prot · G009104 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:104 §1 Justerades protokollen för den 25, 28, 29, 30 och samt . §2 Herr talmannen meddelade all fröken denna dag återtagit sin platsi , varigenom uppdrag som ersättare för henneupphört. Omstatligt bidrag till motionsanläggningar §3 Meddelande om interpellationssvar 1976/77:112om bibehållande av Östaskolan i interpellation om Östaskolan i har överiämnats tillmig av utbildningsministern. Jag avser att besvara interpeliationen senareunder vårriksdagen. §4 Om statligt bidrag till motionsanläggningar Fru statsrådet erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga, 1976/77:334, lill herrsocialministern, och anförde: har frågat socialministern om han är beredd all föreslåstatliga bidrag till liknande verksamhet som den vid Tallmogården i varje länoch om dessa gårdar i så fall skall bedrivas som sjukvårdsanläggningar ellersom konvalescenlgårdar. Enligt fastställdärendefördelning är det jag som har att besvara frågan. Undersenare är har elt fiertal s. k. hälsohem startats på olika håll i landet.Socialstyrelsen har godkänt några av dessa som enskilda vårdhem förkonvalescentvård. En del landsting bidrar till vårdkostnaderna vid sädanahälsohem. Enav socialdepartementels sjukvärdsdelegation tillsatt arbetsgrupp lämnade i juni1976 en rapport om hälsocentra och reaktiveringsanlägg-ningar. Arbetsgruppenanser att staten inte bör gå in som huvudman eller finansiär av verksamheten. Arbetsgruppensförslag rerriissbehandlas f n. Jag avser att efter remissbehandlingen taställning till frågan om den fortsatta handläggningen av ärendet. Omstatligt bidrag till motionsanläggningar Jag tackarstatsrådet för svaret pä mina frågor. Egentligenär jag en smula besviken över alt jag inle fick svar av socialministerGustavsson, eftersom han var orsaken lill att jag ställde de här frågorna. Hanvar på besök i , närmare bestämt pä Tallmogården som ligger i Sunnansjöoch är ell s. k. hälsohem. Ilidningsintervjuer gav socialministern ett klarl besked om värdet avTallmogårdens verksamhet. Han sade också atl det borde finnas liknandeinrättningar i varie län. Eftersom jag i många är har deltagit ilandstingsarbeiet i länet har.jag haft möjligheter att följa verksamheten påTallmogården. Såväl socialdemokrater som centerpartister har lämnat motionermed krav på alt landstingsbidrag skall utgå till de personer i länet som skrivsin pä Tallmogården. Tyvärr har vi varit tvungna att avslå motionerna, eftersomvi inte fått klara besked från vare sig ellerLandstingsförbundet om hur de ser på verksamheten pä Tallmogården. Avintervjuerna vid besöket på Tallmogården fick jag den uppfatlningen attsocialministern satt inne med lösningen av frågan. Själv är jag myckel tveksami. För min del tror jag att det är en mycket seriös verksamhet påTallmogården. Men vad är det för människor som kommer dit'.' Jo, förutom s. k.kändisar är det folk som har egna pengar att betala med. En helpension kostarnämligen . Vill man besöka läkare eller ha särskildabehandlingar under den lid då man vistas på inrättningen fär man själv bekostavarie sådan aktivitet. Jagblev rnot denna bakgrund orolig när jag såg socialministerns uttalande att vibehöver liknande inrättningar inom varie län. Han inger genom detta uttalandeförhoppningar hos många sjuka människor som prövar alla vårdvägar. Men det ärju sällan som vi ser andra än hurtfriska kändisar uttala sig om sitthälsotillstånd sedan de kommil från Tallmogården. Man vet heller intenågonting om i vilket tillstånd de var när de kom dit eller hur länge debehåller sin hälsa sedan vistelsen pä Tallmogården upphört. Det var därförnaturiigt all jag blev litet orolig när socialministern gick ul med sä klarabesked pä denna punkt. Jag är väl medveten om de problem och svårigheter som tarupp. Som jag sade i mitt frågesvar är del också det enskilda somhar att avgöra om det vill bidra lill värdkostnaderna pä hälsohem eller inte. Rentallmänt har jag den uppfattningen all hälsocentra ochreakti-veringsanläggningar kan utgöra en viktig del av de offentliga insatsernainom hälso- och sjukvården men också att de kan utgöra ett komplement tilldessa. De inrättningar del gäller bör kunna erbjuda vård och service såväl lillpersoner med elt rehabiliteringsbehov i traditionell bemärkelse som tillpersoner som av olika anledningar kan anses höra till något Enreaktiveringsverksamhel som kan innefatta lindring och hjälp ät människor altfinna former för ett sundare sätt att leva innebär ju inte bara humanitäravinster utan sannolikt i många fall också ekonomiska fördelar för samhället. Jagtror för min del alt hälsovardande uppgifter kommer atl spela en allt störreroll . Men jag menar också all det är viktigt all reaktiveringsverksamhelav detta slag planeras och bedrivs som en del av den totala hälso- ochsjukvårdsorganisationen och alt del i varje fall bör ske i nära samarbete medsjukvårdshuvudmännen. Omstatligt bidrag lill motionsanläggningar FruSUNDSTRÖM (s); Det finns en trend i det här landet som jag är litet oroad över,nämligen att det allt oftare dyker upp hälsohem liknande Tallmogården, somdrivs utan medverkan av läkare. Bilden är alltid precis densamma: behandlingenbetingar höga kostnader och det förekommer uttalanden i pressen från personersom vistats på inrättningarna. Verksamheten ger en förvirrad bild, och det ärsvårt att avgöra om det är sjukvård, friskvård eller konvalescentvård sombedrivs på dessa hälsohem. Jagvill mot denna bakgrund ställa ytteriigare en fråga: Kan man tänka sig att deti framtiden tillkommer inrättningar, dit läkare kan remittera inte barapersoner som behöver nya kostvanor eller miljöombyten ulan också personer somför att fä bot för sina sjukdomar behöver lägga om sin kost? Då kunde den trendsom jag är så oroad över brytas och utvecklingen ledas in på mera stadgadebanor. Jag kan hålla med om att del är en förvirrad bildpä detta område. Jag tror också att del är vikligl, som jag sade i min replik,atl hälsohemmen planeras i nära samarbete med sjukvårdshuvudmännen. I övrigt ärdet, som jag sade i mitt frågesvar, så att arbetsgruppens förslag håller på attremissbehandlas. Först efter denna remissbehandling harjag möjlighet attnärmare.ta ställning lill frågan om den fortsatta handläggningen av deltaärende. FruSUNDSTRÖM (s): Jag tror del är nödvändigl för oss att diskutera de här spörsmålen, medtanke pä den trend som finns i utvecklingen. Sä fort det är fråga om motion,frisk luft och fasta under organiserade former är dessa aktiviteter i allmänhetbelagda med höga kostnader. De fiesta av oss kanske vill komma till sädanaställen, t. ex. vi som har övervikt, de som känner sig stressade eller av andraorsaker behöver en annan miljö. Men jag vet att stora grupper av människorutestängs på.grund av att del är så höga kostnader på dessa hälsohem. Jag tackar statsrådet änen gång för svaret: Överläggningenvar härmed slutad. Nr 104 § 5 Om åtgärder mot felaktig användning avläkemedel statsrådet erhöll ordet för atl besvara --------------- (s) den24 rnars anmälda fråga, 1976/77:345, och anförde: Om åtgärder mot Herrtalman! har frågat om jag ämnar vidta några åtgärder felaktig användning säatt skador undviks vid s. k. egenvård och så all del i läkemedelsan- av läkemedel nonser även förs in uppgifi om vid vilka tillfällenläkemedlet kan vara Medegenvård avser jag åtgärder som den enskilde själv eller i samarbete medläkare och annan sjukvårdspersonal kan vidta för atl förebygga, bota ellerlindra sjukdomar. Redani dag förekommer egenvård i viss utsträckning. Mänga människor behandlarsjälva småsår, tillfällig huvudvärk m. m. med receptfria mediciner. En bällreinformation och ett ökat intresse inom sjukvärden för egenvård i olika formerbör enligl min mening kunna leda till all individen kan la ett större ansvarför sin egen och närståendes hälsa. Jag vill här nämna en speciell typ avegenvård som f n. provas vid vårdcentralen i , där patienter med vissasjukdomar får behandla sig själva sedan läkare har provat ut lämplig medicinoch där patienten vid besvär uppsöker i första hand en sjuksköterska och iandra hand en läkare. bedriver en omfattande information om sjukdomar ochfaktorer som påverkar hälsan. Även i massmedia har sådana frågor uppmärksammatsalltmer . Informationom läkemedel till allmänheten lämnas av i samarbete medsocialstyrelsen samt av läkare och annan sjukvårdspersonal ochapotekspersonal. Vadgäller läkemedelsannonsering och annan liknande reklam som främst tar sikte påläkare finns etiska regler inom läkemedelsbranschen. Dessa innebär skall ge antingen s. k. fullinformalion, dvs. en omfattande redogörelse förläkemedlets verkningar och biverkningar, eller s. k. påminnelseinformation,som endast anger etl läkemedels huvudanvändning. Vadsärskilt gäller annonser som riktar sig lill allmänheten finns enöverenskommelse mellan och läkemedelsbranschen som innebär attendast receplfria preparat som patienten kan använda på egen hand fär förekommai sådana annonser. Jagkan i detta sammanhang nämna atl jag avser alt begära regeringensbemyndigande alt tillkalla en kommitté med uppgifi alt se överläkemedelsinformationen. Avsikten är bl. a. att ge allmänheten bättrekunskaper om bäde receplfria och receplbelagda läkemedel. Jag får lacka statsrådet för svaret pämin fråga. Jag har aktualiserat s. k.egenvård beroende pä alt vi fortfarande har 6 en stor grupp människor som dröjer alltför längemed att söka läkarvård. Att dröja med enbehandling eller alt försöka bota sig själv kan innebära en ökad belastning päsjukvården. Massmedia har en mycket stor genomslagskraft, del gäller isynnerhet TV. Många har upplevt statsrådels uppmaning all bota sig själv somganska onyanserad. Svaret på min fråga är mycket mera nyanserat och visar ocksåen vilja att komma till rätta med de avarter som finns. De som drabbas värst avdenna egenvårds-propaganda är gamla människor. Fördel första är det människor som i regel väntar med att söka läkare även om dekänner sig dåliga. Fördet andra är det ofta gamla som sitter ensamma och ser på TV. De har ingen altdiskutera med om vad de ser och hör. Därför upplever de det mänga gånger så attpersoner i TV-rutan vänder sig speciellt till dem med sitt budskap. Fördet tredje är del också vanligt och helt naturligt att man fårfunk-tionsnedsätiningar i olika organ när man blir gammal. Fördet fjärde ger läkemedelsreklamen i tidningarna upplysning om vilka preparatman skall kunna bota olika sjukdomar med men däremot inte någon upplysning omhur man skall ställa diagnosen eller all det i regel behövs även läkaresmedverkan för att ställa rält diagnos. Förall något belysa hur det kan gå lill skall jag ta elt exempel ur verkligheten. Engammal man, som upplevt atl han i TV uppmanas att inte söka läkare,uppmärksammade detla speciellt, efiersom han hade besvär med elt öra ochfaktiskt redan hade tänkt söka hjälp men gruvat sig för alt gå till doktorn.Han sköt därför upp läkarbesöket ytteriigare . Några dagar därefteruppläckte han en stor annons över en halvsida i en kvällstidning. 1 den stod altför myckel öronvax kan inverka menligt på hörseln. I annonsen fanns enbeskrivning av hur en vaxpropp bildas, och där stod det också alt proppentäpper till hörselgången samt ger försämrad hörsel och ofta medför obehag.Dessutom fanns det en anvisning om hur man själv kunde droppa preparatet i öratoch skölja med ljumt vatten. Det var då ganska naturligt att mannen, som leverrätt isolerat, säg detta medel som en räddningsplanka - det var ju precis sammasymtom uppräknade i annonsen som dem han hade! Nästadag gick han därför till och skaffade sig preparatet. Han läste sedanden medföljande bruksanvisningen och såg till att han fick in dropparna i örat.På natten blev han emellertid illamående och böriade kräkas samt var yr ihuvudet. var han så dålig att han inte kunde fullfölja sin"egenvård" - han kunde inte stå upprätt och skölja örat enligtanvisningen. Då blev han orolig och kontaktade en sjuksköterska, som sändehonom till akutmottagningen, där det konstaterades att han hade hål påtrumhinnan, och skickades han till en specialist. Alltdetta var myckel besvärligt för honom. Han var nämligen redan tidigare döv pådet ena örat, och försämrades hörseln även på det bäitre örat. 1 annonsenhade det inte stått någonting om att man inte Omåtgärder mot felaktig användning av läkemedel Omåtgärder mot felaktig användning av läkemedel kunde använda medlet omman hade häl på trumhinnan, men däremol hade detta angivits i den anvisning somföljde med läkemedlet, men där stod det med så liten stil all han inle kunnatläsa del. Allra först vill jag understryka att jag aldrig vid något tillfälleeller i något avseende har rekommenderat någon att icke söka läkare. Tankenmed egenvården är tvärtom att vi alla skall söka bibringa oss ökade kunskaperom kroppens funktioner och reaktioner just därför att vi i större utsträckningskall kunna ta ansvaret för vår egen hälsa. Däri ligger ökade kunskaper omvilka åkommor vi med enkla medel kan behandla själva och - delta vill jagsärskilt understryka - bättre kännedom om vilka symtom och sjukdomar som kräveromedelbar kontakt med läkare. Det senare är den inle minst vikliga delen avegenvården. del av egenvården sker med hjälp av läkemedel, och vid allläkemedelsanvändning föreligger naturligtvis risker för biverkningar ochfelaktig användning. Det är därför angelägel att på alla sätt stimulera lillökad och förbättrad information om läkemedlen, sä alt respekten för ochinsikten om olika läkemedels för- och nackdelar blir mera spridda. Därigenomkan riskerna för skador på grund av felaktigt läkemedelsanvändande minska. Somjag har nämnt avser jag alt begära regeringens bemyndigande alt tillsätta enkommitté med uppgifi att se över läkemedelsinformationen till allmänheten. Jaganser liksom att det finns åtskilligt all göra på det området. Jag försökte imilt korta inlägg peka,på att massmedia vänder sig till en grupp människor - t.ex. gamla som sitter ensamma - men inte vet hur dessa människor reagerar. Delär många som har upplevt det här TV-framträdandel som en rekommendation attinte gä till en läkare ulan atl i stället försöka bota sig själv. Budskapethade kanske framförts i sådan form att det kunde uppfattas så av somligamänniskor som satt hemma ensamma. Det är av den anledningen som jag haraktualiserat frågan. Jag tror nämligen alt det är väldigt viktigt att man ärnyanserad i sina uttalanden och atl man är medveten om att det finns; väldigtmånga människor som har dåligt reda på hur den egna kroppen fungerar och vetmyckel litet om sjukdomsorsaker över huvud taget. Statsrådetssvar var positivt och nyanserat och innehöll i princip sådant som man kan hållamed om. Vi skall emellertid komma ihåg att det är många olika sorlers människorvi vänder oss till, och det finns en stor grupp som av skilda anledningar intesöker läkare förrän det kanske är för sent och behandlingen försvåras ellerhell enkelt blir omöjlig. Del är riktigt att gå utmed information, och jag tycker alt det är positivtatt man tillsätter den här kommittén som skall se över lake- Nr 104 medelsannonseringen. Men vare sig vi är statsråd eller inte måste vi Ticdaeen den ändå alla vara nyanserade när vi uppträder i massmedia. har uppenbariigen inle hört den omtalade intervjun med migi TV. Jag kan förklara atl jag uttryckligen sade att ett av syftena medegenvården är alt lära folk när man verkligen behöver söka läkare för att fåvärd , och jag kan försäkra att jag ingalunda sade det"finstilt". Viär i alla fall glädjande överens om atl läkemedelsinformationen kan och börförbättras. På apoteken ger man ul små broschyrer som just talar omsjälvmedicinering men också varnar för de risker som kan föreligga i desammanhangen. Jag vill också stryka under hur viktigt det är attapotekspersonalen aktiveras i arbetet med läkemedelsinformation. Jag tror altden gamle man som talade om hade kunnat undvika allt det eländehan utsattes för, om han hade kunnat och vågat fråga apotekspersonalen tillråds. Då hade han redan från börian fått klart för sig att han inte bordemedicinera själv i det här avseendet. Om åtgärder motfelaktig användning av läkemedel Jag tror atläven om den här mannen hade frågat apotekspersonalen och fått rådet att intedroppa någonting i örat om han hade hål pä trumhinnan, så hade han inte kunnatbedöma situationen om man inte hade sagt åt honom att gå lill doktorn och låtahonom se om trumhinnan var hel; det är ju bara läkare som kan konstatera om manhar fel på trumhinnan eller inte. Jagtycker atl man i den här slora annnonsen, där det ändå fanns så gott omutrymme, borde ha nämnt att hål på trumhinnan är en kontraindikation ochskrivit klarl och tydligt att bara läkare kan konstatera om häl pä trumhinnanföreligger. Då hade man inte orsakat den här mannen så mycket obehag, och manhade dessutom sparat pä våra sjukvårdsresurser; mannen mäste ju först gå tillakutmottagningen, och sedan fick han läggas in på specialklinik. . Jag hälsarmed tillfredsställelse alt kommittén tillsätts för att gå igenom de olikaannonser som förekommer. Jag är också medveten onr att det är myckel svårt atti en annons alltid ange kontraindikationer, eftersom vi människor reagerar såolika på mediciner att en medicin kan vara bra för en människa men oduglig ochrent av skadlig för en annan. Överläggningenvar härmed slutad. Omansvaret för den översiktliga och samordnande forskningsplaneringen § 6 Om ansvaret för denöversiktliga och samordnande forskningsplaneringen Herr utbildningsministern erhöll ordet föratt besvara i (m) anmälda fråga, 1976/77:346,och anförde: i har frågat mig om jag anser att det ankommer påuniversitets- och högskoleämbetet att svara för den översiktliga ochsamordnande planeringen av forskning i vårt land. Enligtinstruktionen för universitets- och högskoleämbetet skall ämbetet bl. a. ifråga om högskolan, med undanlag för området för jordbrukets högskolor, svaraför översiktlig och samordnande planering för forskarutbildningen ochforskningen. Jaganser att det i universitets- och högskoleämbetets övergripande och samordnandeansvar för högskolan också ingår att ha detta ansvar för den forskarutbildningoch forskning som såsom integrerade delar bedrivs inom högskolan. Detta fårgivetvis inte innebära något intrång i de uppgifier rörande forskning somligger hos andra organ, t. ex. forskningsråd och forskningsrådsnämnd. Tvärtomankommer det pä berörda myndigheter att samverka. Inte heller innebär del någoninskränkning i den enskilda högskolans eller forskarens frihet. Jag kan härerinra om vad som står i 14 S i regeringens förslag till högskolelag iproposition 1976/77:59: "Somallmänna principer för forskningen inom högskolan skall gälla attforskningsproblem får fritt väljas och formuleras, att forskningsmetoder fårfritt utvecklas samt att forskningsresultat får fritt publiceras." i (m): Jag skall beatt få tacka utbildningsministern för svaret. Enligtstadgandet gäller planeringen "högskolan med undantag för området förjordbrukets högskolor", och då är del ju huvudparten av all forskning ilandei som inbegrips i stadgandet. Även forskning som understöds avforskningsråden eller av enskilda fonder utförsju i huvudsak vid universitetensinstitutioner, dvs. Delskulle vara litet för mycket sagt om jag påstod att när jag hör ordet"planering" i vetenskapliga sammanhang så osäkrar jag min revolver,men det är något ditåt. Jag är medveten om atl det är fördelaktigt med "aprepared mind" - ett förberett och mottagligt sinne, en känsla för var detoväntade och nya kan tänkas dyka upp. Men jag är oviss om i vilken utsträckningdetla är en intuitiv konslnäriig egenskap eller verkligen kan planeras,speciellt om planerarna själva inte är vetenskapligt tränade ulanadministratörer. Forskningär en intellektuell process, ett skapande med spelrum för fantasi ochintuition, och för del krävs nyfikenhet, oförskräckthet, originalitet, egnaidéer, logiskt länkande och hederiighet. Initiativ till forskningsom driver sig själv kommer nedifrån och inte Forskningsråd ochliknande inrättningar kan stödja, kanske samordna, kanske också inbjuda tillforskning, men planera - nej. Forskningens planering tillhör forskarna själva,de vetenskapliga institutionerna och forskarnas egna gemensamma organ. Vad manuppifrån kan beställa är kunskapsöversikter, men det är inte liktydigt medforskning. Vad man frågat sig inom den fakultet jag tillhör är väl närmast vaduniversitets- och högskoleämbetet egentligen har för förutsättningar atlplanera forskning. Ämbetet som sådant bemannas ju av tjänstemän och inle avforskare. Vad planeringsberedningarna beträffar harjag undersökt hur många avderas medlemmar som har egen erfarenhet av forskning och funnit att deltroligen gäller 4 av 17 i vardera av de medicinska, naturvetenskapliga och humanistiskaberedningarna, 5 av 17 i den samhällsvetenskapliga beredningen och 1 av 17 iberedningen för undervisningsyrken - i sanning inte så mycket för UHÄ att lutasig emot. Det är därför inle utan atl man, med hänsyn till svarets merastillsamma formulering, skulle vilja be utbildningsministern atl överväga attge det ifrågavarande stadgandet en något mindre anspråksfull formulering än vadorden "översiktlig och samordnande planering" kan ge ett intryck av,om det inte är detta man verkligen avser. Omansvaret för den översiktliga och samordnande foiskningsplane-rirtgen Jag har i och för sig inte så myckel att tillägga till den karakteristikav forskningens villkor som i gav på en kort minut. Detproblem som berörde gäller egentligen avvägningen mellangrundforskning och tillämpad forskning, men också frågan om hur staten skallplanera forskningsverksamhet. Universitels-och högskoleämbetet är det centralaämbetsverket som skall samordna och planera både utbildning och forskning inomhögskolan. Vihar också en rad andra forskningsansvariga organ. Jag nämnde forskningsrådenoch den nyinrättade forskningsrädsnämnden. Många statliga myndigheter har ocksåett forskningsansvar inom sina resp. områden. , som nuskall böria sin verksamhet, har två huvuduppgifter. Den ena är att tainitiativ till och stödja forskning främst inom områden som är angelägna frånsamhällets synpunkt och dä beakta behovel av tvär- och mångvetenskapligforskning. Den andra är alt främja Samordning och samarbete mellan de olikaforskningsråden och deras motsvarigheter, t. ex. Styrelsen för tekniskutveckling, och mellan forskningsråden och andra myndigheter och organ medforskningsansvar. Jag lycker att det är glädjande att med sitteminenta kunnande kommer att delta i forskningsrådsnämndens arbete. Tillden större frågan om forskningens villkor och avvägningen mellan grundforskningoch tillämpad forskning kan det finnas anledning att återkomma i ett annatsammanhang då mera tid står till buds. HerrBIÖRCK i (m): Jag tackar för de vänliga orden från utbildningsministern. Han användeuttrycket "hur staten skall planera forskningsverksamhet". Jag tycker för min delkanske att vad myndigheter kan tillgodose är att skaffa resurser. Vadsom har lekt mig i hågen är en annan formulering av della stadgande, sorn meratryckte på tillhandahållandet - låt vara i en systematisk och planerad form -av de för forskningen nödvändiga resurserna än au ge ell intryck av atl här ärdel en myndighet, ell ämbetsverk, som planerar forskningen. Jag kan instämma i den distinktion som i gör. Jagtror alt del är mycket angelägel att slå fast principen om forskningens frihetoch atl statsmakterna väsentligen har som ansvar atl genom tilldelningen avresurser skapa rimliga villkor för den forskning som naturligtvis till siststyrs av forskarnas egen ansvarskänsla och deras känsla för de behov som finnsi samhället och hos människorna. Jag tror alltså att vi här i stort sett harsamma syn. Överläggningenvar härmed slutad. §7 Om kärnkraftsutbyggnaden i Herr statsrådet erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga, 1976/77:316, och anförde: har frågat mig om regeringen avser att ta initiativ somsyftar till att det tredje aggregatet i Forsmark ulan dröjsmål får byggasfärdigt.