bet · G101JuU25 · 1977-12-31 00:00:00 — Detsamma skall undanröjande av påföljd enligt gälla ifråga om undanröjande av 34 kap. 1 § 3, förverkande av påföljdenligt 34 kap. 1 § 3, för- villkorligt medgiven frihet eller an- verkandeav villkorligt medgiven nan åtgärd enligt 34 kap. 4 §, åt- friheteller annan åtgärd enligt 34 gärd enligt 34 kap. 5 § tredje kap. 4 §,åtgärd enligt 34 kap. 5 § stycket, åtgärd eller behandling tredjestycket, åtgärd eller behand- enligt 34 kap. 6 § andra stycket ling enligt34 kap. 6 § andra styc- samt återintagning i anstalt eller ketsamt återintagning i anstalt el- annan åtgärd enligt 34 kap. 8 eller lerannan åtgärd enligt 34 kap. 8 9 §. eller 9 §. Vid avgörande av fråga, som avses i27 kap. 5 § andra stycket eller 28 kap. 11 §, är underrätt domför med enlagfaren domare. I mål om åtgärd enligt 2 § eller 27 kap. 5 § andra stycketeller 6 §, 28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34 kap. 10 § andra stycket, 12 §eller 13 § skall underrätt lämna den dömde tillfälle att yttra sig. Begär hanatt bliva muntligen hörd, skall tillfälle därtill beredas honom. I mål omåtgärd enligt 34 kap. 18 § skall den dömde lämnas tillfälle att yttra sig därså är möjligt. Rättens avgörande av saken sker genom beslut. Åtgärd enligt 28 kap. 11 § må beslutas utan att tillfälleberedes den dömde att yttra sig. / mål om påföljdsförändringeii-ligt 25 kap. 8 § skall ansökan delgivas den bötfällde. Rättens avgörandeav saken sker geiwm beslut. Denna lag träder i kraft den 1 juli1978. Vid lagens ikraftträdande iakttages: Vid tillämpningav 25 kap. 8 § skall medräknas bötesstraff som ådömts föreikraftträdandet, dock att, beträffande dessa böter, fängelse får åläggas endastom böterna med stöd av lagen (1964: 168) om verkställighet av bötesstraffkunnat förvandlas till minst 30 dagars fängelse. Ålägges fängelse får straffetej sättas högre än vad som kunnat ske enligt sagda lag. Bötesstraff somhar ålagts före lagens ikraftträdande bortfaller enligt äldre bestämmelser. JuU 1977/78: 25 63 Närvarande:f. d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet ochjustitierådet Nordenson. Enligt protokoll, hållet vid sammanträde medriksdagens justitie-utskolt , har utskottet vid sinbehandling av propositionen 1976/77: 104 beslutat att inhämta lagrådetsyttrande över de förslag till ändringar i m. m. som framgår av enprotokollet bilagd lagrådsremiss. De remitterade förslagen har inför lagrådetföredragits av hovrättsassessorn , föredragande i utskottet. Förslagen som granskats endast i den mån de skiljer sig från de genom propositionenframlagda lagförslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Utskottets förslag innebär i princip, att fängelseskall kunna träda i stället för bötesstraff, som ej kunnat verkställas på grundav ekonomiska åtgöranden från den dömdes sida. Förslaget företer alltså enviss likhet med nuvarande lagstiftning om bötesförvandling. I väsenthgahänseenden skiljer sig dock förslaget från gällande förvandlingssystem. Medandetta utgår från principen att alla ej indrivna böter skall förvandlas tillfängelse men att villkorhgt anstånd med straffets verkställande skall beviljasutom i fall av tredska eller uppenbar vårdslöshet med bötesbetalningen, harutskottets förslag den motsatta utgångspunkten: endast i särskildaundantagsfall av kvalificerad tredska skall böterna kunna omvandlas men dåundantagslöst till ett ovillkorligt frihetsstraff. Någon fastförvandlingsskala föreslås inte. I stället överlämnas åt domstolen att inomviss ram fastställa längden av det fängelsestraff som skall träda i ställetför böterna. I förhållande till propositionen enligt vilken ett ejverkställt bötesstraff aldrig skall kunna övergå till fängelse utan endast ivissa lägen kunna medföra att en strängare straffskala tillämpas vid senarebötesbrottslighet föreligger en principiellt selt djupgående skillnad. Tankenatt i samband med att förvandlingssystemet i dess nuvarande form avskaffas dockbibehålla möjlighet att i vissa fall låta fängelse träda i stället för ettbötesstraff, som ej kunnat verkställas, övervägdes även avförvandlingsstraffutredningen. I sitt betänkande diskuterade utredningen olikalagstiftningsalternativ i detta hänseende, men utredningen, som inte ansågnågon lagstiftning härom över huvud taget er- JuU 1977/78: 25 64 forderlig,framlade inte något utformat förslag i ämnet. Under remissbehandlingen avbetänkandet föreslogs emellertid från flera håll, särskilt av domare ochåklagare, att en lagstiftning med sådant syfte borde genomföras. Gemensamt fördessa förslag var, att det ansågs nödvändigt att bibehålla någon form avstraffrättslig sanktion mot sådana bötfällda som undandrog sig indrivning avböterna, ehuru de i själva verket hade ekonomisk möjlighet att betala dem; hindra uppkomsten av en s. k, bötesimmun grupp eller i vart fall minskaomfattningen av en sådan. Attavskaffa förvandlingssystetnet men dock lämna möjligheten öppen att i vissalägen låta ett frihet:istraff träda i stället för böter är en vittutseendelagstiftningsfråga. Som förvandlingsstraffutredningen framhåller kan enlagstiftning konstrueras efter olika linjer, antingen som en påföljdsförändringinom BrB:s ram eller som ett fristående förvandlingssystem. En central punkt vilken konstruktion man än väljer är spörsmålet vilken grupp avbötesgäldenärer som skall drabbas av fängelse, om böterna ej kan indrivas. Hurdenna grupp avgränsas är uppenbarligen avgörande för frågan om och i vad mån degängse invändningarna mot det nuvarande förvandhngsstraffet träffar även ensådan lagstiftning liksom också för frågan hur stor den betalningsfrämjandeeffekten blir beträffande böter över huvud taget. Motdet nuvarande förvandlingsstraffet har invänts bl. a., att det i betydandeutsträckning drabbar ett socialt och ekonomisk svagt klientel; för att så ärförhållandet talar de klientelundersökningar av s. k. bötes-fångar som hargjorts. Utmärkande för de förslag till bibehållande av möjligheten att låtafängelse träda i stället för böter som framkom under remissbehandlingen avfön'andlingsstraffutredningens betänkande var också, att man ville undvika attträffa den socialt utslagna gruppen och begränsa möjligheten till dem somverkligen hade betalningsförmåga men saknade betalningsvilja. Sammaprincipiella ställning intar utskottets förslag. Dennärmare räckvidden i övrigt av förslaget är dock ej fullt klar. Utskottet sägersig eftersträva en lagstiftning, vilken riktar sig mot "personer som genomolika manövrer gör sig svåråtkomliga för exekution" utan att densamtidigt träffar socialt och ekonomiskt svaga grupper, som samhället stöder iandra sammanhang. Man vill träffa förfaranden, som syftar till att denbötfällde på ett illojalt sätt skall komma undan verkställighet av bötesstraff.Den grupp av personer som skall omfattas av den nya regleringen beslcrivs avutskottet såsom "bötfällda, vilka trots att de har ekonomiska möjligheteratt betala böterna, inte gör detta" eller såsom personer, vilka genom"illojala förfaranden (beteenden) lyckas göra sig oåtkomliga för exekutivaåtgärder" eller "hindra verkställighet". Av det anförda framgår,att utskottet bl. a., och kanske i första hand, JuU 1977/78: 25 65 villrikta den tilltänkta lagstiftningen mot sådana bötesgäldenärer som' undanhålleregendom från verkställighet genom avtal för skens skull eller genom avtal,vilkas verkliga innebörd döljes av den klädnad vari de utåt framträder. Redangällande rätt innebär visserligen, att sådana avtal skall lämnas åt sidan ellerbedömas efter sin verkliga innebörd. torde dock bevissvårigheter medföra,att en bötesgälde-när genom att hänvisa till ett dylikt avtal lyckas hindraexekution i den egendom avtalet avser. Å andra sidan torde utskottet ej avse,att fängelsestraff skall kunna drabba en bötesgäldenär, som på ettcivil-rättsligt fullt giltigt sätt t. ex. genom gåva har avhänt sig all sinegendom; enligt motiven skall ju någon form av "illojalitet" vidlådaav-händelsen för att lagregeln skall slå till. Tanken torde vara attavhän-delsen eller den ekonomiska disposition varom fråga eljest kan vara skall vara illojal iden meningen att, trots vad transaktionen utåt ger vid handen, den bötfällde i någon form skall ha kvar sin betal ningsförmåga. Tydligtär att man här står inför svåra ävvägningsproblem lagrådet återkommer senaretill dessa som i viss mån har sin motsvarighet på andra områden, t. ex. inomskatterätten. Det har diskuterats om och i vad mån man vidbeskattning skall kunna underlåta att ta hänsyn till avtal, som ingåtts medhuvudsakligt syfte att undgå skatt; förslag till en s. k. allmänskatteflyktsklausul har framlagts och övervägs f. n. i regeringens kansli. k. ekonomiska brottsligheten i vid bemärkelse, där motsvarandegränsdragningsproblem möter,' är under utredning. På dessa områden hargränsdragningsproblemen betydligt större räckvidd än i förevarande sammanhang.Det är därför tveksamt om man bör söka lösa dessa vanskliga problem på ettmindre område isolerat. Utskottetsförslag innebär såsom förut näriints, att ett bötesstraff, som ej kunnat verkställaspå grund av vissa förfaranden från den bötfälldes sida, skall kunna av domstoländras till fängelse. Fängelsepåföljden riktar sig liksomförvandlingsstraffet enligt gällande lag formellt mot det brott somföranlett böterna och ej mot den bötfälldes efterföljande handlande. Reellt ärdet dock detta senare handlande som utlöser frihetsstraffet. Det ligger vidsådant förhållande nära till hands att fråga sig, om vid bestämmande avfrihetsstraffets längd som ju enligt förslaget"ej skall stå i någon bestämd relation till böternas storlek hänsyn skalltagas till arten av det' förfarande från den bötfälldes sida som aktualiseratfrågan om böternas förändring till fängelse. Denna fråga har emellertid ejberörts i utskottets remiss. Utskottethar, såsom tidigare nämnts, utformat sitt förslag sofn en form avpåföljdsförändring inom BrB:s ram. Påföljdsförändringen har dock bibehållitdrag, som är utmärkande för den nuvarande bötesför-vandlingen. I båda fallen ärfängelse det enda ersättningsstraff som kan 5 1977/78. JuU 1977/78: 25 66 kommai fråga och liksom förvandlingsstraffet skall det fängelsestraff som åläggs istället för böter ej kunna sammanläggas med straff för annat brott. Dentilltänkta fängelsepåföljden kommer alltså enligt förslaget att ibetydelsefulla hänseenden, intaga eii särställning inom BrB:s påföljdssystem. mening är det förenat med betydande svårigheter att i lagstiftningenavgränsa den kategori bötesgäldenärer, vilkas verk-. ställighetshindrandeförfaranden är av sådan art att de bör kunna föranleda en påföljdsförändring.Svårigheterna sammanhänger främst med att ekonomiska dispositioner med sådanverkan som regel inte torde vidtagas just för att hindra verkställighet avredan ålagda böter utan för att försvåra eller omöjliggöra att egendom tages ianspråk för betalning av skulder över huvud taget, redan ådragna såväl somblivande, och bland dem kanske främst skatteskulder. De dispositioner som härkan komma i fråga torde ofta vara av invecklad natur, och mången gång torde detäven vara svårt att skilja dem från transaktioner, som helt eller huvudsakligenhar ett annat syfte än att hindra fordringsägare att komma till sin rätt. Detär en svårlöst uppgift från såväl kriminalpolitisk som lagteknisk synpunkt attuppställa sådana objektiva och subjektiva kriterier för en påföljdsförändringatt lagstiftningen får avsedd verkan utan att rättssäkerheten trades för när. Viden lagstiftning i ämnet möter även andra komplicerade problem av saklig ochrättsteknisk natur. Vissa sådana är betingade av att lagstiftningen avsesskola omfatta även viten. Det är sålunda tydligt, att särskilda svårigheter ärförenade med att övergå från förvandlingsstraff till påföljdsförändring när detgäller viten, eftersom vitet till skillnad från böter inte utgör en påföljd iBrB:s mening. Som ytterligare exempel på de rättstekniska problemen kananföras frågan om ersättningsstraffets ställning inom det straffrättsUga sanktionssystemet. Detär en angelägen kriminalpolitisk uppgift att i samband medförvandlingsstraffets avskaffande skapa regler, som möjliggör att man kanverksamt ingripa mot sådana bötesgäldenärer som genom illojala ekonomiskaförfaranden hindrar, att bötesstraffet kan verkställas. Lagrådet har ej någoninvändning mot att man söker lösa denna uppgift genom en lagstiftning efter deay utskottet uppdragna riktlinjerna. De berörda kriminalpolitiska ochrätts- eller lagtekniska problem som möter i ett sådant lagstiftningsarbete äremellertid så svårbemästrade att det inte kan anses välbetänkt att skrida tilllagstiftning utan att ha skaffat sig ett bredare och säkrarebeslutsunderlag genom ett i sedvanliga former bedrivet utredningsarbete ochgenom remissbehandling av ett utformat förslag. Lagrådet finner sig därförinte kunna tillråda, att förevarande lagstiftningsärende avgörs innan enkompletterande utredning har kommit till stånd och ärendet därigenom har blivitberett från grunden. JuU 1977/78: 25 67 Av utskottets remiss framgår emellertid, att detråder full enighet inom utskottet om att förvandlingssystemet skall avskaffasoch att möjlighet skall öppnas att straffrättsligt ingripa mot vissatredskande bötesgäldenärer. Enighet föreligger också inom utskottet om hur enlagstiftning i sistnämnda hänseende bör utformas. Enligt utskottets förslagskall reformen träda i kraft denl . Under dessa förhållanden räknarlagrådet med ätt reformen kan komma att genomföras . Detär mot denna bakgrund' som lagrådet underkastat utskottets lagförslag sedvanliggranskning.' Härvid -har lagrådet utgått från-att, om reformen genomförsomedelbart, dess verkningar följs med uppmärksamhet och att lagstiftningen imån av behov senare blir föremål för en översyn. Givet är, att en sådan översynbör komma till stånd, om förfaranden av det slag lagstiftningen tar sikte påblir underkastade lagreglering i ett annat och större sammanhang. Lagrådethar vid sin granskning funnit sig i stort sett kunna godtaga de tekniskalösningar sorn utskottet valt. Uppmärksamhet här i första hand ägnats frågan omden närmare avgränsningen av den grupp bötesgäldenärer som bör träffas av dennya lagstiftningen. Lagrådet har därvid sökt att i görlig mån preciseraförutsättningarna för en påföljdsförändring. I denna centrala fråga föreslårlagrådet ej oväsentliga' ändringar i utskottets förslag. Även beträffandefrågan, vilken ställning det ersättningsstraff som skall träda i stället förböter skall intaga i BrB:s påföljdssystem, framlägger lagrådet förslag tilländri"ng, huvudsakligen i syfte att ersättningsstraffet skall bättresmälta in i systemet. På vissa andra punkter förordar lagrådet i det följandejämkningar av utskottets förslag. övergår till behandling av de särskilda bestämmelserna, vill lagrådetframhålla, att den överarbetning lagrådet företagit inte kan ersätta en sådangrundlig beredning av lagstiftningsärendet som lagrådet tidigare förordat. Förslagettill lag om ändring i Enär lagrådet förordar, att de nya bestämmelserna i25 kap. 8 § och 26 kap. 1 § i utskottets förslag samordnas, behandlas de härnedan i ett sammanhang. 25 kap. 8 § och 26 kap. 1 § Somframgår av det förut anförda finner lagrådet i och för sig inte anledning tillerinringar rhot de allmänna riktlinjer för avgränsningen av lagstiftningenstillämpningsområde som anges i remissen. Enligtdessa riktlinjer synes det vara tre förutsättningar förutom självfallet denatt bötesstraffet eller någon del därav faktiskt inte har kunnat verkställas som i det särskilda fallet skall vara uppfyllda JuU 1977/78: 25 68 föratt påföljdsförändring skall få ske. För det första skall den bötfällde efterbrottet ha vidtagit dispositioner eller "manövrer" av ekonomisk artsom framstår som "illojala" i den meriingen att de åtminstoneindirekt syftar till att försvåra, eller förhindra, verkställighet av bötesstraffet.För det andra skall re;iultatet av den bötfälldes, åtgöranden vara, å enasidan, att han bibehåller de faktiska möjligheterna att tillgodogöra sigförmögenhetsvärden av sådan beskaffenhet och till sådant belopp att de i ochför sig skulle kunna bli föremål för exekutiva åtgärder samt, å andra sidan,att dessa förhållanden utåt fördöljes på ett sätt som medför att de ekonomiskavärden den bötfällde. sålunda förfogar över av formella eller rättsliga skälinte kan tagas i anspråk för verkställighet av bötesstraffet. För det tredjeskall den angivna effekten av den bötfälldes beteende vara täckt av hans uppsåti straffrättslig mening, dvs. direkt, indirekt eller eventuellt uppsåt. Lagrådetifrågasätter, om de angivna förutsättningarna på ett tillräckligt tydligt sättkommer till uttryck i den föreslagna lagtexten. Stadgandet i första stycket av25 kap. 8 § i förslaget synes i vissa hänseenden medge en alltför vidsträckttillämpning, som det i andra hänseenden möjligen är alltför snävt.Det sagda må belysas med ett par exempel. Omen person, som har dömts till ett kraftigt bötesstraff, saknar andrautmätningsbara tillgångar, än en mindre fastighet.och genom ett formelltoantastligt gåvobrev överlåter fastigheten till ett av sina barn eller i lagaordning säljer den till barnet utan annat vederlag än att barnet övertaransvaret för intecknad gäld, är det tydligt, att han genom denna transaktionförhindrar verkställighet av bötesstraffet. Det är sannolikt, att han också haråtminstone indirekt eller eventuellt uppsåt i fråga om denna effekt avåtgärden. Med den föreslagna utformningen av lagtexten kan bestämmelsen ompåföljdsförändring, bli. tilllämplig i detta fall. Ettsådant resultat rimmar emellertid inte väl med de av utskottet angivnariktlinjerna för lagstiftningen. I många situationer av den beskrivna typenlärer det för det första kunna ifrågasättas om den bötfälldes förfarande ens inågon mening kan betecknas som illojalt. Väsentligare är emellertid, att iflertalet fall av denna art kravet på att den bötfällde även efter sinaåtgöranden skall ha kvar en reell betalningsförmåga inte kommer att varauppfyllt. Det kan visserligen hävdas, att den i förslaget uppställdaförutsättningen att ändring av påföljd skall vara påkallad av. hänsyn tillallmän laglydnad regelmässigt inte föreligger i sådana här situationer och attden bötfällde därför undgår fängelsepåföljd. Men även om det här inte rör sigom ett straffstadgande, är det uppenbart aft ett rekvisit som hänför sig till allmänpreventionens krav inte bör utnyttjas föratt från tillämpningen föra undan fall, som rätteligen bort vara undantagnaredan genom avgränsningen av de objektiva rekvisiten. JuU 191H18: 25 69 Ett annat exempel hänför sig till den av utskottetangivna grupp av personer som ofta formellt uppträder som egna företagare ochsom brukar innefattas under beteckningen "grå arbetskraft". Vad somkan läggas denna kategori till last som "illojalt" från här aktuellasynpunkter torde vara, att de i verkligheten fungerar som vanliga arbetstagareoch undandrar sig den kontroll från det allmännas sida som bl. a. är enförutsättning för att deras arbetsinkomst skall kunna tagas i anspråk förinförsel eller utmätning. Detkarakteristiska för dessa personer är alltså återigen, att de genom sinaåtgöranden skaffar sig en "dold" betalningsförmåga, och det är justdetta som föranleder, att de bör kunna träffas av den nya lagstiftningen.Kravet på bibehållen betalningsförmåga kommer emellertid inte till uttryck iden föreslagna lagtexten. De beteenden det här rör sig om synes inte hellervara så jämförbara med undanhållande eller avhändande av egendom att det tersig naturligt för tanken att inrymma dem under uttrycket "annat liknandesätt". Avhär anförda skäl vill lagrådet förorda en omformulering av lagtexten, så attdet av denna klart framgår, att stadgandet är tillämpUgt endast i fall då denbötfällde genom de dispositioner han vidtagit har lyckats förhindraverkstäUighet av bötesstraffet helt eller delvis men har behålliten reell betalningsförmåga. Utskottethar i lagtexten använt uttrycket "avhända sig egendom". mening ligger det emellertid både faktiskt och rättsligt enmotsägelse i tanken att en person avhänder sig sin egendom men likväl behållersin betalningsförmåga han har ju då i realiteten inte helt avhänt sig detekonomiska värde som egendomen representerar. Om han å andra sidan på ettdefinitivt och fullständigt sätt har avhänt sig egendomen, har han också i motsvarandemån avhänt sig sin betalningsförmåga, och förfarandet kan då inte betecknassom "illojalt". Avnu anförda skäl men också med tanke bl. a. på de sannolikt inte ovanliga falldå en person måhända med vederbörligt tillstånd för ut medel ur landet ochplacerar dem i en främmande stat och därigenom gör dem otillgängliga förexekutiva åtgärder från svenska myndigheters sida vill lagrådet förorda, attuttrycket "avhända sig" ersätts av "undanskaffa", ettuttryck som på ett mer adekvat sätt beskriver åtgärder, vilka innefattar . ettkonkret förfogande över förmögenhetstillgångar utan att inrymma några iegentlig mening rättsliga dispositioner. Sådanaillojala förfaranden som här åsyftas kan emellertid också ha formen avrättsliga dispositioner av de mest skilda slag. Enligt utskottets förslagskall de transaktioner, förfoganden och andra rättshandlingar som det härgäller i lagtexten fångas in under uttrycket (hindrat verkställighet) "påannat liknande sätt" med hänsyftning på avhändande och undanhållande avegendom. Bortsett från att många JuU 1977/78: 25 70 avde förfaranden som är avsedda att träffas av stadgandet svårligen torde kunnaliknas vid avhändande eller undanhållande av egendom sy-' nes det angeläget attde åsyftade förfarandenas karaktär av ekonomiska dispositioner kommer tilldirekt uttryck i lagtexten. Härvid kan ett av de i sammanhanget sannolikt vanligaste förfaringssätten, nämligen in- . gående av skenavtal, lämpligen tjäna som exemplifiering. Lagrådetvill i enlighet med det anförda förorda, att de verkställighetshindrandeförfaranden som åsyftas i lagtexten anges som undanskaffande ellerundanhållande av egendom eller ingående av avtal för skens skull ellervidtagande av annan liknande ekonomisk disposition. Ifrågan huruvida de nu berörda förutsättningarna för en påföljds-' förändring äruppfyllda dvs. huruvida den bötfällde genom illojala "manövrer" haruppsåtUgen hindrat verkställighet skall enUgt utskottets förslag gälla ettlägre beviskrav än full bevisning. Det är sålunda enligt denföreslagna-lagtexten tillräckligt, att "det kan antagas" att sådanaförhållanden föreligger. Utskottet uttalar rörande den grad av sannolikhet somfordras, att det måste finnas fog för antagandet eller att det måsteföreligga positiva skäl för detta. Beviskravet hänför sig enligt denföreslagna' lagtexten, såväl till frågan, huruvida den bötfällde rent faktisktförfarit på det sätt åklagaren påstår t. ex. överfört tillgångar till utlandeteller ingått avtal av viss innebörd - som' till frågan, huruvidaverkställigheten härigenom förhindrats eller, med andra ord, huruvida detföreligger ett orsakssarrimanhang mellan den bötfälldes ekonomiskadispositioner och den uteblivna verkställigheten. Men det lägre beviskravetsynes också skola ' tillämpas vid bedömningen av frågan huruvida den bötfälldehandlat uppsåtligen, dvs. om hans uppsåt har omfattat det förhållandet att hansförfärande hindrat verkställigheten. Lagrådetvill ifrågasätta om denna reglering är tillfredsställande frånrättssäkerhetssynpunkt. Det är här visserligen inte fråga om något straffstadgande.Men med hänsyn till arten av den rätlsföljd som är knuten till de föreskrivnaobjektiva och subjektiva rekvisiten bör i princip inte ske någon avvikelse frånallmänna straffrättsliga grundsatser om krav på full bevisning. Förden lösning utskottet har föreslagit "kan knappast åberopas, att enliknande konstruktion finns i den nu gällande lagstiftningen om bötesförvandling,när det gäller förutsättningarna för förvandling av ringa bötesbelopp (9 §andra stycket BöVL) och förutsättningarna för villkorligt anstånd medverkställighet av förvandlingsstraff (18§'BöVL). I denna lagstiftning ärnämligen såsom inledningsvis påpekats utgångs-. punkten en helt annan än i detnu aktuella lagförslaget.