prot · G009147 · 1976-12-31 00:00:00 — När man är ute ochtalar med människorna, är det äriigt att säga all den levnadsstandardökning somvi har haft inte kommer att fortsätta. Man måste också ställa frågan om detfunnits något reellt underlag för den starka ökning av den privata konsumtionensom skett under de senast förflutna åren. Inte enligt min mening. Denmyckel kraftiga standardstegring som vi registrerat har till icke ringa delvarit konstruerad genom konjunklurstimulerande åtgärder, som varit riktade justpå konsumtionens ökning, i hopp om att vi oberörda av lågkonjunkturen skulle såatt säga segla från den ena internationella konjunkturtoppen till den andra -vilket nu inte lyckades. Med andra ord: vi skulle konsumera oss genom krisen.Det är klart att det är ganska tillfredsställande att vara konsument i etlsådant läge. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. har den serie avskatteomläggningar som har skett - av kallade skattesänkningar -verkat. De har gett ett genomslag i ökad köpkraft och naturiigtvisockså i real standardförbättring för den enskilda människan, för konsumentenoch för hushållen, ehuru det inte funnits faktiskt underiag för densamma. Mankan kalla det för förtidsutlag eller konsumtion på kredit eller vad man vill.Klart är emellertid att sådant inte kunde fortsätta. Beträffandede här åsyftade skatteomläggningarna, som i huvudsak varit en omfördelning fråndirekt skatt till arbetsgivaravgifter, vill jag ulan alt därmed fördömaomläggningen som sådan säga, alt även om skatterna inte blivit lägre för denenskilde medborgaren-skattebetalaren - han får ju ändå oavsett formen föruttaget til syvende og sidst betala del - så har enbart en förskjutning i tidenmellan avgiftsuttag och dess fulla genomslag i priser via den långabuffertkedja, som produktions-och distributionsapparaten i sig utgör, gettliknande effekter som den direkta konsumtionsstimulansen. Det här påtalade äroftast förbisett i sammanhanget men det är en förklaring som inte är såoväsentlig i sammanhanget såväl till den tidigare starka ökningen av denprivata konsumtionen som naturiigtvis också till den senaste tidens starkaprisstegringar. Påsamma sätt har också den förra regeringen agerat visavi kommunerna, medpåbjudan om återhållsamhet i skatteuttaget trots att kommunerna pålagts störreåtaganden. Också här har det naturligtvis funnits en buffert som harutnyttjats, men efter det alt så har skett måste krona för krona tas ut i formav ökad utdebitering eller höjda avgifter för kommunala tjänster. Som herrMolin sade från denna talarstol slår dessa uttag naturligtvis mycket hårt,framför allt på låginkomsttagarna. Detfinns, herr talman, ännu fler orsakssammanhang med liknande effekter, därbeslutet och ansvaret ligger bakåt i tiden. Det finns t. o. m. sådana varskostnadseffekter ännu inte blivit kända utan kommer att visa sig först 1978.Jag kan här t. ex. peka på att de sociala avgifterna höjs fr. o. m. den 1 januari1978. Självfallet ligger del beslutet bakåt i tiden. Vi genomförde reform i full enighet innebärande förlängd semester. Det grundläggandeförslaget lill denna reform ligger också bakåt i tiden, då det förelåg en annankonjunkturbedömning än den vi kan göra . Regeringen har förmenat att detändå är riktigt alt följa upp detta förslag, men det inkräktar självfallet pånästa års löneutrymme, som i ganska hög grad är intecknat. Vi har alltså ocksåi delta sammanhang skapat ytteriigare ekonomiska bekymmer för framtiden. Jaghar med det här anförda velat föra i bevis att dagens bekymmer med högtkostnadsläge, stort budgetunderskott och försämrad balans i utrikeshandeln tillstor del är ett resultat av ackumulerade effekter från tidigare årsriksdagsbeslut. Som synes är detta inget dukat bord, snarare en efterlämnadnota från då vi levde gott med växlar , i förhoppning om altett konjunkturomslag skulle lösa problemen. Närvi , i varje fall tidsmässigt, blivit lurade på den förväntadekonjunkturuppgången har debatten i stor utsträckning koncentrerats tillfrågeställningen hur denna nota skall betalas och på vilka punkter besparingarkan göras. Det senare skall jag inte närmare beröra. har i vissutsträckning varit inne på det. Regeringens förslag är utan tvekan lovvärdaförsök att angripa en svår uppgift. Förslagen är inte långtgående utan kanskenärmast att betrakta som markeringar. Det är otvivelaktigt angelägel att i bredenighet komma längre. Jagvill här myckel starkt understryka vad finansutskottets ordförande uttalade omatt det vore angeläget att vi gemensamt över partigränserna kunde genomföraåtgärder som är ekonomiskt vettiga. Jag vet vilka svårigheter som finns. Jaghar erfarenheter av del inte minst från den be-sparingsulredning som hararbetat . Låtmig lill sist, herr talman, säga några ord om notans betalning. Den fråga somsocialdemokraterna för en upprörd debatt om är ändå rätt liten. Alt jag sägerdet beror på alt det til syvende og sidst inte är en fråga om huruvida notanskall betalas, knappast heller om vem som skall betala den. Det gäller mera huroch när det skall ske. Heladenna debatt har fixerats vid frågeställningen arbetsgivaravgift eller höjdmoms. 11, ex. duellen mellan finansutskottets ordförande och dess viceordförande kom man till slut fram lill frågeställningen vad som är rikligast: åena sidan att höja momsen eller å andra sidan att höja arbetsgivaravgiften. Delär de två alternativen. Regeringenhar bedömt momsen som riktigast i nuvarande konjunk-turiäge. Jag kan efter minabedömningar ställa mig bakom regeringen. Jag skall inte närmare utveckla detta,jag har redan använt min tid. Ett viktigt skäl för att välja den vägen är dockatt vi med momsen gör det lättare för exportnäringarna att fungera. Låtmig sluta, herr talman, med all säga att oavsett vilken finansieringsform viväljer så är det ändå til syvende og sidst den enskilde medborgaren,människan, som är betalare i egenskap av endera direkt skattebetalare ellerkonsument. Meddetta, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottsmajoriietens förslag. Denekonomiska politiken m. m. Underdetta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Så skall väl också jag be alt få betyga att får diskuterahur mycket som helst i finansutskottet. Blankt avvisad har han inte blivit.Kanske jag skall erkänna att vi i finansutskottet inte har för vana att vara sålångrandiga. Jag tror jag minns det tillfälle som syftar på. Hanerbjöds tillfälle lill diskussion och han avslutade den själv efter ett inläggfrån mig med konstaterandet att debatt var meningslös, eftersom jag på nästanalla punkter hade en annan upp- Denekonomiska politiken m. m. fattning än han. Det måsteha varit det tillfället syftar på. HerrMolin, finansutskottets ordförande, har klargjort de huvudlinjer som utskottetsmajoritet anser skall gälla för den ekonomiska politiken under det kommandebudgetåret. i debatten kommer regeringens företrädare och oppositionensledare att debattera vårt ekonomiska läge och huvudlinjerna i regeringenspolitik - åtminstone är det en naturligt förhoppning. Det är, tycker jag,därför lämpligt att jag ägnar mina minuter i denna debatt åt att försöka fåklarhet i hur oppositionen egentligen ser på vårt ekonomiska läge och ställaett par frågor där svaret är helt avgörande för oppositionens trovärdighet. Låtmig dock först i korthet konstatera hur bakgrunden till den här debatten serut. I finansplanen slogs fast att den nya regeringen tillträtti etl mycket allvarligt ekonomiskt läge, att underskottet i våra affärer medomvärlden var mycket stort och kunde befaras komma att öka och att en betydandeutländsk upplåning skett . Kostnadsläget hade under de senasteåren försämrats, så att betydande marknadsandelar utomlands hade förlorats - 15å 20 9é. Vidare fastslogs att industriinvesteringarna stagnerat och kundeväntas falla om inte åtgärder sattes in, att ett växande antal företag ochbranscher stod inför akuta problem, alt vi sedan fiera år hade en heltoacceptabel inflation på omkring 10 96 och att det fanns betydande risker försysselsättningen. Regeringenvalde, av hänsyn till osäkerheten på arbetsmarknaden och den internationellakonjunkturen, att vänta med sitt ställningstagande till hur den åtstramningskulle åstadkommas, som alla var ense om. Denna möjlighet har regeringen ochskall regeringen ha ända tills den reviderade budgeten fastställs . Utvecklingenvisade snabbt att den mörka bild som regeringen tecknat av läget i vårt landnär den övertog ansvaret var hållen i för ljusa färger. När siffrornaför hela 1976 förelåg, kunde vi konstatera att våra affärer med omvärlden,prisutvecklingen och annat t. o. m. varit sämre än vi fruktat. Kriserna inomolika branscher och på olika orter kom, som vi vet, i rask följd och krävdekrafttag. För kom beskedet om en justering av densvenska kronans värde och om en momshöjning, och budgeten har reviderats iåtstramande riktning. Förhoppningarna att snabbt kunna komma ner från densocialdemokratiska inflationsnivån på 10 96 eller däröver har tyvärr ocksåfått revideras. Ochså till oppositionens uppfattning om den ekonomiska utvecklingen i vårt land. Ijanuari meddelade socialdemokraterna i sitt alternativ till finansplanen allkonjunkturen måste bedömas optimistiskt - regeringen svartmålade. Oppositionenförnekade att vårt kostnadsläge hade försämrats i nämnvärd omfattning.Oppositionen förnekade att vi hade förlorat marknadsandelar. Oppositionenhävdade att det svenska näringslivet i själva verket gick bra, så bra attytterligare produktionsskatter på mellan 3 och 4 miljarder var lämpliga. är däremot oppositionensbedömning av det ekonomiska läget mycket annorlunda.Utrikesbalansens svaghet är oroande. Läget är tydligen också allvarligt närdel gäller näringslivets konkurrenskraft. Riskerna för sysselsättningen bedömssom uppenbara. Den höga inflationstakten betecknas nu som ett stort bekymmer. Hurhar nu utvecklingen plötsligt kunnat bli så allvarlig? Jo, säger oppositionen,regeringen har på ett uppseendeväckande sätt misskött den ekonomiska politiken.Den har sedan den tillträdde bedrivit en lättsinnig finanspolitik - och herrKristiansson kom med en lång exempelsamling. Det är det som är förklaringentill infiationen, till underskottet i utrikeshandeln, till vår betydandeinternationella upplåning, ja, till alla våra problem. Om i ställetsocialdemokraternas förslag hade genomförts hade vi undvikit att hamna i dennaallvarliga situation. Vi hade kunnat dämpa inflationen och undvika den storautländska upplåningen, och självfallet hade inte heller någon devalveringbehövts. Momshöjningen var också onödig. Detkänns, herr talman - och jag hade anledning säga del för ett par veckor sedanockså - nästan ofint att påpeka att vi fortfarande lever med budget, att de förslag som regeringen lade fram /78, som alltså börjar , att de förslag som oppositionenlade fram avser samma lidsperiod, alt den reviderade budget,som vi debatterar, självfallet också gäller , från -om en månad. Hur kan då regeringens politik ha lett till alla de olyckor somoppositionen påstår att den har? Det krävs ett mycket konkret svar på denfrågan. Jaghar naturligtvis försökt länka efter. Vad kan oppositionen mena? Vad harregeringen gjort konkret som påverkat ekonomin så mycket under den gångnaliden? Oppositionen måste nog syfta på deltaganden som regeringen har gjortunder det gångna halvåret för att rädda sysselsättningen. De har till en vissdel, men inte så stor del, haft en direkt finanspolitisk effekt. Det gäller t.ex. utbildningsbidragen och de mängder av åtgärder som beslutats och delvisträtt i kraft för att klara krisdrabbade branscher och områden i vårt land. Fördet är ju den enda större skillnaden i den budget vi nu lever under, vilket ärdet väsentliga. Men varför sade då inte oppositionen ifrån, när vi fattade debesluten? Och om del är del de menar, så är del kanske dags alt ge besked . Fråganär alltså, när det är regeringens första budget som diskussionen hargällt, och den budgeten tar sin början : Vad är det då iregeringens politik som har lett till att dagens besvärliga läge kan sägas varaföljden av regeringens politik? Kan inte den frågan få ett konkret svar , såfaller faktiskt hela oppositionens argumentation ihop. Talet om ryckighet i denekonomiska politiken, t. ex., är en meningslöshet när den nya regeringensförsta budget träder i kraft om en månad. Tänkerni göra om samma misstag som ni gjorde ? Fråganär etl typexempel på den gamla klassiska demagogifrågan modell "Har nislutat att slå er fru? - Svara ja eller nej." Denekonomiska politiken m. m. Den ekonomiska politiken m. m. det här fallet: "Harni gjort två misstag eller ett?" Det rätta svaret är självfallet:"Inget." Vi ändrar i samma budget som vi fattade beslut om här den 9mars. Vi fastställer den nu slutgiltigt i . Det är så det går till.Oppositionen har också ändrat i sitt alternativ. Hurblir det med allt tal om en förlorad kamp mot inflationen, när vi nu ännu intehar den nya regeringens första budget i kraft? Det är den socialdemokratiskainfiationsnivån som vi ännu inte kommit ifrån. Är då inte beskyllningen attregeringen ondskefullt och avsiktligt vill ha inflationen för att skadalöntagarna och låginkomsttagarna i själva verket bortom allt förnuft? Minandra fråga till oppositionen är denna: Vilka förslag är det som oppositionenhar lagt fram, som skulle ha gjort en sådan skillnad under de sju åtta månadersom har gått sedan valet? För om man vill göra troligt att ens efterträdaregick lill ett dukat bord och att ekonomiska läge kunde målas i ljusa färger men att läget nu är allvarligt därför attregeringen, den nya regeringen, har fört en misslyckad politik och att alltingskulle vara annorlunda och så bra om man själv fått behålla regeringsmakten, dåär man skyldig alt inte bara tala om vad regeringen konkret har gjort utanockså vad man själv skulle ha gjort, vad man själv verkligen har föreslagit,vilka förslag som skulle haft betydelse sedan valet. Det är välmitt minne som är dåligt. Ja, inte de förslag som oppositionenlade fram , därför att de förslagen - det är vi överens om - avser denperiod som börjar om en månad, och regeringen och oppositionen har bäggereviderat sina förslag. Självfallet,herr talman, är det så att den ekonomiska politiken inte bara avserbudgetförslaget, även om det är avgörande, i synnerhet vid ett regeringsskifte.Regeringen har ju t. ex. också ändrat växelkursen på den svenska kronan. var ju fel. Det var onödigt, tyckte oppositionen, så det har oppositioneninte föreslagit. Tillden ekonomiska politiken hör också kreditpolitiken och penningpolitiken. Delär nu område, men jag kan inte erinra mig att jag har hört någrakrav från oppositionens sida på en annan räntepolitik eller kreditpolitik. Vadär det oppositionen har föreslagit? Tala om det konkret! Det är den andra ochför oppositionens trovärdighet helt avgörande frågan. Detenda jag kan komma på är att oppositionen ville höja arbetsgivaravgifterna medytterligare 1,5 96 från , vilket knappast skulle ha förbättratvårt konkurrensläge och inte betyder så myckel i budgeten, precis. Oppositionenförutsätter nu enligt sitt eget sätt att resonera alt den uppgörelse, som nuträffats på arbetsmarknaden, med oppositionens politik skulle ha varit på ennivå som legat ett par procent lägre. Jag tror inte det, men även om så vore,så skulle ju det inte ha påverkat de sju som vi har bakom oss, ochdet är ju det saken i detta sammanhang faktiskt gäller. En opposition är i sinfulla rätt att kritisera regeringens politik i all- Men om denalldeles bestämt vill påstå att den ekonomiska utvecklingen skulle ha varit helt annorlunda om den själv hade fåttregera, då är den skyldig att tala om dels vad del är som regeringen konkrethar gjort, dels vad del är som den själv konkret har föreslagit. Socialdemokratinsföreträdare i den här debatten måste hjälpa oss alla på de här två punkterna.Det är faktiskt en fråga om trovärdighet, på vilken hela argumentationen imotioner och reservationer från oppositionens sida i betänkandet hänger.Annars får vi leva kvar i den övertygelsen att socialdemokraterna varit såangelägna att komma ifrån ansvaret för sin egen politik och att få skylla allavårt lands ekonomiska svårigheter på sina efterträdare, att de i hastighetenglömt bort att vid etl regeringsskifte i den nya regeringen är bunden till den gamla regeringens ekonomiska politik. Så,herr talman, en tredje fråga till oppositionen: Oppositionen förordade ijanuari - när, enligt oppositionen, regeringen svartmålade, när allt egentligensåg ganska bra ut - en åtstramning i det ganska ofullkomligamåltsombudgelsaldot utgör på ca 5 miljarder mera än regeringen föreslagit. , när oppositionen har ändrat sin bedömning och delar den allmänna oron överlägets allvar, har oppositionen reviderat sitt budgetförslag till att varaenligt dess egna uppgifter ungefär 1 3/4 miljard strängare än regeringens.Oppositionen har dessutom lagt åtstramningseffekten . Hur går dettaihop? Hur stämmer den ekonomiska bedömningen och budgetalternativet?Oppositionen har ju precis som regeringen ändrat sitt alternativ innan del nuslutligen fastställts. Fråganär desto mer berättigad som oppositionen har räknat ner regeringens förslagför oförutsedda utgifter dels med det belopp som regeringen har räknat med attdess beslut om att indexreglera skatteskalorna kostar, dels med ungefär 1miljard därutöver. Till delta kommer alt om man nu inte tycker om förslaget omindexreglering av skatteskalor, vilket faktiskt är ett sätt att återgearbetsmarknaden den frihet som den har förlorat , så bör man irimlighetens namn, med det sätt att resonera som oppositionen har, redovisanågon form av budgeteffekt för den skatteomläggning som annars blir nödvändig.Härtill kommer att oppositionen har räknat in fulla värdet av höjningen avvissa arbetsgivaravgifter . Om man anser, vilket socialdemokraternagör, att avgiftshöjningar till sitt fulla värde avräknas mot det tillgängligalöneutrymmet, så sker etl bortfall av statlig och inkomstskatt sommotsvarar ungefär två tredjedelar av vad avgiften ger. Men hänsyn till dessafaktorer skulle alltså oppositionens reviderade budgetförslag i själva verketvara mer lättsinnigt - för att använda dess eget adjektiv i det härsammanhanget - än regeringens. Menhuvudfrågan är hur den bedömning av del ekonomiska läget som oppositionengjorde och överensstämmer med den bedömning som man gör nu.Överensstämmer dessa båda bedömningar över huvud taget med det budgetalternativman har presenterat? Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Det är ytterst så att oppositionen väldigt gärna vill få oss att tro påsin egen beskrivning av hur den ekonomiska utvecklingen har varit efter valet.Oppositionen och regeringen har på sätt och vis närmat sig varandra i sin oroför det ekonomiska läget och i sin önskan att finna de bästa lösningarna föralt komma till rätta med problemen, men det finns en djup klyfta mellanoppositionen och regeringen när det gäller frågan om varför vi har hamnat i dehär problemen. Det är därför som oppositionens argumentation i betänkandet ochi debatten blivit så motsägelsefull, och det är också därför som det ärviktigt att de frågor jag har ställt ut. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter. Jag kanske, även om det är onödigt, skall börja med att understryka attdet vid det här tillfället är litet svårt att prestera så förskräckligt mycketav nya idéer och nya argument. Vi hade en remissdebatt, som iallt väsentligt rörde sig om de här ekonomiska frågorna. Vi upprepade sedanargumenten i finansdebatten och i momsdebatten . är detalltså för fjärde gången som vi luftar de ekonomiska problemen ochargumenten. Mitt inlägg kommer därför i vissa stycken att få karaktären av ettunderstrykande av vad anförde i sitt inledningsinlägg i dag.En god sak förtjänar ju ibland all upprepas och understrykas. Jagvill i detta inlägg i allt väsentligt ägna mig åt inflationsproblemet ochvalutapolitiken. Jag skall försöka undvika alltför mycket av personlig kritikmot regeringens ledamöter. 1 den mån jag kritiserar dem, är del självfalletinte en kritik mot dem som personer. Det är inte från den utgångspunktenkritiken skall fattas, utan den skall ses som en kritik mot deras sätt atthantera det ansvarsfulla arbetet från regeringsbänken. Jagskall inte vara lika hjärtlös som , som tyckte att Kjell-OlofFeldts tidigare omdömen i olika slag av adjektiv var så värdefulla att hankände ett behov att upprepa dem allesammans. Jag skall i stället, som sagt,inrikta mig på dessa huvudfrågor. Imoderaternas partimotion av föregående år, en motion som var ivederbörlig ordning signerad av partiledningen - den partiledning som ivissa och väsentliga stycken representerar regeringen -, slog man fast följandegrundsatser: Eninflation av storleksordningen är oacceptabel. Det heter i motionen: "Inflationen är ett samhällsont. Den drabbar orättvist. Det är de små i samhället som får bära den tyngsta bördan av inflationen. Småspararna får se hur deras sparkapilal successivt urholkas. In flationen motverkar sparande och en sund ekonomi och gynnar slöseri och skuldsättning." Dettaslog man fast från moderata samlingspartiets sida. Fanns del någon undermeningi detta så var det den att inflationen måste stoppas. skall jag för min delinte polemisera mot denna beskrivning av inflationens alla negativaverkningar. har världen kollektivt drabbats därav . I allmänhethar industriländerna fått dras med en hög inflation, högre än vad vi under dengamla regeringens tid behövde räkna med i vårt land. Vi lyckades under de härbesvärliga åren hålla inflationen på 10 96 - vissa år därunder, trots deninflations-påverkan som en fyrdubbling av oljepriset och vid samma lidpunktstarka råvaruprisstegringar innebar. Inflationen i låg underde här åren 3 ä 4 96 högre än vår egen, vilket delvis förklarar vår godautveckling och vår goda ekonomiska situation fram till regeringsskiftet. Lägeti dag är det motsatta. Det är detta som är det oroande inslaget i ekonomin och i den framtid som vi nu överblickar. Deninternationella inflationen beräknas lill under innevarande år. Vi harenligt min mening etl absolut ultimalivt krav på oss att inte hålla högreinflation än vår omvärld. Helst skall den naturligtvis vara lägre. Solonummerpå inflationens internationella estrad slutar regelmässigt med förskräckelse. Dennuvarande regeringen tycks vilja pröva denna uppvisning, och för första gångenemotser vi en inflationsutveckling i vårt land som går snabbare än i omvärlden.Herr fixerar den till 10 96 . höjer densiffran till någonting mellan IIoch . LO-ekonomerna stannar i sinbedömning vid 12 96, och det mesta talar för att den senare bedömningen är denriktiga - om nu siffran stannar vid det. Det skulle då innebära att vi härhåller oss med en svensk inflation som i runt tal är högre än i våra europeiskabroderiänder, om man tar etl medeltal. situationen borde regeringens primära och allt överskuggande arbetsuppgiftvara att la ned inflationsgraden i den svenska ekonomin. I stället går man in iden ekonomiska politiken med medel och metoder som på ett avgörande sättförstärker inflationsutvecklingen. Jag ser till min ledsnad att den ansvarigeekonomiministern lyser med sin frånvaro, men jag måste nog ändå vara litet elakoch säga att regeringen visade en besvärande inkompetens i de ekonomiskabedömningarna. Den gick från den utgångspunkten ut med ett skatteförslag somenligt min mening var felplacerat och fel utformat. tog viemot ett budgetförslag som präglades - jag har tidigare använt det uttrycket -av ett stalsfinansiellt lättsinne. Dessaåtgärder försämrade på ett avgörande sätt den statsfinansiella situationen. Manredovisade en budget med så stort underskott all den tvingade fram enoacceptabel utlandsupplåning och i stor omfattning med svenskastaten som låntagare. Den utlandsskuld som svenska staten under avsocialdemokratisk ledning av detta land hade dragit på sig var vidregeringsskiftet 200 milj, kr. för statens räkning.