yttr · G005UU3 · 1976-12-31 00:00:00 — Likväl bör hållas i minnet att huvudsyftetmed försvarsutredningarna varit att komma fram till gemensamma bedömningar omlämplig styrka och utformning hos totalförsvarets olika element och att övrigasäkerhetspolitiska bedömningar liksom angivandet av viljeinriktning i olikautrikespolitiska avseenden därvid främst tjänat som utgångspunkter ellerbakgrund för en bestämning av försvarspolitiken och totalförsvarets närmareutformning. Utskottetvill heller inte utesluta möjligheten att någon typ av remissförfarande, sominte nödvändigtvis behöver omfatta utredningsmaterialet i dess helhet, prövas.Utskottet har noterat all förorden för ett sådant förfarande, som förekommerbåde i motionsparet 1521/1522 och i motionen 1504, är motiverade av en önskanatt stimulera och bredda den allmänna debatten om och det folkliga engagemangeti säkerhetspolitiken och försvarsfrågorna. Del torde dock få ankomma påregeringen att i första hand pröva lämpligheten och genomförbarheten helt ellerdelvis hos dessa förslag. Detsammagäller yrkandet om ett ytterligare avhemligande av sådant studieunderlag somalltjämt är underkastat sekretess. Utskottet har sig be- UU 1976/77:3 y 10 kantatt utvecklingen gått i riktning mot en allt större öppenhet idessa frågor men är också medvetet om att bl. a. hänsyn till främmande maktersätter vissa gränser som inle kan förbises. Med det anförda torde yrkandena imotionen 1522 få anses besvarade. Innebörden av det ena av yrkandena i motionen 1452är all skall begära att regeringen söker utyQrka garantier från debåda militärblocken NATO och varigenom de förpliktar sig attavstå från varje försök att nu eller i framliden kränka neutraliteteller självständighet och förbinder sig att gentemot inle använda våldeller hot om våld. 1974års försvarsutredning har i denna fråga uttalat följande. Neutraliteten i krig, liksom alliansfriheten ifred, är inte internationellt garanterad eller iraktatbunden. har självvalt sin neutrala linje. Detta medför att trovärdigheten inte är avhängig avinternationella garantier utan vilar på den politik som för och deförsvarsåtgärder som vi redan i fred vidtar. Enväsentlig förutsättning för denna politik är att omvärlden har förtroende förvår vilja och respekt för vår förmåga att orubbligt hålla fast vid den valdautrikespolitiska linjen. För all denna avsikt skall bli klart förstådd ochrespekterad krävs att politiken inte görs beroende av tillfälliga faktorer utanförs med konsekvens och fasthet. 1 årets försvarsproposition återkommer dessauttalanden i såväl statsministerns som försvarsministerns anföranden. Utskotteterinrar om att för sin del avvisat tanken att skriva in neutraliteten inågot internationellt avtal och därigenom råka i etl slags beroendeförhållandetill militära allianser eller stormakter. Riksdagenavslog är 1956 en motion med yrkanden om dels en svensk neutralitetsförsäkran,dels förhandlingar med stormakter och grannländer om garantier för den svenskaneutraliteten. anförde i detta sammanhang i sitt utlåtande nr3 bl. a. följande. Deras (dvs. motionärernas) aktionsplan kan ickevara avsedd att utgöra ett stöd åt den utrikespolitiska riktlinje de svenskastatsmakterna fullfölja. Ty vad de förorda innebär en omläggning av nutillämpade grundprinciper för svensk utrikespolitik. Ingentvekan råder, vare sig inom eller utom landet, om de svenska statsmakternasföresats att fasthålla vid deras självvalda politik att icke genom anslutningtill något av stormaktsblocken förminska möjligheten för vårt land att ickeindragas i en eventuell stormaktskonfiikt. Denna politik är på alla håll välkänd. Den har rönt växande förståelse och respekt. Deras förslag innefattar en permanent bindning avsvensk utrikespolitik för varje tänkbart läge i en oförulsebar framtid ochdärtill att ställa denna bindning under garanti av ett antal främmande makter. Enomläggning av denna art av vår utrikespolitik finner utskottet icke vare sigpåkallad av nu rådande läge eller innebära ett ändamålsenligt tillgodoseendeför framtiden av svenska intressen. En dylik omläggning bör av riksdagenavböjas med uttryckligt vidhållande av de grundsatser för UU 1976/77:3 y 11 svenskutrikespolitik som regering och riksdag, med stark förankring inom svenskfolkmening, anslutit sig till och som de utan vacklan böra fullfölja. Utskottet anser att dessa uttalanden frän år 1956alltjämt har full giltighet. Såsom framhålls i propositionen och som ävenunderstrukits i samband med tidigare utredningar och riksdagsbeslut omsäkerhetspolitikens och totalförsvarets inriktning, främjas vårt landsmöjligheter att med bibehållen frihet och självständighet kunna stå utanförkrig och allvariigare konflikter även bäst genom den alliansfriapolitiken som är inriktad på att möjliggöra neutralitet i ett framlida krig. Utskottetavstyrker mot denna bakgrund för sin del det nu aktuella yrkandet i motionen1452. 1 ett andra yrkande i samma motion 1452 föreslåsatt hos regeringen anhåller om initiativ till samnordiskaöveriäggningar i syfte att proklamera som kärnvapenfri zon. Tankenpå en kärnvapenfri zon i går närmast tillbaka på etl initiativ från är1963 av president vars förslag härom allmänt går under beteckningenKekkonen-planen. En likartad idé hade fem är tidigare lanserats av dåvarandesovjetiske premiärministern . Förslagen i denna riktning harfortlöpande dryftats både i den allmänna säkerhetsdebatten och vid återkommandetillfällen de nordiska regeringarna emellan. Olika uppfattningar om planensändamålsenlighet har därvid framkommit i de närmast berörda länderna. Riksdagenavslog , pä grundval av utrikesutskottets utlåtande nr 2 , enmotion med yrkande av likartad innebörd. Detta skedde under hänvisning bl. a.till det svar som den hade avgett på en rundfrågafrån FN och där regeringen angett vissa förutsättningar för svenskt deltagandei en kärnvapenfri zon. En sådan zon borde enligt det svenska svaret vara avstörsta möjliga utsträckning och omfatta stater i och Nordeuropasom icke har egna kärnvapen. Ett väsentligt villkor angavs vara attkärnvapenmakierna ä sin sida överenskom om ett stopp för alla kärnvapenprov.Man borde vidare ha rätt att förvänta sig en medverkan frän kärnvapenmakternassida, vilka borde förklara sig respektera de avtal som kunde ingås och avståfrän alla åtgärder som stod i strid därmed. I utlåtandet erinrades vidare omatt icke heller de övriga nordiska länderna utan acceptabel kompensation varberedda att traktatfästa eller i annan form för bindning för viss framtidstadfästa den i rådande frånvaron av kärnvapen. Utskottet konstateradealt arrangemang med en kärnvapenfri zon uppenbariigen förutsatte vissa förpliktelserfrån kärnvapenmakters sida och att frågan om en sådan zon i därigenomfinge en internationell prägel som gick utöver del nordiska samarbetet. Enligtutskottels mening låg problemet på det internationella planet, såsom ingåendei det arbete som avser rustningsbegränsningar. UU 1976/77:3 y 12 De allmänna förutsättningarna för realiserandet avtanken pä en kärnvapenfri zon i värt närområde torde också kunna bedömaspå likartat sätt. Förstskall konstateras att inget av de nordiska länderna vare sig besitter egnakärnvapen eller har sådana vapen stationerade på sitt territorium. Alla denordiska länderna är vidare anslutna till internationella avtal omförhindrande av kärnvapenspridning (NPT). De facto utgör sålunda de nordiskaländerna tillsammans ett slags kärnvapenfri zon. Däremot föreligger ingetspeciellt avtal härom. Meningarna om fördelarna med en traktatmässig regleringav detta förhållande är alltjämt delade bland de berörda länderna. Sverigeharen positiv inställning till den allmänna idén om kärnvapenfria zoner. Underlämpliga betingelser kan de utgöra ett viktigt bidrag till att öka förtroendetmellan staterna och motverka kärnvapenspridning. Den varbland de första alt förespråka upprättandet av en kärnvapenfri zon i ,omfattande etl större område än enbart . har i FN gett sitt stödåt flera förslag om upprättande av kärnvapenfria zoner i olika delar avvärtden. Vid den europeiska säkerhetskonferensen (ESK) har uttalat atttidigare framlagda förslag om rustningsreglering i , däribland förslag omupprättande av kärnvapenfria zoner, vore värda att på nytt studeras underhänsynstagande till den utveckling som ägt rum sedan de framlades. Från svensksida har därvid också betonats att de berörda stormakternas villighet att deltai projekten utgör en särskilt viktig faktor. Enhuvudförutsäitning för upprättandet av en kärnvapenfri zon är givetvis att allastater som avses omfattas av zonen är överens om att inleda förhandlingarhärom. Denna fömtsättning har inle förelegat beträffande förslaget omen sådan zon i . En annan förutsättning är att stater som besitterkärnvapen är beredda att ä sin sida göra vissa utfästelser och åtaganden. Somneutral stat i händelse av konflikt välkomnar i detta sammanhang s. k.negativa säkerhetsgarantier, dvs. att kärnvapenmakter förbinder sig att inteutnyttja sina kärnvapen mot mål inom en dylik kärnvapenfri zon. Dettaaktualiserar i sin tur även frågan om en zons avgränsning och om upprättandetav säkerhetsområden utanför zonen som är fria från taktiska kärnvapen ellermedeldistansrobotar, vilka kan sättas in mot mål inom zonen i fråga. Fråganom en kärnvapenfri zon i torde därför inte kunna betraktas isolerat frånden militärpolitiska situationen i i övrigt. Den har därmed också ettsamband ej blott med de allmänna nedrustningsförhand-lingarna inom FN:s ramutan även med samtalen mellan och om begränsning av destrategiska vapnen, de s. k. SALT-förhandlingarna, och med förhandlingarnamellan NATO- och Warszawa-paktsstaterna om ömsesidiga styrkereduktioner iCentraleuropa, de s. k. M(B)FR-rörhandlingarna. UU 1976/77:3 y 13 En expertstudie rörande kärnvapenfria zonergenomfördes på uppdrag av () ienlighet med ett finskt förslag och beslut härom av FN:s generalförsamlinghösten 1974. 1 arbetsgruppen för denna studie, som bedrev sitt arbete underfinskt ordförandeskap, ingick även expertis frän . Studien innehålleren redovisning av den mångfald av skilda uppfattningar som förekommer inom deninternationella diskussionen rörande kärnvapenfria zoner men fastslår ocksåvissa allmänt accepterade grundprinciper för sädana zoner. Från svensk sida hari en kommentar till expertstudien bl. a. frarrihållits att denna inte beröralla de frågor som måste beaktas i samband med upprättandet av kärnvapenfriazoner i och att den därför inle utgör en helt tillfredsställandegrundval för en diskussion om konkreta zonförslag avseende vår världsdel. Blandde centrala frågor om vilka enighet inte uppnåddes i arbetsgruppen var bl. a.de från svensk sida framförda tankarna angående dels möjligheten för en del aven stat att ingå i en kärnvapenfri zon, dels upprättande av säkerhetsområdenutanför zonen fria från taktiska kärnvapen eller medeldistansrobotar som kansättas in mot mål inom zonen. Vidarehar från svensk sida beklagats att arbetsgruppen inte kunnat nå enighet omförslaget att kärnvapenmakterna bör utfästa sig att inte använda eller hota attanvända kärnvapen mot länder inom en kärnvapenfri zon, då dylika åtaganden böringå som ett nödvändigt element i varje överenskommelse om en sådan zon. CCD-rapportenom kärnvapenfria zoner har, jämte de kommentarer som framförts över studienfrån deltagarstaterna i CCD och vissa internationella organisationer,behandlats vid FN:s senaste generalförsamling. Församlingen beslöt överlämnarapporten till berörda regeringar och internationella organisationer samt tillCCD för vidare beaktande och för de åtgärder som kan vara påkallade. Motangivna bakgrund finner utskottet att något initiativ av det slag som påyrkas imotionen 1452 inte är erforderiigt. Yrkandet i fråga avstyrks därför. Närvarande:herr (), (), herr förste vice talmannen (), herrar (). (), (), (), (),i (s), (), (), herrar Wirmark (fp), () och (). UU 1976/77:3 y 14 avfru , herrar , , , och iÖrebro samt (samtliga s) som anser att det avsnitt i utskottets yttrande som på s. 5börjar med "Utskottet konstaterar" och på s. 9 slutar med"angetts i propositionen" bort ha följande lydelse: Utskottetvill i delta sammanhang inledningsvis anföra följande. Vårtlands möjligheter att stå utanför krig och allvariiga konflikter främjas även iframtiden bäst genom vår alliansfria politik som inriktas pä alt i krigmöjliggöra neutralitet. Genom en fortsatt sådan politik formar vi själva vårutrikespolitik men har också att vid krig i vår omvärld svara för vår säkerhetoch värt oberoende. Densvenska säkerhetspolitiken har som en viktig uppgift att bidra till en fredligutveckling i världen samt till utjämning av motsättningar och större förståelsemellan folken. En annan uppgift är alt bidra till att skapa en värid där ävensmå stater, som vårt eget land, kan hävda sina intressen. Genom att slå vakt omden internationella solidariteten kan vi även redan i fredstid tillvarata våraegna intressen. Målet för våra säkerhetspolitiska strävanden är en värid ifred, vilket förutsätter respekt för varje nations självbestämmande, social ochekonomisk rättvisa, politisk avspänning och militär avrustning samtinternationellt samarbete. Vår alliansfria ställning ger oss särskildamöjligheter att verka härför. Tillsäkerhetspolitiken hör också att bidra till att maktblockens intressen att drain vårt land i eventuella konflikter minskas och att därigenom också värna vårademokratiska friheter och rättigheter. Som en relativt ny uppgift kan betecknasatt förhindra eller lindra verkningar av fredskriser. här återgeli leder till slutsatsen att den godkända och år1972 bekräftade inriktningen av säkerhetspolitiken - återgiven såväl ipropositionen (bil. 1 s. 25) som i motionen 1504 (s. 10) - bör ligga fast. Föratt nå de angivna säkerhetspolitiska målen behövs också fortfarande ett eftervåra förhållanden starkt och balanserat totalförsvar. Utskottethar noterat alt regeringen i förevarande proposition förklarar sin anslutningtill försvarsutredningens enhälliga betänkande Säkerhetspolitik ochtotalförsvar. kan emellertid konstateras att del i propositionen -som redovisats i motionen 1504 - i åtskilliga och väsentliga avseenden görsavvikelser eller utelämnanden från utredningens förslag och synpunkter. Särskiltframträdande är detta i fråga om avsnitten om avspänning och nedrustning samtom utvecklingsländerna. 1 det sistnämnda fallet väljer försvarsministern attinte alls behandla utredningens uppfattning om behovet av ökade insatser föratt motverka eller häva underutvecklingen. Likaså utelämnas en anslutning lillvad utredningen anfört om värt lands intresse att söka bidra lill en annan ochrättvisare ekonomisk ordning. UU 1976/77:3 y 15 hellertar försvarsministern upp utredningens resonemang om de multinationellaföretagens negativa roll i denna utveckling. Närförsvarsministern redovisar sin anslutning till utredningens uppfattning omatt värt land i ökad utsträckning bör medverka lill en ökad allmän säkerhet,har pä sätt som beskrivits utredningens konstaterande om sambandet mellanönskemålen om nedrustning och strävandena för en ny ekonomisk väridsordningkopplats bort. Något instämmande i behovet av en sådan ordning görs inte.Sverige har t. ex. tidigare - under den socialdemokratiska regeringen -förklarat sig beredd att delta i en internationell nedrustning. Ej heller någotsådant uttalande görs av försvarsministern. Regeringen häröver huvud undvikitatt konkret behandla vårt lands fortsatta agerande i nedrustningssammanhang,trots att man bejakat försvarsutredningens uttalande om nedrustningspolitikensom en del av den samlade säkerhetspolitiken. Utskottet vill i dettasammanhang vidare anföra följande. 1974års försvarsutredning har som den första i raden av kommittéer på detta områdehaft i uppdrag att förbereda ett total försvarsbeslut. 1 enlighet härmed belyst och lagt fram förslag inte endast kring militärt försvar,civilförsvar och psykologiskt försvar utan också kring övriga delar av totalförsvaret.Utredningen har som framgår av dess första betänkande sett säkerhetspolitikeninte enbart i samband med ösl-väst-problematiken ulan också uppmärksammat enrad andra internationella problem som måste beaktas i en bredaresäkerhetspolitisk diskussion. Denna delvis nya syn, som utredningen enhälligtredovisade i sitt första betänkande, utgjorde en för skilda områdensammanfattande beskrivning av den förutvarande regeringens säkerhetspolitik. Ävenom regeringens syn på de säkerhetspolitiska frågorna redovisas också i andrasammanhang än i förevarande proposition bör man på denna, som ju behandlar denlångsiktiga inriktningen av säkerhetspolitiken, kunna ställa kravet att denskall utgöra det samlade dokumentet för svensk säkerhetspolitik. Dennasynpunkt gäller inte minst med hänsyn till att propositionen, till skillnad t.ex. från utrikesministerns åriiga deklaration i om utrikespolitikeneller statsminister anförande vid session,underställts för dess ställningstagande. Det blir därvid inte avunderordnad betydelse om försvarsministern i sitt anförande till propositionen,som utskottet redovisat, gör väsentliga avvikelser eller utelämnanden frånförsvarsutredningens betänkande. Utskottet,som jämväl vill erinra om vad det uttalat i betänkandena UU 1976/77:16 om vissanedrustnings- och rustningsbegränsningsproblem och UU 1976/77:17 om Sverigesmedverkan i det internationella utvecklingssamarbetet, vill i detta sammanhangtillfoga ytteriigare en kommentar. Engrundläggande tanke i det svenska nedrustningsarbetet har varit och måste varaatt söka fä till stånd en omfördelning frän de kolossala satsningarna påmilitära utgifter till de stora behoven för social och ekonomisk UU 1976/77:3 y 16 utvecklingi de faltiga länderna. Våramöjligheter att få lill stånd en sådan utveckling kan emellertid påverkasnegativt om regeringens förslagom en väsentlig ökning av de militära utgifternakommer till stånd. Även mot denna bakgrund är det enligt utskottets meningbetydelsefullt att dessa utgifter blir realti stort sett oförändrade. För vårt lands fortsatta handlande på nedrustningsområdetfår således ökningen av våra egna utgifter för militärt försvar anses spela enroll. Medde preciseringar som ovan angetts tillstyrker utskottet den inriktning avsäkerhetspolitiken som angetts i motionen 1504. Därmed har utskottet ocksåbesvarat ifrågavarande yrkande i motionen 1521. GOTAB 53839 Slockholm 1977