bet · G101LU5 · 1977-12-31 00:00:00 — Det fär ankommapå i dess egenskap av tillsynsmyndighet enligt lagen atl isamarbete med berörda näringslivsorganisationer tillgodose detta behov.Lämpligen sker del genom att man bl. a. utarbetar avräkningstabeller grundadepå 78-regeln och andra anvisningar. Utskottetvill i detta sammanhang slutligen erinra om alt konsumenlkredillagensbestämmelser är tvingande endast på det sättet, all avtal inte fär träffas sominnebär inskränkning av köparens förmåner enligt lagen. Del finns alltså intenågot hinder mot att man t. ex. för vissa branscher, där önskemålet om enklareavräkningsregler är särskilt stort, utformar avtalsformulär som innehållermera schablonartade avräkningsregler, under förutsättning atl de förmåner somtillkommer köparen enligl avtalet är bättre än eller lika goda som de förmånerhan har enligt lagen. Utskottetsställningstagande beträffande avräkning vid förtidsbelalning innebär altyrkandena i motionen 1578, såvitt nu är i fråga, och 1594 tillgodoses i alltväsentligt. Om en köpare i annat fall än när säljaren yrkat attålerfä en vara vill föriidsbetala sin skuld gäller enligt 6 >; tredjestyckei avbetalningsköplagen alt den avbelalningsposl som närmast förfallerlill betalning i sin helhet skall tillgodoräknas säljaren. Regeln är föranleddav önskemålet att förhindra att köparen får en alltför förmånlig avräkning omhan föriidsbetalar skulden en amortering förfaller lill betalning.Enligl utskottets uppfattning bör en regel med motsvarande innebörd införas ikonsumentkreditlagen. Mot införandet av en sådan bestämmelse kan möjligeninvändas att regeln i visst fall kan leda till obilligl resultat förkonsumenten. Om nämligen konsumenten utverkat anstånd med betalningen avköpesumman eller en del därav lill en viss tidpunkt och sedan infriar helaskulden före förfallodagen skulle en konsekvens av regeln bli alt ingenreduktion av kredilkoslnaden sker. Enligt utskottets uppfattning saknar dockfallet praktisk betydelse eftersom i en sådan situation räntan för krediten iallmänhet torde debiteras först när skulden betalas. Det blir med andra ordaldrig aktuellt att kreditgivaren avkräver köparen ränla än denunder vilken kredit LU 1977/78:5 39 åtnjutits.113 S förstastycket konsumentkreditlagen böralltså införas en regel enligtvilken, om förtidsbetalning sker än i avtalel bestämd förfallodag,den ej utnyttjade kredittiden skall räknas från första förfallodagen efterbetalningen. tidigare anfört skall en regel om all kreditgivaren under vissaangivna förutsättningar alltid äger rätt tillgodoräkna sig kostnaden föruppläggning av kredit införas i 13 § konsumentkreditlagen. Enligt utskottetsmening bör denna avräkning kunna tillgå så som kreditköpkommittén redovisat ibelänkandet (s. 229). Idetta sammanhang vill ulskoitet också något beröra en fråga om s. k.kassarabatter. Det torde som framhålls i propositionen inte vara ovanligt atlen säljare anger ett visst pris för en vara eller annan nyttighet menregelmässigt lämnar rabatt på priset om kontant betalning eriäggs inom visskortare lid. Exempel härpå utgör fakturaköp där köparen skall betalafakturapriset inom en angiven lidsrymd med rätt till avdrag för kassarabati ifall betalning sker efter fakturans utställande. Enligt uttalanden avdepartementschefen (s. 87 f) i anslutning till 2 § konsumentkreditlagen skallsom kredilkoslnad enligt lagen avses även vid kreditförvärv utebliven rabatt,som regelmässigt lämnas vid kontantaffärer. Detta innebär atl kontantprisei somregel skall anses motsvara det rabatterade priset. Vidbehandlingen i lagrådet har fråga uppslån huruvida en köpare som betalar efterden för erhållande av kassarabalterf bestämda tiden men före kredittidensutgång bör fä tillgodonjuta reduktion även med del av rabattbeloppet. I likhetmed två av lagrådets ledamöter anser utskottet att en sådan tillämpning iallmänhet torde fä anses stå i strid med vad som är god sed på marknaden ochdärför inte bör ifrågakomma. Vid avräkning mellan parterna bör rabattbeloppetbehandlas på samma sätt som en uppläggningskostnad. Vadsärskilt gäller de former av kreditköp vid vilka hela kreditfordringen förfallertill betalning på en gång, exempelvis fakturaköp med villkor om likvid inom enmånad, vill utskoltel erinra om att en konsekvens av det av utskottet ovanförordade tillägget till 13 § första stycket konsumentkreditlagen är att någonreduktion av rabattbeloppet inte kommer lill stånd i sådana fall. Ett karakteristiskt drag för avbetalningsköpen äratt säljaren förbehållit sig antingen rätlen atl återta godset, om köparenåsidosätter vad som åligger honom (återtagandeförbehåll), eller äganderättentill godset tills betalningen eller viss del därav eriagls (äganderätts- ellerägarförbehåll). 1 realiteten innebär förbehållen atl godset slår som säkerhetför att köparen fullgör sina förpliktelser. 1 avbetalningsköplagen gesutföriiga bestämmelser om förutsättningarna föratt säljaren skall fä återtagodset vid betalningsdröjsmål. Som allmän förutsättning gäller an köparen skallha dröjt utöver förfallodagen att betala belopp, som uppgår till minst en tiondel av LU 1977/78:5 40 avbetalningspriset,och atl beloppet fortfarande uleslår obetalt eller alt köparens dröjsmål avsertvå eller flera poster som tillsammans utgör minst en tjugondel avavbelalningspriset eller också att dröjsmålet avser återstoden av säljarensfordran. godset skall avräkning ske mellan parterna. Köparentillgodoräknas härvid värdet av godset när del . a. förfallna men obetalda amorteringar samt övriga obetalda poster med vissreduktion (se härom föregående avsnitt). 1 den mån efter avräkning ett saldouppstår lill den ena partens nackdel skall mellanskillnaden eriäggas tillmotparten. Om t. ex. godsels värde överstiger det värde som har tillgodoräknatssäljaren fär denne inte återta godset, innan han betalat överskottet tillköparen. 1propositionens förslag lill konsumentkreditlag har de s. k. äganderättsförbehållenutmönstrats i terminologiskt hänseende. Återtagandeförbehåll tillåls, men omsådant förbehåll används i fråga om vara, som med hänsyn lill sin beskaffenheteller sill värde el ler på grund av förhållandena på marknaden ej är lämpad somkreditsäkerhel, kan näringsidkaren i marknadsrältslig ordning förbjudas attframdeles använda förbehållet i liknande fall. Iöverensstämmelse med vad som föreslagits gälla beträffande förfalloklausulerskall enligl 15 § andra stycket förslaget till konsumentkreditlag såsomförutsättning för att kreditgivaren i del enskilda fallet skall fä återta varangälla atl köparen är i dröjsmål med att betala förfallendel av kreditfordringen som uppgår till mer än en tiondel av denna fordran.Förbehållet skall vidare ha gjorts av säljaren i samband med köpet för atttrygga dennes rätt till betalning. Imotionerna l976/77:l578och /976/77.-/595 yrkas i hithörande delar all-ikonsekvens med vad som föreslagits i motionerna beträffande förutsättningarnaför att förfalloklausul skall få åberopas - rätlen att återta varan skallinträda redan när den lill betalning förfallna delen av kredilskulden uppgårlill mer än en tjugondel av hela skulden. Liksomdepartementschefen anser utskottet atl användningen av förbehåll omåtertaganderäit bör begränsas till att avse produkter som är lämpliga somsäkerhetsobjekt samt atl möjligheterna atl åberopa sådana förbehåll i detenskilda fallet bör inskränkas på samma sätt som när del gäller rätten altåberopa förfalloklausuler. Utskoltel har i ett föregående avsnitt (s. 30)ställt sig bakom förslaget i proposilionen att endasl mera kvalificeradebetalningsdröjsmål bör få föranleda atl en förfalloklausul görs gällande.Samtidigt har emellertid utskottet ansett atl kravet på dröjsmålets omfattningbör sänkas när det är fråga om två eller fiera obetalda poster. 1 enlighet meddessa ställningstaganden anser utskottet atl också beträffandeåtertagandeförbehåll bör som förutsättning gälla att den förfallna men obetaldadelen av skulden skall uppgå till mer än en tiondel av hela krediifordringen.Ingår i del förfallna beloppet två eller fiera poster bör dock återtaganderäitfä åberopas även när den förfallna delen av krediifordringen uppgår lill mer änen tjugondel av hela krediifordringen. Ulskoitet förordar därför alt 15 Sandrastycket konsument- LU 1977/78:5 41 kredillagenkompletteras med en bestämmelse av sådan innebörd. Bestämmelsen bör ges denlydelse lagrådet föreslår. Utskottetsställningslagande innebär alt motionärernas önskemål även i denna del blirdelvis tillgodosedda. Imotionen 1976/77:1578 föreslås vidare atl möjlighet skall införas förkreditgivaren att återta varan även på den grunden att varans värde somkreditsäkerhel väsentligen försämrats till följd av åtgärder från köparenssida. Utskottet erinrar om alt utskottet i ett tidigare avsnin (s. 30) haravstyrkt bifall till ett yrkande från motionären som gick ut på all motsvarandeomständigheter skulle kunna åberopas av kreditgivaren för att kräva betalningav återstående kreditskuld . I enlighet med vad utskottet anfört tillgrund försitt ställningslagande i den frågan avstyrker utskottet bifall äventill det nu aktuella yrkandet. Kreditavtal kan ibland innehålla s. k.kopplingsförbehåll. Härmed avses att avtalsvillkor i två eller flerakreditavtal mellan samma parter kopplas samman på visst sätt. Kopplingen går utpå alt kreditgivaren ges rätt alt utnyttja säkerhet som ställts enligl ett avavtalen som säkerhet även för fullgörande av övriga avtal. Besläktade med kopplingsförbehållenär de s. k. avräkningsför-behållen. Dessa ger kreditgivaren rätt alt bestämmapå vilken av flera fordringar, som han kan ha på en kredittagare, eninbetalning från denne skall avräknas. Lagstiftaren har starkt begränsatmöjligheten att åberopa kopplings- eller avräkningsförbehåll vidavbetalningsköp. Enligt de tvingande bestämmelserna i 8 S avbetalningsköplagenfår nämligen sådana förbehåll förekomma vid avbetalningsköp endast i den månförbehållen avser ersättning för reparation eller annan åtgärd med avseende påavbetalnings-godset. Köparens rätt lill del på avbetalning köpta godset enligtett i avbelalningskontraktel intaget kopplingsförbehåll kan sålunda göras beroendeav atl han ersätter säljaren för reparation av godset och säljaren fär återtagodset så länge köparen ej betalar reparationsfordringen. Vidare gäller enligt4 § avbetalningsköplagen,att kreditgivarens fordran på reparationsersättning o.d. skall tillgodoräknas honom vid den avräkning mellan parterna som skall skevid återtagande. Ett avräkningsförbehåll kan i praktiken sälta köparen i sammasituation som följer av ett kopplingsförbehåll. Har nämligen köparen gjortavbetalningar på skulden enligt avbelalningskonlraktet, men säljaren i ställetavräknat det inbetalda beloppet från reparalionsskulden, föreligger risk förattköparen råkar i dröjsmål med att erlägga de egentliga amorteringarna. En följdhärav kan bli, alt säljaren gör gällande sin återtaganderäit. Ifråga om andra kreditköp än avbeialningsköp samt beträffande fristående lånfinns inga i lag stadgade begränsningar i rätten atl göra gällandekopplings-och avräkningsförbehåll. I propositionen föreslåsatt såväl avräknings- som kopplingsförbehåll skall LU 1977/78:5 42 heltförbjudas i konsumentkreditsammanhang. Departementschefen erinrar om alttillåtligheten av sådana förbehåll kritiserats redan i samband med att vissaändringar i avbetalningsköplagen gjordes 1953. Vad som fälldeutslaget lill förmån för nu gällande regler var förhållandena inom avbelalningshandelnmed motorfordon. Särskilt lades vikt vid hänsynen lill kapiialsvaganäringsidkares intresse av atl kunna fl nödvändiga reparationer utförda påkredit. Enligt departementschefen talar nu övervägande skäl föratt heltförbjuda koppling vid konsumentkreditköp. Även om förbehållen endast avserreparationsfordringar o. d. sägs de kunna medföra en avsevärd belastning förköparen och allvariigt försvaga dennes ställning gentemotsäljaren/kreditgivaren. Etl kopplingsförbehåll kan, anförs del, föranledaköparen att utnyttja säljarens verkstad även i fall då det i realiteten skullevara förmånligare för köparen om arbetet utfördes på annat håll. Departementschefenriktar även kritik mot förbehållen från sakrättsliga utgångspunkter. Vidutnyttjande av återlaganderänen behöver säljaren inte konkurrera med köparensövriga borgenärer. Del kan enligl vad som anförs i propositionen ifrågasättasvarför just säljaren i motsats lill andra företagare som sysslar med exempelvisbilreparationer skall ha en så speciellt gynnad ställning. Det torde f ö.enligt departementschefens uppfattning endasl undanlagsvis komma alt inträffaalt en konsument vägras kredit enbart därför alt koppling lill återtaganderäitinte får ske. Om denna rätt fär användas enbart till säkerställande av självakreditköpsfordringen torde varken konsumenter eller kreditgivare komma altåsamkas nämnvärda olägenheter, anför departementschefen. Imotionen 1976/77:1597 riktas kritik mot alt möjligheten till kopplingsförbehållbeträffande bilreparalioner föreslås bli borttagen. Motionärerna yrkar atl dengällande bestämmelsen om kopplingsförbehåll i 8 S avbetalningsköplagen skallinläs i konsumentkreditlagen. Motionärerna erinrar inledningsvis om den viktigaroll bilinnehavet spelar i många familjer och alt en icke obetydlig del avhushållens disponibla inkomster används för personbilens drift och underhåll.Plötsliga reparationsbehov kan uppstå när medel saknas lill reparationer. Imotionen anförs alt avbetalningsköp är vanligast beträffande begagnade bilar.Av naturliga skäl uppkommer repara-tionsbehovel främst i fråga om sådanafordon. Kopplingsrälten utgör enligt motionärerna etl snabbt, billigt ochseriöst kreditgivningsalternativ med god säkerhet. De kan inte finna att mankunnat ge belägg för missbruk eller negativa effekter av förbehållen.Regeringsförslaget innebär i stället risker för atl ekonomiskt svagakonsumentgrupper kan undandras kreditmöjlighet för ekonomiskt ellertrafiksäkerhetsmässigl betingade reparationsarbeten, avslutar motionärerna. Liknandesynpunkter har inför utskoltel utvecklats av företrädare för . Utskottetvill för sin del instämma i motionärernas uppfattning alt det är angeläget atlkapitalsvaga bilägare kan erhålla kredit för erforderliga fordons- LU 1977/78:5 43 reparationer.Det kan inte helt uteslutas att fordonsägarnas kreditmöjligheter ökaromkopplingsförbehåll fär las in i reparalionsavtal. Avbetalningsköplagens regleri förevarande hänseende torde därför inte sakna ekonomisk betydelse. Utskottetvill också framhålla atl det är tvivelaktigt om kopplingsförbehållen i derasnu tillåtna form verkligen kan medföra en så avsevärd belastning för köparensom påstås i propositionen. Icke desto mindre anser utskottet an övervägandeskäl talar för att kopplingsförbehåll helt bör förbjudas ikonsumentkreditförhållanden. Utskottet delar departementschefens uppfattningatt det bara i rena undantagsfall kommer alt inträffa alt en köpare vägrasreparationskredit enbart på den grunden all en koppling till återtaganderäitinte fär ske. Säljaren är ju ingalunda betagen möjligheten att kräva annan formav säkerhet för reparationsfordringen eller att utöva sin retenlionsrätt i fordonet.En annan sak äratt säljaren fär antas ha ett intresse av alt goda relationerupprätthålls mellan honom och köparen och därför ofta torde vara obenägen altkräva säkerhet. 1 likhet med departementschefen anser utskottet vidare atl delkan ifrågasättas varför just säljaren i motsats lill andra förelag som sysslarmed bilreparationer skall gynnas i en situation när sambandet mellanförsäljning och reparation framstår som lösligt, t. ex. därför atl lång tidförflutit från försäljningen. Utskottet vill även understryka att det från meraprincipiella utgångspunkter framstår som mindre tillfredsställande altsäljaren har möjlighet atl i påtryckningssyfte utnyttja rätlen att återta godsnär betalning för reparationer ej erlagts. Liknande synpunkter kan anföras tillstöd för ett förbud mot avräkningsförbehåll. Sammanfattningsvisanser ulskoitet alltså all möjlighet att åberopa kopplings- ochavräkningsförbehåll inte bör flnnas i något fall. Utskottet har ingeninvändning mot det sätt varpå förbudet utformats i 14 och ISijiJ förslaget lillkonsumentkreditlag och tillstyrker därför propositionen i förevarande del. Detanförda innebär att utskottet avstyrker bifall till motionen 1597. Såsom redan påpekats i flera sammanhang skall, nären vara , parternas inbördes förhållande regleras genom ettavräkningsförfarande, enligt vilket köparen tillgodräknas värdet av varan vidåtertagandetid-punkten och säljaren den obetalda delen av krediifordringenefter viss reduktion samt ränta och vissa kostnader. Regeln återfinns i 17 §förslaget till konsumentkreditlag. Om köparen vid avräkningen tillgodoräknasetl större belopp än säljaren får varan enligt 18 § första stycket alertasendast om mellanskillnaden betalas till köparen. Dessa regler överensstämmer ihuvudsak med innehållet i gällande rätt (4 § och 5 § 1 st. avbetalningsköplagen).Om godsets värde är mindre än vad säljaren har att fordra flr denne f n. inteutkräva mer än det överskjutande beloppet (5 §2 st.). 118 § andra stycketkonsumentkreditlagen föreslås nu en regel införd,enligt vilken säljaren aldrigfår kräva ut mellanskillnaden (restskulden) vid konsumentkreditköp. LU 1977/78:5 44 Utformningen av sistnämnda bestämmelse kritiseras imotionen 1976/ 77:1596. Motionärerna yrkaratt skall avslå 18 ! ; andrastycket i dess helhet. Som skäl för sin inställning anför de bl. a. atlsäljaren ofta kan komma atl drabbas av kännbar rätlsföriust om han vidåtertagande av varan inte får kräva ut restskulden av köparen, exempelvis enbilköpare som underlåtit att teckna eller vidmakthålla en vagnskadeförsäkringoch vars bil fält omfattande skador. Del borde enligl motionärerna strida motdel allmänna rättsmedvetandet alt köparen i dessa fall kan undgå betalningsskyldighetoch därigenom göra en vinst på säljarens bekostnad. Företrädareför () har inför ulskoitet gett uttryck förliknande synpunkter. Enligt MRF bör lagstiftaren anamma en regel som föreslogsav kreditköpkommittén och som innebar alt kreditgivaren inte skulle fl krävaut skillnaden i annat fall än då varan på grund av köparens åtgärder utsattsföronorrnal värdeminskning. Kreditgivaren skulle i sådana fall inte få kräva utmer än vad som hänförde sig lill den onormala värdeminskningen. MRF harframhållit bl. a. atl del just inom bilbranschen inte är något problem atlfastställa vad som skall anses utgöra "onormal" värdeminskning,eftersom branschorganisationen utger en priskatalog angående begagnade bilar,vilken innehåller detaljerade och lillföriiiliga uppgifter. Enligt MRF:suppfattning skulle en regel med den i proposilionen föreslagna innebördenfrämst drabba småförelagen bland säljarna. Somnärmare utvecklas av departementschefen i proposilionen (s. 133 och 134) talar fieraskäl föratt i konsumentkreditlagen bör tas in en regel om alt kreditgivare inteflr kräva ut en eventuell resiskuld som uppkommer för köparen vid återtagande.Utskottet kan därför inte tillstyrka all - vilket närmast synes vara syftet medmotionsyrkandet - nuvarande ordning beträffande reglering av resiskuld skallbibehållas. mening kan emellertid ett undantagslöst förbud för kreditgivaren attutkräva en resiskuld le sig mindre tillfredsställande när köparen underkredittiden vanvårdat varan så atl dess värde som säkerhet betydligt minskats.Som berörts ovan hade kreditköpkommiltén föreslagit en undantagsregel enligtvilken restskulden skulle fl krävas ut då en vara på grund av köparens van vårdeller liknande omständigheter utsatts för onormal värdeminskning. Säljarenskulle dock kunna kräva högst den del av restskulden som svarade motvärdeminskningen. Som departementschefen framhåller torde det sällan blianledning att lillämpa en sådan undantagsregel. Värdet med regeln ligger emellertidenligt utskottets mening inte i det atl den fyller ett stort praktiskt behovutan främst i det förhållandet atl köparen inte skall bibringas denuppfattningen att han kan behandla varan hur som helst. Bestämmelsen harsåledes betydelse främst på det psykologiska planet. Utskottet vill ocksåframhålla alt det måste anses stå i överensstämmelse med del allmännarättsmedvetandet att en köpare som vanvårdar godset och dessutom inte skötersina amorteringar flr betala den resiskuld som uppkommer till följd av atl haninte fullgör sina åligganden. LU 1977/78:5 45 Mot bakgrund av del anförda anser utskottet attbärande skäl finns för en sådan typ av undantagsregel som föreslagits avkommittén. Vad gäller den närmare utformningen a v bestämmelsen vill utskotteterinra om att kommitténs förslag om att kreditgivaren i vanvårdsfallen endastskulle fl kräva ut så myckel som svarade mot den onormala värdeminskningen vartillkommet mot bakgrund av det förhållandet, att det enligt kommittén kanförekomma att säljaren bevakar reslskulden år lill dess alt köparenvid något tillfälle innehar tillgångar som kan utmätas. En följd härav kanenligl kommittén bli att inkassokoslnaderna och kraven på dröjsmålsränla kan uppgålill belopp som inte sällan är betydligt högre än den återstående delen avsjälva kreditfordringen (belänkandet s. 188). Enligl utskottets uppfattning börman dock inte lägga kreditgivaren lill last atl han i första hand väljer attförsöka fl ut sin fordran hos köparen på annat sätt än genom atl utnyttja sinåtertaganderäit. Att kreditgivaren inte begär att återfä detförsålda måste i allmänhet framstå som en för köparen fördelaktigare ordning änden motsatta. Utskottet finner det även av andra skäl vara mindretillfredsställande att en belopp endasl motsvarande den onormala värdeminskningenskulle fl utkrävas. a. kan del vara svårt alt avgöra hur stor del av envärdeminskning som kan betecknas som onormal. Den eftersträvade psykologiskaeffekten av en regel om rätt lill ålerkrav vid vanvård skulle vidare försvagas. Pågrund av det anförda föreslår utskottet atl i 18 S andra stycketkonsumentkreditlagen upptas en regel av innebörd att, om resiskuld uppkommertill kreditgivarens förmån, denne skall fl utkräva restskulden endast om varanutsatts för betydande värdeminskning genom vanvård från köparens sida. Med denav utskottet sålunda förordade jämkningen av kommitténs förslag torde någrafarhågor föran bestämmelsen skall förorsaka tillämpningssvårigheler inte behövahysas. Det fär överlämnas åt rättspraxis atl klargöra den närmare innebörden avuttrycket "betydande värdeminskning". Utskottet vill dock framhållaatl den omständigheten atl varan på grund av sin särskilda beskaffenhet minskati värde snabbare än andra föremål av motsvarande slag självfallet inte börberättiga kreditgivaren atl kräva ut restskulden. Vad som åsyftas medbestämmelsen är endasl fall då köparen på uppenbart sätt åsidosätter sinskyldighet att vårda del köpta godset. Utskottets ställningstagande innebär att syftet medmotionen 1596 delvis har tillgodosetts. Handräckningför återtagande av avbetalningsgods Handräckning är ett förenklat processuelllförfarande varigenom säljaren mot köparens vilja kan fä tillbaka varan utan atlförst behöva vända sig till domstol. Regler om handräckning och verkställighetför återtagande av avbetalningsgods finns i 10-16 Jji; avbetalningsköplagen. LU 1977/78:5 46 Enligt 11 S första stycket flr handräckning beviljasendasl om det är uppenbart alt kvalificerat dröjsmål med betalningen föreliggereller atl köparen åsidosatt förpliktelse vars uppfyllande är av väsentligbetydelse för säljaren. Gång- och sängkläder, som är oundgängligen behövligaför köparen, hans make och oförsörjda barn, får enligt en bestämmelse i 11 stycket inte i något fall från köparen. Detta köparens skydd motåtertagande vid avbeialningsköp har en motsvarighet 165 § utsökningslagen(1877:31 s. 1) enligt vilken viss egendom undantas från utmätning förfordringar i allmänhet. Del skydd som gäldenären har vid utmätning, s. k.beneficium, är emellertid av en helt annan och vidsträcktare omfattning än delskydd avbetalningsköplagen ger köparen. Sålunda undantas enligt 65 S förstastyckei andra punkten utsökningslagen bl.