bet · G101LU12 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om lagstiftningen rörande onykterhet vid trafik till sjöss. 1 motionen 1977/78:419 av () ochElver () yrkas att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning som innebär skärpta straffbestämmelser vid onykterhet i sambandmed trafik till sjöss. Enligtmotionärerna uppgick antalet drunknade till 238 personer, vilket är19 fler än . Ökningen berodde, anförs del vidare, i första hand påsmåbåtsolyckorna. Dessa krävde nämligen 1977 fler drunknade än degjorde 1976. Motionärerna upplyser att enligt Svenska livräddningssäilskapet-Simfrämjandethar därigenom en ökning skett från 70 till 114 drunkningsoffer. Dessa 114 utgörnästan hälften av alla som drunknade . Motionärernaframhåller att en del av ökningen visserligen kan tillskrivas det större antalsmåbåtar som finns men att en stor del av orsakerna till de tragiska båt-och drunkningsolyckorna är en ökande alkoholförtäring i samband med sjöturer.En undersökning som gjordes visade att åtskilligt fler änhälften av alla som drunknade var alkoholpåver-kade. Närdet gäller motorfordonstrafik, fortsätter motionärerna, är alla numera överensom att alkohol och trafik inte hör ihop, även om alltför många förare ändocknonchalerar denna livsviktiga regel. Men när det gäller trafiken till sjösstycks medvetandet om alkoholen som en trafikfara vara dåligt utvecklat. Justdärför anser motionärerna det vara en stor brist att intetrafiknykterhetslagstiftningen gäller även för trafik till sjöss. Att efterlevnadenär svår att kontrollera kan inte få hindra lagstadgade bestämmelser ochstraffansvar vid framförande av fordon till sjöss i alkoholpåverkat tillstånd. Enligt trafikbrottslagen (1951:649) skall ansvarför rattfylleri ådömas den som vid förande av motordrivet fordon eller spårvagnvarit så påverkad av starka drycker att det kan antas att han inte påbetryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen. Straffskalan upptarfängelse i högst eller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst25 dagsböter. Till samma straff skall dömas den förare som av annatberusningsmedel varit så påverkad som sagts. Ansvar för rattfylleriinträder vidare när någon fön 1 1977/78. LU 1977/78:12 2 m. efter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen i hans blod under eller efter färden uppgick till 1,5promille eller mer. Uppgick blodalkoholhalten inte till menöversteg den döms föraren för rattonykterhet till böter, docklägst 10 dagsböter, eller fängelse . Ifråga om ansvar för onykterhet på fartyg gäller 325 § sjölagen (1899:35 s. 1).I lagrummet stadgas straff för den som på fartyg fullgör uppgift av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltigadrycker eller annat berusningsmedel att det måste antas att han inte påbetryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom. Straffskalan upptarböter eller fängelse i högst . Stadgandet är tillämpligt på all sjöfart. Under förarbetena till den nuvarande bestämmelsen i325 § sjölagen diskuterades frågan om införande av en promillegräns försjötrafikens del. föreslog i sitt betänkande (SOU 1965:18)Fartygs befälhavare, haveri och dispasch. Ansvarsbestämmelser m. m.bl. a. en bestämmelse om straff för onykterhet som i huvudsak överensstämde mednu gällande regel. Kommittén avvisade tanken på att införa en promilleregel ochhävdade att en sådan regel inte skulle vara generellt genomförbar försjöfartens del på grund av de särpräglade förhållandena till sjöss. Redan valetav promillegräns skulle bli ett problem, eftersom till sjöss starkt skiftandetrafikförhållanden samt skilda slag av fartyg och sysslor ombord rimligenställde olika starka krav i nykterhetshänseende. Pågrundval av kommitténs förslag framlades i propositionen 1966:145 förslag tilländringar i bl. a. sjölagen. Beträffande frågan om ansvar för onykterhet tillsjöss anslöt sig föredragande statsrådet till kommitténs uppfattning attansvarsbestämmelsen inte borde innehålla någon promilleregel. Han ansåg attdet fanns starka skäl för att avstå från en sådan regel. Han pekade på bl. a.att en ändamålsenlig blodprovstagning ingalunda alltid kan äga rupi samt attdet inte kunde bortses från att handelsflottans och i viss mån ävenfiskeflottans personal inte bara tjänstgör ombord utan också bor ochtillbringar det mesta av sin fritid där. I sitt av godkändabetänkande med anledning av propositionen (ILU 1967:3) godtog förstalagutskottet de redovisade skälen mot en promilleregel men underströk samtidigtvikten av att utredning om alkoholkoncentrationen i gärningsmannens blodanvändes som ett led i bevisningen om berusningsgraden. Utskottet påpekade dockatt det inte ansåg frågan om en promilleregel vara slutligt löst utan att sakenkunde komma i ett annat läge när utredningstekniken utvecklats mer ochövervakning genom sjöpolis förstärkts. Spörsmåletblev ånyo föremål för prövning med anledning avmotioner. Är 1970 avslogs motionsyrkandena under LU 1977/78:12 3 hänvisningtill riksdagsbehandlingen (ILU 1970:7). I sitt av godkändabetänkande med anledning av motion (LU 1971:17) framhöll lagutskottetatt en generell promilleregel inte var genomförbar då men att frågan framdeleskunde komma i ett annat läge. För fritidsbåtarnas del ansåg lagutskottetlämpligt att den tillsatta fritidsbåtsutredningen övervägde frågan ominförande av särskilda promilleregler vid trafik med fritidsbåtar. Motionenöveriämnades därför till utredningen för övervägande. Vid1976/aktualiserades åter frågan om sjölagens ansvarsregel medanledning av en motion om införande av reglerom högsta tillåtna blodalkoholhaltvid trafik till sjöss. I sitt av godkända betänkande (LU 1976/77:2)avstyrkte utskottet bifall till motionen. Utskottet hänvisade till detutredningsarbete som utförts av fritidsbåtsutredningen och framhöll attregeringens ställningstagande till utredningens förslag borde avvaktas, innanfrågan slutligen prövades av . Utskottet anförde vidare att problemetmed alkoholförtäring i samband med sjötrafik måste ses mot bakgrund av detförhållandet att allmänheten inte kan antas ha full förståelse för faran av attanvända alkohol till sjöss. Detta förhållande ledde utskottet till denuppfattningen att man borde vidta åtgärder för att informera båtägarnaom gällande bestämmelser och om de risker som är förenade med alkoholförtäringombord. Förslag om en starkt intensifierad och utbyggd information i dettaavseende hade också framlagts av fritidsbåtsutredningen. Med hänsyn tillfrågans vikt ville utskottet understryka betydelsen av att en sådaninformationskampanj kommer till stånd. Som ovan berörts behandlade fritidsbåtsutredningenfrågan om en skärpning av straffbestämmelsen för onykterhet till sjöss.Utredningen slutförde sitt uppdrag genom avlämnande av betänkandet (SOU1974:95) Båtliv, Samhälle och fritidsbåtarna. Utredningen föreslog bl. a.obligatorisk registrering av fritidsbåtar samt flera andra åtgärder beträffandesådana båtar. I fråga om en promilleregel anförde utredningen flera skäl motlagstiftning. Utredningen framhöll bl. a. att kontrollen och övervakningen avregelns efterievnad skulle hämmas av betydande praktiska svårigheter. var det mycket tveksamt om införandet av en promilleregel skulle fånykterhetsfrämjande effekt utan en mycket omfattande och kostnadskrävandeutbyggnad av bevakningsresurserna och en väsentligt utökad information.Speciellt svårlöst föreföll bevakningsproblemet vara beträffande landets mångainsjöar, där en mycket stor del av de mindre fritidsbåtarna finns. Det varenligt kommittén också i denna båtmiljö och bland dessa båtkategorier som ettstort antal olyckor enligt tillgänglig statistik inträffat. Kommittén ansågvidare att statistiken avseende fritidsbåtsolyckorna ej kunde sägas utgöra etttillfredsställande underlag för en skärpning av LU 1977/78:12 4 lagstiftningeneller för att ge denna en annan inriktning, t. ex. genom en promilleregel.Kommittén anförde vidare bl. a. följande. Båtlivets speciella villkor kan skapa särskildaproblem vad gäller efterlevnaden av en promilleregel. Det finns ett stortantal båtar som används för övernattning vid kortare eller längre färder. Deersätter i många fall fritidshuset och nyttjas över veckoslut, semestrar ochannan ledighet för fisketurer och annan rekreation. Gemensamt för skildaanvändningsområden är emellertid att de används som bostad, vilket kan vållagränsdragningsproblem vid rättstillämpningen. Även vid alkoholförtäring i enförtöjd båt - vilket rimligtvis inte kan förbjudas - kan väderleksförhållandenetc. nödvändiggöra förflyttning och förande av båten, vilket således skullemedföra brott mot bestämmelsen om promillegräns. Dethar i sammanhang, då promilleregler på sjön diskuterats, framförts argument motpromilleregler för yrkessjöfartens del med hänsyn till de speciellaförhållanden de ombordanställda lever under. Man har emellertid därvid gjortgällande att det vore annoriunda med fritidsbåtama och att det vore lämpligtmed promilleregler för dessa båtar. Utredningen finner det emellertid svårt attargumentera för en strängare bestämmelse för fritidsbåtarna. Skälet förinförande av en sådan bestämmelse är säkerhetsaspekten. Den skada en berusadperson i ansvarig ställning ombord kan vålla torde vara så mycket mindre i enfritidsbåt än i ett fartyg. Det skulle sannolikt också vara nödvändigt attknyta promillebestämmelser till /öra/e/; vilket säkert skulle komma att vållaproblem ur bevissynpunkt. Avslutningsvis framhöll utredningen att starka skältalade mot en lagstiftning men att ställningstagandet ej skulle ses som ettslutligt ställningstagande från samhällets sida. Den ibetänkandet föreslagna förbättrade rapporteringen av fritidsbåtsolyckorna ochden intensifierade bearbetningen av materialet från denna tillsammans medmaterialet från den likaledes föreslagna registreringen av vissa fritidsbåtarborde väsentligt kunna bidra till att bättre klarlägga alkoholens roll iolyckorna och även ange vägar till framtida åtgärder för att lösa dettaproblem. Det borde ankomma på båtmyndigheten att noga följa utvecklingen pådetta område och att föreslå eventuella åtgärder. Iavvaktan på resultatet av denna verksamhet föreslog utredningen en starktintensifierad och utbyggd information till båtägarna dels om gällandebestämmelse i 325 § sjölagen, dels om de allmänna risker som är förenade medalkoholförtäring inte bara i samband med förande av fritidsbåt utan även vidvistelse ombord. Den föreslagna båtregistreringen torde enligt utredningenäven skapa en ny och viktig möjlighet till direktkontakt med båtägarna - ellergrupper av dessa - som bör kunna öka effekten av sådan information. Det bordeankomma på båtmyndigheten att närmare utforma denna informationsverksamhet. Vid remissbehandlingen uttalade sigrikspolisstyrelsen, sjösäkerhetsrådet och i frågan om införandeav en promilleregel. och sjösäkerhetsrådet anslöt sig tillutredningens synpunkter. LU 1977/78:12 5 ansågatt övertygande skäl förelåg för en promilleregel men att lagstiftning bordeanstå i avvaktan på en informationskampanj för att öka allmänhetens förståelseför faran av att använda alkohol till sjöss. Efterregeringens bemyndigande tillkallades en särskild sakkunnig för attytteriigare pröva frågan om registrering av fritidsbåtar. Den sakkunnigeavlämnade betänkandet (SOU 1977:25) Båtliv 2, Registerfrågan, variframläggs förslag till olika alternativ för registrering av fritidsbåtar.Betänkandet, som remissbehandlats, är jämte fritidsbåtsutredningens förslagföremål för överväganden inom . Enligt ett uttalande avjordbruksministern vid besvarandet av en fråga om förslag beträffandefritidsbåtar (rd 67 s.) är det regeringens strävan atthinna förelägga ett samlat förslag på grundval avutredningsbetänkan-dena . I motionen yrkas att skall föreläggasförslag till lagstiftning som innebär skärpta strafföestämmelser vid onykterheti samband med trafik till sjöss. Motionärerna hänvisar till att antaletsmåbåtsolyckor, vid vilka personer drunknat, ökat och att detta bl. a. beror påatt alkoholförtäring i samband med sjöturer blivit vanligare. Enligtmotionärerna är det en brist att inte trafiknykterhetslagstiftningen ärtillämplig även vid trafik till sjöss. Ifråga om ansvar för onykterhet på fartyg gäller 325 S sjölagen. I lagrummetstadgas straff för den som på fartyg fullgör uppgift av väsentlig betydelse försäkerheten till sjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltiga drycker ellerannat berusningsmedel att det måste antas att han inte på betryggande sätt kanutföra vad som åligger honom. Straffskalan upptar böter eller fängelse . Stadgandet är tillämpligt på all sjöfart. Beträffande den som äronykter vid förande av motorfordon m. m. gäller enligt trafikbrottslagen attstraffansvar inträder när föraren varit så påverkad av starka drycker att haninte på betryggande sätt kunnat föra fordonet. Straffskalan upptar fängelse ihögst eller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25dagsböter. Till samma straff skall dömas den förare som av annatberusningsmedel varit så påverkad som sagts. Ansvar för rattfylleriinträder vidare när någon fört motorfordon m. m. efter att ha förtärt starkadrycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efterfärden uppgick till eller mer. Uppgick blodalkoholhalten inte till1,men översteg den döms förare för rattonykterhet tillböter, dock lägst 10 dagsböter, eller fängelse . Ilikhet med motionärerna anser utskottet att särskilda risker är förenade medalkoholförtäring ombord på fritidsbåtar. Sålunda visar tillgänglig statistikatt det inträffar ett inte obetydligt antal olyckor med fritidsbåtarvid vilka personer i alkoholpåverkat tillstånd drunknar. LU 1977/78:12 6 utskottetsmening finns det därför anledning att närmare överväga åtgärder som är ägnadeatt motverka olycksriskerna. Fråganom införande av en promillegräns för sjötrafikens del har, som närmare framgårav redogörelsen ovan (s. 2), övervägts tidigare bl. a. i sambandmed fritidsbåtsutredningens arbete. Utredningen har därvid funnit att fleraskäl talar mot att promilleregler införs beträffande trafik med fritidsbåtar.Utredningens betänkande är jämte 1977 framlagt betänkande med förslagtill olika alternativ för registrering av fritidsbåtar f n. föremål for övervägandeninom regeringens kansli. mening är de skäl som anförts mot en ändrad lagstiftning på områdettungt vägande. Ett slutligt ställningstagande i frågan från sida bördock anstå till dess regeringen prövat spörsmålet. Utskottet vill utöver detanförda framhålla att det i motionen påtalade problemet har samband med attallmänheten kan antas sakna full insikt om faran av att använda alkohol ombordpå fritidsbåtar. Utskottet anser det därför angeläget att, i enlighet med fritidsbåtsutredningensförslag, informationen till båtägarna om innehållet i gällande bestämmelseroch om de risker som är förknippade med alkoholförtäring till sjöss starktintensifieras och byggs ut. Som utskottet underströk, då ett likartatmotionsyrkande prövades av , är det betydelsefullt att en sådaninformationskampanj kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställerutskottet att avslår motionen 1977/78:419. Näiyarande:Lennart (), ()*, (). (),(), i (s), (), IngemarKonradsson (s)*, ()*, (), (), (), ()*, ()* ochMargit Odelsparr (c)*. *Ejnärvarande vid betänkandets justering