prot · G009147 · 1976-12-31 00:00:00 — Socialdemokraternatalar fortfarande om behovet av åtstramning. Detta upprepar de gång efter gångefter gång. Men hur skall - jag tror att ställde samma fråga -denna åtstramning egentligen gå till? Vad är det för medel somsocialdemokraterna vill använda? Vi har valt momsen, ni tararbetsgivaravgiften. Statsministern har redan konstaterat att det är bättreför låginkomsttagaren att man använder momsen som instrument än att mananvänder arbetsgivaravgiften. Menarbetsgivaravgiftshöjningen vill ni nu inte genomföra förrän den 1 januarinästa år. Det skulle alltså inte bli någon åtstramning iår. Det innebär att ni öppet vill låta efterfrågan ligga på en hög nivå, att nivill ta risker både då del gäller bytesbalansen och då det gäller behovet avstörre upplåning utomlands. Eller vad är del ni egentligen är ute efter? Ni räknarsåvitt jag har kunnat finna då jag försökt analysera era siffror - det är svårtatt få klarhet i dem - med att utrymmet för konsumtion inte är större än vadregeringen har räknat med, nämligen 1,7 96. Del skulle alltså leda till alt ninästa år måste kräva en betydligt större återhållsamhet för att få nedefter-frågesiffrorna under budgetåret totalt. Det blir sanneriigen inte lättför parterna att nå fram till ett resultat i den avtalsrörelsen, om ni utgårifrån att ni skall ta igen den bristande dämpningen avefterfrågan i era planer . Den lidsanpassning som erkonjunkturpolitik bygger på stämmer inte, och den strider mot allt vad nitidigare deklarerat. Som bekant får sådana här åtstramningsåtgärder effektförst efter en viss fördröjning. Det kan ta upp lill . Väntar man lillnästa år med att genomföra åtslram-ningsåtgärder, är det myckel stor risk attde kommer för sent och att vi missar den konjunkturuppgång som vi väntar på ochhoppas på. Någon av de socialdemokratiska talarna sade , omjag inte hörde fel, alt "det inte är någon överraskning au högkonjunkturenlåter vänta på sig". Det är någonting helt nytt. Det har jag inte hörtfrån socialdemokraterna förut. Hela , och i januari månadnär ni skrev era motioner talade ni om att högkonjunkturen var här och att vidärför måste skynda oss att vidta åtgärder så att de inte skulle sättas in försent och vi skulle missa konjunkturuppgången. Men det här stämmer ju inte ettdugg! När argumenten är svaga - höj rösten, brukar det heta. Sedanvill jag återkomma till frågan om priserna. När man lyssnar till en del avinläggen från socialdemokratiskt håll får man en känsla av alt de tror alt detskulle gå att kommendera bort prishöjningarna, att det skulle hjälpa att slånäven i bordet eller att ge order till pris-och kartellnämnden. Att slå näven ibordet hade inte hjälpt vare sig i eller på andra håll, hur hårdanävar man än hade haft. Och varför dängde man inte näven i bordet tidigare, närprisstegringarna år Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. blev 10 96? Jagminns när dåvarande finansministern här i kammaren förklarade att maninte löser prisstegringsproblemen med prisstopp eller med skärpt priskontrolloch att prisstopp är ett mycket bristfälligt och bräckligt instrument, som manbör använda med stor försiktighet och bara när det råder alldeles extraordinäraförhållanden. Men den socialdemokratiska argumentationen börjar liknaden famösa vpk-ar-gumentationen: lönerna upp och priserna ner. Ovanpå alltdetta kommer så socialdemokraterna - som de skriker i högan sky överinflationen - med sina förslag till åtgärder. Man vill ha höjda arbetsgivaravgifter.Socialförsäkringsavgiften skall höjas. Den allmänna arbetsgivaravgiften skallhöjas i inre stödområdet. Flaskskatten skall höjas. Priset på bensin skallhöjas med litern. Kilometerskalten skall höjas med 15 96. Det skall blidyrare att telefonera - teletaxan skall höjas med markeringen. Alladessa åtgärder påverkar kostnaderna, och det måste få genomslag i priserna ochleda till alt infiationen förvärras. Vadsom är mest intressant, herr talman, det är att dessa högljudda angrepp motinflationen förenas med lika högljudda attacker mot den indexreglering av vårtskattesystem, som den nya regeringen sagt sig vilja genomföra. Men detta stämmerju inte. Det går helt enkelt inte ihop. För att få bukt med inflationens hydra behövs gemensammainsatser och inte minst allmän förståelse för vad som är dess orsaker och vaden aktiv inflationsbekämpning kräver av oss alla. Men angrip inte samtidigtindexregleringen! Då går det hela inte ihop. Då brakar både logik ochtrovärdighet samman, därför alt indexreglering syftar just till att begränsainflationens skadeverkningar. Att genomföra en indexreglering innebär inte sänker några skatter. Det är inte fråga om en skattesänkning, utan det ärfråga om att hindra en höjning av skatterna som beror på inflationen. Mendetta vill inte socialdemokraterna begripa. Naturligtvis är ni i er fulla rättatt påstå att indexreglering av skatterna gynnar de rika och missgynnar defattiga. Ni har rätt att göra det, även om sådana påståenden är helt felaktigaoch helt falska. Men om ni fortsätter med denna förkunnelse, då bör niomedelbart sluta méd att säga all ni bekämpar inflationen. En framgång ikampen mot inflationen bör nämligen få precis samma följder som en framgångsrikindexreglering. Blir det ingen inflation, då blir det ingen motsvarandeskattehöjning. Och del får just de konsekvenser för olika grupper av löntagaresom socialdemokraterna påstår vara orättvisa och missgynna låginkomstlagarna. Idet här sammanhanget vill jag särskilt vända mig till förutvarandefinansministern . Jag kan faktiskt inte tänka mig att inteförstår det här. Han måste begripa det. Och mot den bakgrunden vill jag påståatt den argumentation som socialdemokraterna för är ohederlig. Den är ovärdigett parti som vill söka sanningen och som vill informera om sanningen. Depå.ståenden som har framförts här om att man från oppositionens sida harlagt en stramare budget för nästa budgetår är inte heller sanningsenliga. Herraf har i sitt anförande eftertryckligt dementerat dessa påståenden. Isjälva verket är den budget som socialdemokraterna slår bakom myckelbräckligare om man tar hänsyn till alla konsekvenser än den som regeringen slårför. Regeringspartierna gör naturligtvis inte anspråk på att bättre än allaandra begripa vad ekonomi och våra medborgares välstånd kräver. Vi ärofullkomliga, vi som alla andra. Men vi gör vårt bästa, när vi försökerklarlägga vårt lands ekonomiska problem och lägger fram förslag till lösning.Det tar tid innan en regering blir varm i kläderna. Men vad som förvånar och uppröross är att det parti som borde ha förvärvat den nödvändiga klädvärmen nu - efter att ha försatts i opposition - kan så fullständigt bortsefrån den ekonomiska verklighet de själva varit med om att skapa, kan såfullständigt avsvära sig allt ansvar för den och så hänsynslöst ägna sig åt enrent hämningslös oppositionspolitik. Vadden gamla regeringen deklarerade i sin reviderade finansplan för bara ett årsedan om förutsättningarna för ekonomiska välstånd borde vara likahållfast året efter, även om vi bytt regering. Den deklarationen hade lydelsenatt vi "endast genom att långsiktigt stärka vår produktionsförmåga och vårinternationella konkurrenskraft kan trygga sysselsättningen och skapa arbeteåt alla". Detta borde vara lika självklart efter som detvar före detta betydelsefulla datum. När man lyssnar till dagenssocialdemokrater tycks så inte vara fallet. Även i det hänseendet tycks devilja göra sig urarva. Självfalletinnebär detta konstaterande inte att vi vill komma undan vårt ansvar för varesig de insatser vi nu vidtar eller de åtgärder som vi under demokratisk enighetvarit med om att fatta beslut om under jämviktsriksdagens . Vårt land äri dag inte betjänt av en debatt enbart om vem som bär skulden för desvårigheter vi nu har att kämpa emot. Även om vi förvisso inte hade någotregeringsansvar före , kryper vi inte undan del medansvar vi kanha ådragit oss . Men vi anser oss ha rätt att begära av dagensopposition vad gårdagens opposition i hög grad var beredd till, nämligen allkonstruktivt medverka lill nödvändiga åtgärder för hela vår nations bästa. Jaghar sagt detta i ett par debatter . Jag upprepar det . Vad vireagerar emot är alt oppositionen försöker att smita från varje form av ansvar,att den snedvrider fakta och att den suddar ut vad den haft ansvar för iregeringsställning, att - för att citera förre finansministern -"sossarna inte har kurage nog att stå för sitt eget fögderi". Det varju så orden föll - utom subjektet. Motden bakgrunden kan det finnas anledning alt påminna om hur ofta underjämviktsriksdagens år den förutvarande regeringschefen talade om oppositionensansvar, om behovet av samlande lösningar och om Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. ni. Och jag anknyter till en slutsats som då drogav sina uttalanden, en slutsats som kom att få en nästanironisk innebörd: "Det vore en minst sagt otacksam uppgift att överlämnaåt kommande regering och kommande riksdag att behöva ägna huvuddelen av sinakrafter åt att söka hålla björnarna borta från dörren, därför att företrädarnaså djupt hade skuldsatt landet, att betalningen av räntor och amorteringar blevden alldeles övervägande uppgiften." Viär inte där . Men den skuldsättning vi fick överta är stor nog och riskenär påtaglig, om vi inte kan återställa vårt lands konkurrenskraft och återgevår ekonomi den balans den förlorat . regering har övertagit ansvaret. Vi skall leva upp till det. Det kommeratt kräva impopulära åtgärder. Många uppoffringar av alla grupper kommer attbli nödvändiga. Detta gör den politiska uppgiften ännu mer förpliktande. Vi ärinte bara tvingade att föra en betydligt stramare politik än vad folkvant sig vid . Vi måste också informera och övertyga våramedborgare om att sådana åtgärder är nödvändiga för att garantera vårhandlingsfrihet gentemot omvärlden och för alt få en fast grund för fortsattvälfärd och utveckling. Och det verkar som om vi måste göra det somvi har alt möta ett stort oppositionsparti, som tydligen föresalt sig alt genomen ohöljd missnöjespolitik göra de för vår ekonomi och vårt folkhushålltvingande operationerna så svåra som möjligt. Vaddet nu gäller är att steg för steg skapa jämvikt i våra utrikes betalningar. Enökande del av våra resurser måste avsättas för export och investeringar.Utrymmet för konsumtion kommer att öka väsentligt långsammare . Avkonsumtionsutrymmet tas - även om det allmänna ålägger sig stor återhållsamhetpå utgiftssidan - en betydande del i anspråk av i första hand kommunerna. Dehar all tillgodose främst sjukvårdens, åldringsvårdens och barnomsorgensangelägna behov. Därmedblir utrymmet för ökad privat konsumtion mycket begränsat. För innevarande årtorde den privata komsumtionsökningen inte översliga 1,7 96. De antaganden somåterges i den reviderade nationalbudgeten för de två följande åren pekar på enännu mer begränsad privat konsumtion. Del kommer i stort sett att motsvara vad somtas i anspråk av våra pensionärer. Menvi får inte glömma bort att den privata konsumtionen ökat med hela 7,3 96 underde två - då bruttonationalprodukten, dvs. dentotala kaka som vi alla skall dela, ökade med bara 2 96. Under dessa årminskade i själva verket den industriproduktion som är ryggraden i vår ekonomimed inte mindre än 3,4 96. Vi har alltså tagit ut en konsumlionsökning iförskott. Detta förskott måste vi betala tillbaka. Det gör vi genom att bringaner del stora underskott i bytesbalansen som dragit på sig sedan 1974.Därigenom minskar behovet av fortsatt utländsk upplåning. Operationen kommeratt ta lid. Men den är nödvändig. Och den fordrar solidarisk medverkan av alla grupper i samhället. Jusnabbare förståelse härför kan vinnas, desto mer kommer denomställningsprocessen att underlättas. När kammarens ledamöter skiljs åt, är det efter ettriksmöte som med rätta kan kallas historiskt. under en helgeneration har en icke-socialistisk riksdagsmajorilet gradvis format enicke-socialistisk politik. Det vore förmätet av mig att försöka att summera vadsom har gjorts - att peka på de förslag som mötts av oförståendefrån en socialistiskt inspirerad majoritet men som äntligen vunnitriksdagens bifall. Katalogen kunde göras lång. Låt mig bara under några kortahuvudpunkter försöka sammanfatta den politik som vi gemensamt har försöktforma som ligger bakom oss. Fördet första den ekonomiska politiken. Jag har gått in på den i detalj i mittanförande. Låt mig bara upprepa att vi fått en regering som ser sanningen ivitögat, som inte döljer sanningar även när de kan framstå som obekväma, sommed fasthet och nationellt ansvarstagande inlett en politik för att återge vårekonomi den styrka som den förlorat. Fördet andra skattepolitiken. Vi har fått en regering som säger nej till allthögre marginalskatter för allt bredare löntagargrupper, en regering som avvisarde arbetsgivaravgiftshöjningar som socialdemokraterna tycks betrakta som någotslags stalsfinansiell universalmedicin, en regering som genomskatteomläggningen , genom den aviserade indexregleringen och de treskatleuiredningarnas kommande förslag skall lägga grunden för en genomgripandeskaltereform. Fördet tredje energipolitiken. Där har vi - i ljuset av internationellaerfarenheter, nya forskningsrön och under intryck av den opinion om vilken ingeni denna kammare kan vara omedveten - inlett en ingående prövning av hur vårframtida energiförsörjning skall gestaltas. Vi moderater var tillsammans medsocialdemokraterna med om alt fatta energipolitiska beslut. Vi utgickdå ifrån att vi var överens om att en förnyad och förutsättningslös prövningskulle ske . När vi hör socialdemokraterna argumentera förstår viatt de tydligen inte menade allvar med löftet om en omprövning och att detänker fortsätta som om ingenting alls hade hänt. Vi har en regering sominte sviker löftet om en ny prövning av vårt energiprogram. Fördet fjärde byråkratiseringen och centraliseringen av vårt samhälle - det områdedär den socialistiskt betingade okänsligheten för vanliga människors egnaönskemål och krav givit upphov lill det som jag brukat kalla enny individualism. har vi en regering som medvetet arbetar för attavbyråkratisera på område efter område, som decentraliserar funktioner ochinflytande, som strävar efter att spara på alla de områden inom den statligasektorn där det är möjligt att åstadkomma besparingar och som vill stärkaskyddet för den enskilda människans integritet. Fördet femte näringspolitiken. Här har regeringen i hög grad fått ägna sig åt attnödtorftigt röja undan på socialdemokraternas dukade bord. Denekonomiska politiken m. m. 8 protokoll 1976/77:147-148 Denekonomiska politiken m. m. Vår huvudinriktning förframtiden blir alt stärka vårt näringslivs - och i all synnerhet våra små ochmedelstora förelags - konkurrenskraft och utvecklingsmöjligheter för alt säkraen tryggad sysselsättning i vårt lands alla delar, inte alt politisera,socialisera och reglera företagen. Påde här centrala områdena - listan kunde självfallet göras myckel längre - nya regeringen tagit klara och betydelsefulla stegpå den nya politiska väg som stakades ut i regeringsförklaringen. Kanskekan man säga - och det har ibland också sagts - att vi borde ha gjort mycketmera, att vi borde ha gått snabbare fram på det ena eller det andra området.Men trögheten är stor i den statsapparat som vi ärvt. Varje steg tar sin tid,måste noga prövas och sättas in i sitt sammanhang. och lapptäcken avbristfälligt underbyggda förslag är inte vårt arbetssätt. Föross är den långsikliga inriktningen av politiken viktigast - det är den somförst skall läggas fast. Sedan skall vi målmedvetet arbeta oss fram längs denvägen. Det här kommer att kräva tålamod. Del kan ta tid innan vi kan notera deresultat som vi ser fram emot. Men noggrannheten och grundligheten måste varadet centrala i del reformarbete för alt stärka vårt öppna samhälle som vi harinlett under de här åtta månaderna. Vi kommer att gå vidare på den vägen närriksdagen åter samlas . Fårjag sluta, herr talman, med alt be om överseende för att det här inlägget togmycket längre lid än jag räknade med. Men det berodde på att jag ansåg mig varaskyldig att redan i detta anförande replikera på åtskilligt av det som herrSträng tog upp och ville ha replik på, förmodar jag. Underdetta anförande övertog herr tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. () kortgenmäle: Med hänsyn lill min bakgrund förlåter jag att han tar litettid på sig när han går upp i en ekonomisk debatt -det kan behövas . Menherr är nog en av de mest ogenerade politiska motståndare jag har möttunder mitt långa politiska liv. Framför allt tycker jag det är utomordentligtmalplacerat när han försöker drapera sig i samhällsansvarets klädsamma manteloch hänvisar till den tid då han var i opposition. Då såg vi sannerligen intetill mycket av detta. hade ju möjligheter att delta i de övningardär vi träffade överenskommelser tvärsöver partierna, de s. k.Hagaöverläggningarna, och följdriktigt dröjde det inte länge förrän herrBohmans adrenalinutsöndring log överhanden och han sprang ut och klappade igendörren efter sig. Det var andra på den borgerliga kanten som medverkade tillöverenskommelserna - det bör i sanningens intresse sägas. HerrBohman gillade inte att jag kallade honom för kapten. Som den varma försvarsvänhan är tycker jag närmast att han skulle ta del som ett erkännande och som enkomplimang. Att jag använde titeln berodde helt enkelt på alt jag tyckte attden passade så sällsynt väl med tanke på det sätt som har hanteratpolitiken på . Alt först erbjuda förslag somman målmedvetet och intensivt prövar i utskott och i riksdagsdebatter ochsedan, som jag uttryckte det, kommendera "mittåt" och tvärvändningpå klacken ger mig associationer från den lid då jag gjorde rekryten påSvea livgarde som kulsprulesoldat. Det var uteslutande utifrån den jämförelsensom fick titeln kapten, men jag kan avstå från att använda den ifortsättningen. Jagföreställer mig att både herr talmannen och kammaren håller mig räkning för omjag i ett tre minuters inlägg inte har chansen att utveckla argumentationen omvad som låg bakom vår anslutning till valutaormen. På den punkten får jagtyvärr inskränka mig till alt säga all som finansministerhade vi inte några nämnvärda spekulationer mot den svenska kronan. Under herrBohmans korta tid som ekonomiminister har vi haft sådana. Tyvärr är de just nuganska frekventa. Jagskall passa på tillfället att säga någonting till protokollet när del gällerherr statsministerns förra inlägg. Nej, jag ser till min sorg att en röd lampalyser, så jag får väl spara de orden. Generöst nog har jag ju ytteriigare treminuter till milt förfogande om . Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: måste verkligen känna sig trängd. Det var en nästandesperat person som uppträdde i den här talarstolen i skepnad av landetsekonomiminister. Framför allt spårar försal och angrepp överallt.Ett sådant försal såg han i vår motion, där vi konstaterade detsammanträffandet att nationalbudgeten och hadesamma material, samma analys och samma slutsatser när det gäller vårkonkurrenssituation. Men längre gick vi inte. Det är som fantiserarom beställningsarbete och manipulation. Sedansäger något som är mycket allvarligt. Han säger att angrepp påregeringen icke får förekomma, därför att det undergräver regeringensförtroende och försvårar en impopulär politik. Begriper vad hansäger? Han säger till oppositionen att vi skall tiga, även om den politik somföreslås av regeringen enligt vår mening är dålig och ansvarslös. Vi har intebara kritiserat, vi har inte bara företrätt missnöje - vi har också försöktlägga konstruktiva motförslag enligt vår mening, vi har sökt samarbete. Men omherr lyssnade på mig för ett par limmar sedan fick han klart för sig medvilka reaktioner vi har mötts i riksdagsarbetet. Att inte harnågon,respekt för demokratins arbetsmetoder må så vara, men har han så litentilltro lill sin, till regeringens och lill den borgerliga pressens förmågaatt för- Denekonomiska politiken m. m. klara och försvara regeringenspolitik och dess resultat, att han måste tysta den demokratiska oppositionen?Herr svårigheter att förklara sig kan möjligen bero på att regeringenspolitik faktiskt har varit sådan och resultaten blivit sådana att förtroendetoch tilltron till denna politik har skadats. Jaglog ett exempel i mitt huvudanförande och sade att jag har tolkat läget så attute bland människorna har förtroendet skadats för den ekonomiska politiken ochdess förmåga att skapa lugna och stabila förhållanden, när regeringen och dessekonomiminister svänger från en bedömning attinflationen blir 6 96 till att den blir , inte beroende på att någontinghar hänt i omvärlden utan beroende på att regeringen helt lagt om sin politik,att man devalverat och höjt momsen. Det erkände ju för en stundsedan. Menherr skulle kunna ta en chans att reparera den skada han ställde lillmed då genom all nu undanröja det bekymmer som inte bara vi socialdemokraterutan också många andra i del här landet känner. Stannar inflationen vid dessa10 96? Blir det i själva verket inte mera? kan ge besked här ochnu. Han kan säga att konsumenter, barnfamiljer och andra, inte skall behövauppleva ännu en obehaglig överraskning. Inflationen blir inte mer än 10 96 -säg det nu och häri Därmed har chansen att restaurera detförtroende som han har föriorat. Får jag börja med - börja från slutet eller botten, vilketman vill. Jag har personligen ingen känsla av att jag var "desperat"när jag försökte att i sak bemöta anförande. Jagförmenar ingalunda oppositionen - det vore helt emot min läggning - alt bedrivaoppositionspolitik. Men vad jag kräver är att den efter måttet av sin förmågaskall bedriva konstruktiv, logisk och medveten politik. Jag kallar denoppositionspolitik som socialdemokraterna har bedrivit för i högsta gradologisk, inkonsekvent och negativ. har sagt att socialdemokraternaskäller på allting som rör sig. Jag tycker att det är en väldigt träffande bildav vad som har skett . Ett regeringsparti som har styrt det här landet och drabbatsav en valförlust säger sig därefter icke ha någotsom helst ansvar för följderna av den ekonomiska politik som har förts framtill dess. Del är den nya regeringens - den "splittrade,handlingsoförmögna" regeringens - skuld att allt det elände som finnspå det dukade bordet har kommit fram. Jag har inte hört någon endasocialdemokrat gå ut och säga: Vi tar vårt ansvar för den förda politikens allamisstag, för de konsekvenser den har lett till. Den dag ni börjar göra detskall jag börja omvärdera min betygsätlning av den socialdemokratiskapolitiken. När vi här i riksdagenhade en debatt om det svenska kostnadsläget så tidigt som i oktoberblev vi beskyllda för att vara arbetarfientliga, för att vara arbetsgivarnasförlängda arm, för att bygga barriärer mellan grupper i samhället. Var det ettkonstruktivt inlägg? Och när vi varnade för kostnadsläge, hette delatt "utrymmet är väldigt stort för löneökningar - det är tillräckligtstort". Mangick ut och klagade över att vi inte bedrev en konsekvent åtstramningspolitik.När vi sedan lade fram ett färdigt åtstramningspaket, som skall antas här iriksdagen , bytte socialdemokraterna plötsligt skjorta. sägs åtstramningeninte längre vara behövlig. skall den ske först . Jaghar bara tagit de här få exemplen för all visa hur inkonsekvent densocialdemokratiska oppositionens politik har varit. Och vi behöver bara lyssnapå tonfall för att få klart för oss hur han anser attoppositionspolitik skall bedrivas. Nihar helt lagt om er politik, tjatar om. Jag har påvisat här - ochdärom vittnar alla handlingar - att vi redan under höstens lopp pekade på deninriktning av politiken som skulle bli ofrånkomlig . Jag harerinrat om att vi i finansplanen klart angav den kurs som vi skulle varatvungna alt följa i vår politik och som ledde till att vi här ladevårt åtstramningspaket. Det var helt i linje med de förutsägelser som vi gjordei vår finansplan. Det enda jag kan erkänna är att vi lade fram förslaget någottidigare än vi hade avsett.