bet · G101LU2 · 1977-12-31 00:00:00 — Utskottetanslöt sig därför i stället till förslaget i propositionen atl införa enskyldighet för överförmyndarna atl granska alla förmynderskap som inteavsåg underåriga och alt ge överförmyndarna en rätt alt vid behov ansöka omhävande av omyndighetsförklaring. Ett sådant system borde enligt utskottetsmening komma atl väl tillgodose önskemålet om alt en omyndighetsförklaring inteskulle behöva bestå längre än som var oundgängligen nödvändigt. Enligtvad utskottet inhämtat bl. a. vid en hearing med företrädare föröverförmyndarnämnder i har en granskning av gamla förmynderskappåbörjats och den har redan lett till atl omyndighetsförklaringar har kunnarhävas i åtskilliga fall. Med hänsyn härtill finner utskottet ingen anledning anfrångå sitt tidigare ställningslagande till frågan om en obligatoriskomprövning av omyndighetsförklaring. Syftet med motionen måsle också ansestillgodosett genom nu gällande ordning. Utskottet vill emellertid med anledningav motionen betona viklen av all det påbörjade granskningsarbetel fullföljs isamtliga överförmyndardistrikl. Sedan den första ordentliga granskningenslutförts torde därefter skyldigheten atl åriigen granska alla förmynderskapinte behöva bli särskilt tids- eller arbelskrävande för överförmyndarna. Enannan fråga som berör hävande av omyndighetsförklaring tas upp i motionen 653,nämligen kravet på föreleende av läkarintyg. Enligt 10 kap. 15 § FB får rätleninte besluta om omyndighetsförklaring eller om hävande av LU 1977/78:2 27 sådanförklaring utan att läkarintyg angående den sjukes sinnestillstånd harföretetts. Sådant läkarintyg skall vara utfärdat av läkare som har specialistkompetensi allmän psykiatri, rättspsykiatri eller barn- och ungdomspsykiatri eller somannars har förklarats behörig av . Imotionen sätts i fråga om läkarintyg alltid skall behöva företes i mål omhävande av omyndighetsförklaring. Enligt motionärerna finns det omyndigapersoner som i det praktiska livet bevisat sin förmåga att tillfredsställandevårda sina angelägenheter men som av olika skäl inte kan förete läkarintyg pådetta. Motionärerna hänvisar bl. a. till ett fall där en person efter ettpsykiskt sammanbrott omyndigförklarats men därefter under 25 århaft anställning och själv skött sin ekonomi och person. Personen i fråga harinte kunnat förmås atl la kontakt med läkare, och något hävande av omyndighetsförklaringenhar därför inte kunnat komma lill stånd. För alt komma till rätta med sådanafall borde enligt motionärerna möjlighet öppnas att i vissa fall ersättaläkarintyg med annan handling som bestyrker att förmynderskapet kan hävas. Motionärernayrkar därför atl skall begära förslag till sådan ändring av villkorenför hävande av omyndighetsförklaring alt läkarintyg inte skall behöva företes,om särskilda skäl kan åberopas. Delav motionärerna åberopade fallet kan i förstone te sig som myckel speciellt. Avremissvaren framgår emellertid alt flera liknande fall förekommit. Motbakgrund av alt det finns en skräck hos många för atl besöka landläkare,kroppsläkare m. fi. är det inte heller så märkligt alt del kan finnas personer somi samband med omyndighetsförklaring eller på annat sätt fått en sådan skräckför eller aversion emot psykiatriker atl de väljer all förbli omyndiga framföratt besöka sådana läkare. Antalet fall där det inte går all få fram ettläkarintyg måsle emellertid enligt utskottets mening vara mycket begränsat. Bestämmelsenom atl läkarintyg måste företes i såväl mål om omyndighetsförklaring som målom hävande av sådan förklaring återfanns tidigare i 20 kap. 21 § FB. Vid 1974års reform undergick bestämmelsen vissa formella ändringar föranledda av deändrade omyndighelsgrunderna. Någon diskussion om bestämmelsens materiellainnehåll, t. ex. om kravet pä ett obligatorium skulle upprätthållas, förekominte. När beslutade om ändringar i reglerna om faderskap ochvårdnad flyttades bestämmelsen till 10 kap. 15 §. 1 samband därmedmoderniserades den i språkligt hänseende. Inte heller då förekom del någondiskussion om bestämmelsens innehåll. Fråganär nu om den omständigheten atl kravet på läkarintyg i några fall kan haförhindrat ett hävande av omyndighetsförklaring bör föranleda en uppmjukning avbestämmelserna. Vid avgörandet av denna fråga vill utskottet till en börjanhänvisa lill vad utskottet i det föregående anfört om grundtanken bakom de nyaomyndighetsreglerna, nämligen å ena sidan alt omyndighetsförklaring skall fåkomma lill stånd endast om den är oundgängligen nödvändig och å andra sidanatt en omyndighetsförklaring skall hävas efter del behovetav omyndighetsförklaring LU 1977/78:2 28 upphört.Enligt utskottets mening måste det anses strida mot syftet med reformatl en person, som inte längre har behov av atl vara omyndigförklarad, skallförbli detta enbart av den anledningen att ett formellt beviskrav inte kanuppfyllas. Det obligatoriska kravet på läkarintyg bör därför upprätthållasendasl om det är nödvändigt för en tillfredsställande utredning om denomyndiges förhållanden att sådant intyg företes. Närdet gäller bevisningen i mål om hävande av omyndighetsförklaring vill utskottethelt allmänt stryka under att del är angelägel alt domstolen får tillgång så allsidig utredning som möjligt. Att i lagen upptagits ett krav påföreteende av läkarintyg får sålunda inte leda till alt läkarintyget blir denenda utredningen. För alt rätten skall kunna på ett riktigt sätt pröva vilketbehov av hjälp och bistånd som den omyndige har torde det oftast varanödvändigt att läkarintyget kompletteras med annan utredning, t. ex. intyg frånförmyndaren, arbetsgivaren, socialnämnd m. fl. I vissa fall är det till och mederforderiigt alt hålla huvudförhandling. Vidavgörandet av om läkarintyg obligatoriskt måsle ingå i utredningen framhållerutskottet först atl läkarintyg om en persons sinnestillstånd alltid måsteföretes när det gäller alt förklara någon omyndig. I det fallet måste domstolennämligen konstalera att vederbörande är psykiskt sjuk, något som domstolensjälvfallet inte kan göra utan att ha haft tillgång till ett läkarutlåtande.När det gäller hävande av omyndighetsförklaring behöver förhållandena intealltid vara desamma. I vissa fall kan det självfallet vara fråga om att hävaomyndighetsförklaringen därför att den omyndige är psykiskt sjuk. Iandra fall åter kan en hävande bli aktuellt av den anledningen att vederbörandeinte längre behöver hjälp av en förmyndare utan atl hjälpbehovet kantillgodoses på annat sätt. Rätten behöver i sistnämnda fall inte avgöra om denomyndige är sjuk ulan skall endast pröva om han alltjämt är i behovav den hjälp och det bistånd som en omyndighetsförklaring kan ge. Vid dennaprövning är tillgången till ett läkarintyg självfallet av myckel stort värde.Även annan utredning torde dock kunna ge rätlen ett tillräckligt underlag fören rättvisande prövning av frågan. Enligt utskottets mening kan det därför inteanses oundgängligen nödvändigt an läkarintyg företes i alla mål om hävande avomyndighetsförklaring. Påanförda skäl förordar utskottet med anledning av motionen 653 atl 10 kap. 15 §ändras så att däri föreskrivet läkarintyg skall företes vid hävande avomyndighetsförklaring, om inte synnerliga skäl föranleder annat. Utskottetföreslår vidare att 15 § jämkas i redaktionellt hänseende. Somframgår av utskottets förslag skall läkarintyg som regel företes i mål omhävande av omyndighetsförklaring. Det är endast undantagsvis och i mycketspeciella fall som del kan finnas anledning atl frångå kravet på läkarintyg. Iförsta hand torde det bli fråga om fall där det är helt omöjligt att få framett sådant intyg. Det kan dock inte uteslutas atl det även i andra fall kanvara nödvändigt atl efterge kravet på företeende av läkarintyg, t. ex. om ett LU 1977/78:2 29 uppfyllandeav kravet skulle medföra en betydande omgång eller dra med sig orimligakostnader. Utskottet vill emellertid stryka under vikten av atl de skäl somanförs för en sådan eftergift prövas noga. I de fall där del kan bli aktuelltmed att avstå från läkarintyg måsle vidare kraven på annan utredning ställasmycket högt. Som påpekas av flera remissinstanser torde det ofta blierforderiigt med huvudförhandling. Att som en remissinstans föreslagitföreskriva obligatorisk huvudförhandling i förevarande fall kan utskottet dockinte finna nödvändigt. Det får i stället ankomma på vederbörande domstol attavgöra om huvudförhandling måsle hållas eller om detta kan underiåtas medhänsyn lill den utredning som förebragts i målet. ändringar i FB berörde även reglerna omförmyndares plikter och arvode. a. betonades att förmyndaren inte baraskulle syssla med ekonomisk förvaltning utan även sörja för myndlingens person.När del gäller arvodesreglerna infördes en rätt för förmyndare alt ocksåuppbära arvode för arbetet med den personliga omvårdnaden av myndlingen.Dåvarande regler om hur förmyndararvodel skulle beräknas upphävdes och istället föreskrevs att arvodet skall i varje särskilt fall bestämmas avöverförmyndaren med ledning av de grunder som fastställs av kommunen. Arvodetskall liksom tidigare utges av den omyndige men dock endasl om hans beräknadeårsinkomst överstiger två basbelopp eller, om ej särskilda omständigheterföranleder annat, han har tillgångar till ett värde överstigande fyrabasbelopp. I annat fall skall numera förmyndararvodel betalas av kommunen. Iförarbetena förutsattes att skulle utarbeta vissariktlinjer till ledning för kommunala beslut om grunder för arvoden tillförmyndare. Så har också skett. En närmare redogörelse för riktlinjerna finnsintagen på s. 16. Enligt vad utskottet erfariti har kommunerna i storutsträckning antagit Kommunförbundels riktlinjer. Imotionen 657 görs gällande atl det från förmyndarhåll anförts betänklighetermot det sätt på vilket reglerna om arvode till förmyndare kommit alt tillämpas.Del har, enligt motionären, hävdats att det av rekommenderadetaxesystemel motverkat avsikten med reform i denna del, nämligen attförmyndare i betydligt större utsträckning än vad tidigare varit fallet skulleägna sig åt vården och omsorgen om myndlingens person. För att man skall få enuppfattning om hur lagstiftarens intentioner följts och hur lagen kommit atltillämpas i praktiken anser motionären det vara erforderiigt med en samladöversyn av dessa frågor. Utskotteterinrar om att syftet med reformeringen av arvodesreglerna var bl. a. att fålill stånd en ordning som så långt som möjligt garanterade all även personer ismå omständigheter fick kvalificerade förmyndare och som bidrog LU 1911/18:2 -0 tillatl den omyndiges behov av bistånd i personliga angelägenheter blevtillgodosett. Remissvaren ger en något splittrad bild av hur arvodesreglernakommit att tillämpas. Alt så är fallet är ganska naturiigt med hänsyn till denrelativt korta tid som de varit i kraft. Något belägg för motionärens påståendeatt det nya arvodessystemet skulle ha motverkat ett av syftena med 1974 årsreform, nämligen alt få till stånd en ökad omsorg om myndlingens person, gerremissvaren dock inte. Däremot synes syftet alt få fram kvalificeradeförmyndare inte ha kunnat lill fullo uppnås. Som framgår av yttrande har man i alltjämt svårigheter altnyrekrytera förmyndare. Även i övrigt har i remissvaren vissa anmärkningar mottaxesystemel framförts. a. har det framhållits att arvodesframställningarkommit alt behandlas myckel olika inom överförmyndardistrikten. Vad utskottetanfört visar atl det alltjämt torde föreligga vissa brister när del gällerarvoderingen av förmyndare. Dessa är dock inte av sådan karaktär all del finnsanledning alt nu företa en allmän översyn av arvodessysiemet. Med hänsyn tillalt utformandet av de närmare reglerna för bestämmande av arvode numera är enkommunal fråga får del i första hand ankomma på de kommunala myndigheterna attse över dessa. Utskottet utgår också från atl noga följerutvecklingen på området och vidtar de ändringar i sina riktlinjer som därvidkan befinnas erforderiiga. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall tillmotionen 657 även i denna del. 1. beträffande omyndighetsförklaring alt riksdagenavslår motionen 1976/77:657, såvitt nu är i fråga, 2. beträffande omprövning av omyndighetsförklaring allriksdagen avslår motionen 1976/77:245, 3. beträffande ./ö>e/eert(/e av läkarintyg altriksdagen med anledning av motionen 1976/77:653 antar följande i härvid fogadbilaga av utskottet föreslagen lag om ändring i , 4. beträffande arvode tillförmyndare alt riksdagenavslår motionen 1976/77:657, såvitt nu är i fråga. LU 1977/78:2 31 (), (). (), (). (), i (s), (), (),(), (), (),(), (), () och (). 1.av () som anför: Bakgrunden till yrkandet i min motion 1976/77:657beträffande omyndighetsförklaring är att jag haft tillfälle att konstatera attdet i rättstillämpningen råder oklarhet om hur de nya reglerna omomyndighetsförklaring skall tolkas och atl tillämpningen medför konsekvensersom uppenbariigen inte varit beräknade vid lagens tillkomst. Jag har vidarekontaktats av föräldrar lill utvecklingsstörda som framfört den uppfattningenalt det är en felinrikiad omtanke att belasta vissa utvecklingsstörda och andramedmänniskor i motsvarande situation med krav på full rättskapacitet införpolitiska val och vid avtal av ekonomisk natur. Avremissorganen har bl. och mental hälsa i sina remissvar förklarat sig dela den uppfattning jagframfört i min motion. Företrädare för rättsvetenskap har också påtalat bristeri samband med tolkningen av lagbestämmelsen. Jag anser alltså fortfarande attbestämmelsen medför betydande oklarheter. Atl jag trots detta f. n. intevidhåller min begäran om en uppföljning av rättstillämpningen har bl. a. singrund i att högsta domstolen kommer alt avgöra ett dit fullföljt målfrån hovrätten för angående omyndighetsförklaring.Förhoppningsvis kan högsta domstolens dom verka i klargörande riktning. Beträffandemilt yrkande om kartläggning av arvoderingen till förmyndare vill jagunderstryka vad utskottet anfört om att det alltjämt torde föreligga vissabrister i detta avseende. Jag vill ytterligare framhålla vad sammanfattningsvis anfört i sitt remissvar, nämligen delsall kommunförbundets riktlinjer utformats efter en alltför stort hänsynslagandelill kommunernas intressen av att få ett infiytande över hur arvodena bestäms,dels att riktlinjerna behöver omarbetas. har vidarebetonat vikten av att överförmyndarna nu arbetar för att förmyndarna skalländra sina attityder när del gäller omvårdnad om myndlingarna. Ävensocialstyrelsen har medgivit att del nuvarande taxesystemel motverkar altförmyndaren kan ägna sig ål myndlingens person. Jagvill allvariigt understryka viklen av utskottels uppfattning altKommunförbundet noggrant bör följa utvecklingen på området och vidta deändringar i sina riktlinjer som kan anses erforderliga. LU 1977/78:2 32 Vad slutligen rör motionen 653 vill jag förklaraatt jag med yttersta tveksamhet gått med på förslaget atl ge möjlighet alt hävaomyndighetsförklaring utan föreleende av läkarintyg. Förslaget har till följdalt domstol vid prövningen av frågan om hävande av omyndighetsförklaringförhindras alt använda sig av det närmast till hands liggande bevismedlet,nämligen läkarintyg. Detta kan t. ex. ha lill följd all domstol på grund avbristande bevisning avstår från atl myndigförklara någon som skulle ha kunnat blimyndigförklarad om läkarintyg fått företes. Förslaget kan alltså, förutom detavsteg från rådande principer som del innebär, också medföra nackdel för denenskilde. F. n. kan det naturligtvis, såsom framhållits under ärendetsbehandling, finnas enstaka fall där hänsynen till den enskilda människan göratt en inskränkning i den nuvarande regeln kan anses befogad. Jag vill dockframhålla, alt del nu införda undanlaget från kravet på läkarintyg uppenbarligenmåste komma till än mindre användning , eftersom bestämmelserna föromyndighetsförklaring numera är ytterst skärpta i förhållande lill tidigarelagstiftning. Slutligen vill jag som min mening framhålla att rättssäkerheten ivart fall kräver alt mål, där undantagsbestämmelsen kan bli aktuell, så gottsom alltid avgörs vid huvudförhandling. 2.av , , , , ,och (samtliga s) som anför: Syftet med reform avförmynderskapslagstiftningen var att väsentligt nedbringa antaletomyndighetsförklaringar. Bestämmelserna om omyndighetsförklaring utformadesockså så att endast den som har ett verkligt behov av det stöd och bistånd somen förmyndare kan ge får omyndigförklaras. När skäl för omyndighetsförklaringinte längre föreligger skall den hävas. I lagstiftningsärendet underströksvikten av att detta sker möjligt. Somframgår av utskottets yttrande har efter reformens genomförande den 1 januari1976 antalet omyndighetsförklaringar sjunkit mycket kraftigt. Vid Stockholmstingsrän har sålunda antalet omyndighetsförklaringar utgjort endaslca av det tidigare antalet åriiga omyndighetsförklaringar. Vi villhär uttala vår tillfredsställelse över att reform fått ett sådantgenomslag. Ävenom det sålunda är klariagl an omyndighetsförklaring nu kommer till stånd endastundantagsvis, torde del fortfarande vara så alt det finns personer somförblivit omyndigförklarade trots alt de inte har något behov av stöd av förmyndare.Detta problem har lagils upp från skilda utgångspunkter i tvåsocialdemokratiska motioner. 1motionen 1976/77:245 av m. fi. yrkas an lagen ändras så attomyndighetsförklaring skall obligatoriskt omprövas . Utskottetkonstaterar att syftet med motionen blivit tillgodosett genom alt LU 1977/78:2 33 skyldighetålagts överförmyndarna att åriigen granska alla förmynderskap och därvid prövaom det finns skäl att ansöka om hävande av omyndighels-förklaring. Vi vill härendasl stryka under vikten av alt en sådan granskning omgående kommer tillstånd i samtliga överförmyndardistrikl och atl överförmyndarna så snart sommöjligt tar initiativ lill atl fä omyndighetsförklaringar hävda, när del intelängre föreligger behov av stöd av förmyndare. Föratt få en omyndighetsförklaring hävd krävs alt läkarintyg om denomyndiges sinnestillstånd företes. Denna formföreskrift har, såsom framhålls imotionen 1976/77:653 av m. fl. len till att vissa omyndiga intekunnat myndigförklaras. Det förhåller sig nämligen så att det finns personersom av skräck för läkare väljer att förbli omyndiga framför atl underkasta sigen läkarundersökning. I motionen redogörs för ett sådant fall. Av remissvarenframgår att även andra liknande fall är kända. Vi finner del därför mycketglädjande att inom utskottet enighet kunnat uppnås om att luckra uppbeviskravet. I ett hänseende har utskottet gått längre än motionärernaföreslagit. Utskottet har nämligen inte gjort någon beställning till regeringenutan har självt upprättat ett förslag till ändring av 15 kap. 10 § FB.Härigenom kan en ny ordning komma att tillämpas redan från kommande årsskifte.I ett annat viktigt hänseende har utskottet emellertid varit mera restriktivtän motionärerna. I motionen yrkades att kravet på företeende av läkarintygskulle efterges när "särskilda skäl" förelåg. Enligt utskottetsförslag skall rätlen kunna häva omyndighetsförklaring utan företeende av sådantintyg endast om "synneriiga skäl" föranleder detta. Vihar den uppfattningen att det hade varit bättre om utskottet hade valluttrycket "särskilda skäl". Redan detta uttryck ger anvisning om attavvikelse från huvudregeln endast skall kunna ske undantagsvis och efter noggrannprövning. Ordvalet "synneriiga skäl" ger enligt vår mening uttryckför en mycket långt gående restriktivitet och kan leda till att undantagsregelnblir tillämpad så sällan atl syftet med uppmjukningen av beviskravet inte blirtillgodosett. Även om vi således hade föredragit motionärernas förslag tillundantagsregel, har vi dock inte velat reserverat oss mot utskottets förslag,eftersom vi har ansett det angeläget alt ett enigt utskott står bakom denföreslagna uppmjukningen av beviskravet. Vi vill dock betona alt man bör följautvecklingen på området. Skulle det visa sig alt den nu föreslagna lagändringeninte ger åsyftat resultat bör lagtextens utformning prövas på nytt. Lag om ändring i Härigenom föreskrives att 10 kap. 15 § ' skall ha nedanangivna lydelse. Rätten får ej förklara någon omyndig eller förklara någonåter myndig utan alt läkarintyg angående hans sinnestillstånd har företetts.Närmare bestämmelser om sådant intyg meddelas av regeringen. Rätlen får ej förklara någon omyndig utan alt läkarintygangående hans sinnestillstånd har företetts. Om icke synneriiga skäl föranledaannat, får rätten ej heller häva omyndighetsförklaring utan att sådant intyghar företetts. Närmare bestämmelser om intyg som anges i första stycketmeddelas av regeringen. Denna lag träder i kraft . ' omtryckt 1976:612.