bet · G101LU25 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om indrivningen av skadestånd på grund av brott I motionen 1977/78:999 av () yrkasatt hos regeringen begär sådan lagändring att dömd personsåterbetalningsskyldighel anpassas efter vederbörandes verkliga förmåga. Motionärenframhåller inledningsvis att full enighet torde råda om att den som genom brottförorsakat ekonomisk skada skall ersätta den skadelidande. Enligt motionärenkan det emellertid ibland uppkomma konsekvenser som direkt strider med syftetatt den dömde skall återföras till ett normalt och rättskaffens liv. Som exempelhärpå nämner motionären fall när den dömde ålagts en återbetalningsskyldighetsom är betungande med hänsyn lill hans ekonomiska bärkraft ochkronofogdemyndigheten med alla till buds stående medel driver in skulden. Omden dömde då har återgått till ett normall liv kan följden bli att allt rivsned som han själv och andra människor byggt upp och han kan återfalla i brott.Motionären anser att rådande förhållanden måste anses slå i strid medlagstiftarens strävan som de också har en negativ inverkan på demånga frivilliga krafter som försöker hjälpa personer i konflikt med samhället.Enligt motionären bör i stället en sådan ordning införas attkronofogdemyndigheten inte kräver snabbare återbetalning än denersäitningsskyldige orkar med. Den som uppsåtligen eller genom vårdslöshet vållarannan en skada blir enligt 2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) skyldig altersätta skadan. Skadeståndet skall fullt ut täcka den förlust som har åsamkatsden skadelidande. Om denne har medverkat lill skadan genom egen vårdslöshet kanskadeståndet sättas ned eller helt utebli. För barn och psykiskt abnorma m. fl.gäller vissa regler i 2 kap. 2 och 3 §§ skadeståndslagen om lindring iskyldigheten att betala skadestånd. Andra subjekt bär ett vidare ansvar.Arbetsgivare är enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen skyldig att ersätta skadasom hans arbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten. Stat ochkommun svarar i vidstsräckt omfattning för skada som vållas genom fel eller försummelsevid myndighetsutövning (3 kap. 2 § skadeståndslagen). Skadasom ersätts enligt de angivna reglerna är personskada och sakskada. I vissafall uppkommer också skyldighet att ersätta ren förmögenhetsskada. 1 1977/78. 8 saml Nr 25 LU 1977/78:25 LU 1977/78:25 2 Meddetta begrepp avses sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med attnågon lider person- eller sakskada. Bara om ren förmögenhetsskada har vållatsgenom brott uppkommer skadeståndsskyldighet (2 kap. 4 § skadeståndslagen). Undervissa förutsättningar kan den skadeståndsskyldige få skadeståndet nedsatt ellerhelt befrias från skadeståndsskyldighet. Jämkningsregeln, som finns i 6 kap. 2§ skadeståndslagen, innebär att skadeståndet kan jämkas efter vad som ärskäligt om skyldigheten att utge skadestånd är oskäligt betungande med hänsyntill den skadeståndsskyldiges ekonomiska förhållanden. Vid jämkningen skalläven den skadelidandes behov av skadeståndet och övriga omständigheter beaktas.Regelns syfte är att man skall kunna ta hänsyn till de sociala konsekvenserna idet enskilda fallet av att skadestånd utdöms. Den skadeståndsskyldige skallinte tvingas att utge ett skadestånd som kan betyda hans ekonomiska ruin ellerleda till att han måste leva på existensminimum. Ömskadeståndet täcks av ansvarsförsäkring kan jämkningsregeln inte tillämpas.Skadeståndet kan då inte anses oskäligt betungande. Denallmänna jämkningsregeln kan tillämpas också om skadan har vållats genomuppsåtligt brott. Nedsättning av skadeståndet kan ske när detta är starktmotiverat av hänsyn till den ansvariges återanpassning i samhället, menhuvudregeln är att skadestånd på grund av uppsåtligt brott inte skall jämkas. Förden som begår brott leder skadeståndsreglerna normalt till skyldighet attersätta skadan fullt ut. Detta gäller vare sig det är fråga om personskada,sakskada eller ren förmögenhetsskada. Den skadelidande har i de flesta fall atthålla sig till den som har vållat skadan, dvs. den som har begått brottet.Skadorna kan emellertid i mycket stor utsträckning täckas av försäkring ellerannat skydd på den skadelidandes egen sida. Detta är en omständighet som rentfaktiskt medför en lättnad i skadeståndsskyldigheten, åtminstone om interegress utövas för utgivna ersättningsbelopp. Vid personskada träder sålundasocialförsäkring och andra skyddsanordningar in. Ersättningar som utgår frånden allmänna försäkringen, kollektiva tjänstepensionsförsäkringar o. d. skallenligt skadeståndslagen räknas av från skadeståndsbeloppet. Vidare har denskadelidande goda möjligheter att få resterande del av skadan täckt genomöverfallsskydd i sin hemförsäkring eller motsvarande försäkring. Har han intetillgång till överfallsskydd kan ersättning utgå enligt kungörelsen(197l:505)om ersättning av allmänna medel för personskada på grund av brott. Vidsakskada täcks skadan också i många fallav försäkring på den skadelidandes egensida. Brandförsäkring täcker brandskador vid t. ex. mordbrand, stöldförsäkringtäcker inbrottsskador etc. För skada eller del av skada som inte någonförsäkring eller annan skyddsanordning täcker återstår för den skadelidande atthålla sig till skadevållaren, dvs. Denne kan i sin tur åberopaden allmänna jämkningsregeln och - åtminstone om LU 1977/78:25 3 anpassningssvårigheteroch liknande motiv talar för det - få nedsättning av skadeståndet. Skadeståndsskyldighetenkan åläggas den som begått brott antingen i samband med brottmålsprocesseneller också i en särskild rättegång. I samband med att en person fälls tillansvar för brott förekommer det vanligen att han förutom eventuellt skadeståndförpliktas att utge ersättning till statsverket i olika former. Här kansärskilt nämnas förverkande av egendom eller värdet av egendomen, förverkandeav av brott samt skyldighet att återbetala det allmännas utgifter förden dömdes offentliga försvar och för vittnen m. m. Ibrottsbalken finns vissa bestämmelser angående fullgörande av skadeståndsskyldighetpå grund av brott. Enligt 26 kap. 15 § kan sålunda den som villkoriigtfrigivits från avtjänande av fängelsestraff och som förpliktats ersätta genombrottet uppkommen skada av övervakningsnämnden meddelas föreskrift rörande tidoch sätt för skadeståndsskyldighetens fullgörande. En förutsättning härför ärdock att sådana föreskrifter inte med hänsyn till den frigivnes ekonomiskasituation och övriga omständigheter kan antas motverka hans anpassning isamhället. Motsvarande föreskrifter kan ges antingen i samband med dom påskyddstillsyn eller vid skyddstillsyn (28 kap. 6 §)samt densom dömts till ungdomsfängelse eller internering och vårdas utom anstalten (29kap. 7 § resp. 30 kap. 10 §). Föreskrifter angående fullgörande avskadeståndsskyldighet kan vidare meddelas i samband med att någon döms tillvillkoriig dom. Om den dömde inte följer en föreskrift om skadeståndsbetalningkan detta ytterst resultera i olika sanktioner. a. kan villkoriigfrigivning förklaras förverkad eller skyddstillsyn eller villkorlig domundanröjas. Närmare regler om verkställighet av domar ochbeslut på betalningsskyldighet finns i utsökningslagen (1877:31 s. 1) ochutsökningskungörelsen (1971:1098). Denexekutiva verksamheten kan närmast karaktäriseras som en fortsättning på detprocessuella förfarandet vid domstol eller administrativ myndighet.Verksamheten går sålunda ut på att slutgiltigt förverkliga det anspråk somfastställts av domstolen eller myndigheten, att verkställa den betalningsskyldigheteller annan skyldighet som fastställts i dom eller beslut. Iutsökningslagen skiljs mellan två exekutiva organ, utmätningsman ochöverexekutor. Utmätningsman är kronofogdemyndighet, som verkställer utmätning,införsel, avhysning m. m. och som handhar indrivning av vissa statligafordringar såsom skatter. Överexekutor, som ingår i länsstyrelsensorganisation, beslutar i vissa fall om vräkning och handräckning och är överinstanstill kronofogdemyndighet. Besvär över kronofogdemyndighets åtgärder prövasalltså av överexekutor, vars avgöranden i sin tur kan fullföljas 1* 1977/78. LU 1977/78:25 4 tillhovrätt och högsta domstolen. Iutsökningskungörelsen skiljs mellan allmänna och enskilda mål. Med allmänt målavses indrivning av skatter, böter och andra offentligrättsliga fordringar.Övriga ärenden om verkställighet kallas enskilda mål. Härunder faller huvudsakligensådana ärenden i vilka verkställighet sker på begäran av part - staten ellerenskild person eller organisation - på grund av dom eller beslut. Avgörande förom ett mål är allmänt eller enskilt är således den bakomliggande fordringen.Denna indelning i allmänna och enskilda mål är av stor betydelse frånverkställighetssynpunkt, eftersom målen handläggs enligt delvis mycket skildaordningar. I ett enskilt mål har således kronofogdemyndigheten att inom korttid företa en förrättning för verkställighet och att sedan redovisa resultatetför sökanden. I de allmänna målen uppträder däremot kronofogdemyndigheten såsomföreträdare för statsverket och har att verkställa vad som i författningarbetecknas som indrivning av fordringen. Myndigheten har att företa allalämpligaåtgärder som kan komma i fråga för att förverkliga statsverkets anspråk. Måletredovisas således inte åter till någon, om t. ex. ett utmätningsförsök skullemisslyckas, utan kvarstår för indrivning fram till det anspråket realiseratseller försvunnit på annat sätt, t. ex. genom preskription. Föratt ett anspråk skall kunna realiseras tvångsvis genom kronofogdemyndighetsförsorg krävs att det föreligger en offentlig urkund i vilken anspråketfastställts. Sådana urkunder, som brukar benämnas exekutionstitlar, kan varaav många olika slag. Som exempel kan nämnas domstols domar påskadeståndsskyldighet. Liksom vid domstol förekommer i den exekutiva processenparter, i allmänhet benämnda borgenär och gäldenär. En förutsättning för attkronofogdemyndighet skall kunna företa verkställighet är att borgenären begärsådan hos myndigheten. Detta gäller såväl i allmänna som i enskilda mål. I deenskilda målen uttas i vissa fall en exekutionsavgift för verkställigheten. Iförsta hand skall denna betalas ur köpeskillingen för egendom som utmäts ellerpå annat sätt tas ut av gäldenären. Kan kostnaden inte tas ut på detta sätt, ärborgenären skyldig att erlägga avgiften. Befriade från avgift är vissa sökande,bl. a. staten, den som har allmän rättshjälp och målsägande som sökerverkställighet av skadestånd på grund av brott. Även i dessa fall debiterasdock avgift och tas ut av gäldenären när så kan ske. Kan avgiften inte tas utav gäldenären är sökanden dock inte betalningsskyldig. I allmänna mål uttas aldrigexekutionsavgift. Detta görs inte heller i mål om införsel. Verkställighet hoskronofogdemyndighet kan äga rum i olika former. Alla dessa kan dock inte kommai fråga för alla typer av fordringar. 1 olika författningar finns angi\'et ivilka fall en viss typ av verkställighet får tillgripas. Av betydelse är ocksåatt borgenären i princip har att ange vilken eller vilka verkställighetsformersom han önskar skall tillgripas i det särskilda fallet. I princip allverkställighet riktar sig mot egendom tillhörande gäldenären. Vid handläggningen avenskilda mål är kronofogdemyndigheten bunden LU1977/78:25 5 kan således vidta endast de exekutivaåtgärder som begärts av borgenären och kan inte lämna anstånd eller föra någraförhandlingar med gäldenären utan borgenärens medgivande. I de allmänna målenhar kronofogdemyndigheten däremot en dubbel funktion. Myndigheten skall dels,liksom i de enskilda målen, vidta exekutiva åtgärder, dels i övrigt varaverksam för att det allmänna skall få betalt för sin fordran.Kronofogdemyndigheten företräder därvidlag statsverket och har alltsåuppgifter som tillkommer part. Vid vidtagande av exekutiva åtgärder gäller iprincip samma regler som för enskilda mål. allmänna målen har kronofogdemyndigheten möjlighet att föra förhandlingarmed gäldenären. Möjligheter finns att medge anstånd med inbetalning av skatter,böter m. m. och att träffa överenskommelse med gäldenären om avbetalning. Myndighetenhar också att lägga ekonomiska aspekter på indrivningsverksamheten. Omkostnaderna för vård och exekutiv försäljning kan beräknas bli så höga attväntad utdelning täcker endast en obetydlig del av statsverkets fordran, kanmyndigheten avstå från att verkställa utmätning av viss egendom. Några bestämdatidsfrister för när exekutiva åtgärder skall sättas in finns inte för deallmänna målen på annat sätt än att det helt naturligt måste beaktas attpreskriptionstiden för fordringen inte utlöper. Utmätninginnebär i korthet att viss egendom som tillhör gäldenären tas ifrån honom ochsäljs. Vad som inflyter vid försäljningen används sedan till att betala denskuld för vilken verkställighet begärts och kostnaderna förutmätningsförfarandet. Utmätning kan äga rum i såväl fast som lös egendom.Således kan utmätning ske av bl. a. fordringar och vissa andra rättigheter somtillkommer gäldenären. Innanförrättning för verkställighet äger rum skall kronofogdemyndigheten lämna enunderrättelse till gäldenären. I denna skall anges bl. a. fordringsbeloppet ochexekutionstiteln samt skall gäldenären anmanas att betala sin skuld. Ianmaningen skall anges den tid gäldenären har på sig att betala skulden. Iförekommande fall skall också underrättas om tidpunkten för utmätningsförrättning.I brådskande fall erfordras dock inte underrättelse. Betalargäldenären inte frivilligt och föreligger inte hinder mot utmätning företasförrättning hos gäldenären. Vid denna uppmanas gäldenären att anvisa visstillgång för utmätning. Om den anvisade tillgången kan tas i mät och bedömstäcka skulden fullt ut sker utmätning av denna. Anvisas inte tillgång ellerförslår anvisad sådan inte fullt ut för skulden, har utmätningsmannen attundersöka gäldenärens tillgångsinnehav och, om utmätningsbar egendom påträffas,att utmäta denna. Somallmänna förutsättningar för utmätning gäller bl. a. att egendomen skalltillhöra gäldenären. Härvid finns dock en presumtionsregel, vilken säger attegendom som anträffas i gäldenärens besittning skall antas vara hans om inteannat bevisas. Vidare finns de förutsättningarna för utmätning att LU 1977/78:25 6 egendomenskall vara överlåtbar, att den skall ha ett förmögenhetsvärde och attegendomens värde kan beräknas täcka åtminstone uppkommande kostnader hosutmätningsmannen i målet. I65 § utsökningslagen finns intagna regler om undantagande av egendom frånutmätning av sociala hänsyn. Bestämmelserna anger gäldenärens s. k. beneficium.Beneficiereglerna syftar till att gäldenärens och hans familj inte helt skallblottställas. Enligt lagrummet skall bl. a. kläder för personligt bruk, möbler,husgeråd o. d., arbetsredskap m. m., som krävs för gäldenärensförvärvsverksamhet eller yrkesutbildning, hyres- eller bostadsrätt undantasfrån utmätning, liksom pengar, banktillgodohavanden m. m. som fordras förunderhåll av gäldenären och hans familj. På grund av särskilda lagstadganden äräven viss annan egendom fredad från utmätning. Ienskilda mål skall utmätningsförrättning ske och om möjligt inom fyraveckor efter ansökan. Sökanden kan dock lämna anstånd med utmätningen. Sådantanstånd får inte bestå mer än efter ansökan. Därefter äransökningen förfallen. Utmätt lös egendom bör säljas från utmätningenom hinder inte möter eller kronofogdemyndigheten ger anstånd. Sådant anståndkan beviljas på begäran av borgenären eller gäldenären. På begäran avgäldenären får anstånd beviljas endast om borgenären medger det eller särskildaskäl föreligger. Utan synnerliga skäl flr anstånd inte beviljas utöver sexmånader från utmätningen. Fall då anstånd kan ges utan borgenärens tillstyrkanär om det kan antas att egendomen säljs till underpris, att gäldenären på grundav arbetslöshet, sjukdom eller i övrigt huvudsakligen utan egen skuld råkat itillfälliga betalningssvårigheter eller eljest starka skäl talar för anstånd. Enannan utsökningsform är utmätning i lön. Härvid kan arbetstagarens avlöning sominnestår hos arbetsgivaren, annan ersättning för arbetsinsats av gäldenären, omdennes ställning därvid är jämförlig med en arbetstagares, samt belopp vilkautgår som pension eller livränta tas i anspråk. Med livränta jämställssjukpenning och annan dagersättning, som utgår på grund av sjukdom ellerolycksfall eller av annan sådan anledning. Förordnandeom löneutmätning får i princip inte meddelas om det med skäl kan antas attgäldenären gjort vad han förmått för att betala skulden. Förordnandet fåromfatta endast belopp som uppenbart överstiger vad som åtgår för gäldenärensoch hans familjs försörjning samt till fullgörande av underhållsskyldighet somi övrigt åvilar honom. Under ett och samma kalenderår får som regel utmätning ilön inte utan gäldenärens samtycke tillämpas än sammanlagt tremånader. Enmed utmätning i lön likartad exekutionsform är införsel. Närmare regler omdetta institut finns i införsellagen (1968:621). Införsel får bara ske förunderhållsbidrag, skatter, böter, viten och vissa andra fordringar och såledesinte för skadestånd. LU 1977/78:25 7 Utsökningsrätten har varit föremål för enomfattande översyn. I betänkandet (SOU 1973:22) Utsökningsbalk ladelagberedningen fram förslag till utsökningsbalk, avsedd att ersätta bl. a.utsökningslagen och införsellagen. Efter remissbehandling av förslaget har enlagrådsremiss på området utarbetats. De i remissen upptagna förslagen behandlasf n. i lagrådet. En proposition beräknas bli förelagd . Denuvarande reglerna om ersättning av allmänna medel för personskada på grund avbrott har varit föremål för översyn av en särskild utredning,brottsskadeutredningen. Utredningen slutförde sitt uppdrag 1977 genomavlämnande av betänkandet (SOU 1977:36) Ersättning för brottsskador. Pågrundval av utredningsförslaget och de synpunkter som framkommit vidremissbehandlingen av det har regeringen förelagt enproposition (prop. 1977/78:126) om ersättning för brottsskador. I propositionen,som hänvisats till justitieutskottet, föreslås nya regler om ersättning avstatliga medel för brottsskador, avsedda att ersätta de nuvarande bestämmelsernapå området. Reformen innebär bl. a. att en skadelidande skall fl fullersättning för personskada och i vissa fall även för egendomsskador. De nyareglerna föreslås träda i kraft . Problemetmed de straffades skuldsättning för skatter, underhållsbidrag,' skadestånd,böter m. m. har aktualiserats inom brottsförebyggande rådets arbetsgrupprörande anpassningsstöd åt straffade. Inom ramen för arbetsgruppens verksamhethar en särskild utredning gjorts av denna fråga. Resultatet av utredningen harpublicerats av rådet i en rapport. Straffades skulder, BRÅ:s rapport 1977:4. 1rapporten framhålls att den skuldbörda som många straffade har utgör i mångafall ett mycket påtagligt hinder för den dömdes möjligheter och vilja attanpassa sig i samhällslivet. Skyldigheten att betala skadestånd och andraskulder utgör en ytteriigare påfrestning till många andra som möter den somfriges från anstalt. Från rehabiliteringssynpunkt är det olyckligt om denfrigivna riskerar att få leva på existensminimum för oöverskådlig tid framåtdärför att han måste avbetala på sina skulder. Det föreligger en fara att denstraffade under sådana förhållanden undviker att ta ett ordnat arbete, där hankan nås av indrivningsåtgärder. Risken för återfall i brott ökar, och man kan'säga att det finns ett samband mellan sådan risk och tyngande skuldsättning. Medhänsyn till dessa förhållanden är det enligt rapporten motiverat att övervägaolika åtgärder som syftar till att underiätta krirhinalvårdsklienternasekonomiska situation. Sådana åtgärder skulle främja möjligheterna attåteranpassa klienterna till samhällslivet. Detanförs vidare att lättnader i skuldsituationen dock endast bör ifrågakomma fördem som verkligen är i behov därav och i fall då det är verkligen motiverat. Särskilda åtgärder för att komma till rätta med LU 1977/78:25 8 skuldsituationenbör i första hand övervägas beträffande dem som blivit berövade friheten underi vart fall . Även i fall då en person dömts till skyddstillsyn kandet finnas anledning att i viss mån i mindre utsträckning ifrågasätta enförmånligare behandling. Endast personer som har behov av hjälp och bistånd föratt reda ut sin situation bör enligt rapporten vidare komma i fråga. Hänsyn börockså tas endast till dem som är beredda att själva aktivt medverka för atterhålla olika lättnader. 1rapporten framläggs förslag till en rad åtgärder på såväl kort som lång sikt.Bl. a. föreslås en undersökning av den närmare utformningen av ett fastaresamarbete mellan kriminalvården och exekutionsväsendet, utarbetande av centralaråd och anvisningar angående exekutiv verkställighet mot straffade och viktenav att kriminalpolitiska synpunkter beaktas av exekutionsmyn digheterna där såär möjligt. Vidare föreslås översyn av skadeståndslagens regel om jämkning avbetungande skadestånd och införande i utsöknings-lagstiftningen av enföreskrift om socialt hänsynstagande vid verkställighet avbetalningsskyldighet. I ett längre tidsperspektiv bör enligt rapportenytteriigare reformer på skadestånds- och försäkringsrättens område genomförasi syfte att främja rehabiliteringen av straffade samt utsökningslagstift-ningenreformeras, varvid bl. a. kan övervägas indrivningsstopp under övervakningstid,översyn av reglerna om införsel och utmätning eller införande av något slagsackordssystem för nedsättning av fordringar mot straffade. Rapportenhar remissbehandlats och därvid fått övervägande positiva omdömen. Mellanremissinstanserna har enighet rått om att det är motiverat att överväga olikaåtgärder för att förbättra de straffades ekonomiska situation i syfte attfrämja deras återanpassning. Också de förslag till åtgärder som framlagts irapporten har fått ett i huvudsak positivt mottagande. Efterremissbehandlingen har brottsförebyggande rådet i skrivelse tilljustitiedepartementet hemställt att regeringen måtte prövabl. a. förslagen om översyn av skadeståndslagens regel om jämkning av oskäligtbetungande skadestånd, införande i utsökningslagstiftningen av en föreskrift omsocialt hänsynstagande vid verkställighet av betalningsskyldighet och reformerpå skadestånds- och försäkringsrättens område med syfte att främjarehabiliteringen av straffade. BRÅhar vidare i skrivelse till för verkets prövning ocheventuella åtgärder anmält bl. a. utredningens förslag om utarbetande avcentrala råd och anvisningar angående verkställighet mot straffade. Medanledning av vissa andra av utredningens förslag har BRÅ också gjortframställningar till budgetdepartementet och kriminalvårdsverket. Fråganom skadeståndsregleringen när någon dömts för brott har också berörts iungdomsfängelseutredningens slutbetänkande (SOU 1977:83) Tillsynsdom. 1betänkandet, som innehåller förslag till ändringar av brottsbalkenspåföljdssystem, föreslår utredningen bl. a. ett avskaffande av den nuvarandemöjligheten för domstolen att meddela föreskrifter för den dömde LU 1977/78:25 9 angåendefullgörelsen av hans skadeståndsskyldighet. Domstolen bör i stället enligtutredningen försöka få till stånd rimliga och för båda parter bindandeöverenskommelser i denna fråga. Även skyddskonsulenien bör vara engagerad ifråga om skadeståndsskyldighetens fullgörande och bl. a. vid behov ta kontaktmed målsäganden och försöka få till stånd en med hänsyn till den dömdesekonomiska förhållanden rimlig avbetalningsplan. Utredningen framhåller attskyddskonsulenten - även om han självklart skall ta till vara den dömdesintressen - på lämpligt sätt måste utöva påtryckning på den dömde att efterbästa förmåga göra rätt för sig. I motionen framhålls att full enighet torde råda omatt den som genom brott förorsakat ekonomisk skada skall ersätta denskadelidande. Enligt motionären kan emellertid fullgörandet avskadeståndsskyldigheten medföra konsekvenser som direkt strider mot syftet atten för brott dömd person skall ges möjlighet att anpassa sig i samhället.