bet · G101LU4 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om förbättrade förhållanden för vissa handelsagenter m.fl. I belänkandet behandlas motionen 1976/77:660 avJoakim Ollen (m) och () vari hemställs alt hosregeringen begär utredning och förslag om en utbyggd efterprovision alternativtett införande av av-gångsvederiag enligt kontinentall mönster för uppdragstagareenligt kommissionslagen. Yttrandenöver motionen har avgivits av , , och (). 1 motionen framhålls lill en början att, även om1974 års ändringar i kommissionslagen har inneburit betydande förbättringar,vissa brister alltjämt kvarstår. a. gäller detta då en självständigsäljare eller agent sägs upp av huvudmannen. I sådana fall tillerkännervisserligen lagen mellanmannen rätt till efterprovision men reglerna härom harenligt motionärerna i praktiken visat sig fungera mindre bra. Det är sålundasvårt atl visa vem som har initierat de order som inkommer efter del atlkommissionsavtalel upphört. Huvudmannen kan anse atl det är han eller annansäljare som har gjort detta, medan den som framställer krav på efterprovisionpåslår atl del är han. Det händer också alt huvudmannen vägrar alt tillämpa deni lagen nämnda schablonregeln. Motionärerna framhåller vidare att det iblandinträffar, alt en provisionsresande får arbeta upp en kundkrets från grunden,varefter huvudmannen, sedan företagel fått ett bra kundkartolek, säger uppresanden och själv tar över försäljningen. Uppsägningstiden för denna kategori(handelsagenter och självständiga provisionsresande) är högst tre månader.Jämfört med fast anställda säljare är deras ekonomiska rättsskydd ihåligt,eftersom de fast anställda numera har sex månaders uppsägningstid. Del skulleenligt motionärerna bl. a. med hänsyn härtill vara berättigat atl låtaefterprovision utgå med belopp som motsvarar sex månaders provision. Motionärernahänvisar vidare till att flera europeiska länder infört bestämmelser som geruppdragstagare rätt att vid uppdragets slut erhålla särskilt avgångsvederiag,s. Denna ersättning utgör kompensation för förluster avden kundkrets som uppdragstagaren upparbetat och som huvudmannen efteruppdragets upphörande kunnat utnyttja. En motsvarande ordning borde enligtmotionärerna införas även i . 1Riksdagen 1977/78. LU1911 nS'. LU 1977/78:4 2 Lagen (1914:45) om kommission, handelsagenlur ochhandelsresande (Kommissionslagen) reglerar utföriigt kommissionärers,handelsagenters och handelsresandes verksamhet. Lagen kom lill i nordisktsamarbete. Medkommissionär förslås enligt kommissionslagen den som har åtagit sig att i egetnamn men för annans räkning köpa eller sälja varor, värdepapper eller annan lösegendom. Verksamheten kan men behöver inte vara" av yrkesmässig natur. Medhandelsagent avses den som har åtagit sig att för annans (huvudmannens) räkningverka för avsättning av varor genom alt ta upp köpeanbud (order) till huvudmanneneller genom att i huvudmannens namn sluta försäljningsavtal. Handelsagentensverksamhet avser således inte inköp. Agenten handlar i huvudmannens namn men ären självständig yrkesutövare. Hans verksamhet skall vara förlagd till viss ort,där han skall ha kontor eller egen lokal för rörelsen. Utmärkandeför handelsresanden är att han reser mellan olika orter och därvid verkar föravsättning av huvudmannens varor genom att la upp order eller genom atl ihuvudmannens namn sluta försäljningsavial. Är handelsresandens verksamhetinskränkt till den ort där huvudmannen driver sin rörelse kallas han förplatsförsäljare. Handelsresande kan vara anställd i huvudmannens tjänst ellervara självständig företagare. Förde självständiga handelsresandena gäller ifråga om deras rättigheter och skyldigheter i förhållande till huvudmannensamma regler som för handelsagenterna. Den1 trädde vissa ändringar i kommissionslagen i kraft. Även dessa harkommit till i nordiskt samarbete. Ändringarna innebar att de mellanman som omfattasav lagen fick ett ökat rättsskydd vid uppdragets upphörande. a. infördesregler om viss minsta uppsägningslid och om rätt till ersättning förinvesteringskostnad. Rätten till provision utvidgades på så sätt, all provisionnumera uigår även på avtal som ingås efter uppdrags-tidens slut underförutsättning atl avtalet kan anses ha kommit till stånd genom mellanmannensmedverkan (27 5; andra stycket, 68 S och 87 S). Sådanprovision, s. k. efterprovision, kan enligt 68 >j tredje stycket beräknasefter en schablonregel. Denna blir tillämplig om utredning inte förebringas omefterprovisionens sloriek och uppdraget har varat längre än ett år.Efterprovisionen utgår i sådant fall med belopp som motsvarar tre månadersprovision, beräknad efter genomsnillet av månadsprovisionerna under uppdragetssista år. Har uppsägningen skett med minst sex månaders uppsägningstid ärschablonregeln dock inte tillämplig. Bestämmelsernaom efterprovision är tvingande på det sättet atl uppdragstagaren inte föreuppdragets slut kan med bindande verkan avsäga sig sin rätt lillefterprovision. Regler om efterprovision motsvarande de ovan nämndahar införlivats med norsk rätt och med finsk rätt . Danmarkdäremot har inte fullföljt det gemensamma nordiska lagstiftningsarbetet. LU 1977/78:4 3 hardärför ingen motsvarighet i dansk lagstiftning. Orsaken härtill är anslutningenlill EG. Flera länder har bestämmelser som vid uppdragelsupphörande ger agenten rätt lill ett särskilt avgångsvederlag, s.k.goodwillersättning eller ersättning för kundkretsen. I har agentensålunda rätt atl få sådant vedertag under förutsättning, dels att deaffärsförbindelser med nya kunder som han har anskaffat eller den utvidgning avförbindelserna med förutvarande kunder som han har gjort kommer att tillförahuvudmannen betydande fördelar även efter ageniuravialeis upphörande, dels attagenten till följd av uppdragels upphörande föriorar anspråk på provision somhan eljest skulle ha haft på grund av affärer med dessa kunder och dels att detmed hänsyn till samtliga föreliggande omständigheter är skäligt att ersättningutgår. Ersättningen är maximerad till ett belopp som motsvarar högst enårsprovision, beräknad på etl genomsnitt av de senaste fem årens provisioner,eller, om uppdraget varat än , genomsnittet av provisionernaunder avtalstiden. Ersättning utgår inte om huvudmannen har sagt upp avtalet pågrund av agentens försumlighet och inte heller om agenten själv har sagt uppavtalet utan att ha haft skäl härtill i någon omständighet hän-förlig tillhuvudmannen. Agenten kan inte på förhand avslå från sin rätt till ersättning. Enligtösterrikisk lag fordras för alt agenten skall ha rätt lill avgångsvederlag bl.a. atl huvudmannen efter uppdragets slut har nytta av den kundkrets som agentenhar arbetat upp och all agenten gör en föriust till följd av alt uppdragetupphör. En förutsättning är vidare att det är huvudmannen som har återkallatuppdraget och atl detta inte har sin grund i agentens försummelse. Ersättningenär maximerad i lagen. Enligt schweizisk rätt är del ett villkor för agentensrätt till ersättning atl huvudmannen sedan avtalet har upphört kommer att få betydandefördelar av agentens utvidgning av kundkretsen. Gotlgörelse utgår endast om delprövas skäligt och får inte överstiga en årsprovision. Denna beräknas på sammasätt som enligt västtysk rätt. Ersättning utgår inte om agenten själv har sagtupp avtalet eller detta har upphört lill följd av agentens död elleromyndigförklaring och inte heller om avtalet har upphört på grund av någonomständighet för vilken agenten har att svara. EnWgtfransk rätt anses agenten ha en "rätt lill kundkretsen". Återkallar huvudmannenuppdraget utan att detta beror på misskötsel från agentens sida, har denne rättlill ersättning för den föriust som åsamkas honom till följd av återkallelsen.Ersättningen är inte maximerad i lag. Även i har agenten rättlill särskilt avgångsvederiag. Ersättning kan utgå i samtliga fall då ettagentavtal upphör. Om del befinnes skäligt kan ersättningen emellertid jämkaseller helt bortfalla. En förutsättning för rätt LU 1977/78:4 4 tillvederlag är alt agenten har utvidgat kundkretsen och därmed tillförthuvudmannen betydande fördelar. Ersättningen är maximerad på motsvarande sättsom i den västtyska lagen. I har avgångsvederlaget givits enpensionsliknande form. Huvudmannen är skyldig atl ge ut ersättning utom i falldä agenten kan lastas föratt avtalet har upphört. Rätt lill ersättningföreligger även vid agentens invaliditet eller frånfälle. Ersättningen bestämsskönsmässigt i förhållande till den intjänade provisionen.Detaljerade föreskrifter härom ges i kollektivavtal. Detbör framhållas att de flesta länder saknar lagregler som ger agenten rätt lillavgångsvederiag. Så är fallet bl. a. med huvuddelen av del angloamerikanskarättsområdet. Fråganom agenten har rätt till provision på försäljningsavtal som har slutits förstefter del att uppdraget har upphört, s. k. efterprovision, regleras inte alls ifransk lag. I och har agenten rätt lill provision påalla avtal som har kommit till stånd huvudsakligen genom hans medverkan. IVästtyskland gäller dessutom atl affären skall ha avslutats inom rimlig tidefter det an uppdraget upphörde. I utgår provision endasl i de fall dåordern har kommit in under uppdragsliden. I Nederiänderna har agenten rätt tillskälig ersättning för alla affärer som har inletts av honom även om de haravslutats först sedan uppdraget har upphört. I har agenten enligthuvudregeln rätt till provision endast på de affärer som har avslutals under uppdragsliden. Förarbetenatill ändringar i kommissionslagen hade hemställt lill denordiska ländernas regeringar atl gemensamt ta upp frågan om en revision avkommissionslagsliftningen. Med anledning härav hade i de olika ländernatillkallats särskilda sakkunniga. De svenska sakkunniga avgav 1970 betänkandet(SOU 1970:69) Ändringar i kommissionslagen med förslag bl. a. till nyareglerom efterprovision. Underutredningsarbetet hade de sakkunniga övervägt om regler om avgångsvederlagliknande dem som enligt redogörelsen ovan införts i vissa kontinentala länderborde införas även i den svenska lagstiftningen. Ett system med avgångsvederiagskulle emellertid enligt de sakkunnigas mening leda myckel långt och i viss månstrida mot rättsgrundsatser som annars tillämpas i vårt land. De sakkunnigaavvisade därför tanken på all i kommissionslagen införa regler omavgångsvederiag. I stället föreslogs atl uppdragstagaren skulle få en rättlill efterprovision. rätt till provision på alla avtal som kan anses hakommit till stånd genom hans medverkan under uppdragsliden, oavsett om avtalenhar slutils först efter denna lids utgång. Ipropositionen 1974:29 med förslag lill ändringar i kommissionslagen anfördeföredragande statsrådet., såvitt nu är i fråga, bl. a. följande. För min del vill jag först framhålla attprovisionssystemet onekligen medför vissa risker för att uppdragstagaren intealltid fär det vederlag för sitt LU 1977/78:4 5 arbetesom han rätteligen bör ha anspråk på. I många fall kan inarbetandet av enprodukt på marknaden ta i anspråk. Om huvudmannen i sådana fallsäger upp avtalet på ett tidigt stadium, kan detta medföra alt uppdragstagareninte får betalt för det arbete som han har lagt ned i enlighet med avtalet.Även om uppdragstagaren i viss utsträckning genom avtal kan skydda sig motuppsägningar som leder till att hans vederiagskrav inte blir skäligentillgodosedda, är det tydligt att hans möjligheter i detta avseende ärbegränsade. Det finns därför behov av en laglig reglering av hithörandeproblem. Onekligentalar vissa skäl för att man löser problemet genom alt införa ett system medavgångsvederiag eller goodwillersättning, bl. a. skulle man på det sättet få enöverensstämmelse med den ordning som gäller i ut-omnordiska länder. Som desakkunniga har framhållit skulle emellertid ett sådant syslem innebära attuppdragstagaren fär en särskild ersättning även i sådana fall då det inte ärmotiverat med hänsyn till det arbete som han har utfört. En rätt tillavgångsvederiag skulle därmed strida mot det system som tillämpas underuppdragsavtalets bestånd och som innebär att uppdragstagaren får ersättningendast i den mån försäljnings- resp. inköpsavtal har kommit till stånd genomhans verksamhet. Pågrund av det sagda anser jag att man i stället bör lösa problemet genom allbygga ut uppdragstagarens rätt till provision. Som de sakkunniga har föreslagitbör uppdragstagaren vara tillförsäkrad rätt till provision även på sädana avtalsom sluts efter det att uppdraget har upphört, under förutsättning atluppdragstagarens insatser har medverkat till avtalsslutet. På delta sätt fåruppdragstagaren i allt väsentligt den trygghet som han behöver i de fäll då hanunder uppdragstiden har lagt ned arbete som ger resultat först på längre sikt.Systemet med efterprovision torde också i många fall leda till samma praktiskaresultat som en ordning med avgångsvederiag eller goodwillersättning. När del gällde utformningen av bestämmelserna omefterprovision följde propositionen de sakkunnigas förslag. De sakkunniga diskuterade också möjligheten attutvidga kommissionslagens tillämpningsområde till ytteriigare kategorier avmellanman, t. ex. återförsäljare med ensamrätt. Med sådan återförsäljare avsesden som köper en produkt i fast räkning och därefter med ensamrätt för ettvisst geografiskt område säljer den vidare. Medan handelsagenten avlönas medprovision erhåller alltså ensamåterförsäljaren sin vinst genom atl tillgodogörasig marginalen mellan inköps- och försäljningspris. De sakkunniga konstateradeatl det otvivelaktigt fanns stora likheter mellan de verksamheter som bedrivsav handelsagenterna å ena sidan samt ensamålerförsäljarna å den andra.Gränserna mellan de olika grupperna tenderade också atl suddas ut. Desakkunniga fann dock inte anledning atl i detta sammanhang framlägga förslag omutökning av kretsen mellanman i kommissionslagen. Man betonade emellertid attdet måste finnas etl betydande utrymme för analog tillämpning avkommissionslagens regler i fråga om andra mellanman än dem som uttryckligenomfattades av lagen. Föredragande statsrådetanförde (s. 45) i denna fråga bl. a. följande. LU 1977/78:4 6 Uppenbarligen finns det stora likheter mellan denverksamhet som bedrivs å ena sidan av handelsagenterna och å andra sidan avåterförsäljare med ensamrätt och andra mellanman som inte omfattas avkommissionslagen. Som tidigare nämnts är det heller inte ovanligt atl enhandelsagent också kan vara ensamåterförsäljare genom att vid sidan avagenturverksamheten sälja huvudmannens varor i fast räkning. Del sagda talar iviss mån för att man vidgar kommissionslagens tillämpningsområde genom att förain regler om nya grupper av mellanman. Enligt min mening finns det dock inteunderlag för att nu genomföra en sådan utvidgning. Däremot kan naturiigtviskommissionslagen i viss utsträckning tillämpas analogt. Under riksdagsbehandlingen av propositionenaktualiserades inte frågorna om lagens tillämpningsområde och om införandel avsärskilt avgångsvederiag. Däremot log lagutskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1974:13) med anledning av ett motionsyrkande upp tillprövning utformningen av den ovannämnda schablonregeln för beräkning avefterprovision. 1 motionen (1974:1617) yrkades dels att de båda begränsningarsom uppställts i fråga om schablonregelns tillämpningsområde skulle utgå, delsalt schablonregeln skulle kompletteras med en särbestämmelse för de långvarigauppdragen. Om uppdraget varat borde enligt motionären efterprovisionutgå med ett belopp som motsvarade sex månaders provision. Utskottet fann dockinte skäl föreligga atl frångå propositionens förslag. lill belänkandet fogad reservation yrkade och (båda m) bifall lill motionen. Frågansbehandling vid 1975/ I en moiion vid 1975/väcktes fråganom införande av avgångsvederiag för handelsagenter och självständiga säljareefter kontinentalt mönster i . Lagutskottetanförde i sitt av godkända betänkande (LU 1975/76:18) bl. Reglerna om efterprovision har varit i kraft iendast . Någon större erfarenhet av deras tillämpning harföljaktligen ännu inte kunnat vinnas. Enligt utskottels mening saknas f n.anledning an ånyo pröva frågan om avgångsvederlag. Utskottet avstyrker därförbifall till motionen. Med hänsyn lill den betydelse ifrågavarande regler harför mellanmannens trygghet utgår utskottet emellertid ifrån att regeringenföljer utvecklingen på området och, om del skulle visa sig atl svårighetereller nackdelar uppkommer vid tillämpningen av bestämmelserna, vidtar deåtgärder som kan anses erforderliga. I särskilt yttrande av herrar (), () och () anfördes bl. a. all en utbyggd efterprovision vore atlföredra framför ett införande av ett system med avgångsvederlag. LU 1977/78:4 7 Samtliga remissinstanser tillstyrker attförevarande fråga blir föremål för utredning. framhåller atl det,även om erfarenheterna av kommissionslagens bestämmelser måste ansesbegränsade, dock kan konstateras att bestämmelserna i vissa fall inte visat sigge en tillräckligt skydd för agenten vid uppdragels upphörande. Särskilt gällerdetta vid mera långvariga uppdrag. Enligt förbundets mening utgör emellertiddelta förhållande i sig inget avgörande skäl för att efterbestämmelsernas ikraftträdande påbörja en ny översyn. Förbundet vill i delsammanhanget även peka på alt ytterligare reglering på detta område inte enbartär av godo. Del kan medföra en stelhet i relationerna mellan agenten och huvudmannensom i vissa fall kan vara till nackdel för båda parter. Somviktigare för förbundets ställningstagande till de i motionen framställdakraven än nämnda förhållanden framstår emellertid de internationellaaspekterna. Ifrågavarande affärsrelationer är nämligen ofta av internationellkaraktär. Av stor betydelse är därvid självfallet den rättslikhet på områdetsom gäller i de nordiska länderna. Det torde emellertid inte räcka med allanlägga ett nordiskt perspektiv på agentens rättsliga ställning ulan frågan börses i ett mera internationellt sammanhang. Förbundet vill därvid särskilt pekapå utvecklingen inom EG. Även om i vissa fall betydande skiljak-tighelerförekommer i de olika medlemsländernas lagar på området har man numera kommitrelativt långt i arbetet på atl harmoniera förevarande regler. Agenterna idessa länder torde därvid komma all få ett väsentligt bättre rättsskydd änmotsvarande kategori i . Det bör även noteras att flera av EG-ländernaredan nu har ett starkare skydd för agenten. Denbristande överensstämmelsen mellan reglerna i dessa länder och , somsåledes snart kan bli ytterligare accentuerad, kan enligt förbundet komma allleda till olägenheter för förelag och agenter med hemvist i men medverksamhet knuten till . Ett företag i med en agent iexempelvis kan således komma atl ekonomiskt bindas ganska hårt lilldenne om uppdragsförhållandet dem emellan skulle upphöra, medan omvänt etltyskt förelag med agent här i landet skulle kunna lösgöras från förhållandelmed relativt liten ekonomisk uppoffring. 1 många fall torde diskrepansen ledalill att agentavtal utformas på mindre ändamålsenliga sätt. Och i de fall dådessa frågor ej regleras i avtal, vilket torde vara myckel vanligt, innebärolikheten i regleringen att de svenska agenterna fåren sämre rättslig ställningän agenterna i de större europeiska länderna. Förbundet vill därför starktframhålla betydelsen av all man strävar efter all söka uppnå enharmonisering av lagstiftningen beträffande agenter med de kontinentalareglerna på området. Utifrån dessa skäl anser förbundet atl del kan finnasanledning alt se över ifrågavarande regler. Förbundet vill därvid framhållavikten av all denna översyn sker i samarbete med övriga nordiska länder. LU 1977/78:4 8 handelsagenters förbund erinrar om atlförbundet i sitt remissvar över kommissionslagsiiftningssakkunnigas belänkandeframhöll alt åtskillig kritik kunde riktas mot de sakkunnigas förslag blandannat när det gällde reglerna om efterprovision. Förbundet hyste denuppfattningen alt det varit bättre med regler om goodwillersättning enligt detkontinentala systemet än regler om efterprovision avsedda att fylla saminafunktion. Förbundet ville emellertid ej motsätta sig en lagstiftning av ihuvudsak föreslaget innehåll, då det ansågs bättre ined en sådan än ingetresultat alls av det långvariga internordiska kommittéarbetet. har, som man kunde befara, svårigheter uppkommit vid tillämpningen avreglerna om efterprovision. Huvudmännen hävdar ofta att ett faktisktkonstaterande av samband mellan agentens arbete och ordern skall göras, innanefterprovision betalas. Med en sådan tillämpning, som icke överensstämmer medmolivuttalandena, får agenten - ehuru han har en viss fördel i det lägrebeviskravet uttryckt genom "kan antagas" - svårigheter att få enskälig ersättning. Resultatet av det sagda har blivit att en tendens visat sigalt schablonmässigt hänvisa till bevisregeln i 68 S tredje stycketkommissionslagen, innebärande en ofta felaktig ersättning lill agenten. För ensådan utveckling varnade Den Nordiska i ett uttalande den 25maj 1971, som tillställdes justitieministrarna i de nordiska länderna. Denslentrianmässiga tillämpningen av 68 Jj tredje stycket kommissionslagen harockså lett lill atl huvudmän hävdar atl efterprovision över huvud ej skallutgå, när förutsättningarna för lagrummets lillämpning saknas, sålunda näragenturförhållandet ej varat etl år eller uppsägningstiden är sex månadereller mera. Förbundethyser den uppfattningen att lagändringarna 1974 i den praktiska tillämpningenej givit det resultat som åsyftades, nämligen skälig gotlgörelse till agenten.Såvitt förbundet känner till föreligger inte några domstolsavgöranden somgjort lagstiftningen mera verkningsfull. Redan av nu anförda skäl finns enligtförbundels åsikt anledning att revidera lagstiftningen, när det gäller agentensrätt lill efterprovision. Till det sagda kommer också vad som håller på atthända inom EG. Där har framlagts ett förslag till direktiv innebärandekrav på mycket långtgående skydd för agenten, bl. a. i del hänseendet all hanutöver efterprovision (i inskränkt bemärkelse) skall ha rätt lillgoodwillersätlning. a. av det skälet an ett nordiskt land, , tillhörEG är det nödvändigt all övriga lar hänsyn lill vad som sker inom EG. Förbundetvill alltså starkt tillstyrka motionärernas förslag om utredning och villdärvid förorda all utredningsuppdraget ej begränsas till en utbyggnad avefterprovisionen ulan ges sådan omfattning att den svenska lagstiftningen kanfå etl innehåll som bättre överensstämmer med jämförliga länders, främstländerna inom förutsätter atl del, om en utredning tillsätts,liksom under förarbetena till 1974 års lagändringar, blir fråga om ett nordisktsamarbete. Slutligen vill förbundet framhålla nödvändigheten LU 1977/78:4 9 avatt den svenska agentkåren får tillfälle alt under utredningsarbetet ge sådanapraktiska synpunkter som enligt förbundels mening till skada för utredningenicke fick tillräckligt utrymme i det svenska kommittéarbetet årslagstiftning. TCO framhåller att kommissionslagensefterprovisionsregler har inom TCO:s område i första hand betydelse förförsäljare av prefabricerade hus. Försäljarna är som regel organiserade iSvenska Induslritjänstemannaför-bundet. Från detta förbund har anmälts atlföljande problem har förmärkts beträffande efterprovisioner. Risk för långdragna undersökningar om vem som fåttkunden att sluta avtal. Avgående eller tillträdande försäljare? Regeln i 86 a S tredje stycket atl provision lillhandelsresande skall utgå oberoende av om avtalet fullgöres av köparen eller ejär dispositiv och avtalas regelmässigt bort. Delta ger arbetsgivaren rätt attutan grund häva ett avtal som försäljaren fått lill stånd. Försäljaren saknardå pro-visionsrält. Risk finns även för att avtal annulleras pro forma för attarbetsgivaren skall slippa betala provision. Husförsäljare har ofta provisionen uppdelad iförsäljnings- och leveransprovision. Träffar försäljaren avtal med en kund islutet av anställningen ger de vanligen förekommande avtalen honom endast rättlill halv provision om leverans sker efter anställningens upphörande. I vissafall försvinner provisionsrällen helt.