bet · G101JuU33 · 1977-12-31 00:00:00 — Med en sådan lösning kundeomröstningsreglerna utformas på motsvarande sätt som gäller brottmål. Ettannat alternativ är att föreskriva en sammansättning med en lagfaren domare ochtvå nämndemän. En sådan lösning kräver dock att varje nämndeman får individuellrösträtt och att omröstningsregierna får anknytas till vad som gäller vid enkollegial sammansättning. Sistnämnda lösning innefattar inte någon principiellnyhet. JuU 1977/78:33 9 Denhar valls exempelvis vid nämndmedverkan i hovrätt och i fastighetsdomstol. Ensådan sammansättning i tingsrätt vid avgörande av frågan om häktning medför ettmycket starkt lekmannainflytande. Vi anser att detta är motiverat när detgäller häktning. För denna lösning talar också starka praktiska och ekonomiskaskäl. Vi föreslår därför alt rätten vid prövning av frågor om häktning skallbeslå av en lagfaren domare och två nämndemän, varvid samtliga domare skall ha individuellrösträtt. Motionsärendeom omröstningsreglerna i brottmål i överrätt 1 utskottets av godkända betänkande JuU1977/78:6 har behandlats moiionen 1975/76:1094 som kritiserar stadgandet i 29kap. 3§ tredje stycket RB, vari för överrältsprocessen föreskrivs ett systemmed utslagsröst för ordföranden vid särskild omröstning huruvida villkorlig domskall meddelas eller skyddstillsyn, ungdomsfängelse eller internering ådömaseller förordnande meddelas om överlämnande till särskild vård, så ock eljest,då ej någon mening kan anses som lindrigare. Under remissbehandlingen avmotionen belystes de tillämpningssvårigheter som berörda omröslningsreglervållat. Utskottet får hänvisa till redogörelsen härför i del nämndabetänkandet. Utskottet konstaterade att motionsspörsmålet hade ett nära sambandmed andra regler, vilka - liksom regeln i 29 kap. 3 § tredje stycket RB- utgårfrån uppfattningen alt det i stor utsträckning inte är möjligt att göra enobjektiv jämförelse med hänsyn lill svårhetsgrad mellan olika påföljder. Ibetänkandet uttalade utskottet bl. a. följande: Vid ställningstagande lill frågan om nubör la initiativ till ändringar i den nuvarande regleringen måste enligtutskottets mening beaktas pågående utredningsarbete rörande BrB:spåföljdssyslem. Som angetts i det föregående väntas ungdomsfängelseulredningeninom kort lägga fram förslag till ett stort antal ändringar avpåföljdsreglerna. Utformningen av påföljdssystemel överses också avbrottsförebyggande rådels arbetsgrupp för kriminalpolitik. Resultatet av dennaöversyn, som f ö. direkt lar sikte på bl. a. frågor om olika påföljdersinbördes svårhei, kommer alt läggas fram . Både motionsspörsmålet ochövriga därmed sammanhängande frågor kommer således alt inom den närmaste lidenaktualiseras inom regeringens kansli. Med hänsyn härtill saknas enligtutskottets mening skäl till någon åtgärd i anledning av moiionen. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånjustiliekanslern (), riksåklagaren (), hovrätten över och ,, , domareförbund.Landsorganisationen i (LO), ()och Centralorganisationen /SR. Tingsrätten har bifogat yttrande frånStockholms nämndemannaförening. Motionsförslaget (år ettblandat mottagande av remissinstanserna. JK, RÅ, JuU 1977/78:33 10 Domareförbundetoch /SR avstyrker bifall till motionen. Tingsrätten ställer sigprincipiellt inte avvisande till förslaget men finner en prioritering avlagstiftningsfrågan inte erforderiig. Hovrätten finner inga skäl tala motförslaget. , LO och TCO saml nämndemannaföreningen tillstyrkerbifall till moiionen. JK hänvisar till förarbetena till den år 1969beslutade underrältsreformen och påpekar alt tanken på en individuell rösträttdå varaktuell men avvisades. Han anför vidare bl. a. följande: Skälen lill den negativa inställningen var fiera.Bl. a. underströks i propositionen (s. 199), alt man inte kunde bortse från detuppenbara förhållandel alt den lagfarne domaren genom utbildning och träningoch genom alt han är den i målet bäst insatte har större möjligheter än den enskildenämndemannen att komma lill ett materiellt rikligt resultat saml att del därförinte var naturligt alt hävda, att varje nämndeman borde betraktas som en medyrkesdomaren jämställd meddomare. Av betydelse för ställningstagandet synesockså ha varit, att elt system med individuell rösträtt skulle aktualisera enrad följdproblem, som ej skulle bli alldeles lätta att bemästra. Man pekade bl.a. på de situationer där omröstningen avsåg ett val mellan fler än två meningari en påföljdsfråga (s. 200). De synpunkter som fällde utslaget vid övervägandenaår äger enligt JK alltjämt giltighet. Den reglering som då infördes synesenligt hans mening ha fungerat tillfredsställande, och han anser inte att någotbehov all frångå den gällande ordningen har påvisats av motionärerna. Även RÅ erinrar om övervägandena i samband med 1969års reform. 1 delta hänseende uttalar RÅ bl. a. alt departementschefen ansågstarka skäl tala mot en ordning som formellt bygger på individuell rösträtt. a. anfördes alt hänsyn måsle las lill alt detnågon gång kan föreligga tre eller undantagsvis fier meningar i t. ex. enpåföljdsfråga och att det i sådant fall vore minst sagt tveksamt om del ärlämpligt med ett system som formellt innebär individuell rösträtt för allaledamöter i underrätt. Vidare befarades individuell rösträtt leda lill altdetaljutformningen av domen inte kan ske ulan all nämndemännen får medverkaeller åtminstone la del av avfattningen innan domen meddelas. Mot dennabakgrund utformades omröstningsregierna i enlighet med det traditionellasynsättet på nämndinstilulel på den kollektiva omröstningsformens grund. RÅ kan i och för sig dela de synpunkter som harframförts lill stöd för att lekmannainflytandet, vars värde är allmänt erkänt,görs större i brottmåls-processen. Särskilt i brottmålen har lekmannadomarenspeciella förutsättningar att på grundval av egna erfarenheter och åsikterbilda sig en uppfattning om de frågor som kommer under bedömande. RÅ anseremellertid att individuell rösträtt - med hänsyn lill omröstningsreglernasnuvarande utformning- inte skulle fä någon större praktisk betydelse. Redanenligt nu gällande omröstningsregler dikteras utgången av den mening som JuU 1977/78:33 11 En tillämpning av sedvanliga omröslningsregler skulle enligtRÅ få betydelse endast i det fall att två meningar, som vardera omfattas av treav de i avgörandet deltagande personerna, står mot varandra och den mot dentilltalade strängaste uppfattningen bidträds av ordföranden. Med formelltindividuell rösträtt riskerar man, som har framhållits proposition,en rad praktiska olägenheter. Enligt RÅ:s uppfattning uppvägs inte dessaolägenheter av värdet av ett formellt ökat röstvärde för nämndemännens röster. Hovrätten tar i sitt yttrande upp den under 1969års reformarbete framförda tanken all nämndemannens juridiska ansvar för domenutgjorde hinder för individuell rösträtt. Närdet nu gäller all ta ställning lill frågan om en fullt genomförd individuellrösträtt för nämndemännen i underrätt måste enligt hovrättens meningsjälvfallet beaktas alt utvecklingen i samhället efler 1969 gått mot ett vidgatlekmannainflytande inom allt fler områden. Såsom viktigast i detta sammanhangnämner hovrätten lagstiftning, varigenom infördes bestämmelser ommedverkan av nämndemän i hovrätt och i kammarrätt. Sedan den 1 januari 1977deltar således nämndemän vid avgöranden i hovrätt av brottmål, där i detsärskilda fallet anledning förekommer att döma till annan påföljd än böter,samt i vissa familjemål. Hovrätt är i dessa mål domför med tre lagfarna domareoch två nämndemän. Hovrätten framhåller att ledamöterna har individuellrösträtt och alt införandet av de nya bestämmelserna angående hovrättssammansättning inte har föranlett någon förändring i sak av lagreglernaangående nämndemans juridiska ansvar för domen. Således gäller alltjämt attendast där nämnden ensam bestämt rättens avgörande, svarar för detta envar sommed sin röst bidragit därtill. Hovrätten konstaterar att en fullt genomfördindividuell rösträtt alltså inte i detta sammanhang har medfört den förändringbeträffande ansvaret för domen som departementschefen ansåg nödvändig.De argument mot individuell rösträtt som anfördes under förarbetena till 1969års lagstiftning torde därför enligt hovrättens mening ha föriorat sådanbärkraft att de ej kan åberopas mot motionärernas förslag. Hovrätten finner ejheller andra skäl tala mot förslaget. I fortsättningen anför hovrätten bl. En fullt genomförd individuell rösträtt förnämndemännen, där vid lika röstetal den lindrigaste meningen skall gälla,kommer självfallet att i vissa situationer medföra att utgången i ett brottmålblir annan än den skulle bli med tillämpning av nu gällande omröslningsregler.Det är exempelvis fallet när omröstningen uteslutande gäller fängelsestraffelslängd. Vanligare är dock den situationen där valet slår mellan fängelse och enicke frihetsberövande påföljd, exempelvis när ordföranden och två nämndemänförordar fängelse medan tre nämndemän röstar för villkoriig dom. 1 det falletkommer elt genomförande av förslaget att sakna verkan i förhållande till vadsom gäller . Lagreglernas innebörd är nämligen att, när omröstningen gällerfrågan huruvida villkoriig dom skall meddelas eller skyddstillsyn, ungdomsfängelseeller internering ådömas eller förordnande meddelas om överläm- JuU 1977/78:33 12 nandetill särskild vård, dessa icke innefattar någon jämförelse mellan lindrigareoch svårare påföljd. Detta betraktelsesätt är i viss mån konstlat ochsvårförståeligt. Del torde ofta förhålla sig så att den åtalade och hansförsvarare energiskt arbetar för att han skall få kriminalvård i frihet ochundgå fängelse. Lagens ståndpunkt att dessa påföljder vid omröstningen ickebetraktas som lindrigare än fängelse måsle ju då te sig alltför teoretisk. Dethade varit naturligare att genom en uttrycklig lagregel ange i vilken ordning olika tänkbara påföljderskall anses lindrigare vid omröstningen. Problemethur den berörda frågan skall lösasär närmast av teknisk art. För att illustreraburman kan komma till rätta med de angivna olägenheterna har hovrättenupprättat en skiss över hur 29 kap. 3 S lämpligen bordeutformas. Vid omröstning gälle den mening som omfattas av merän hälften av ledamöterna. Har någon mening erhållit hälften av rösterna och ärdenna den lindrigaste eller, om ej någon mening kan anses som lindrigare, biträtts av ordföranden, gälle den meningen. Vid omröstning om påföljdenskall den anses som svårare i ordningen böter, villkorlig dom, skyddstillsyn,överiämnande lill särskild vård, fängelse, ungdomsfängelse, internering. Hovrätten ifrågasätter slutligen om inte del sistdiskuterade problemet bör behandlas med den av motionärerna väcktafrågan. Efler att ha erinrat om övervägandena bakom 1969års reform förklarar tingsrätten all den rent principiellt inte ställer sigavvisande lill en reform i enlighet med vad motionärerna förordar. Nuvarandeomröstningsregler har emellertid enligt tingsrättens mening fungerat så väl attnågon prioritering av den väckta lagstiftningsfrågan inte synes erforderiig.Full individuell rösträtt för nämndemännen bör för den skull inte genomförasinnan de praktiska konsekvenserna av en sådan åtgärd tillfredsställandeutretts. Avslutningsvis föreslår tingsrätten att räitegångsulredningen (Ju1977:06) får utreda även den aktuella frågan. delar motionärernasuppfattning att liden nu är mogen att övergå lill elt system med fulltgenomförd individuell rösträtt. och tillstyrker bifall lillmoiionen utan särskild motivering. vitsordar inledningsvismotionärernas uttalande all erfarenheterna av nämndens ökade inflytande vidtingsrätterna genomgående varit gynnsamma. Vissa skäl talar otvivelaktigtockså enligt av individuell rösträtt för nämndemän itingsrätt. Förbundet anser det emellertid kunna ifrågasättas om nämndensställning verkligen skulle stärkas nämnvärt, om nämndemännen erhåller sådanrösträtt. Till utveckling av sin ståndpunkt anför förbundet vidare bl. Efter lingsrältsreformen har den enskildenämndemannen fått ell större inflytande än han tidigare hade. Redan minskningenav nämndens storiek JuU 1977/78:33 13 Den väsentligaste orsaken till det ökade inflytandet äremellertid ändringarna i omröstningsregierna, som innebär att det -om tvåmeningar står mot varandra - krävs två nämndemän på ordförandens sida för alldennes mening skall bestämma domen. Varje domares röst väger i princip likatungt, dock att den lagfarne domaren har ulslagsrösl. Den i brottmål vid likaröstetal gällande omröslningsprincipen att den mildaste meningen skall segragäller ej för tingsrätterna. Föreligger två olika meningar, har den enskildenämndemannen alltså redan nu ett myckel stort inflytande. Del kan väl knappastpåstås all inflytandet skulle öka i högre grad i fall vid lika röstetal domenbestämdes enligt principen om mildaste meningen i stället för enligtordförandens ulslagsrösl. Annoriunda förhåller det sig i de fall då tre ellerflera meningar föreligger. I dessa situationer skulle nämndemän oftare kommaall bestämma domen, om de hade individuell rösträtt i stället för en kollektivröst. Fallen är dock praktiskt mindre betydelsefulla. Om vid överläggningenskulle yppas så många meningar, lär i allmänhet skillnaden mellan deförekommande uppfattningarna inte vara större än alt de kan sammanjämkas.Nämndemännen har sällan inbördes olika meningar om domskälen. Hur dessa skallutformas är mer en fråga för yrkesdomaren. Antalet fall då vid del slutligaavgörandet flera meningar än två föreligger torde därför ej bli stort. Delmå vidare framhållas att erfarenheterna av den nuvarande ordningen, enligtvilken nämndemans skiljaktiga mening skall antecknas i protokollet, visar attdel är jämförelsevis sällan som nämndeman är skiljaktig och att det är ytleriigtsällsynt att skiljakligheler förekommer i sådan omfattning att en regel omindividuell rösträtt för nämndeman skulle ha lett lill annat resultat än vadsom följer av nuvarande regler. Mot individuell rösträtt för nämndemän hartidigare åberopats att den lagfarne domaren genom sin utbildning och rutin ochgenom att han är den i målet bäst insatte har större möjlighet än den enskildenämndemannen att komma lill ett materiellt riktigt resultat. Den enskildenämndemannen borde därför ej betraktas som en med yrkesdomaren jämställdmeddomare. Ylteriigare ett argument mot individuell rösträtt som brukarframföras är alt nämndens inflytande främst bör göra sig gällande vid denöverläggning som regelmässigt föregår omröstningen. Där kan nämndemannen med sinpraktiska erfarenhet påverka yrkesdomaren. Avstort intresse är också vad departementschefen i propositionen lilllingsrältsreformen anför mot individuell rösträtt (prop. 44/1969 s. 201).Departementschefen uttalar där bl. a., att man måste ta hänsyn till frågorna omdet juridiska ansvaret för domen och om medverkan vid domens avfatlning, all omindividuell rösträtt skall gälla det svårligen kan motiveras att nämndemänneninte skulle ha samma ansvar fördomen som ordföranden samt all detta i sin lurleder till att detaljutformningen av domen inte gärna kan få försiggå utan attnämndemännen på ena eller andra sättet får medverka eller åtminstone tar del avavfattningen innan domen meddelas. En ordning med individuell rösträtt skulledärför belasta arbetet vid underrätterna ulan att man därigenom i sak skullevinna något. Förbundet vill för sin del ansluta sig lill departementschefenssynpunkter. Med hänsyn lill att individuell rösträtt endast i begränsadomfattning skulle ge ökat inflytande för lekmännen torde ell genomförande avprincipen om individuell rösträtt icke uppväga de i det föregående redovisadeolägenheterna. Förbundet framhåller ylteriigare att även andraölägenheter är förenade med förslaget. Utrymmet för en tillämpning av regeln omatt i brottmål vid JuU 1977/78:33 14 likaröstetal den lindrigaste meningen skaff "galla (29 kap. 3"§"KB) är mycket begränsat ihögsta domstolen och också i hovrätt, eftersom antalet domare i dessainstanser i regel är ojämnt. 1 tingsrätt är antalet ledamöter däremot vanligenjämnt, ordförande och fem nämndemän. Enligt förbundet kan därför densituationen där lätt tänkas uppslå att röstetalet blir lika. Införs nuindividuell röslrält för nämndeman, måsle i sådan fall den lindrigaste meningengälla. Med hänsyn till det stora urvalet av ej jämförbara påföljder kommeremellertid regeln om den lindrigaste meningen ofta ej att bli tillämplig.Konsekvensen blir då enligt förbundet alt vid lika röstetal för likställdapåföljder ordföranden i stället kommer att få utslagsröst. 1 anslutning härtillerinrar förbundet om alt berörda regler, såsom förbundet närmare utvecklat isitt remissvar över motionen 1975/76:1094, kan leda till resultat som för dentilltalade och allmänheten känns slötande för rättskänslan, t. ex. då valetstår mellan fängelse och villkoriig dom. Ett införande av individuell rösträttskulle därför enligt förbundet göra den i nämnda motion påkallade översynen avomröstningsreglerna ännu mer angelägen. Förbundet påpekar vidare att det avremissvaret också framgår, att omröstningsregierna över huvud är svåra atttillämpa. Enligt förbundels mening kan en ordning med individuell rösträtt ejgenomföras utan alt omröstningsregierna blir föremål för en översyn. En sådan översynfordrar naturligtvis alt ett flertal andra frågor av straffprocessuell art sesöver, exempelvis reglerna i 31 kap. 10 § RB om återbetalningsskyldighel vidfällande dom och 51 kap. 25 § RB om reformaiio in pejus. Förbundet konstateraratt ett genomförande även så till synes enkel reform som individuell rösträttför nämndemän således nödvändiggör ett komplicerat lagstiftningsarbete. LO ansluter sig till motionärernas krav underhänvisning till att den föreslagna lagändringen framstår som en naturlig konsekvensav tidigare lagändringar när del gäller lekmannainflytandet inom rättsväsendel. /SRanför i sitt yttrande följande: Den i motionen föreslagna reformen innebär attordförandens utslagsröst vid olika meningar avskaffas i brottmål och i stället denmildaste meningen skall segra. Om det enbart gäller en påföljdsfråga kundevissa skäl synas tala för reformen. Emellertid skulle den föreslagna regelnkomma all gälla även i sådana fall där meningsskiljaktigheten avser en gärningsstraffbarhel eller straffrättsliga rubricering. Där har den lagfarne domarengenom sin utbildning och rutin enligt /SR:s mening större möjligheter änden enskilde nämndemannen att komma till ett materiellt riktigt resultat.Härtill kommer alt förslaget medför ett ansvar för nämndemännen fördetaljutformning av domen, vilket skulle tynga hanteringen av målen vidtingsrätterna och medföra extra arbetsuppgifier av administrativ ochorganisatorisk art. Vidare är regeln om den lindrigaste meningens företrädeofta svårtillämpad eftersom det finns så många olika slags påföljder som ilagens mening är av samma svårighetsgrad. Man kan därför i åtskilligasituationer ändå inte undvara ordförandens ulslagsrösl. Vidare kan förekommasituationer då flera än två meningar yppas. Erfarenheterna av nu gällandeordning ger vid handen att JuU 1977/78:33 15 skiljakligheleri sådan omfattning alt individuell rösträtt för nämndemännen skulle ha lettlill annan utgång i målet sällan förekommer. Alt för dessa fåtaliga fallgenomföra en reform som skulle leda till ett inte obetydligt merarbete förtingsrätterna kan inte anses meningsfullt. De nuvarande reglerna har genomförtsrelativt och visat sig fungera väl. /SR avstyrker därför att förslagetgenomförs. Moiionen 1976/77:455 berör reglerna irättegångsbalken (RB)om omröstning i brottmål i tingsrätt. Motionärerna ansertiden vara mogen att införa en ordning med fullt genomförd individuellrösträtt. 1 brottmål bör enligt motionärerna vid lika röstetal den lindrigastemeningen gälla. I motionsyrkandei efterlyses förslag till de lagändringar sombehövs för all åstadkomma ett system med fullt genomförd individuell rösträttvid de allmänna domstolarna. Individuellröslrält förekommer enligt gällande rätt i hovrätt och i viss utsträckning itingsrätt. Irättskipningen i tingsrätt medverkar nämnd jämte lagfaren ordförande i brottmåloch s. k. familjerättsmål. Nämnden består i regel av fem nämndemän. I andratvistemål än familjerältsmål är tingsrätt domför med tre eller fyra lagfarnadomare. Enligt huvudreglerna för hovrätts domförhet i brottmål ochfamiljerättsmål är hovrätt i sådana mål domför med tre lagfarna domare och tvånämndemän. a. vissa brottmål och i andra tvistemål än familjerältsmål ärhovrätt domför med fyra eller fem lagfarna domare. Denuvarande reglerna för omröstning i tingsrätt då nämnd deltar tillkom ihuvudsak genom underrätlsreform. Reglerna är formellt utformade på denkollektiva omrösiningsformens grund men har elt sådant reellt innehåll att mani de praktiskt mest betydelsefulla fallen -dä två meningar slår mot varandra-når samma resultat som om individuell rösträtt hade gällt. Ordförandens meningvinner sålunda vid ställningen 3-3 men förlorar om ordföranden tillhörminoriteten vid ställningen 2-4.1 de mera sällsynta fall då flera än tvåmeningar yppats och erforderligt antal nämndemän inte förenar sig om en meninginnebär nuvarande ordning att ordförandens mening gäller. Enfullt ut genomförd individuell rösträtt tillämpas i tingsrätt när rätten beslårav enbart lagfarna domare, dvs. i andra tvistemål än familjerättsmål. Delsammagäller i hovrätt oavsett om rätten består av enbart lagfarna domare eller avlagfarna domare och nämndemän. Föromröstning vid individuell rösträtt finns en majoriietsregel, enligt vilken denmening skall gälla som omfattas av mer än hälften av rättens ledamöter. Närdenna regel ej kan tillämpas gäller olika bestämmelser för tvistemål ochbrottmål. 1 tvistemålen gällersålunda, då majoritet ej uppnåtts, att den mening skall JuU 1977/78:33 16 gällasom fått hälften av rösterna och däribland ordförandens. Två kompletterandebestämmelser ges för bestämmande av utgången i målet i de fall då flera än tvåmeningar framkommer och ingen av dem skall gälla på grund av majoritetsregelneller lill följd av bestämmelsen om ordförandens ulslagsrösl. Den enakompletleringsregeln avser fall då omröstningen rör sig om penningar ellerannat som utgör viss myckenhet. I dessa fall tillämpas en ordning medsammanläggning av röster större belopp med röster för ett lägre belopp.Avser omröstningen annat än viss myckenhet gäller principen om relativmajoritet samt, vid lika röstetal, utslagsröst för ordföranden respektive denfrämste bland ledamöterna. Omvid omröstning i brottmål i hovrätt majoritet ej uppnåtts enligt huvudregelnmen någon mening erhållit hälften av rösterna, skall den meningen gälla om denär den lindrigaste. Kan vid lika röstetal inte någon mening anses somlindrigare har ordföranden ulslagsrösl. Detta gäller t. ex. vid särskildomröstning huruvida påföljden skall bestämmas till villkorlig dom,skyddstillsyn, ungdomsrängelse eller internering. Liksom beträffande omröstningeni tvistemål ges kompletterande bestämmelser för fall då flera än två meningarframkommer och ingen av dem skall gälla. Också här gäller en ordning medsammanläggning av röster. Sammanläggningsprincipen kan emellertid intetillämpas när inte någon mening kan anses som ogynnsammare för den lillialade.I sådant fall gäller den nämnda principen om relativ majoritet och, vidlika röstetal, ulslagsrösl för ordföranden respektive den främste blandledamöterna. Denu beskrivna reglerna för omröstning i brottmål i hovrätt i fall då inte någonmening kan anses som lindrigare för den tilltalade än annan mening hartillkommit mot bakgrunden av rikt varierade påföljdssystem ochden i samband med införande uttalade uppfattningen att del isiorutsträckning inte är möjligt att göra en objektiv jämförelse mellan olikapåföljder med hänsyn till svårhetsgrad. Utvecklingenhar på olika områden av samhällslivet gått i riktning mot ellallt större lekmannainflytande. Detta gäller även rättskipningen i de allmännadomstolarna. Utskotlet vill erinra om alt underrätlsreform medfördeelt ökat individuellt inflytande för lekmän i allmän underrätt bl. a. genomminskningen av nämndens storiek från sju till fem nämndemän.