bet · G101UU1 · 1977-12-31 00:00:00 — medanledning av berättelse om 25:e session svenska delegation har iredogörelse /77: 21 lämnat en berättelse angående rådets tjugofemtesession, som ägde rum i den 31 mars3 . Förhållandet attrådet kunde fira sitt 25-årsiubileum satte sin prägel påsessionen. Iberättelsen redogörs i första hand för de ärenden som föranledde rådet att anta18 rekommendationer och fem yttranden till det nordiska ministerrådet rörandesamarbete på olika verksamhetsområden men även för andra frågor och beslut vidsessionen i fråga. Rekommendationernaoch yttrandena avsåg bl. a. ett nordiskt handlingsprogram påarbetsmiljöområdet, en utredning om konsekvenserna av en betydandearbetstidsförkortning, ett program för samarbete på social- ochhälsovårdsområdet, ett samnordiskt program för motverkan av alkoholbruk itrafiken, en undersökning av möjligheterna för nordiskt samarbete beträffandehantering och lagring av radioaktivt avfall, initiativ till avtal omgränskommunalt samarbete, ett nytt handlingsprogram för samarbete inombyggsektorn, en fortsatt utbyggnad av det' biståndspolitiska samarbetet och etthandlingsprogram för förbättrad språkförståelse i . Iredogörelsen refereras vidare främst de svenska inläggen i sessionensgeneraldebatt. I debatten förekom många återblickar på rådets verksamhet undergångna år, värderingar av vad rådet lyckats åstadkomma liksom bedömningar avdet nordiska samarbetets möjligheter . 25-åriga tillvaro synes kunnamotivera att här ges en kortfattad bakgrundsredogörelse för desstillkomsthistoria och för det samarbete som vuxit fram i rådets hägn liksom förde organisatoriska och institutionella former som detta samarbete iklätt sig. Det var i hög grad på danskt initiativ som den ibreda kretsar dryftade tanken att bilda ett nordiskt råd kom att bli omsatt iverklighet. Härtill synes paradoxalt nog ha bidragit den besvikelse många kändeöver de felslagna förhandlingarna om ett skandi- 1 1977/78. UU 1977/78:1 2 Misslyckandet härvidlag blev sålunda en till att såmycket mer energiskt samlas kring andra samarbetsområden än försvarsfrågorna,där de nordiska länderna hade valt att gå skilda vägar. Förslagetom regelbundna möten mellan de nordiska ländernas riksdagar framfördes iaugusti 1951 vid ett delegerademötc i med det nordiskainterparlamentariska förbundet (en avläggare till Interpar-lamentariskaunionen) och fick där ett prompt gensvar. Mötet uttalade sig för tanken attskapa "ett organ bestående av valda företrädare för parlamenten tillregelbundet samråd inbördes och med regeringarna". I debatten härom hadefrån svensk sida pekats på de olyckliga erfarenheter man hade gjort iEuroparådet av den mur som där hade rests mellan den parlamentariskaförsamlingen och ministerkommittén, och för det nordiska organets del hade istället rekommenderats en rådsform där varje delegation inbegrep representanterför såväl parlamentet som regeringen. Så blev också fallet när förslaget omNordiska rådets upprättande efter kommittéarbete och beredning i respektiveregeringar konkretiserades i propositioner till riksdagarna (med undantag förFinland som på detta stadium inte ansåg sig kunna delta) . Enskillnad i förhållandet till det ursprungliga förslaget var att regeringsrepresentanternai rådet undantogs rösträtt. Den första sessionen med kundehållas , jämnt efter det attförslaget om dess upprättande hade lanserats inom interparlamentariskaförbundet. Tillutgångspunkterna för rådets konstruktion hörde att det inte skulle bli någotnordiskt parlament med övernationella befogenheter. Det nordiska samarbetetskulle liksom förut bygga på oinskränkt självbestämmanderätt förmedlemsländerna och på allas frivilliga bifall. Rådets uppgift var sålundanärmast att främja tillkomsten av samstämmiga beslut i medlemsländerna och attåstadkomma detta genom rekommendationer till regeringarna. De valda ombudenför parlamenten skulle representera olika politiska meningsriktningar ochförutsattes agera i sin personliga politiska egenskap och inte delegationsvis.Rådets funktion blev förutom att vara ett nordiskt debattforum att behandlaförslag dels från regeringarna, dels från parlamentsombuden i rådet. avrådets verksamhet tycks man ha haft svårt att finna ett fullttillfredsställande arbetssätt, inte minst till följd av en brist på konkretaförslag från regeringssidan. Det var ju på en aktiv växelverkan mellan rådetoch regeringarnas insatser som rådets effektivitet berodde. Ändå kunde underdessa år så pass betydande beslut genomföras som överenskommelsen om dennordiska fria arbetsmarknaden, konventionen om social trygghet ochden.nordiska passkonventionen. Stor betydelse för att ingjuta ny vitalitet ochorganisatorisk stadga i UU1977/78:1 3 rådets arbete fick dels tillkomsten av dennordiska samarbets-överenskommelsen (det s. k. ), delsupprättandet av som ett särskilt organ för denordiska regeringarnas samarbete och presidiesekretariat samtav ett ministerrådssekretariat . Härigenom stärktes på ett påtagligtsätt grundvalarna för det nordiska samarbetet och möjliggjordes både enfördjupning och breddning av detta. I den nordiska samarbetsöverenskommelsen, som efterhandkompletterats i vissa stycken, förband sig de nordiska länderna bl. att ytterligareutveckla samarbetet mellan länderna på det rättsliga, kulturella, sociala ochekonomiska området samt i fråga om samfärdsel och miljövård; att i så mångaavseenden som möjligt eftersträva enhetliga regler i de nordiska länderna; att åstadkommaen ändamålsenlig arbetsfördelning mellan länderna. har senareutbyggts med särskilda avtal för vissa samarbetsområden. Ett avtal om detkulturella samarbetet kom , ett transportavtal och enmiljövårdskonvention . I samarbetar denordiska ländernas folkrepresentationer och regeringar. och ,som har viss självstyrelse, är också representerade i rådet genom egna ombud.Rådet har rådgivande, initiativtagande och kontrollerande funktioner och avgerrekommendationer till de nordiska ländernas regeringar eller till är också ett viktigt forum för den allmänna nordiska debatten. Rådet består av 78 valda medlemmar (därav från Danmarksfolketing 16, riksdag 17, allting 6, storting och vardera 18, lagting 2 och 1) och av ettvalfritt antal regeringsrepresentanter. Medlemmarna väljs av: respektiveländers parlamentariska församlingar, medan regeringsrepresentanterna utsesinom respektive- regeringar. Rådets presidium består av fem ledamöter, en frånvarje medlemsland. Presidiet ansvarar för rådets löpande angelägenheter mellanrådets årliga sessioner och biträds härvid av ett samnordisktpresidiesekretariat och av de fem nationella delegationssekretariaten.Presidiesekretariatet finns i . samlas till årliga sessioner som varar 56dagar och i allmänhet hålls i någon av huvudstäderna. Regeringsrepresentantemahar inte rösträtt i rådet, ej heller representanterna för landsstyreeller . Rådet har fem fasta utskott (ett juridiskt utskott, ettkulturutskott, ett social- och miljöutskott, ett trafikutskott och ettekonomiskt utskott) på vilka de valda medlemmarna fördelas. Kartong: S. 3 Diverse ändringar i styckena 1, 6 och 7 UU 1977/78:1 4 gångermellan sessionerna för att förbereda de ärenden som skall behandlas iplenarförsamlingen. Ettärende aktualiseras i rådet huvudsakligen genom medlemsförslag (motioner) ochförslag från regeringar eller ministerrådet (propositioner). Förslagen går somregel ut på remiss till myndigheter och organisationer i de fem länderna innande utskottsbehandlas. Utöver de fem fasta utskotten finns eninformationskommitté och en budgetkommittc. I budgetkommittén ingår tvårepresentanter från vart och ett av de fem utskotten. Dess främsta uppgifter äratt medverka i budgetöverläggningar med ministerrådet om de gemensammanordiska budgetmedlen och att vara rådets kontrollorgan vis-ä-vis . ansvarar för samarbetetmellan de nordiska ländernas regeringar samt mellan regeringarna och . har att fullgöra de uppgifter som följer avHelsingforsavtalet och att i övrigt behandla frågor av betydelse för detnordiska samarbetet. ingår en eller flera regeringsmedlemmar från varje land.Ministerrådet kan vara sammansatt av särskilt utsedda s. k. samarbetsministrareller av fackministrar eller av en kombination, av dessa. Det sammanträdersåledes med olika sammansättning alltefter frågornas natur. Varje land har enröst.och besluten, som skall vara enhälliga, är bindande för medlemsländerna. Detåligger varje lands regering att utse en särskild minister, som har tilluppgift att svara för samordningen av nordiska samarbetsfrågor och förregeringarnas kontakter med . Införvarje ordinarie session i skall ministerrådet avge rapport omdet gångna årets verksamhet och om planerna för det fortsatta samarbetet. Förvarje rekommendation som rådet avgivit skall ministerrådet dessutom lämnameddelande om vilka åtgärder som vidtagits. Ministerrådetbistås i sitt arbete bl. a. av 15 ämbetsmannakommittéer, som var och en haransvar för ett särskilt samarbetsområde. Ministerrådetbiträds i sitt arbete vidare av ett ministerrådssekretariat i och ettsekretariat för kulturfrågor i . Ettnära samarbete äger rum mellan och Nordiska ministerrådet.Parlamentariker och regeringsrepresentanter möts både vid sessionerna och vidandra tillfållen, t. ex. vid vissa utskottsmöten. Rådets budgetkommittéöverlägger regelbundet med samarbetsministrarna. Nordiska rådetssekreterarkollegium, som består av presidiesekreteraren och de nationelladelegationernas huvudsekreterare, diskuterar frågorav gemensamt intresse med samarbets ministrarnas ställföreträdare. UU 1977/78:1 5 har verkat och av alla de resultat som kan tillskrivas rådetsarbete är det några som särskilt står i förgrunden: . trädde överenskommelsenom en gemensam nordisk arbetsmarknad i kraft; undertecknades konventionenom social trygghet, som garanterar flyttade nordiska medborgare samma förmånersom inflytt-ningslandets medborgare; tillkom den nordiskapasskonventionen; ingicks ett kulturavtalför att stärka det nordiska samarbetet på kulturområdet; ingicksöverenskommelsen om samarbete på transport- och kommunikationsområdet; inrättades Nordiskaindustrifonden med uppgift att stödja finansieringen av industriella nordiskaprojekt; trädde deninternationellt sett unika nordiska miljöskyddskonventionen i kraft; tillkom den nordiskainvesteringsbanken som sammanlagt kan ge lån motsvarande 5 .miljarder kronortill investeringar och export av gemensamt nordiskt intresse; på initiativ från har nordiska medborgare numera rätt att rösta i kommunala val efter treårs vistelse i annat nordiskt land; efter beslut vid 25:e session 1977 har gränskommu-ner fått rätt att sarnarbeta överriksgränserna. En stor del av det nordiska samarbetets resultatavser dock betydligt mera "vardagsnära" frågor, som är av storbetydelse för de mänga människor som direkt berörs. studiesocialt stöd kanutnyttjas i de andra nordiska länderna på samma villkor som i hemlandet; nordisk tentamensgiltighet förvissa utbildningar; gemensam nordisk arbetsmarknadför läkare, tandläkare, sjukgymnaster och farmaceuter; elnäten har kopplats samman,produktion, distribution och konsumtion av elenergi samordnas av Nordel; postportot från ett nordisktland till ett annat följer i regel inrikes-taxan; statliga myndigheter kan iflertalet ärenden ta direkt kontakt med varandra utan att behöva gå viautrikesdepartementen; Nordiska hälsovårdshögskolari iGöteborg ger vidareutbildning inom, den allmänna hälsovården. Av de över 600 antagna rekommendationernahar genomförts helt eller delvis, är fortsatt underbehandling medan avskrivits. utan att deras syften kunnat uppnås. Enutredning har visat att de sammanlagda kostnaderna för nordisktsamarbete inte för något nordiskt land överstiger av respektivelands statsbudget. För del utgjorde de samman- UU 1977/78:1 . lagdaberäknade kostnaderna under /75 ca 46 milj. kr. eller avde totala nordiska utgifterna för nordiskt samarbete (ca 98,4 milj. Av desistnämnda fördelade sig kostnaderna för olika samarbetssektorer istorleksordning på följande sätt, i relativa tal: kulturellt samarbete ,ekonomiskt samarbete , socialpolitiskt samarbete , 7,, , trafiksamarbete samt juridiskt samarbete 1,. Det nordiska samarbetet har tack vare nått en imponerande bredd och berör på ett eller annat sätt deflesta samhällsområden. Det har därmed blivit ett grundläggande inslag i bådein- och utrikespolitiken. Rådethar inte minst visat stor livskraft, förmåga till förnyelse ochsmidig anpassning till konkreta behov. tillkom och de administrativa organen utbyggdes, yppades vissafarhågor för byråkratisering och för att det skulleställas i skuggan. Dessbättre har dessa farhågor till största delen visat sigobefogade. Tvärtom har det kunnat göras gällande att en vitalisering irådsarbetet därmed inträdde och att de parlamentariska initiativen härigenomfick ett starkare och snabbare gensvar från regeringssidan. Ijämförelse med andra internationella samarbetsorgan har de nordiska klarat sigmed en förhållandevis blygsam adrriinistrativ apparat. För den fortsattaeffektiviteten är det emellertid av vikt att också framgent ge akt på faranför onödig ansvällning av administration och dokumentproduktion. har härvidlag ett särskilt ansvar. I samma syfte bör man likasåoavlåtligt sträva efter att arbetet koncentreras på huvudsaker och att detkoordineras på bästa sätt. Begränsningtill väsentliga ting, måttfullhet i fråga om dokumentationsvolymen och framförallt överskådlighet i rapporteringens framställningssätt har också storbetydelse för parlamentarikernas möjligheter till insyn och kontroll liksomför pressens och allmänhetens möjligheter att följa och själva engagera sig ide nordiska samarbetsfrågorna. Detkan också bidra till att de nordiska frågorna får ett större utrymme imedlemsländernas parlamentsdebatter där de ofta fått spela en rätt undanskymdroll. Tvivelsutan skulle verksamhet kunna vara bättre förankradhos de riksdagsledamöter som inte ingår i rådsdelegationema. De ansträngningarsom görs bl. a. på initiativ av rådets informationskommitté för att effektivaresprida lättillgänglig information om rådet och det nordiska samarbetetförtjänar allt stöd. Detnordiska samarbetet har också fått en stark position inom internationellpolitik utanför . Även om anser sig för- UU 1977/78:1 7 hindratatt på något mera förpliktande sätt behandla utrikes- eller säkerhetspolitiskafrågor, är det uppenbart att det breda nordiska samarbete som utvecklats irådets hägn indirekt kraftigt har bidragit till att stärka de nordiskaländernas inflytande vid internationella överläggningar av olika slag. Detgäller framför allt vid förhandlingar inom FN-systemet, där ett samordnat ellergemensamt uppträdande från nordisk sida ofta förekommer. Omväntutgör denna nordiska samverkan på det internationella planet liksom densäkerhetspolitiska balans som de facto råder i i sin tur otvivelaktigtett styrkebälte för det samarbete kring konkreta samhällsfrågor som bedrivsinom . Meddessa kommentarer i anledning av berättelsen från tjugofemtesession hemställer utskottet att läggerredogörelsen /77: 21 till handlingarna. Närvarandevid ärendets slutbehandling: (), (),förste vice talmannen (), (), (),(), (), (), (),(), örjes (c), Axel () och ().