bet · G101LU31 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om bilägares betalningsansvar vid s. k. tomtmarksparkering I motionen 1977/78:523 av () yrkasatt måtte besluta all hos regeringen anhålla om skyndsamt förslaglill om att bilägare vid s, k, tomlmarksparkering blirbelalningsskyldig i likhet med vad som gäller enligt lagen (1976:206) om felparkeringsavgift. Enligt 1 S lagen (1976:206) om felparkeringsavgiftkan regeringen förordna att lagen skall tillämpas beträffande överträdelser avföreskrifter rörande parkering eller stannande av fordon som är upptaget ibilregistret eller motsvarande utländska register under förutsättning allöverträdelsen inte är strafföelagd. Har sådant förordnande meddelatsbeträffande en parkeringsföreskrift är den som överträder föreskriften skyldigatt erlägga felparkeringsavgift. Den som vid liden för överträdelsen varregistrerad som ägare av fordonet svarar enligt 4 S för altfelparkeringsavgiften betalas. Detta gäller dock inte om omständigheterna görsannolikt att fordonet frånhänts ägaren genom brott. 1 lagen ges vidare vissaregler om förfarandet (5-12 SS). Har fordon parkerats felaktigt får polismaneller trafikövervakare meddela parkeringsanmärkning med anmodan attbetala avgiften . Anmärkningen skall överiämnas till fordonetsförare eller ägare eller också fästas på fordonet. Betalas inte avgiften inomföreskriven tid skall fordonsägaren erinras om sin betalningsskyldighet.Underlåter denne att efterkomma erinringen skall ett särskilt åläggandeutfärdas för fordonsägaren att betala avgiften . Efterkoms inteheller detta skall avgiften indrivas. En fordonsägare har möjligheter attantingen ansöka om rättelse eller bestrida anmärkningen hos polismyndighet, somdärvid kan undanröja anmärkningen. Mot polismyndighets beslut all inteundanröja anmärkning kan talan fullföljas till tingsrätt och hovrätt. I frågaom indrivningen av felparkeringsavgift gäller i huvudsak samma regler som viduppbörd och indrivning av restförd skatt (13 S). Detta betyder bl. a. all någonsärskild exekutionstitel utöver parkeringsanmärkningen inte behövs för attkronofogdemyndigheten skall kunna företa utmätning hos fordonsägaren. Felparkeringsavgiftkan också tas ut genom införsel. Förordnandesom avses i 1 S lagen om felparkeringsavgift har meddelats i förordningen(1976:1128) om felparkeringsavgift. I 1977/78. LU 1977/78:31 2 lagentillämpas vid överträdelser av bl. a. vissa närmare angivna stadganden ivägtrafikkungörelsen och av lokala trafikföreskrifter som rör stannande ellerparkering av fordon. Somframgår av redogörelsen ovan gäller lagen om felparkeringsavgift endast vidparkering på allmän väg- eller gatumark. Beträffande parkering av fordon påannan mark saknas särskilda bestämmelser. 1 inte oväsentlig utsträckningförekommer det att mark, som tillhör staten, kommun eller enskild person,iordningställs och upplåts för parkeringsändamål. Rätlen alt parkera på sådanmark är ofta förbunden med en skyldighet för fordonsföraren att betala avgifttill markägaren för parkeringsplatsen. Vad särskilt gäller statens mark kannämnas all regeringen beslutat alt biluppställning inom särskilt anordnadeutrymmen vid statliga arbetsplatser skall avgiftsbe-läggas och attbyggnadsstyrelsen skall svara för samordningen av avgiftsbeläggningen. Denärmare villkoren för uppställandet av fordon på statens och andras mark brukaranges på skyltar vid parkeringsplatserna. Vanligen föreskrivs också att enextra avgift skall debileras för parkering som står i strid med markägarensvillkor. Sådan avgift kallas ofta kontrollavgift och brukar uppgå till 35-50kr. Vid parkering på särskilda parkeringsplatser som inte är allmän väg ellergala anses att ett avtalsförhållande uppkommer mellan markägaren ochbilföraren, varvid avtalsvillkoren utgörs av de regler varom skyltarna gerupplysning. Underlåter den som begagnar parkeringsplatsen alt följa villkoren,uppkommer ell civilrättsligt fordringsanspråk på kontrollavgiften. För att flbetalning för avgiften är markägaren hänvisad lill samma ordning som gäller förfordringar i allmänhet. Han kan sålunda i första hand försöka fl gäldenären attbetala frivilligt eller också överlämna ärendet till en inkassobyrå för åtgärder.Inkassoverksamhet regleras i inkassolagen (1974:182). I lagen stadgas bl. a.att inkassoålgärd ej bör vidtas om sannolika skäl föreligger för alt fordringenej är lagligen grundad eller om fordringen annars framstår som obefogad (8 S)-Betalar inte bilföraren frivilligt eller leder inte inkassoåtgärderna lillresultat återstår ingen annan möjlighet för markägaren än att försöka fäbetalningsskyldigheten fastställd av domstol och att därefter med stöd avdomstolens utslag ansöka om exekutiva åtgärder. Reglerna ombetalningsföreläggande erbjuder härvidlag möjligheter till en snabb och enkelprocess. Bestrider bilföraren belalningsföreläggandet är dock markägarentvungen all begära all saken hänskjuts till rättegång om han vill utverka enexekutionstitel. Markägaren har självfallet också möjlighet att direkt ansökaom stämning på bilföraren och därigenom fl betalningsskyldigheten prövad irättegång. Genom en lagändring som trätt i kraft har möjliggjorts attcivilmål om betalning för parkeringsavgift kan handläggas enligt detförenklade processuella förfarande som regleras i lagen (1974:81) omrättegången i tvistemål om mindre värde. Ettkaraktäristiskt drag för sådana parkeringsavtal som del nu är fråga om är attmarkägaren inte känner till namnet på den med vilket avtalet träffas. Så längeavtalels villkor uppfylls av den som begagnar parkeringsplatsen uppstår LU 1977/78:31 3 pågrund härav inte några problem för markägaren. Saken ställer sig emellertidannorlunda om villkoren inte iakttas och markägaren därför i efterhand villkräva ut kontrollavgiften. Han har då som regel ingen annan möjlighet än allmed hjälp av bilregistret la reda på vem som äger fordonet och vända sig lilldenne med sitt anspråk. Bestrider bilägaren att han fört bilen vid det aktuellatillfället, kan del ofta varasvårt eller omöjligt för markägaren att vederläggainvändningen eller att reda ut vem betalningsskyldigheten i verklighetenåvilar. Markägaren befinner sig då i den situationen alt han inte kan styrkaatt bilägaren står i skuld till honom. Frågan huruvida ett inkassoförelagalllid - trots att osäkerhet råder om skuldförhållandet - skall kunna vända sigmot fordonels ägare med inkassoåtgärder har prövats av datainspektionen i ettår 1976 avgjort tillståndsärende. Dalainspektionen har därvid funnit att 8 Sinkassolagen inte lägger hinder i vägen för en sådan ordning förutsatt attägaren underrättas om principerna för betalningsskyldigheten. Ocksåjustitiekanslern har 1976 avgjort ärende behandlat frågan om huruvidaett betalningsanspråk generellt kan riktas mot bilägaren. J K har därviduttalat att svaret ytterst måste ges av domstol men att det enligt hans meningendast i undantagsfall torde föreligga sådana omständigheter att ägaren kangöras ansvarig för avgiften även om annan person fört bilen. Om det ansesnödvändigt all generellt uppnå ett sådant resultat krävs enligt JK:s meningsärskild lagstiftning. Fråganstidigare behandling m. m. Under riksdagsbehandlingen av propositionen1975/76:106 med förslag lill lag om felparkeringsavgift m. m. aktualiseradesdet i förevarande motion upptagna spörsmålet om ägaransvar vid s. k.tomtmarksparkering. I en motion begärdes att skulle beakta desynpunkter som revisorer kunde komma att framföra vidslutbehandlingen av gransknings-promemorian nr 12/1975. I promemorian hadetagits upp frågor rörande beivrande av parkeringsförseelser och framlagtsförslag om bl. a. strikt ägaransvar. I en efter det att motionen väckts avgiventilläggspromemoria lill den nämnda granskningspromemorian haderiksdagsrevisorerna beträffande del strikta ägaransvaret bl. a. påpekat alldetta ansvar borde gälla även parkeringsanläggningar. I den mån det ingick iden offentliga trafik- och bebyggelseplaneringen att anordna parkering påtomtmark m. m. ansågs i promemorian sådan mark i fråga om ägaransvar böra blijämställd med gatuparkering. Isitt av godkända belänkande (/76:14) med anledning avpropositionen anförde trafikutskottet följande. Även utskottet finner att den sålunda aktualiseradefrågan bör prövas och anser den därför böra överses i regeringens kansli.Erfarenheter av lagstiftningen torde dock böra erhållas innan området för desstillämpning vidgas. Enligt vad utskottet erfarit har regeringen sinuppmärksamhet riktad på LU 1977/78:31 4 problemetoch avser att närmare granska förutsättningarna för att tillämpa den föreslagnabestämmelsen på mark som inte är gatu- eller vägmark. Utskottet förutsätter attde förslag i ämnet som må föranledas av regeringens prövning framläggs så snartdet kan ske. Med hänsyn till det anförda finner utskottet någon särskild åtgärdfrån sida i ämnet ej erforderlig. revisorer har 1976 (seriksdagens revisorers verksamhetsberättelse för s. 102 och 103) intefunnit anledning påkalla någon särskild åtgärd med anledning avgranskningspromemorian med hänsyn lill all de i denna upptagna synpunkterna iväsentliga delar blivit tillgodosedda genom lagen om felparkering. En i ärendetupprättad tilläggspromemoria skulle dock för kännedom tillställastrafikutskottet. Fråganom bilägarnas ansvar har också tagils upp i en skrivelse till regeringen år 1976från . Styrelsen har därvid anhållit all regeringen måttevidtaga sådana lagstiftningsåtgärder all registrerad ägare till bil kommer attansvara för skyldigheter enligt avtal om parkering oberoende av vem som förtbilen. Till stöd för önskemålet har styrelsen anfört att det enligt gällandeordning inte föreligger någon klar rättslig grund på vilken en bilägare kangöras ansvarig för parkering på tomtmark. Detta förhållande gör det svårt förstyrelsen att på etl effektivt och ekonomiskt försvarbart sätt fullgörauppgiften att kräva sådana avgifter. I de fall invändning görs om alt annan änägaren fört bilen kan enligt styrelsen någon närmare utredning inte ske avpraktiska och kosinadsmässigaskäl. Styrelsen finner det därför ytterst angelägetall lagstiftningen ändras så alt styrelsen llr rätt att i de fall fordonuppställs på tomtmark i strid med angivna villkor rikta krav på erläggande avextraavgift till den registrerade ägaren av fordonet. Styrelsen hänvisar ocksålill vad JK anfört i det ovan redovisade beslutet och vad som uttalats avriksdagens revisorer i granskningspromemorian nr 12/1975. Byggnadsstyrelsensframställning är f n. föremål för överväganden inomkommunikationsdepartementet. 1977 upprättad promemoria har behandlats vissafrågor rörande tillämpningen av inkassolagens bestämmelser i olika avseenden.Härvid har bl. a. framhållits att problem uppstått vid tillämpningen av 8 Snär det gällt inkassoärenden som avser kontrollavgift för s. k. tomtmarksparkering.Vidare har uppgivits att en lösning innebärande att bilägarenlagstiftningsvägen blir betalningsskyldig i likhet med vad som gäller enligtlagen om felparkeringsavgift skulle lösa problemet. Datainspektionen har iskrivelse till hemställt att de i promemorianbehandlade frågorna blir föremål för en översyn. Framställningen övervägs f n.inom departementet. 1 motionen anförs att avsaknaden av ett striktägaransvar för sådana avgifter som debiteras vid olovlig parkering på tomtmarkvållat problem vid LU 1977/78:31 5 tillämpningav 8 S inkassolagen. Motionären hänvisar också lill bl. a. JK:s beslut från1976 och framställning i frågan till regeringen. Enligtmotionären skulle införandet av etl betalningsansvar för bilägare vid s. k.tomlmarksparkering efter förebild av lagen om felparkeringsavgift göra detmöjligt att tillämpa inkassolagens bestämmelser vid beialningsvägran. 1 betänkandet behandlas en motion om ägaransvar närfordon parkeras på annan plats än gala eller väg. Marksom tillhör staten, kommun eller enskild person upplåts ofla förparkeringsändamål. Rätten att parkera pä sådan mark är vanligen förbunden meden skyldighet för fordonsföraren att betala avgift för utnyttjandet avparkeringsplatsen samt med vissa andra villkor. föreskrivs också attextra avgift debiteras för parkering som står i strid med villkoren. Dessabrukar anges på skyltar vid parkeringsutrymmena. Rättsförhållandet mellaninnehavaren av marken och den som parkerar ett fordon på parkeringsplatsen kankarakteriseras som ett avtalsförhållande vid vilket avtalsvillkoren utgörs avde regler varom skyltarna ger upplysning. För markinnehavarens anspråk påutfående av extraavgiften gäller samma regler som vid andra civilrättsligaskuldförhållanden. Markinnehavaren kan alltså föra talan mot den som parkeratfordonet oriktigt och därigenom få betalningsskyldigheten fastställd. Med stödav domstolens utslag kan sedan ansökan göras om exekutiva åtgärder motbilföraren. Som närmare utvecklats i det föregående (s. 2 och 3) saknarmarkinnehavaren ofla kännedom om vem som parkerat ett fordon påparkeringsplatsen. 1 de fall markinnehavaren vill kräva ut den extra avgiftenhar han som regel ingen annan möjlighet än alt rikta sitt anspråk mot ägaren avdet fordon som parkerats oriktigt. Bestrider ägaren att han fört fordonet viddet aktuella tillfället kan det ofta vara svårt eller omöjligt för markinnehavarenatt visa vem betalningsskyldigheten faktiskt åvilar. Den nuvarande ordningeninnebär därför att anspråk på extra avgifter i många fall inte kan realiseras. Närdel gäller allmän väg eller gata har genom lagen om felparkeringsavgifttillskapats en särskild ordning för beivrande av förseelser mot parkeringsregler.Enligt lagen fåren särskild felparkeringsavgift tas ut av den som parkeratfordon i strid med bestämmelser i vägtrafikkungörelsen eller lokala trafikföreskrifter.Den som registrerats som ägare av fordonet svarar dock alltid för att avgiftenbetalas. Vidare gäller att någon särskild exekutionstitel utöver den s. k.parkeringsanmärkningen inte erfordras för att exekutiva åtgärder skall kunnavidtas mot bilägaren. Imotionen anförs att avsaknaden av ett ägaransvar för sådana avgifter somdebiteras vid olovlig parkering på tomtmark vållat problem vid tillämpning avinkassolagen, Enligt denna bör nämligen inkassoålgärd inte vidtas om sannolikaskäl föreligger för att fordringen ej är lagligen grundad eller om LU 1977/78:31 6 fordringenannars framstår som obefogad. Motionären yrkar att skyndsamt skallföreläggas förslag om all bilägare vid s. k. tomtmarksparkering blirbelalningsskyldig i likhet med vad som gäller enligt lagen omfelparkeringsavgift. Utskottetkonstaterar till en början att det blivit ett allt vanligare inslag i denoffentliga trafik- och bebyggelseplaneringen att särskilda parkeringsanläggningarskall iordningställas på annan mark än allmänna vägar och galor. Kostnadernaför sådana anläggningar måste i många fall läckas genom avgifter från dem somnyttjar anläggningarna. I detta sammanhang vill utskottet erinra 1970 beslutat att avgift skall utgå för parkering på särskiltanordnade utrymmen vid statliga arbetsplatser. För all systemet medavgiftsbeläggning av parkeringsplatser skall fungera bra är det enligtutskottets mening betydelsefullt alt del rättsliga regelsystemet gerinnehavaren av anläggningen möjligheter alt vidta åtgärder, t. ex. att driva inextra avgift, när parkeringsvillkoren inte följs. Som ovan berörts saknaremellertid denne i praktiken möjligheter att bevisa vem som parkerat etl fordonpå parkeringsplatsen. Den som åsidosätter parkeringsvillkoren kan därför f n.slippa betala extraavgiften. Enligt utskottets mening är detta intetillfredsställande. Pågrund av det anförda anser utskottet att förutsättningarna för innehavare avparkeringsanläggning att göra gällande betalningsanspråk på grund av olovligparkering måste förbättras. En möjlig väg att komma till rätta med nuvarandeolägenheter är, som motionären påpekar, att man efter mönster av lagen omfelparkeringsavgift ålägger bilägaren ett strikt ansvar för betalningsskyldighetensfullgörande. Förslag om införande av ett sådant ansvar har under senare årlagts fram i olika sammanhang. Sålunda har revisorer 1975 framhållit att strikt ägaransvar borde gälla vidparkering i parkeringsanläggningar. Trafikutskotlet uttalade i samband medbehandlingen av propositionen med förslag till lag om felparkeringsavgift attden av revisorerna upptagna frågan borde prövas men att erfarenheterna av dennya lagen borde avvaktas tillämpningsområde utvidgades. Utskottetförutsatte att de förslag i ämnet som kunde föranledas av regeringens prövningframlades så snart det kunde ske. Spörsmålet har vidare tagits upp i enskrivelse lill regeringen från år 1976.1 skrivelsen begärdesatt sådana lagstiftningsåtgärder måtte vidtas att registrerad ägare till bilkommer all ansvara för skyldigheter enligt parkeringsavtal oberoende av vem somfört bilen. Slutligen har frågan också berörts i en framställning tillregeringen från datainspektionen i vilken begärdes översyn av datalagen. Pågrund av vad som sålunda förekommit anser utskottet att någon åtgärd frånriksdagens sida med anledning av motionen inte nu är påkallad. Med hänsyn tillangelägenheten av all problemet får en tillfredsställande lösning villulskotiei dock stryka under LU 1977/78:31 7 viktenav alt frågan om bilägarnas ansvar för parkeringsavgifter blir föremålför utredning. alt avslårmotionen 1977/78:523. Näiyarande:Ivan (), (). (), (),i (s), (), (), ()*, (), (), (),(), (), ()* och MargitOdelsparr (c)*. * Ej närvarande vid betänkandets justering.