bet · G101Lu18 · 1977-12-31 00:00:00 — med anledning av motion om skärpt lagfartsplikt I motionen 1977/78:1412 av (vpk) ochBertil Måbrink (vpk) hemställs att i enlighet med vad som sägs imotionen 1977/78:1411 som sin mening uttalar att en skärpning av den s. k.lagfartsplikten börskepå sätt som föreslås i motionen och hos regeringenhemställer om förslag lill lagändring. 1sistnämnda motion, som tar upp åtgärder mot faslighetsspekulation och somhänvisats till civilutskottet, framhålls att möjligheterna alt kontrollera ochkartlägga hyreshajarnas och spekulanternas verksamhet underiättas genom enskärpning av lagfartsplikten. En sådan skärpning kan enligt motionärerna ske t.ex. genom att bestämmelserna ändras så att man tvingar fram information tillinskrivningsmyndigheterna i direkt anslutning till köpet. är myndigheternasmöjlighet alt förmå köparen alt söka lagfart begränsad, trots alt vite kanföreläggas och utdömas, om lagfartsplikten inte fullgörs. Svensk fastighetsrätts regelsystem har av ålderbyggt på att förvärv av fast egendom i största utsträckning blir registrerade ifastighetsboken. Det är grundläggande för tilliten till denna att lagfart söksi anledning av fastighets-förvärv och att lagfarandet sker i nära anslutningtill tidpunkten för förvärvet. I 20 kap. 1 § jordabalken (JB) har därförfastslagits att lagfartsskyldighet föreligger vid förvärv av fast egendom. Iprincip finns det bara två undantag från lagfartsplikten, nämligen delsbeträffande dödsbos förvärv av fastighet från den döde i annat fall än närdödsboet överlåter egendomen, dels i fråga om makes förvärv genom bodelning avfastighet som även före bodelningen tillhört maken. Lagfartsplikten bortfaller,om förvärvet återgår eller om hävning sker. Detta förutsätter dock attförvärvet verkligen har blivit ogiltigt och att det sålunda inte är fråga om enny överiåielse från förvärvaren till överiåtaren. Lagfartskall enligt 20 kap. 2 § första stycket JB sökas efter det attfångeshandlingen upprättades. Denna huvudregel, som alltså gäller lika för landoch stad (var tiden på landet), är enligt paragrafensandra stycke förenad med synnerligen vidsträckta undantag (p. Detviktigaste bland undantagen återfinns i första punkten. I fråga om förvärv somför sin giltighet är beroende av villkor, myndighets 1Riksdagen 1977/78. Lu 1977/78:18 2 tillståndeller annan sådan omständighet räknas lagfartstiden från förvärvets fullbordan.För de i praktiken mycket vanliga fallen där det i köpekontrakt föreskrivs attköpebrev skall utfärdas sedan köparens åtagande angående köpeskillingenfullgjorts eller annat villkor uppfyllts innebär det sagda att lagfartsplikteninträder först sedan köpebrevet utfärdats. Gäller förvärvet område avfastighet, börjar lagfartstiden att löpa först sedan fastighetsbildningenfullbordats. För dödsbo gäller i punkt 2 en särskild regel för det fallet attdödsboet överlåter fastigheten. I punkterna 3 och 4 ges regler beträffandeensam delägare i dödsbo och legatarie. Punkt 5 slutligen innehåller regler ifråga om talan om återgång eller hävande av förvärv. Någonlöpande övervakning från myndighets sida av att lagfart söks inom föreskriventid förekommer inte enligt JB. har dock enligt 20 kap.3 § befogenhet att förelägga vite för lagfartsskyldighetens fullgörande. också får döma ut vitet framgår av 19 kap. 4 § andra stycket JB.Vitesföreläggande kan komma i fråga, när inskrivningsmyndigheten genom påpekandefrån någon som har intresse av att lagfart söks eller på annat sätt fårkännedom om att lagfartsskyldigheten blivit åsidosatt. I praktiken ärinskrivningsmyndighetens möjligheter att med hjälp av vite framtvingalagfartsansökan begränsade. Frågan om lagfartsplikten behandlades av riksdagensenast vid föregående . Utskottet kommer därför att nedan lämna endasten kortfattad översikt över frågans tidigare behandling. För en mer utföriigredogörelse hänvisas till lagutskottets betänkande LU 1976/77:22, Möjligheternatill och behovet av kontroll av att lagfart söks uppmärksammades underförarbetet till JB. Lagberedningen föreslog att laga köpvittne skulle bestyrkaköpehandlingen. preciserade lagfartsvittnenas uppgiftertill att de skulle dels bestyrka äktheten av parternas namnteckning, delsanmäla förvärvet till inskrivningsdomaren. Departementschefen fann dock intetillräckliga skäl att införa formkrav med en för rådande rättsuppfattning såfrämmande innebörd och verkan som det föreslagna vittnesinstitutet. Enligtdepartementschefens mening kunde det inte heller anses nödvändigt att ilagstiftningsärendet ta ställning till frågan om i övrigt några särskildaanordningar behövde vidtas för att skärpa efterlevnaden av skyldigheten attsöka lagfart. Fråganom lagfartspliktens fullgörande berördes också i en utfärdadrevisionsrapport av (), I rapporten konstaterades bl,a, att av lagfarterna söks efter den i JB föreskrivnafristen och att statens årliga ränteförluster med anledning härav kundeberäknas uppgå till 3,4 milj, kr. De försenade lagfartsansökningarna hade,framhölls det, förutom ränteföriuster för staten lett till oklarhet iägarförhållandena och bristande tillföriitlighet i fastighetsböckerna. Lu 1977/78:18 3 Med anledning av RRV:s rapport övervägdes i enprojektgrupp inom frågan om åtgärder mot försumligalagfartssökande. Projektgruppen avlämnade en promemoria i ärendettill . I promemorian framfördes viss kritik mot RRV:sslutsatser. a. påpekades att RRV i sin undersökning inte tagit hänsyn tillmöjligheten av att villkor knutits till förvärvet och att lagfartsfristen tillföljd därav föriängts. Vidare framhölls att statens ränteföriuster på grund avförsenade lagfartsansökningar i vart fall till en del uppvägdes av denräntevinst som gjordes genom att fastighetsägare i icke ringa utsträckningansökte om lagfart innan lagfartsskyldigheten inträdde, I promemoriandiskuterades olika möjliga åtgärder för att komma till rätta med försummelseratt söka lagfart. Åtgärderna var alla av generell natur och medfördebeaktansvärt merarbete för inskrivningsmyndigheterna. Flertalet åtgärderinnebar även att den helt övervägande delen lojala fastighetsägare oskyldigtdrabbades av ökad byråkrati eller ökade kostnader, Projekttgruppen konstateradevidare att antalet överlåtelser av hyres- och affärsfastigheter enligttillgänglig statistik utgjorde av hela antaletfastighetsöveriåtelser. Projektgruppens bedömning blev därför att önskemålenatt motverka den ekonomiska brottsligheten inte tillräckligt motiveradegenerella åtgärder. Missförhållandena borde lämpligen motverkas med selektivaåtgärder. Det hade dock legat utanför projektgruppens kompetens att peka pålämpliga sådana åtgärder. Fråganom lagfartspliktens efterievnad prövades såsom tidigare nämnts av utskottetunder /med anledning av en motion med ett yrkandemotsvarande det som framförts i förevarande motion, I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1976/77:22)underströk utskottet för sin delangelägenheten av att sådana åtgärder inte skulle vidtas som medförde enkraftig belastning på inskrivningsmyndigheterna med åtföljande risk för att deredan nu i vissa fall alltför långa expeditionstiderna ytteriigare föriängdes.Utskottet pekade också på att antalet fastighetsöverlåtelser som utgjordeföremål för ekonomisk brottlighet var mycket litet i förhållande till helaantalet fastighetsöverlåtelser. Enligt utskottets mening låg det därför närmasttill hands att på detta område ingripa mot den ekonomiska brottsligheten medselektiva åtgärder. Vissa resultat kunde uppnås om hyresgäster, hyresgästföreningareller andra intressenter anmälde kända fall av underiåtenhet att söka lagfarttill inskrivningsmyndigheterna som härigenom kunde fä möjlighet att ingripa medvitessanktioner. Enligtvad utskottet hade inhämtat var frågan med anledning av arbetsgruppensovannämnda promemoria föremål för överväganden inom justitiedepartementet.Utskottet fann därför att någon vidare åtgärd från sida inte varpåkallad. Lu 1977/78:18 Enligt 20 kap, 2 § jordabalken (JB) skall lagfartsökas efter det att fångeshandlingen upprättades, I fråga omförvärv som för sin giltighet är beroende av villkor, myndighetstillstånd ellerannan sådan omständighet räknas dock lagfartstiden från förvärvets fullbordan.Någon skyldighet för myndighet att löpande kontrollera att lagfart söks inomföreskriven tid föreligger inte enligt JB, har dockbefogenhet att förelägga och utdöma vite, när den får kännedom om attlagfartsplikten inte fullgjorts, I praktiken är inskrivningsmyndighetensmöjligheter att med hjälp av vite framtvinga lagfarlsansökan begränsade. Imotionen hävdas att man måste öka möjligheterna att kontrollera och kartläggahyreshajars och fastighetsspekulanters verksamhet. I sådant syfte yrkarmotionärerna att skall föreläggas förslag till lagändringar somskärper lagfartsplikten. Motionärerna anser att en skärpning kan ske, t. ex.genom att man inför bestämmelser som tvingar fram information tillinskrivningsmyndigheterna i direkt anslutning till köpet. Fråganom åtgärder mot försumliga lagfartssökande prövades av senast underföregående med anedning av en motion med samma yrkande som det nuifrågavarande. I sitt av godkända betänkande hänvisade utskottet tillatt en inom tillsatt projektgrupp hade övervägt frågan omåtgärder mot försumliga lagfartssökande. Projektgruppens bedömning, vilkenredovisats i en till överlämnad promemoria, hade blivitatt önskemålen att motverka den ekonomiska brottsligheten inte tillräckligtmotiverade generella åtgärder. Missförhållandena borde lämpligen motverkas medselektiva åtgärder. Det hade dock legat utanför projektgruppens kompetens attpeka på lämpliga sådana åtgärder. Utskottetunderströk för sin del angelägenheten av att sådana åtgärder inte skulle kommaatt vidtas som medförde en kraftig belastning på inskrivningsmyndigheterna medåtföljande risk för att de i vissa fall alltför långa expeditionstidernaytterligare skulle föriängas. Utskottet pekade också på att antaletfastighetsöveriåtelser som utgjorde föremål för ekonomisk brottslighet varmycket litet i förhållande till fastighetsöveriåtelser. mening låg det därför närmast till hands att på detta område ingripamot den ekonomiska brottsligheten med selektiva åtgärder. Vissa resultat skullekunna uppnås om hyresgäster, hyresgästföreningar eller andra intressenteranmälde kända fall av underiåtenhet att söka lagfart tillinskrivningmyndigheterna, som härigenom kunde fl möjlighet att ingripa medvitessanktioner. Utskottet hänvisade även till att frågan var föremål föröverväganden inom . Enligtvad utskottet nu inhämtat övervägs frågan om åtgärder mot försumliglagfarlssökanden alltjämt inom . Utskottet vill också pekapå att lagen om förvärv av hyresfastigheter är föremål för översyn inomregeringens kansli efter hemställan av . Lu 1977/78:18 5 enligtutskottets mening naturligt att vid en sådan översyn även frågor rörandelagfartspliktens fullgörande blir föremål för överväganden. Någon åtgärd frånriksdagens sida är därför inte heller nu påkallad. att avslårmotionen 1977/78:1412. Närvarande:Ivan Svanslröm (c), (). (), ().Elvy (), (), i (s), SonjaFredgardh (c), (), (), (),(), (), () och OlleAulin (m)*. Ej närvarande vid betänkandets justering.