bet · G101LU26 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om vissa frågor rörande jordbruksarrende I detta ärende behandlar utskottet följande underden allmänna motionstiden väckta motioner: A. motionen1977/78:526 av () och () vari yrkas att beslutar att hos regeringen anhålla att arrendelagskom- mittén flr i uppdrag att utreda frågorna om sidoarrende i enlighet med vad som anförts i motionen, B. motionen1977/78:1009 av m. fl. (vpk) vari yrkas att hos regeringen begär följande åtgärder för att förbättra arrendato- rernas ställning: 1. införandeav ett system för priskontroll av arrenden som även möjliggör sänkning av arrendeavgifterna, vilka efter 1970 stegrats oproportionerligt, 2. förslag till lagändring med syfte att garanteraarrendatorn rätt till sådan värdeökning, som uppkommer på grund av egnainsatser, 3. förslag till lag om besittningsskydd underarrendatorns livstid, 4. förslag till lag som möjliggör för arrendator påstatlig mark och under fideikommiss att alltid kunna överklaga markägarensbeslut till regeringen. C. motionen1977/78:1479 av () vari yrkas att hos regeringen begär att arrendelagskommittén genom tilläggsdirektiv flr i uppdrag att - på satt angivits i motionen - undersöka kommunernas avtalspraxis i fråga om gårdsarrenden och föreslå de lagändringar som kan föranledas därav. Jordbruksarrende föreligger när jord genomarrendeavtal upplåtes till brukande. Regler om sådana arrenden har intagits i 9kap. jordabalken (JB) .som trädde i kraft den . 1 kapitlet skiljsmellan jordbruksarrenden, som omfattar bostad för arrendatorn, s. k.gårdsarrenden, och övriga jordbruksarrenden, s. k. sidoarrenden. Avtalom jordbruksarrende skall enligt 9 kap. I § JB träffas eller förarrendatorns livstid. Ärarrendetiden inte närmare bestämd i avtalet gäller 1 1977/78. LU 1977/78:26 2 1 fråga om gårdsarrenden gäller vidare en minimitid av fem år.Denna regel är i princip tvingande. Har i arrendeavtal angivits en kortarearrendetid än , gäller avtalet därför , om inte avtalsparternainhämtat arrendenämndens godkännande av den överenskomna kortare arrendetiden. Denovannämnda minimitidsregeln vid gårdsarrende gäller inte om jordägaren ärkommun. Vid kommunala arrenden är minimitiden endast . Att kommunmedgivits rätt till kortare arrendeupplåtelser än övriga markägare - inklusivestaten - har motiverats med att kommunen kan behöva med relativt kortamellanrum fl till stånd en prövning av huruvida arrendatorns besittningsrättskall bestå. Enligt arrendereform rådde ett direktbesittningsskydd på s. k. sociala arrenden. Reglerna gällde bara för mindregårdar och under förutsättning att ägaren tillhörde vissa kategorier avjordägare. Denna reglering ansågs emellertid inte tillräcklig, och i sambandmed jordabalkens tillkomst underkastades hithörande bestämmelser betydandeändringar. Utgångspunkten var därvid att besittningsskyddsreglerna inte såsomtidigare borde anknytas till vissa arealgränser eller jordägarkategorier. Enallmän målsättning för reformen var vidare, att reglerna om besittningsskyddskulle syfta till att skapa trygghet för arrendatorn till hem och näring ochatt således rätt till förlängning av avtalet i första hand borde föreligga, närarrendet omfattar bostad för arrendatorn. Enligtde nya arrendereglerna i 9 kap. JB har arrendatorn ett direkt besittningsskyddvid gårdsarrenden. Även vid sidoarrenden har arrendatorn besittningsskydd underförutsättning att arrendetiden överstiger . Besittningsskyddetär så utformat att arrendatorn, om arrendeavtalet sägs upptill arrendetidensutgång, har rätt att i princip få avtalet förlängt. I en tvist om föriängningav arrendeavtalet skall arrendatorns intresse av förlängt arrende vägas motjordägarens intresse att fl disponera över arrendestället på annat sätt.Avvägningen skall ske med tillämpning av de besittningsskyddsbrytande grundersom anges i 9 kap. 8 § första stycket JB. I sex punkter räknas de grunder uppvilka ger jordägaren rätt att ta tillbaka arrendet. För att undvikarättsosäkerhet innehåller lagen en uttömmande uppräkning av alla de situationerdär besittningsskyddet kan komma att brytas. Någon allmänt hållengeneralklausul som medger att besittningsskyddet kan få brytas även i andrafall har- i motsats till vad som gäller vid hyra enligt 12 kap. 46 § förstastycket 10. JB - inte upptagits i förevarande paragraf Detta har skett främstmed tanke på jordbruksarrendators trygghetsinlresse. De situationer sombeskrivs i de ovannämnda sex punktena och som kan leda till att arrendeavtaletinte föriängs är följande. 1.Arrenderätten är förverkad eller avtalet kan uppsägas därför att ställdsäkerhet försämrats. LU 1977/78:26 3 Arrendatorn har i annat fall åsidosatt sinaförpliktelser i sådan mån att avtalet skäligen inte bör föriängas. Jordägaren själv eller nära anhörig till honomskall bruka arrendestället. Det krävs dock att jordägaren gör sannolikt attsådant övertagande kommer att ske. Blotta påståendet därom är intetillräckligt. Någon prövning av det lämpliga i att brukningen övertas av jordägareneller hans anhöriga skall inte ske. Jordägaren gör sannolikt, att arrendestället behövsför en mer ändamålsenlig indelning i brukningsenheter. I viss utsträckningfinns möjlighet att ta hänsyn även till arrendatorns intresse. Föriängningskall sålunda ske, om det av särskilda skäl är obilligt mot arrendatorn attarrendeförhållandet upphör. Jordägaren gör sannolikt, att arrendestället skallanvändas i enlighet med fastställd stadsplan eller byggnadsplan. Jordägaren i annat fall gör sannolikt, attarrendestället skall användas för annat ändamål än jordbruk. Det krävs dockytteriigare att det inte skall vara obilligt mot arrendatorn attarrendeförhållandet upphör. Enligt JB måste jordägaren säga upp avtalet intebara när han vill att avtalet skall upphöra utan även när han endast önskar fåtill stånd en ändring av arrendevillkoren. Vill arrendatorn att arrendet skallföriängas men att villkoren skall ändras, måste han också säga upp avtalet. Avsärskild betydelse, när det gäller ändring av arrendevillkoren, är frågan omarrendeavgiftens storlek. Enligt 9 kap. 9 § JB skall arrendeavgiften vidoenighet mellan parterna fastställas till skäligt belopp; den arrendeavgiftjordägaren fordrar skall därvid godtas om den inte är oskälig. Vid dennabedömning har arrendenämnden enligt förarbetena att utgå från rådandemarknadsförhållanden. har alltså att söka ledning av vad somgäller vid jämföriiga arrenden eller, om en sådan jämförelse inte är möjlig,söka bilda sig en uppfattning om vad arrendatorer i allmänhet kan antas varaberedda att betala. Bestämmelsernai 9 kap. 9 § JB undergick viss redaktionell jämkning. Syftet medjämkningen, som hade sin motsvarighet när det gällde reglerna om prövning avhyra i 12 kap. 48 § JB, angavs vara att undanröja risken för missförstånd attbestämmelserna skulle ge jordägaren rätt att vid förlängning ensidigt bestämmaavgiften för den fortsatta arrendeperioden. Både jordägaren och arrendatorn har ett ansvar förarrendeställets skick, Lagen fördelar detta ansvar mellan parterna på följandesätt, Arrendatorn är enligt 9 kap, 15 § JB skyldig att vårda och underhållaarrendestället. LU 1977/78:26 4 Försämrasdetta genom att arrendatorn eftersätter sina åligganden har jordägaren rätttill ersättning vid avräkning. Vid fall av.vanvård förverkas arrenderätten.Bestämmelsen i JB om underhållsskyldigheten innebär viss ökad skyldighet förarrendatorn i jämförelse med vad som tidigare gällde vid sociala arrenden, dåarrendatorn endast svarade för mindre reparationer, IJB uppställs inte något krav på att arrendestället skall vara i något visstskick vid tillträdet. Inte heller åläggs någon av parterna att förbättra arrendestället.Omfattar arrendet bostad åligger det dock jordägaren enligt 9 kap, 17 § JB attvid tillträdet avlämna bostaden i det skick som föreskrivs i hälsovårdsstadgan. Byggnadsskyldighetenlägger lagen i princip på jordägaren. Denne skall således svara för de ny- ochombyggnader, som även vid en av arrendatorn omsorgsfullt fullgjordunderhållsskyldighet ofrånkomligen måste utföras. Enligt 9 kap. 18 § JBinträder jordägarens byggnadsskyldighet när en byggnad eller anläggning utanarrendatorns vållande skadats eller förslitits i sådan grad att anläggningenför att tjäna sitt ändamål måste byggas om eller ersättas med en ny. När enbyggnad eller anläggning nått detta stadium förs den alltså av lagen över frånarrendatorns till jordägarens ansvarsområde. Fullgör inte jordägaren inomskälig tid efter anmaning sin byggnadsskyldighet får arrendatorn utföra arbetetpå hans bekostnad. Bestämmelserna om jordägarens byggnadsskyldighet gällerinte i fråga om hägnad eller annan anläggning av sådan art att dessfullständiga iståndsättande faller inom arrendatorns underhållsskyldighet. Inteheller gäller bestämmelserna beträffande byggnad eller anläggning som enligtarrendeavtalet är undantagen från underhållsskyldigheten. Denbristsituation som har rått, när det gäller lämpliga arrenden,har i kombination med gällande avtalsfrihet på området lett till att det ansvarför nödvändiga investeringar som enligt ovan åvilar jordägaren i realiteten harkommit att alltmer skjutas över på arrendatorn. Avintresse i detta sammanhang är också det i 9 kap. 31 § JB intagna förbudet förarrendator att överiåta arrenderätten utan jordägarens samtycke. Från förbudethar villkorat undantag medgivits vid vissa långtidsarrenden.Kvalifikationstiden var ursprungligen men är minst tioår. Undantaget är så utformat att arrendator som innehar arrende med enarrendetid a v m i nst äger - om annat ej avtalats - överiåtaarrenderätten till annan med vilken jordägaren skäligen kan nöjas. Arrendatornskall dock först hembjuda arrendet till jordägaren med skyldighet för denne attutge skälig ersättning för arrenderättens värde. LU 1977/78:26 5 I motionen erinras inledningsvis om attlandsbygdens avfolkning alltjämt fortgår. Enligt motionärerna har utvecklingenpåskyndats av strävandena efter rationaliseringseffekter och ökadspecialisering liksom av sammanslagningsraseriet i fråga om jordbruk. För atten ytteriigare uttunning av landsbygden skall kunna motverkas måste, menarmotionärerna, mer än utvecklingen i fråga om arrendeförhållandena inomjordbruket uppmärksammas. Andelen arrenderad jordbruksmark ökar,arrendepriserna trissas upp och antalet sidoarrenden blir fler och fler.Sidoarrendena ligger ofta långt från brukningscentrum och kan således iblandutgöra ett hinder för en väl planerad rationaliseringsverksamhet. Arrendelagenär f n, föremål för översyn, och enligt motionärernas mening borde även fråganom särskild reglering av sidoarrende och dithörande frågor tas upp i detpågående utredningsarbetet. Motionärerna framhåller att arrendatorerna,företrädesvis de små arrenda-torerna, i ökande grad drabbas av en rad problem.Stora markägare som kyrkan, domänverket och fideikommissen gör sig enligtmotionärerna övervinster genom ofta chockartade höjningar avarrendeavgifterna. I ökande grad har arrendatorerna själva fltt göraupprustningar, som inte sällan därefter använts som skäl för stegringar avarrendeavgifterna. I åtskilliga fall har detta enligt motionärerna medfört attarrendatorer drivits från sina arrenden, som de nedlagt arbete och kostnaderpå. Dessa tendenser har skapat ökad rättsosäkerhet och även hindrat dem somutan att vara förmögna hyst sådant intresse för lantbruk att de önskatarrendera mark för brukning. Problemen har också tenderat att bli mer utbreddagenom att jordbruksarrenden blivit relativt sett vanligare och genom att ävenandra typer av arrenden - t. ex. småarrenden för fritidsändamål - ökat iomfattning. Motionärernaanser att reformer för att förbättra arrendatorernas ställning är starktmotiverade. Arrendeavgifterna bör av samhället regleras och knytas till någonform av bruksvärdesprincip. Förbättringar utförda av arrendatorn bör i principalltid ersättas eller tillgodoräknas denne. Besittningsskydd bör införas.Hittillsvarande utredningsarbete och tidigare riksdagsbehandling har interesulterat i någonting. Det är därför enligt motionärerna skäl att nuäntligen gör något åt arrendatorernas situation. Motionären erinrar om att lagutskottet hadeatt med anledning av ett motionsyrkande behandla frågan huruvida det generellaundantaget för LU 1977/78:26 6 kommunbeträffande avtalstiden vid gårdsarrenden borde upphävas. I motionen lämnas enredogörelse för utskottets ställningstagande och dess förslag att riksdagenskulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört om angelägenheten av attdet närmare undersöktes dels i vilken utsträckning kommunerna verkligen lätarrendetiden - såsom vid lagens tillkomst förutsatt - bli beroende avomständigheterna i det särskilda fallet, dels om det fanns anledning att ändra gällandeundantagsbestämmelse. biföll dock én av utskottets minoritet avlämnadreservation med yrkande om avslag på motionsyrkandet. Enligt motionärens meningbör arrendelagskommittén nu få i uppdrag att verkställa den av utskottet år1974 förordade kartläggningen. Vid riksdag väcktes tre motioner(1974:652, 975 och 976) med yrkanden som syftade till att förbättraarrendatorernas ställning. Yrkandena avsåg dels det generella undantaget förkommuner från bestämmelsen om minimitid vid gårdsarrende, dels dödsbosbesittningsskydd, dels själva besittningsproceduren, dels arrendeavgiftensstoriek och dels förbudet för arrendator att överiåta arrenderätten.Lagutskottet ansåg i sitt betänkande (LU 1974:35) att frågan om stärkande avdödsbos besittningsskydd i de fall där dödsbo uppkommer under arrendetidenborde bli föremål för utredning. Utskottet tillstyrkte vidare att bestämmelsemaom uppsägning av arrendeavtal och avflyttningsmeddelande sågs över liksom äveninstans- och fullföljdsordningen. När det gällde frågan om arrendeavgifterunderströk utskoUet det angelägna i att en utredning kom till stånd.Utskottets förslag i dessa delar bifölls av . Beträffande frågan om dekommunala arrendeupplåtelserna ansåg utskottets majoritet att det närmare bordeundersökas i vilken utsträckning kommunerna - såsom vid lagenstillkomst fömtsatt - verkligen låtit arrendetiden bli beroende avomständigheterna i det enskilda fallet och om det fanns anledning att ändragällande bestämmelser. biföll emellertid en av utskottets minoriteti en reservation gjord hemställan om avslag på motionsyrkandet. Närdet gäller en närmare redogörelse för utskottets ställningstagande hänvisastill utskottets betänkande LU 1974:35. Frågan om arrendators besittningsskydd vidjordägarens självinträde prövades av riksdag med anledning av enmotion med yrkande om förstärkning av arrendators ställning på denna punkt.Lagutskottet hänvisade i sitt av godkända betänkande (LU 1975:6) tillden av begärda översynen av besittningsskyddsreglerna ochförutsatte att den i motionen väckta frågan skulle ägnas uppmärksamhet viddenna översyn. I motioner till 1976/togs uppfrågor om en priskontroll av arrendeavgifter, om arrendators investeringar, omett stärkande av arrenda- LU 1977/78:26 7 torsbesittningsskydd samt om friköpsrätt för arrendator. konstateradei sitt av godkända betänkande LU 1976/77:27 att den av år1974 begärda översynen av arrendeprisnormerna hade påbörjats och att det enligtdirektiven till arrendelagskommittén var en huvuduppgift för kommittén attöverväga dessa frågor. Eftersom frågan om arrendeavgifterna således var föremålför överväganden ansåg utskottet att syftet med motionsyrkandet redan vartillgodosett. Det kan tilläggas att inom utskottet diskuterades huruvidariksdagen borde begära att statistik upprättades över arrendeavgifterna.Utskottet fann emellertid att ett sådant statistikinhämtande skulle varaförbundet med sådana svårigheter och nackdelar att man borde avstå från detta.En minoritet inom utskottet förordade dock i en reservation att försök skullegöras att få fram en löpande statistik över arrendeavgifter. - När det gälldearrendatorns investeringar framhöll utskottet att den utveckling mot ettöverförande av investeringsansvaret från jordägaren till arrendatorn, somutskottet konstaterat ärende, hade enligt vad utskottetinhämtat fortsatt. Mot bakgrund härav ansåg utskottet det angeläget attarrendatorns möjligheter att kunna tillgodogöra sig värdet av egnainvesteringar förbättrades. Utskottet hänvisade till att frågan då hadeaktualiserats i regeringens kansli genom en skrivelse från Skånearrendatorernassamrådsgrupp och att skrivelsen av regeringen hade överiämnats tillarrendelagskommittén för att tas under övervägande vid fullgörande avkommitténs uppdrag. Med hänsyn till att frågan således var föremål förutredning avstyrkte utskottet motionsyrkandet. - När det gällde frågan om ettstärkande av arrendatorns besittningsskydd avstyrkte utskottet motionsyrkandetunder hänvisning till att besittningsskyddsreglerna var föremål förarrendelagskommitténs översyn. Beträffande slutligen yrkandet om friköpsrättför arrendatorer ansåg utskottet att ett införande av en sådan rätt skulleinnebära betydande nackdelar och kunna allvariigt försvåra den pågåendestrukturrationaliseringen. Eftersom den ovan redovisade skrivelsen frånSkånearrendatorernas samrådsgrupp även innehöll yrkanden om införandet avförköpsrätt och friköpsrätt för arrendator var frågan emellertid föremål förarrendelagskommitténs överväganden. (Ju 1975:04) Med anledning av ovannämnda skrivelse år1974 tillkallades sakkunniga för att göra en begränsad översyn avarrendelagstiftningen. Idirektiven anför statsrådet beträffande frågan om normerna i 9 kap. 9 §JB för fastställande av arrendeavgift och andra villkor vid föriängning avavtal om jordbruksarrende bl, a. följande. Förde sakkunniga blir det en viktig uppgift att överväga de frågor som har LU 1977/78:26 8 aktualiseratsvid riksdagsbehandlingen av motionen 1974:975, I denna del börutredningsarbetet till att börja med inriktas på att ta fram uppgifter om hurbestämmelserna i 9 kap, 9 § JB har tillämpats. Av särskilt intresse är därvidatt fl utrett i vad mån utgående arrendeavgifter, baserade på marginalkostnadsberäkningar,har inverkat på avgiftsnivån i allmänhet. Somchefen för anförde i direktiven för jordförvärvsutredningenär det av stor betydelse att det finns tillgång till arrendemark på skäligavillkor när det gäller att skapa förutsättningar för jordbruks-intresseradepersoner utan eget kapital att ägna sig åt jordbruk. Om det vid översynen avarrendelagstiftningen visar sig att arrendeavgifterna stigit i så hög grad attdetta önskemål inte tillgodoses, bör de sakkunniga överväga vilka ändringar sombör företas i de nuvarande villkorsnormerna, I denna del bör det stå desakkunniga fritt att lägga fram de ändringsförslag som de finner vara meständamålsenliga för att dämpa prisutvecklingen vid upplåtelse avjordbruksarrende. Enlösning som de sakkunniga bör undersöka närmare är den som föreslagits imotionen 1974:975 och som innebär en anknytning av vederlagets storiek tillbl, a, arrendeställets avkastningsförmåga. Därvid bör självfallet desynpunkter beaktas som har framförts vid remissbehandlingen av motionen. Menockså andra lösningar bör prövas. Självfalletborde sakkunniga i denna del av utredningsarbetet ägna särskild uppmärksamhetåt frågan vilka följder för utbudet av jordbruksarrenden som en ändring av JB:svillkorsnormer kan föra med sig. Görs de nya reglerna alltför restriktiva, kandet få negativa effekter i fråga om utbudet, 1 direktiven anförs vidare att de sakkunniga skallbeakta vad som förekommit vid riksdagsbehandlingen av frågan om dödsbosbesittningsskydd. Direktiven behandlar även frågorna om ändring ibesittningsskyddsproceduren och om en ny instans- och fullföljdsordning iarrendetvister. De sakkunniga skall även överväga den väckta frågan omjordägares självinträde samt frågor om arbetsavtal vid arrende och om särskildaräntebestämmelser. Detkan anmärkas att direktiven inte innehåller något om att kommittén kan ta uppandra frågor än dem som uttryckligen omnämns i direktiven, Skånearrendatorernas samrådsgrupp har i skrivelseden till chefen för för arrendelagskommittén, I skrivelsen framställs önskemåloch förslag beträffande vissa frågor som inte omfattas av de ovan redovisadedirektiven. Bl, a, nämns investeringsfrågan, överlåtelserätt, förköpsrätt samtkommuners gårdsarrende och sidoarrende. När det gäller investeringsfrågornaframhålls att dessa vad gäller nybyggnad, utökning av befintligtbyggnadsbestånd och moderniseringar är helt otillfredsställande. Enligtsamrådsgruppens uppfattning bör dessa frågor kunna lösas på olika sätt,nämligen dels genom ett bättre besittningsskydd så att arrendatorerna självavågar investera, dels genom längre kontraktstider med åtföljande skyldighet förmarkägare att inlösa restvärden och dels genom ökade skyldigheter elleråligganden för markägaren att bekosta sådana investeringar som efter prövningav lantbruksnämnd och arrendenämnd befunnits företagsekonomiskt motiverade. LU 1977/78:26 9 Samrådsgruppen anser vidare att förköpsrätt böråterinföras. Även frågan om en lagfäst rätt till friköp av gårdar tillhörandekategorin arrenden sedan historisk tid borde prövas av arrendelagskommittén.Beträffande de kommunala arrendeupplåtelserna anför samrådsgruppen att dengenerella rätten till kortare kontraktstider för kommuner måste avskaffas.Samrådsgruppen säger sig vara väl medveten om att särskilda skäl till undantagmed kortare arrendetider än kan föreligga för denna kategoriegendomarmen anser att dispens på vanligt sätt i så fall kan medges avarrendenämnd. Regeringenhar beslutat att överiämna skrivelsen tillarrendelagskommittén för att tas under övervägande vid fullgörande avkommitténs uppdrag. Regeringen har vidare tillarrendelagskommittén överlämnat följande skrivelser för att tas underövervägande vid fullgörande av kommitténs uppdrag, nämligen dels en skrivelsefrån lantbruksstyrelsen med begäran om en översyn av frågan om längsta tid förarrendeupplåtelser, dels en skrivelse från Föreningen arrendatorerbeträffande frågan om underarrendatorers rättsliga ställning. (Jo 1974:07) tillkallades jordförvärvsutredningen föratt se över jordförvärvslagstiftningen, I direktiven anförs bl, a, att medmarkfrågorna hänger nära samman arrendeförhållanden i frågorom jordbruksjord.Att det finns tillgång till arrendemark på skäliga villkor är enligt direktivenav stor betydelse när det gäller att skapa förutsättningar förjordbruksintresserade personer utan eget kapital att ägna sig åt jordbruk, mån ändringar i jordförvärvslagen och annan marklagstiftning leder tilldämpad markprisstegring, måste detta uppenbarligen fl gynnsam inverkan påarrendeprisnivån. Direktiven hänvisar till att frågan om ökade möjligheter tillskälighetsprövning av arrendevillkor kommer att övervägas inomjustitiedepartementet. Vidare framhålls att s, k, sidoarrende numera är envanlig form för storlekskomplettering av jordbruken. Utredningen böruppmärksamma detta problem och andra frågor i samband med jordbruksarrenden somkan ha betydelse för utformningen av jordförvärvslagstiftningen. Lantbruksstyrelsens planeringsenhet harar 1976presenterat en undersökning om tillskottsarrendenas utveckling fram till ochmed 1975,1 undersökningen har tonvikten främst lagts på att beskrivatillskottsarrendenas andel i och betydelse för jordbruksföretagens arealmässigastorieksökning. Dessutom beskrivs arrendekostnadernas utveckling mellan åren1963 och 1974, Iundersökningens sammanfattning konstateras att kartläggningen avtillskottsarrendenas omfattning har visat en stor regional spridning i LU 1977/78:26 10 nuvarandeutbredning och i tidigare utvecklingsföriopp. Från en i landet tämligen jämntfördelad liten andel tillskottsarrenderad (7,av landets åkerareal) har en fördubbling av andelen skett i ochSvealand och nära en tredubbling i Norriand, Av all tillskotts-arrenderad åkervid biandbruk hörde till företag med större brukningsyta än 30 ha.Hälften låg i och släUbygder. Hälften av ökningen iarealerna tillskottsarrenden skedde också i dessa områden.Mer än halva ökningen hamnade vid företag större än 50 ha.