreslagna nya 11 kap. patentlagen. Enligl konstitutionsutskottetankommer del på lagutskottet atl bedöma om beslutet om tillträde ochlagändringar med lagens ord "ej kan avvaktas" och om beslutet följaktligenskall fattas med i lagrummet angiven kvalificerad majoritet i stället för LU1977/78:10 64 att las i den ordning som är föreskriven för stiftande avgrundlag. delar konstitutionsutskollets uppfattningatt, på de grunder som närmare anförts i yttrandet, den beslutsordning somanges i 10 kap. 5 S första stycket RF skall tillämpas vid såväl godkännandet avkonventionen som antagandet av de föreslagna bestämmelserna i 11 kap. patentlagen. Vad härefter angår spörsmålet om ärendet är av säbrådskande natur att beslut inte bör fattas i enlighet med denordning som är föreskriven för stiftande av grundlag vill utskottet anföraföljande. Genom att pä ett tidigt stadium gå med i det europeiskapatentsamarbelet kan fä ett inflytande på utvecklingen inom deneuropeiska patentorganisationen under den viktiga uppbyggnadsperioden. Vidareunderlättas en anpassning till det nya läget för svensk industri och svenskapalentombud. Även i övrigt bör del innebära fördelar om samarbetet mellan detsvenska patentverket och det europeiska patentverket inleds så snart sommöjligt. a. ökas möjligheterna för att internationellanyhetsgranskningsrap-porter, som upprättats av det svenska patentverket, kommeratt godtas utan kompletterande granskning vid del europeiska patentverket.Utskottet vill också peka på de nackdelar som kan bli följden av att Sverigeinte frän början deltar i den europeiska patentorganisalionen. Det kan sålundaantas alt i en sådan situation de för del förmånliga överenskommelsersom träffals angående dels möjlighet alt inom ramen för den europeiskapaientkonveniionen tjänstgöra som för utvecklingsländer, delsmöjligheten till reducering av det europeiska patentverkelsnyhetsgranskningsavgift för ansökningar som passerat det svenska patentverket idess egenskap av ej kommer alt gälla. På grund av det anförda anser utskottet atl riksdagensbeslut i tillträdesfrågan inte lämpligen bör fattas i enlighet med ordningenför stiftande av grundlag. Frågan bör i stället avgöras genom ett enda beslut. Beträffande godkännande av samarbetskonventionen anserulskoitet i likhet med departementschefen atl den ordning som anges i 10 kap. 5S andra stycket RF bör lillämpas. Som framhålls i propositionen står detnämligen klart att ett svenskt tillträde till samarbetskonventionen innebäröverlåtelse lill icke svenska organ av vissa förvaltningsuppgifter. uppfattning bör vidare, av samma skäl som anförts beträffandelagreglerna om europeiskt patent, även de ändringar i patentlagen som direktavser internationella patenlansökningar, dvs. det nya 3 kap. patentlagen,antas i den ordning som föreskrivs i 10 kap. 5 S andra stycket RF. tidigare uttalat är ärendet brådskande. Inte heller när det gällerett godkännande av samarbetskonventionen och de därav föranledda lagändringarnakan ett beslut i den ordning som gäller för stiftande av grundlag avvaktas. Vad slutligen angår frågan om ett godkännande avlagkonventionen saml om antagande av förslagen till lagändringar i övrigt tordebesluten kunna fattas i den ordning som gäller för stiftande av annan lag ängrundlag. LU1977/78:10 65 1. beträffandeproduktpatent på livs- och läkemedel avslår motionen 1977/78: 29, 2. beträffandeden i Miinchen avslutade konventionen om meddelande aveuropeiska patent (den europeiska patentkonventionen) dels antar11 kap. i det genom propositionen 1977/78: 1 framlagda förslaget till lag omändring i patentlagen (1967: 837), dels godkänner konventionen med därtill hörande tillämpningsföreskrifter och protokoll, 3. beträffandeden i avslutade konventionen ompatentsamarbete (samarbetskonventionen) dels antar 3 kap. förslaget till lag omändring i patentlagen, dels godkänner konventionen med därtill hörande tillämpningsföreskrifter i enlighet med vad utskottet förordat, 4. beträffandesanktionssystemet med anledning av motionerna 1977/78: 30, 1977/78: 524 och1977/78: 525 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omen översyn av patentprocessen och sanktionssystemet inom patenträtten, 5. antar de genompropositionen framlagda lagförslagen i den mån de inte omfattas av utskottetshemställan ovan under 2 och 3, 6. beträffandeuppfinnarstöd avslår motionen 1976/77: 656, 7. förnyarsitt godkännande av den i avslutadekonventionen om förenhetligande av vissa delar av patenträtten(lagkonventionen). Närvarande: (), (),(), (). (), iGamleby (s), (), (), (),(), (), (), BengtSilfverstrand (s). () och (). 5 1977/78. LU 1977/78: 10 66 1977/78:1 y beträffandetillämpningen av 10 kap. 5 § regeringsformen vid behandling av ipropositionen 1977/78:1 om ändring i patentlagen m. m. framlagda förslagsåvitt avser godkännande av europeiska patentkonvention I propositionen 1977/78: 1 om ändring i patentiagen (1967: 837), m. m.föreslår regeringen att dels antar förslag till 1. lag om ändring i patentiagen(1967: 837), 2. lag om erkännande av vissautländska avgöranden på patenträttens område m. m., 3. lag om ändring i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol,