prot · G00982 · 1976-12-31 00:00:00 — Så är lägetför den enskilde, och så stor skillnad är det inte heller när man talar om ennation. Attlåna sig fram för att klara ofrånkomliga och permanenta utgifter - betalningenför tryggheten på ålderdomen när det gäller folkpensionerna, famiOepolitik ochutbildningspolitik, försvarspolitik och liknande slag av utgifter- häller intei längden. Man kan låna till tillfälliga utgifter under en lågkonjunktur,utgiftsposter som automatiskt försvinner när de bättre tiderna kommer -jagsyftar pä de arbetsmarknadspolitiska utgifterna, och jag kan syfta även på näringspolitiskastödåtgärder av övergående natur - men att låna till skattesänkningar och tillpermanenta utgifter, som ni gör f n., är den äventyrliga finanspolitiken. Attsköta budgetpolitiken sä att vi själva återupprättar den ofrånkomliga balansenmåste ju vara en bjudande plikt. Det värdet för oss när vi satt i regeringen,och det är det för den borgeriiga regeringen också. Vihade -jag var inne på det - i vårt land en sådan här situation i början på1970-talet; men vi var inte sä långt ute i det kalla vattnet 6 protokoll 1976/77:82-83 som , herrMundebo och är . Vi minns alla de ingrepp som gjordes medhårda metoder, både finanspolitiska och kreditpolitiska, åtstramningar somåterställde den ekonomiska so-liditeten inom landet. Vi kunde möta de senasteårens lågkonjunktur med ell ordentligt överskoll i vår utrikeshandel - herrBohman talade om det och nämnde beloppet, 5 miOarder kronor. Del var enav anledningarna till att vi klarade av det svåra problemet med den fullasysselsättningen i en världsomspännande lågkonjunktur bätire än de fiestaandra nationer. 1en konjunkturuppgång, som vi nu räknar med, behöver inte bara balansenåterställas. Skall man vara korrekt och skall man vara angelägen om alt tänkalitet längre in , bör man på samma sätt som i början av 1970-taletförsöka bygga upp reserver. Här saknas målmedvetenhet i regeringenshandläggning av de ekonomiska frågorna, och detta skapar det oroandeperspektivet för framtiden. Jagkan försäkra regeringen att jag kommer inte att repetera vad de nuvaranderegeringspartierna hade för sig i oppositionsställning - resa omkring och talaom de förlorade åren och jämra mig över det - om ni gör en kraftansträngningför att komma till rätta med den farliga situation som vi nu har för ögonen. Jagär inställd på att möta argumentet: Men vi lånar ju för att klarasysselsättningen, och då skall väl allt vara förlåtet? Låt mig svara pä det allvi har från socialdemokratins sida aldrig någonsin attackerat något av deanslag som har med sysselsättningspolitiken att göra. Tvärtom har vi anvisatnya vägar för all finansiera dessa anslag och för att skapa möjligheter attbygga ut och förstärka svensk industri och exportförmåga utan att manytteriigare försämrar statsfinanserna och den ekonomiska situationen. Men vihar definitivt vägrat all vara med på all sprätta ul pengar i en allmänpåduschning via skallepolitiken, i allt väsenlligt dirigerad till de bätirebetalda. De skattereformer som socialdemokratin har signerat har varje gångförenats med kompenserande inkomster för statskassan för all inte försämra detfinanspolitiska inslaget i konjunkiurpoliliken. Vidiskuterar etl alternativ till regeringens finansplan som i historiskmening är unikt. Decennium efter decennium har nationen haft en opposition somsökt locka väOare med överbud och skänker. Man har, som harkonstaterat, bjudit en myckenhet av sociala reformer utan att bekymra sig förbetalningen. Vi har vant oss då vi salt i regeringen att varje årmöta dessa överbud. Vi vägrade att vara med på att torgföra populära skänkermed åtföOande försämring av statsfinanserna. Idecennium efter decennium lyckades vi slå tillbaka lättsinnet tills vi underfjolåret måste konstatera att löftespoliliken var så attraktiv all väOarnavalde ett regeringsskifte. Måhända var förklaringen att folk var vana vid dentrygghet som socialdemokratin hade givit nationen och sade sig: Låt de andraförsöka! Ge dem chansen, de lovar ju sä myckel och sä mänga trevligating! Någon större olycka kan de ju inte ställa lill med. Vi har elt nytt val1979. Efter 44 är med socialdemokratin i regering är landel sä stabilt, sademan, all vi har råd med en borgerlig regering som en parentes. Jagtror del var många som resonerade pä det sättet. Men parentesen kan bli dyr. Denlånga väldukade disk som ni serverade i valrörelsen presenterade väOarna alltvad de kunde önska. Ogillade man kärnkraften så fanns del på disken, ochgillade man kärnkraften så fanns det också. Ville man ordna famiOepolitiken påett speciellt sätt så fanns det, och ville man ordna den pä diametraltannorlunda sätt sä låg det också upplagt på disken. Alla människor gillartanken pä kraftigt utbud av arbetstillfällen. 400 000 nya jobb all väOa påunder valperioden var onekligen lockande. Alla människor ärtilltalade av de radikala skattesänkningar som ni lovade - de skattesänkningarsom skulle skapa arbetsglädje och möjlighet att realisera personligaönskedrömmar. Både de 400 000 nya jobben och de generella skattesänkningarna avstort format serverades på den disk som jag nu talar om. Enfiora av nya och framgångsrika småföretagare skulle ju snabbt växa till sig ochbli stora som en naturlig föOd av ett regeringsskifte. Det svenska näringslivetskulle sitta fredat från byråkratisk klåfingrighet och med egna krafter, egnainitiativ, egna innovationer, som skulle ha fritt spelrum, få möjligheter attexpandera. Sparsamhet och flit skulle bli de fina egenskaperna. De nya jobbenskulle bli en verklighet. De goda frukterna skulle tillfalla oss i snabb takt.Besluten skulle decentraliseras, och naturiigtvis skulle man visa pä portenalla de partipolitiskt färgade medhjälpare som under socialdemokratins tidhade tagit sig in i kanslihusets administrativa apparat. Alltsom skulle kunna göras för gamla och unga, för undervisning och kultur, förbättre vägar och transporter, för famiOepolitik och sjukvård, för lag ochordning kostade visserligen pengar - det var man medveten om - men de skullenaturiigen komma till oss. Pengarna skulle rinna till på ett naturligt sättbara man hade en annan politik, en annorlunda politik, en ny politik, en sådandär politik som dekorerades med alla de lösa argument och propagandamässigafioskler som ni alltid varit mästare i att föra fram. Till skillnad häremottalade vi om vad som väntade. Sådantvar den borgerliga oppositionens emellertid . Jag ärrädd, herrtalman,attjag kanske hartalat i de som jag har tillåtelseatt tala, men det är frestande att citera ur valrörelsens sista TV-debatt, därdåvarande statsministern och jag hade att möta oppositionens alla partiledareoch talesmän. Det var från vår sida inte någon fiirt med den svenskaväOarkåren, det var inte något insmickrande budskap. Det var klara besked omall allt vad vi vill genomföra måste betalas, och vi sade ifrån det på etlsådant sätt att man inte behövde iveka. Detta har varit främmande för er under44 år i opposition. synd att ni inte lär erdet nu när ni sitter med ansvaret. Iblandgör jag en refiexion - vi får ju möjligheter all här i såatt säga tala fritt ur hjärtat. Vad som är påfallande är tystnaden hos deborgerliga pressalstren när det gäller alla de politiska löftesbrott som deborgerliga partierna gör sig skyldiga till. Det har spritt sig en generadtystnad rent allmänt, ett behov av att sätta svampen på och att inte säganågonting som stör friden efter den nya regeringens tillträde. Man sägeringenting om den äventyrliga lånepolitik som präglar statsfinanserna. annan ekonom har pä släppts fram i spalterna - på ledarplatshör man inte mycket om del. Förtjusningen över att herrar , ochAhlmark med kolleger - nu använder jag uttryck - har placerat sigpå de mjuka stolarna i kanslihuset är förklarlig efter den långa socialdemokraliskaregeringstiden, och den kan naturligtvis också vara en förklaring tilltystnaden i den allmänna debatten. Det vore ganska nödvändigt att den såuppreklamerade fria svenska pressen talade fritt ur hjärtat. Vi kommer' attbehöva det i den tid som vi nu möter. Jagvill avslutningsvis ställa en del frågor till den det vederbör - jag utgår frånatt det blir ekonomiminister . Han har visserligen sagt all"jag kommer inte att säga någonting ". Jag kan kanske delvisförstå honom. Men det är möjligt ändå att kan säga någonting omvilka planer regeringen har för all ställa ekonomin till rätta i värt land. Vadlänker ni göra? Läng dags färd , för att använda titeln på en bok avdramatikern 0', måste brytas. Ni vet lika väl som jag hur de tungabudgetutgifterna har en benägenhet att föraiikras och permanentas. Ni ser motett 1977 och ett 1978 utan tecken på förändring i detta vårt storabudgetmässiga underskott, som i sin tur kräver den väldiga upplåningen iomvärlden. Niser nu mot 1977 utan synbara tecken pä någon lugnare prisutveckling i vårtland, snarare motsatsen -tyvärr-samtidigt som den internationella infialionentas ned. Solonumret pä infiationens dansbana har vi inte råd med. Trots detta lovarni sorglöst den här indexregleringen av skalleskalan som dränerar statskassanytterligare. Den tillsammans med hös-lens skalleförslag kommer att dränerastatskassan med i runt lal 7 miljarder. Det är något slags filosofi att om nibara indexreglerar skatten så känner ni er förhindrade att kompenserainkomstbortfallet. Ni kan naturligtvis räkna med all världens bankirer ärberedda att ställa upp ytterligare etl par gånger, det har jag sagt och dettror jag. Men skall vi över huvud taget fortsätta på den vägen är det densämsta lösningen och jag ställer därför frågan: Kan vi inom den närmaste veckan- jag skall ge på sig - förhoppningsvis räkna med alt fåett klart besked om vad ni ämnar göra? Visitter nu mitt i förhandlingarna om ett nytt avtal på svensk arbetsmarknad.Det är inte rätt och anständigt att i allmänna ordalag, oraloriskaprestationer, som har svarat för här i talarstolen , tala mycket ochlänge utan all säga någonting. Det är inte anständigt att visserligen ge delhär intrycket av att det är besvärligt men inte viOa säga att det skall händanågonting - och det kanske inte händer någonting - för att sedan i efterhandkomma med korrigeringar när avtalet är slutet, då lönemarknaden har gjort sinprestation. Jag tror att avtalsparterna är mogna att fä höra sanningen om detekonomiska läget, och bör tala om det. Är det momsen som skallhöjas och i så fall med hur mycket? kan svara att det kan maninte säga i förväg, för att undvika hamstring och mycket annat, och jag förstårdet. Jag har gett en eller maximalt att bestämma sig.Jag har som gammal finansminister erfarenheter av alt om man vill någonting ochser situationen som den är, behöver det inte ta sä förskräckligt lång lid attskriva ihop en proposition, lägga den på bord och servera vad mananser är nödvändigt. Ärdel tvångssparande som är ute efter? Där behöver han inte vara likaförsiktig. Är han inställd på del kan han ju tala om det här . Det ärnödvändigt alt de beskeden kommer med det snaraste, framför allt för alt deförhandlande parterna skall veta vad de skall rätta sig efter. svar på frågan om hur det blir pä det här området. Hur blir det medenergiproduktionen i vårt land, frågade - denna utomordentligtviktiga näringspolitiska fråga, som i enormt stor utsträckning påverkar densvenska industrins investeringsplaner och ställningstaganden. Skall vi inte fähöra någonting nu? Skall vi inte få höra någonting eller veckandärpå heller? Skall vi vänta i månader och månader och månader, somvi tappar 1 miOard i vårt handelsutbyte med omvärlden? Skall vi gä,, plankan ut enligt gammal sjörövarsed med förbundna ögon och sedanhamna direkt i det kalla vattnet? En undergrävd ekonomi ger oss inte ensmöjligheter att föra en rimlig arbetsmarknadspolitik, kom ihåg del! Detär en glädjande enighet vi har uppnått om att slå vakt om den fullasysselsättningen, men märk väl: vi har i världen nationer som på grund av uslastatsfinanser och en dålig ekonomisk politik är förhindrade all föra den fullasysselsättningens politik, hur gärna de än vill. En politik som jag trodde vihade etablerat här i landet bygger på sunda statsfinanser. Til syvende og sidstär det avgörande för om vi klarar våra grundläggande politiska arbetsuppgifter.Det här kan vara påfrestande för en regering, för den som sitter med ansvaret.Men det är ingen lättsam sak att sitta och regera. FätöOerna är inte så mjukasom gör gällande. Om han ännu inte har kommit underfund med att detär en hel del kantigheter i dem, så kommer han att göra det. Eftersom jag har begränsad tid i mina båda repliker -jag fär treminuter varje gäng, har det sagts - bör jag nu anständigtvis viOa säganågonting som kan utgöra ett direkt svar på en del av de debattinlägg som hargjorts här . Både ochutskottets värderade ordförande här i den all- manna jakten för att"la fast tjuven" försökt tala om, att den gamla regeringen hadeväntal sig ett mycket bättre resultat av utrikeshandeln än vad som sedan visadesig. Dä vill jag säga att det trodde också sä sent som den 10 och11 januari . Då trodde han att utrikeshandeln skullesluta med ett underskott på 1,9 miOarder, och säger utskottet attunderskottet kommer att bli 3,8 miOarder. Del är mellan dessa bådaprövningar och avvägningar. Men jag skall inte häckla för det, detvore det sista jag skulle viOa göra. Sädana här prognossiffror är inte någonsanningens altartavla. Man tar fram dem så gott man kan utifrån deförutsättningar som man tror föreligger. Det viktiga är - och jag har gång pågång kommit lillbaka till del - att man har beredskap för att kunna justera medhänsyn lill utvecklingen och alt man inte lar prognossiffrorna till någotslags heligt rättesnöre som passiviserar regeringen i dess arbete. Vihar ännu inte kunnat märka någon uppgång i konjunkturen, säger . Menalla som yttrar sig på det här området är ju ändå på del klara med attkonjunkturuppgången kommer! När finansutskottet nu skisserar en exportökning pä7,4 96 under innevarande år, då är också det en verifikation på en hyggligkonjunktur. Det gäller ju här siffror som är volymmässigt beräknade, och envolymmässig ökning av exporten på i runda tal 7,5 96 motsvarar väl de bästaexportåren vi hade . Det är importen som är problemet. HerrBohmans argumentation pekar på de åtstramande åtgärderna, men den stannar vidde många och vackra orden och den oraloriska prestationen. Vi måste hålla efterherr sä att det inte bara blir ord, utan också handling. HerrBohman säger att alla partier har ett ansvar. Hans förhoppning är att alla partierskall kunna förenas i ett ansvar. Gemensamma kraft-åtgärder behövs, säger han.Fortfarande är det ord, ord, ord. Nuär det så, att en regering skall regera. Det är ett alldeles ultimativt krav,som man inte kan ge efter pä. Det är regeringen som skall komma med förslag. Omden inte är förmögen att göra det, dä är det på sätt och vis ganska hederligtatt man konstaterar det och säger: vi orkar inte regera. Men har nimajoriteten här i . De förslag ni anser vara erforderiiga kan ni läggafram, och ni kan få igenom dem. Lägg då fram dessa erforderliga förslag istället för de allmänna lamen-talioner vi har hört här ! Vi skall se päförslagen, men vi kommer säkerligen att ha andra synpunkter på dem änregeringen, även om vi ser målsättningen frän likartade utgångspunkter. Vi harredovisat våra synpunkter i vårt alternativ till budgeten, och vi kommer attgöra det också den dag och regeringen exponerar sig - och den tidenbörjar bli ganska angelägen. Jagvill säga någonting till . Jag har lagt märke till närjag har föOt med i pressen att reser omkring i nationen ochtalar om att när Sträng var finansminister sade han, att det som är bra förföretagen också är bra för de anställda. mansson nu har ell behovav att repetera del även här är det väl hell enkelt någonting av enförsvarsattityd, riktad mot den radikala falang som häller på att ta sönderhans eget parti. Han måste ju visa sig vara lika radikal som de, och det låterväldigt radikalt när han försöker attackera mig. Mendet här problemet är inte svårare än vad man behöver göra det. Är det hyggligatider för företagen, så har vi genom en stark fackföreningsrörelse större möjligheteratt åstadkomma bättre förhållanden för de anställda; det är väl inget tvivel omdet. Vi slipper de bekymmer med friställningar och permitteringar som bliraktuella när det är besvärligt för företagen. Går det bra för järn- ochstålindustrin - all righl, då är det klart att de anställda vid nere iOxelösund, vid Domnarvet i Bergslagen och vid NJA uppe i tycker att detär bra också för dem. Går det bra att säOa bålar för i , så bör deanställda vid de statliga varven i och kunna räkna med attdet går bra även för dem. Går det bra för och Cellulosa och NCB, så gårdet bra också för de anställda vid . Det är bra för alla dem som finns i dehär företagen, och livet blir enklare. Jagbehöver inte säga mera för alt klara ut begreppen. Det är en liten demagogiskfiness som rasar omkring med för att köpa tillbaka litet grandav den radikalism hos sig själv som han beskylls för att inte längre ha. Hanhar ju utbrytare i sitt gamla parti som åker runt och presenterar honom såsomen borgerligt tänkande politiker, och det kan ju vara litet påfrestande. säger nu alt socialdemokraterna kommer att ha ettskatteallernativ . Del är ett intressant besked, och jag tycker i ochför sig att det är ett rimligt besked. Men då ger man ju fel bild i densocialdemokraliska reservationen vid finansulskottets betänkande, då har herrFeldt slätt här i kammaren och i ett antal inlägg gett ledamöterna en felaktigbild. Han har berömt sig av att stå för en mera ansvarsfull finansiering, ochhan uppnår sina siffror bl. a. genom att, till skillnad från regeringen, interäkna med något utrymme för en skalleomläggning 1978. Antingen har , eller också har och ytterligare sex ledamöter av kammaren ochav finansutskottet rätt. Jag tror i och för sig att det är som harrätt, men då bör man korrigera det som står i den socialdemokraliska reservationentill finansutskottets betänkande, då skall vi plocka bort det ulrymme som ärräknat för en skatteomläggning 1978. Detär också intressant att höra säga att det just inte finns någraprutningar på regeringens budgetförslag i de socialdemokratiska alternativen,om vi räknar bort just de olika uppfattningarna om skatten 1978. Då faller juden socialdemokratiska kritiken att budgetens utgiftsprogram präglas av enotillräcklig kontroll över utgiftsutvecklingen. Den socialdemokratiskauppfallningen är nämligen den att man själv har kon- troll över statsutgifterna,men man gör just inga förändringar enligt egen bedömning. Numenar all skillnaden ligger på inkomstsidan. Det är riktigt för därhar socialdemokraterna framlagt alternativ. Man vill ytterligare höjasocialförsäkringsavgiften, skogsvårdsavgiften, vägtrafikskatten, den allmännaarbetsgivaravgiften i , den särskilda varuskatten, bensinskallen,kilometerskatten, leleavgifterna och ännu några skatter och avgifter. Delta gerstörre statsinkomster och en bättre budgetbalans, men det kan också fåeffekter för sysselsättningen och för hela värt näringsliv, det kan betyda enökad risk för arbetslöshet och en mindre export, och då är det kanske bällreatt ha ell något större budgetsaldo. HerrSträng var kritisk mot generösa skalteförslag. tror jag inte att människornaupplever skatterna som särskilt generösa ens efter regeringsskiftet. Låt ossändå se på vad det handlar om. Del gäller bl. a. vissa förändringar iinkomstbeskattningen, där vi stannade för en något större lättnad, ytterligarehögst , när del gäller skatten för de heltidsarbetande. är nog deltaändå inte en så särskilt imponerande summa, bl. a. därför att den balanseras avkommunalskattehöjningar. Huvuddelen av dem som fick de ytterligareförbättringar som den nuvarande regeringen förordade erhöllkommunalskaitehöjningar som var större än den ytterligare förbättringen avinkomstskatten. Den samlade inkomstbeskattningen blev nog snararelitet mera restriktiv än generös. Detgäller också egenförelagarnas socialförsäkringsavgifter, där vi för all någotlätta den betydande börda som de höga sociala avgifterna lägger päegenföretagarna höjde grundavdraget med ytterligare högst . Men samtidigtbeslutade vi ju här i om att ytterligare höja en rad avgifter, ochdet betydde för många egenföretagare ökade avgifter med tillsammans en störresumma än den som det förändrade grundavdraget innebar. Inte heller särskiltgeneröst. Vidaregäller det den faktiska sambeskattningen, där det handlade om att görabeskattningen lika oavsett företagsform. Kanskekan det dessutom röra sig om ett kommande förslag till infiationsskydd iskattesystemet. Jag upprepar att vi kanske bör vänta med de slutgiltigabedömningarna tills vi har sett ett sådant förslag. Det är alltid lättare altdebattera ett förslag-när det har framlagts. Vad det i princip handlar om är juinte skattesänkningar utan uteblivna skattehöjningar. Och vi har ändå etlskattesystem, som i allt väsentligt bär signatur och som innebäralt en genomsnittsinkomsttagare för all nå en reell förbättring av sinstandard med . måsle höja inkomsten med . Finns det dä inte rättgoda skäl för att infialionsskydda vårt skattesystem? Jag tycker ändå att herrSträng, som kan åtskilligt om våra skatter, borde vara litet mera försiktig attanvända sig av etiketter om skatteförändringar. Det var väl till sistmånga som med ett roat leende hörde tala om sin storalojalitet då han tillsatte besparingsutredningen. Sanningen var ju den attkammaren fick fatta etl par beslut innan äntligen tillsatte dennautredning. fick i denna kammare också besvara ell antal frågor omvarför det dröjde så länge innan denna utredning tillsattes. När den slutligenkom fick den direktiv som praktiskt omöjliggjorde ell vettigt arbete förutredningen. Den fick inte ta upp frågor som rörde statförvaltningensorganisation, uppgifter och funktion och inte heller frågor som gällde metoderför planering och styrning. Del är just sädana saker som en besparingsutredningpå det offentliga området skall ta upp och arbeta med. Därför var detnödvändigl att vidga uppdraget och ge en ny utredning en rejäl chans alt jobba. Herr förste vice talmannen tillkännagav all anslagutfärdats om sammanträdets fortsättande . Tyvärr missade jag av långa anförande - ävenjag hade behov av en matbit. Men del var ändå tillräckligt mycket kvar för attge mig en del att säga. Jagskall inte gå in på den länga valanalys som ägnade sig ål. Om mankritiserar väOarnas omdöme och resultatet av deras fria val, är det inte jagsom skall bemöta det utan väOarna själva. Men eftersom gick in påden debatt som fördes före valet och talade om den ansvarskänsla och denöppenhet som kännetecknade de socialdemokraliska talarna i motsats lill deandra, vill jag påminna om två debatter där vi möttes och där jagfick föra del sunda förnuftets Och ekonomins talan gentemot , sommålade allting i rosenrötl. Jag hoppas att inte har glömt bortdessa debatter. Det kan vara bra att påminna om dem när vi diskuterarallvar. Somvanligt citerade ur litteraturen, nämligen kung ord "Medan jag var herre till Fågelvik,/Då var jag både mäktig ochrik,/Men sedan jag blev kung över ,/Så vart jag en arm och olyckligman/". Ja, på sätt och vis är den parallellen - om vi nu bortser frånkungatiteln - rätt slående. Den stackars övertog ett arv som intevar sä lätt att hantera. Elt motsvarande arv har den nya regeringen övertagit.Jag kan tala om för att tidigare stol, även om den ärmycket mjuk, sannerligen inte är sittriktig. HerrSträng ironiserade över - i varje fall uppfattade jag det så - att jag härtalade om att det ekonomiska läget i framöver kan leda till ett behovav gemensamma kraftåtgärder över partigränserna. Skall vi komma till rätta medde problem som ligger inbäddade , krävs del krafiåtgärder. På delsvarade att vi får komma med förslag och sedan får man se vad delblir av det. Liknande tongångar har jag hört från andra socialdemokratiskatalare när jag kastat fram detta som jag betraktar som en självklarhet på långsikt.