prot · G00919 · 1976-12-31 00:00:00 — Alltförmånga pensionärer, som under sin yrkesverksamma tid haft fullt upp med attklara sitt jobb, drabbas vid pensioneringen av en plågsam sysslolöshet. Att hatillfälle till meningsfull verksamhet måste ses som en mänsklig rättighet. Nuvet vi att det är svårt för äldre människor att få arbete. Vi hoppas att dennyligen beslutade möjligheten till delpensionering kan bidra till lösningen avdetta problem. Över huvud taget måste vimotverka den segregation av åldersgrupper som sker i samhället. Detkan inte vara riktigt att vi har unga på ett ställe, äldre på ett annat ochmedelålders på ett tredje. Närdet gäller den öppna vården av äldre personer spelar distriktssköterskorna encentral roll. Trots uttalade önskemål i denna riktning har antaletdistriktssköterskor minskat . Vi vet att regelbundna besök aven distriktssköterska för många äldre är ett fullgott alternativ tillinstitutionsvård. Därför bör distriktssköterskornas utbildning förbättras ochderas plats i vårdorganisationen förstärkas. Denslutna sjukvård som har långvårdskaraktär bör också byggas ut kraftigt ochlokaliseras på ett väl förgrenat sätt, så att patienterna kan bli kvar inärheten av sin hembygd. har räknat ut att vi skulle behövaca 10 000 platser . Vi vet att , som jagåterigen tar exempel ifrån, har en brist på över 1 000 platser. Det har gått sålångt vid Sahlgrenska i att man fått lägga folk i korridoren och attbrandmyndigheterna och fått ingripa. Besökstidernainom denna vård kan förenklas och göras mer flexibla. Det är viktigt att kontaktenmed anhöriga och gamla vänner och bekanta kan göras naturiig och förläggas påolika tider av dagen, som passar både den som besöker och den som får besök. Detär alldeles självklart att all sjukvård inom både den öppna och den slutnavården har en särskild psykologisk aspekt genom närheten till livets slut.Detta måste i mycket högre grad än beaktas i personalens utbildningoch arbetspraktik för att bättre svara mot denna vårds speciella karaktär. Pånågot sätt har vi i det moderna samhället blivit rädda för närheten till döden.Vi vet inte riktigt hur den skall hanteras. Vi vet inte hur vi skall prata medmänniskor om det som för en äldre människa ter sig naturligt. Detpolitiska arbetet för att tillgodose de äldres rättigheter måste alltså fåfortsätta med full kraft. Rationaliseringar inom åldringsvården får inte gå utöver de äldres behov av personlig vård och omsorg. De äldres berättigadeanspråk på samhällsservice måste gå före önskemål om lägre skatt. Jagbehöver väl inte särskilt understryka att det är viktigt att åtgärder för deäldre utformas under direkt medverkan av dem själva och deras organisationer. Det är med stor oro som vi noterat att de borgerliga partierna villsänka skatterna för enskilda och inkomsterna för samhället. Vi kan presenteraönskelistor i långa banor, men till slut är det ändå så att om vi inte har enstark samhällsekonomi hjälper inga vackra ord vare sig i regeringsdeklarationereller på andra håll. Det finns alltså en risk att den nuvarande regeringenspolitik leder till en nedkörd ekonomi och att denna trots många försäkringarkommer att gå ut över den äldre generationen. Jag tror för min del attpensioner både inom folkpensionens ram och inom ATP ligger fast. Ingen harheller påstått något annat. Men man kommer inte att ha råd vare sig i kommuner,i landsting eller från statens sida attställa de ekonomiska medel till förfogande som är nödvändiga för att göra deförbättringar som behövs inom åldringsvården. Det är på den här punkten som jaghyser allvariig oro . Detfinns alltid en risk att de unga, de starka, de högt betalda tar ut sin del avsamhällets ekonomiska kaka. Men det är ju inte de som behöver ekonomiskförstärkning. Det är den offentliga sektorn som kan kallas den väsentligasektorn, väsentlig inte minst på det område som jag har berört här i mittinlägg. politiska deklaration som den socialdemokratiska riksdagsgruppen tog den 6oktober ägnas också den här frågan stort intresse. Där sägs bl. a.:"Socialdemokratin kommer att slå vakt om tryggheten för de äldre och verkaför fortsatta reformer." Där sägs också att vi kommer att kräva merpersonal och en utbyggnad av den offentliga sektorn. Vihar fått en plan för utbyggnad av barnomsorgen. Den är helt nödvändig.Där finns en eftersläpning. Men jag vill ifrågasätta om vi inte skulle behövaen liknande plan inom äldreomsorgerna. De hotar annars att komma i skymundan.Jag vet inte om det går att upprätta en sådan plan, men omsorgen om de äldre ärviktig och det finns säkert anledning att återkomma i den frågan vid ett senaretillfälle. Under detta anförande övertog herr talmannenledningen av kammarens förhandlingar. HertCARLSHAMRE (m) kort genmäie: Jag vill bara korrigera i på en enda punkt. Närhan berättat om vad jag sade om socialhjälp och dessbefarade utveckling var hans återgivande alldeles korrekt utom i det avseendet,, att det inte var en profetia utan en prognos. Det är en väldigskillnad. En profetia är någonting som vissa sällsynt rikt utrustade personerkan avge med hjälp av övernaturliga krafter eller direktkontakt med högremakt. En prognos är ett räknestycke där man under vissa givna förutsättningaroch utgående från en viss given trend försöker räkna ut hur det kommer att gåom . Profetia och prognos har det gemensamt att de, dess värre förprofetian och dess bättre för prognosen, slår fel. En profetiabör ju definitionsmässigt slå in för att det skall vara något fint med den, menen prognos är till för att slå fel, i varje fall om den är negativ. När man harräknat fram en prognos kan vi finna att om vi fortsätter på det sätt som vi görnu så kommer det att gå alldeles snett . Det räknade jag ut omsocialhjälpen, jag tror tyvärr att det var rätt räknat. Men sedan fortsatte vi inte;bl. a. med hjälp av denna och andra prognoser kom vi underfund med att det intekunde fortsätta på detta sätt. Då ändrade vi förutsättningarna. OcK herrSvensson minns lika väl som jag att det fanns en del saker som det inte gickatt ändra på. Det viktigaste kanske var att vi fick en arbetslöshetsförsäkringsom fortfarande inte är bra men som är bättre än den vi hade förut. bort mycket av socialhjälpen.Vi hoppas att, som det utlovas i regeringsdeklarationen, när den reformen blirriktigt färdig skall ännu ett stycke av socialhjälpen kunna försvinna. Jag trorockså att t. ex. de sedermera ordentligt utbyggda bostadstilläggen tillbarnfamiljer väsentligt har hjälpt till att minska socialhjälpskontot. Jag ärhelt lycklig över, där har rätt, att den prognosen slog fel - mendet var det som var meningen. HertSVENSSON i (s) kort genmäie: misstrodde vid dettillfället den socialdemokratiska regeringen ganska mycket och menade att detkommer att gå alldeles snett. blev det inte så och det berodde väl på att visatte in åtgärder. är vi lyckliga båda två och det är ju bra, men vare sigman använde profetia eller prognos så var den i varje fall fel. Hert (): Den samlande parollen för regeringspartierna under valrörelsen var ville ge ökat svängrum åt marknadskrafterna och det privata vinstintressetatt påverka utvecklingen. Socialdemokratin har enligt den borgerligapropagandan engagerat samhället för mycket i frågor som borde få skötas avaktieägare och företag utan inblandning från samhällets sida. Det är ju santoch riktigt att socialdemokratin och löntagarnas organisationer har krävt ochgenomdrivit en rad åtgärder för att få till stånd en mera långsiktig, en påalla människors rätt till trygghet och god livsmiljö inriktad hushållning medvåra ekonomiska resurser och med våra naturtillgångar. Motivet har varituppenbart. Erfarenheten har visat att marknadskrafterna varken hushållar medmänniskor eller miljö. Socialdemokratin och löntagarorganisationerna har stegför steg eftersträvat och genomfört en maktförskjutning i samhället till löntagarnasoch de allmänna intressenas förmån på bekostnad av enskilda ägare ochkapitalintressen. Nuskall den nya regeringen ge oss en ny politik i detta avseende, enmaktförskjutning i motsatt riktning till de privata ägarintressenas förmån påbekostnad av löntagarnas och allmänintressets möjligheter att göra siggällande. lovar regeringen i regeringsdeklarationen att genomföra ensträng hushållning med naturtillgångarna, en politik för sysselsättning och boendei alla delar av landet och dessutom att man skall bryta tendenser tillmaktkoncentration. Hurskall då regeringsdeklarationens löften gå att förena med den allmännainriktningen av regeringens politik? Jag vill granska den fråganmed utgångspunkt i det läge som vi har när det gäller skogen ochskogsindustrin. Densvenska skogsindusfrin har byggts ut snabbt . Enligt 1973 årsskogsutredning motsvarade industrins produktion ett råvarubehov som mednärmare överstiger vad som långsiktigt kanavverkas i våra skogar. manar, vilket alla tordevara överens om, till återhållsamhet när det gäller den fortsatta utbyggnadenav skogsindustrin. Det har också föranlett skogsindustrin att träffa enöverenskommelse om att begränsa ökningen i råvaruförbrukningen. Man bör dåobservera att denna överenskommelse gäller endast den 1 mars 1975till . Skogsindustrins planer omfattar en utvidgning som ibörjan av skulle kräva mer råvaraän 1973. Enenkel summering säger oss då att vi , omskogsindustrins planer skulle tillåtas fullföljas, skulle ha en industrikapacitetvars råvarubehov åriigen överstiger tillväxten i våra skogar med . Det finns dessutom skäl att lägga ytteriigare, som tillkommer i kapacitetsökningar genom vanligvardagsrationalisering och mindre utbyggnader som inte kräver tillstånd. Allmänenighet råder om att det är nödvändigt att vi genom en förbättrad skogsvårdoch ett effektivare tillvaratagande av råvaran skall eftersträva att minskagapet mellan tillväxt och råvarubehov. Men det råder också enighet om att vitrots sådana bemödanden inte kan undvika en virkessvacka längre fram, som ärbekymmersam mot bakgrunden av hur vi skall utnyttja vår industrikapacitet. Medstöd av löntagarorganisationerna, som inför det här perspektivet naturligenkänner stor oro för sysselsättningen , vidtog den socialdemokratiskaregeringen en rad åtgärder som skulle trygga möjligheterna till en meralångsiktig och planmässig hushållning med våra skogsresurser närskogsutredningen lägger fram sina slutbetänkanden. a. föreskrevs sålunda ibyggnadslagen 136 a § efter ett beslut i att en obligatoriskprövning skall ske vid utvidgning av skogsindustrier som kräver mer råvara. Nuhar jordbruksminister för tidningen aviserat enkursändring i skogspolitiken. Kursändringen skulle uppenbarligen gå ut på atthushållningen med råvaran skall få skötas av skogsindustriföretagen i samarbeteoch under eget ansvar. Enligt intervjun anser inte jordbruksministern att detangår honom hur detta samarbete organiseras. Skogsindustrin skall få en chansatt leva upp till sitt ansvar, säger jordbruksministern. Men gör den inte det,så lovar han att klippa till stenhårt. Han har verifierat den här ståndpunktensenast i kvällens Rapportprogram. Omdetta skall vara den nya kursen i skogspolitiken, då finns det sannerligenanledning till oro. Frågan om hur vi i det bristläge som alla är överens om attvi kommer att få skall utnyttja skogens resurser är ju inte bara en fråga omatt ransonera råvarutillgångarna. Detär ju ett betydelsefullt led i en samhällsplanering som också skall lösa en radandra problem. Det gäller bl. a. hur vi skall trygga rätten till arbete och engod livsmiljö för människor som är verksamma inom skogsindustrin i vårtland. Det gäller också vilken roll skogsindustrin skall spela förvåra regionalpolitiska överväganden. Hur vi skall handla föratt undvika att utsätta ur sysselsättningssynpunkt sårbara samhällen och bygderför besvärliga påfrestningar när svackan i virkestillgången kommer. Dessafrågor måste ändå angå en regering som enligt regeringsdeklarationen talar omatt vi måste ha en sträng hushållning med naturtillgångarna och lovar enpolitik för sysselsättning och boende i alla delar av landet. Dessaangelägenheter kan inte bara överlåtas till frivilliga överenskommelser mellanlandets skogsindustriföretag. Jaghar som jordbruksminister kunnat konstatera hur olikaintressegrupper ligger i luven på varandra för att skaffa sig tillgång tillskogsmark och därmed ökade möjligheter att förse sina egna skogsindustriföretagmed råvaror. I sådana situationer har hänsynen till att stödja småindustrin ochrädda arbetstillfällen åt glesbygden vägt lätt även för framträdandecenterpartister. Inteheller har jag kunnat spåra någon oro för maktkoncentration eller tillkomstenav stora företagsenheter när det gällt att ta ställning till förmån förskogsägarnas egna företag. Släpper samhället, som jordbruksministern tycksvara inställd på, sitt inflytande över hushållningen med skogsråvaran, såkommer de starkaste skogsföretagen att ta för sig utan hänsyn till den rollandra företag kan spela för sysselsättning och utveckling i sina bygder. Läggerman till detta att motionerade i om att rätten att förvärvajord och skogsmark skulle förbehållas aktiva jord- och skogsbrukare ochavskaffas för förädlingsföretag och att man vill minska det allmännas innehavav mark, så skulle ju snart en ägarkategori, de privata skogsägarna, kunnastyra utvecklingen också av vår skogsindustri i enlighet med sina speciellaintressen. Hurstämmer detta med regeringsdeklarationens uttalade ambition att motverkamaktkoncentration? Jag vill för att inte bli missförstådd säga att jag har storrespekt för den skicklighet med vilken bondekooperationen driver sinaverksamheter. Den hade under sina genombrottsår en stark tillskyndare isocialdemokratin. Den har betytt mycket för att öka effektiviteten inomnäringarna och därmed också mycket för vår samhällsekonomi. Mensjälvfallet måste vi ha ögonen öppna för de risker för maktkoncentration somvi löper när effektivt organiserade ägarintressen efter regeringsskiftet kanvända sig till sina egna företrädare i regeringen för att diskutera näringarnasangelägenheter. Socialdemokratin kommer inte att tolerera attsamhällsuppgifter, som svenska folket har rätt att utkräva ansvar av regeringenför, läggs över på företag som bara är ansvariga inför sina aktie- eller andelsägare. Nuhar det ju i så sent som funnits delade meningar mellan tvåav de statsråd som i regeringen har att hantera skogsfrågor när det gäller hurtillståndsgivningen skall prövas. Statsrådet stödde ju som endaborgerliga ledamot av det socialdemokratiska förslaget. Jag utgårifrån att hon sorh bostadsminister och därmed i första hand ansvarig förtillämpningen av 136 a § kommer att vidhålla sin uppfattning om i vilkenordning tillståndsprövningen för skogsindustriutbyggnader bör ske. Även fruOlsson uppträdde i Rapport och gav intryck av att så skulle bli fallet,vilket jag naturiigtvis hälsar med tillfredsställelse. Vi kommer frånsocialdemokratins sida att följa dessa frågor med stor uppmärksamhet. Defrågor vi har att handlägga i jordbruksutskottet lämpar sig över huvud tagetsynneriigen dåligt för den nya regeringens generella recept församhällsutvecklingen, att ge större svängrum åt marknadskrafterna och detprivata vinstintresset. Skall vi lösa jordbruksnäringens problem framöver,komma till rätta med markspekulation i det sammanhanget och skapaförutsättningar för den mest lämpade att bli jordbrukare, oberoende av om han ellerhon kan ärva eller förvärva mark, då är det inte ett friare spelrum för de s.k. marknadskrafterna vi behöver - inte heller om vi skall driva en aktivmiljöpolitik för att skydda vår natur och trygga rätten för alla till en godmiljö. Densocialdemokratiska regeringen har drivit en aktiv miljöpolitik. Sverigebetraktas i internationella sammanhang som ett föregångsland i dessa frågor. Socialdemokratinkräver att samhällets insatser för hushållning med våra mark- ochvattentillgångar och för skydd av vår miljö fullföljs. En av de mest angelägnamiljöfrågorna är att förhindra en fortsatt förstörelse av sjöar ochvattendrag, en försurning av våra marker och den risk för människors hälsa somsvavelnedfallet vid förbränning av kol och olja medför. Vi kräver att densocialdemokratiska regeringens åtgärder för att begränsa svavelnedfall ochövriga luftföroreningar fullföljs såväl här hemma som i det internationellasamarbetet. Vikräver ett fullföljande av åtgärder för att begränsa industrins vatten-ochluftföroreningar och effektiva insatser för att återställa förstörd miljö. Vikräver en fortsatt utbyggnad av produktkontrollens möjligheter att hindra attfarliga ämnen används i produktionen eller sprids i naturen genom bekämpningmed olämpliga kemiska medel. Skallvi lösa fiskerinäringens problem blir det sannerligen fråga om ett aktivtengagemang från samhällets sida för att bereda dem som skall vara verksammainom fisket en tryggare försörjning. Låt mig när det gäller fisket få säga atti det läge som uppstått efter delar jagfiskarorganisationernas uppfattning att fiskezoner bör inrättas i . Detär också angeläget att regeringen utnyttjar de utfästelser som densocialdemokratiska regeringen fick av den norska regeringen att ge de svenskafiskarna rätt att också i fortsättningen fiska på sina traditionella vatten iNordsjön. Jag förutsätter dessutom att fiskerikommitténs arbete kommer attdrivas vidare enligt de intentioner som den socialdemokratiska regeringen komöverens med om. Sammanfattningsvis,herr talman, vill jag framhålla att menar regeringen allvar med sina löften iregeringsdeklarationen om sträng hus- hållning mednaturtillgångarna, om krav på en god miljö, om ett samhälle i ekologisk balansoch om sysselsättning och boende i alla delar av landet, då leder inte ett ökatspelrum för marknadskrafterna och det enskilda vinstintresset till målet. Dåduger inte den borgerliga kapitalismens metoder. Då krävs mera av planmässighushållning med våra gemensamma resurser till allas bästa, mera av demokratisksocialism. Hert (): Jag har med stort intresse lyssnat till . Det är ju hansom har haft ansvaret för jordbruk, skog och miljö . Somtidigare oppositionspolitiker tycker jag att jag kan ge honom en honnör ochsäga att hans departement var ett av dem man hade minst anledning att kritiseraunder den tid var jordbruksminister. Bakgrunden till detta kanha varit att är tillräckligt mycket realist för att förstå attpå dessa områden har det inte varit lämpligt med storvulna experiment, heltenkelt därför att de biologiska och ekologiska lagarna måste följas, om manskall ha en chans att bedriva jordbruk och skogsbruk och utveckla ellerunderhålla en god miljö. Och förutsättningen för det är att den som brukarjorden stimuleras till aktivt arbete och produktion med sikte på och ansvar förframtiden. I jord- och skogsbrukarens sinne finns en önskan att ge också kommandegenerationer möjlighet att överleva. Deplaner för jordbruket som utvecklades hos regeringen kom attdjupt oroa hela denna näring. Det fanns planer på att lägga ner en stor del avdet svenska jordbruket, men dessa möttes med en våldsam opposition avnäringsidkarna själva. Verkligheten uppdagades för närlivsmedelssituationen i världen presenterades. Nedläggningsplaner, sommotiverats med rationaliseringar, lade i byrålådan, och det varen gärning som vittnade om god kontakt med verkligheten. står skogen och skogsindustrin mera i fokus, och det har herrLundkvist talat om. Det beror, som det har sagts, på att skogsråvaran ärbegränsad. Jag tror att den nya regeringen har alldeles klart för sig attutvecklingen måste anpassas till våra tillgångar. Om det inte sker en sådananpassning och om tillräcklig råvara inte kan tillföras utifrån, kommermaskineriet att gnissla. Det finns de som påstår att statsmakterna måste gripain - det har också sagt - för att med diverse styrmedel sökahålla råvara och industri i balans. Vissa åtgärder har ju också beslutats avriksdagen . Försökerman uppnå det vällovliga syftet att skapa balans genom styrmedel visar sig -det har vi erfarenheter av - ofta sådana konsekvenser av styrningen att detskapas än större problem på annat håll. Så måste man styra även där - till dessatt man föriorar kontrollen över verksamheten. Det är en risk som också kanuppstå om man följer synpunkter på en kraftfull styrninguppifrån. Här fordras av den som haren sann överblick över situationen att varsamt stimulera tillsådana åtgärder som naturiigt och bestående kan ge resultat. Förutsättningen äratt parterna är överens om tagen. Jag förutsätter att den nya regeringen äridérik nog att vägleda parterna till sådana överenskommelser. Förutsättningenför att exempelvis svensk sågverksindustri skall kunna klara den kostnadsökningsom skett har ju varit att öka produktionskapaciteten, användamera råvara. Det har varit den lättaste lösningen, men också den snabbastemöjligheten att hålla företaget flytande och uppehålla sysselsättningen idessa områden. Annars hade det inte lyckats. Men detta går inte längre - det ärvi på det klara med. Då måste man i stället öka förädlingsgraden, och det görsmin själ inte i en handvändning. Det fordras marknadsundersökningar, teknik,ekonomi, utbildning, en god marknadsföring m. m., och det fordras en anpassningtill våra exportländers egna tillverkningsindustrier. Detfinns anledning för denna svenska industri att utveckla forskningen ochtekniken och göra detta med en bredare och gemensam forskningsbas. Här kan, menar jag, regeringen med användande av denna näringsgoda konjunkturer exempelvis föreslå gemensamma generella satsningar i form avt. ex. avdragsgilla avgifter som specialdestineras till förädlingsindustrinsutveckling. Enutbyggd forskning ger förutsättningar att behålla och öka sysselsättningeninom denna näringsgren. Den ger också möjligheter för skogen att behålla sinekonomi och möjligheter att vårda skogen och ge ett underlag för en intensivskogsuppbyggnad. tog upp en frågeställning och trodde sig kunna förstå attdagens skogspriser var boven i dramat, som gav de höga mark-ochfastighetsvärdena och gav ett minskat underiag för egna jordbrukare att drivaen fastighet. Jagtror inte alls att det är huvudorsaken till den situation vi har kommit in i pådetta område. De skogspriser vi har är höga, men mot bakgrund avhändelserna , då skogspriserna i så stor utsträckninglåg stilla, behöver vi höga skogspriser för att klara den målsättning sombl. a. talade om: att försöka förbättra våra skogstillgångar. Vihar av ekonomiska skäl icke haft möjligheter att vårda skogen så som man skulleönska. finns möjligheter att göra uttag ur skogen gallringsmässigt,vilket successivt skulle kunna ge en högre produktion än den vi f n. har. Detgäller också det som betraktas som tillväxt. Jag är även övertygad om att detfinns en möjlighet för oss att skaffa råvara från andra länder under denövergångsperiod vi behöver för att förbättra våra allmänna skogsresurser. Sedantalade , liksom de flesta av de socialdemokratiska talarna ,om marknadskrafterna, och han sade att det var det unge-färiiga underlaget förden nya regeringen att arbeta efter på detta område. Det, , ärinte sant. Jag tror att den nya regeringen är fullt medveten om att det påvissa områden måste finnas en viss form 12 protokoll 1976/77:18-19 Men frågan ärhur man styr, om man styr med stimulans eller om man med lagar och bestämmelsertvingar svenskt skogsbruk och svenskt jordbruk in i bestämda banor. Det ärgenom stimulans man får med jordbrukaren och skogsbrukaren på de aktivitetersom erfordras för att sanera på det här området. HerrLundkvist talade också om miljön. Jag ger honom en honnör för de aktivitetersom han varit med om att arbeta fram för att skapa en god miljö. Men det haricke utgjort ett underiag för jordbrukarna och skogsbrukarna att vara med imiljöarbetet när man, som man hade tänkt sig att göra, medverkar till vissasocialiseringsformer inom skogsbruket och jordbruket. Samma sak gäller t. ex.den debatt som dragits upp med anledning av det uttalande som LO ochfackföreningsrörelsen gjort i vissa remisshandlingar. Sådana diskussioner harskapat underlag för oron för framtiden inom svenskt jordbruk och skogsbruk.