prot · G00963 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:63 Förhandlingarnaleddes till en början av herr förste vice talmannen. § 1 Allmänpolitisk debatt(forts.) HerrHAGBERG i Boriänge (vpk): Att förlora jobbet eller slå inför hotel alt förlora jobbet eller blipermitterad är en realitet för många arbetare, och man frågar sig:Varför? Vad lever vi i för samhällssystem som ställer folk utan arbete? Vad ärdet för samhällssystem med företag som planerar så dåligt eller inte planeraralls? Strukturförändringar mynnar ut i hot om stor arbetslöshet, hotar helabygder, driver på centralisering av befolkning och kapital. Arbetarnai den malmbaserade produktionen drabbas nu av en stor strukturkris. Malmen ärju en av våra stora råvaror. Vi behöver inte gå i tiden föratt finna en parallell i skogs- och massa-industrins strukturkris, som häriadehårt i och omkringliggande områden. är det Bergslagens tur. Struklurkriseninom gruv- och stålindustrin är allvarlig därför att denna industri är basenför så mycken annan sysselsättning i vårt land. I den västliga väriden skerstrukturomvandlingarna bara på ett sätt - kapitalet lägger ned företag,rationaliserar och minskar sysselsättningen. Någon planering för ersättningsindustriereller andra arbetstillfällen finns inte. Delta är det främsta kännetecknet påkapitalets anarki: bristen på planering. Gårdagensoch dagens besked från LM , där över 2 000 arbetstillfällen skallförsvinna, är ytterligare ett bevis på att kapilalintressena inte förmårplanera sin verksamhet för full sysselsättning. Det är arbetarna som får betalakrisen med minskad sysselsättning, sämre arbetsförhållanden, återhållsamlöneutveckling som inte ens motsvarar inflationen, skaltebelalda utbildningaroch AMS-jobb. Kapitalet får sitta i orubbat bo. Det mister ju inte ens sinaktieutdelning. Vadkan arbetarna göra åt kapitalels häriningar? Är lagarna påarbelsmarknaden så utformade att facket kan tvinga kapitalet att betala krisen?Medbestämmandelagen, som redan har prövats, har visat sig oduglig. Lagen omanställningsskydd likaså. Vad blev det av arbetslivets förnyelse, somsocialdemokrater så vackert talade om förut? Det som återstår för arbetarna ärbara facklig kamp. Denkonjunktur- och strukturbetingade sysselsättningskrisen finns i flerabranscher, men vad som händer inom gruv- och stålin- dustrin är betecknande föralla branscher som är i kris. I slrukturkrisens namn försvinner 1 000 jobb påNJA och flera hundra i . Inom försvinner jobben iVikmanshytte bruk, få ersättningsjobb ordnas - och Domnarvels skärner med 800 anställda. Gruvorna i , Håksberg och Blötberget hotas avnedskärningar av stora mått. Dessutom skall samhället och arbetarna betalakonjunkturkrisen genom permitteringar. a. skall det stora järnverket i Domnarvetpermittera 3 500 man. Delsom nu pågår vill inte den borgeriiga regeringen göra någonting åt. Man villendast ge stimulanser, utbitdningsstöd o. d. Men planerna på att minska antaletsysselsatta berörsju inte av de här stödåtgärderna. Och industriminister ju sagt all man skall vänta på handels-och specialstålsutredningarna. Medanman väntar är del anställningsstopp. Arbetsstyrkan minskar med s. k. naluriigavgång. Arbetstillfällena minskar i antal, inga nya kommer till och inga ärplanerade. Situationen är allvarlig. Dessutomhar industriministern myntat begreppet att företagen är ansvariga försysselsättningen. Ett exempel har vi i Vikmanshytte bruk. Med denna passivapolitik godkänner regeringen storbolagens åtgärder alt minska antaletsysselsättningstillfällen. Inga undanmanövrer kan frånta regeringen ansvaretför storfinansens åtgärder. Stålindustrinsproblem berör främst två områden. I Bergslagenhotas sysselsättningen, och får inga fier arbetstillfällen som kanlösa dess sysselsättningskris. Spelet kring 80 med dess turer kringantalet ton, 4 miljoner eller 2,5 miljoner, är i själva verket spelet om varkapitalet skall investeras. Detär bara vpk som ställt frågan om 80 och stålindustrins framtid på etlkvalitativt nytt sätt: Förädla malmen i så långt som möjligt tillfärdig produkt! Då är det inte fråga om antal ton ulan omsysselsättningstillfällen. Antalet ton blir i stället avgörande för hur mycketsom skall förädlas. För detta krävs en planering - inte kapitalets anarki. 80 har lagts på is. Den socialdemokratiska oppositionen kräverStålverk 80 men förbinder inte detta krav med en plan för vidareförädling ulanöveriämnar i praktiken denna del till storfinansen i Bergslagen. har ävenstålbolagen i Bergslagen råkat i kris. Hånet över NJA är inte längre så stort -nu kräver de ju själva statlig hjälp. Manmotiverar della med likviditetssvårigheter. Ta som exempel!Domnarvels orkar inte självt stå för sina investeringar.Bolagsstyrelsen säger att man inte skall få någon hjälp från den övriga delenav koncernen. Samma ägare som i sitter också i bolag somvidareförädlar stålet och håvar in vinster där. Men just processen inomstålindustrin skall skattebetalarna bekosta genom investeringsstöd - det är judit man vill komma. Del är väl så, att de stora privata stålbolagen vill haStålverk 80-miljarderna, som då kommer att hamna som rekonstruktions- ochvidareutvecklingsbidrag i dessa bo- Resultatet fårarbetarna betala. Dettaär borgerlig politik. Man måste tyvärr konstatera att också den gamlaregeringen har varit inne på den vägen. Socialdemokrater yrkar ju påstatlig insatser i de privata storbolagen men har knappast ställt krav på attkapitalismen inte skall få sitta kvar i orubbat bo. En sådan politik liggerlångt från en planerad ekonomi. Kapitalets profit-och spekulationsjakl måstehindras. Därför krävs en statlig politik som vidtar åtgärder i de arbetandesintressen. Desom drabbas av struklurkrisen, dvs. arbetare och tjänstemän, bönder,serviceidkare och deras anställda samt småföretagare av olika slag, måste haett gemensamt intresse av att rädda sysselsättningen på utsatta orter. Därförär del ell krav atl arbetstillfällena måste få vara kvar. Vi kan inte accepteraatt de får försvinna med den naturiiga avgången. Bolagen skall åläggas attbehålla arbetskraften tills en samlad sysselsäti-ningsplan finns och nyasysselsättningstillfällen kan skapas. Statenmåste gå in och planera nya arbetstillfällen i förädlingen av stål.Storfinansen har visat sig vara helt oförmögen till en sådan utveckling. Ennationalisering av stålindustrin är därför nödvändig för att regionalpolitiskaoch samhällsekonomiska skäl skall kunna tas som utgångspunkt för åtgärder. Alllåta kapitalel sköta strukturomvandlingen på sina egna villkor för obönhörligtföljder för arbetarna. Rationaliseringen tar fart, effektiviteten ökar, arbetshelsoch utslagning blir än mer påtagliga. slänger man ute allt fler frånden egentliga industrin och arbetsmarknaden. Är inte detta ell omänskligtsystem? Den borgerliga regeringen kan skryta med all man skall lägga fram en nyarbetsmiljölag. Men frågor om arbetstakt, arbetshels, rationaliseringar, ja,kort sagt det som bestämmer om en arbetare får eller kan la ett jobb, finnsinte med i denna lag. Där råder som tidigare arbetsköparnas makt, utövad genomderas ägande av produktionsmedlen, som S 32 är ett uttryck för. Visom var mycket kritiska mot medbestämmandelagen och påstod att deninte skulle ge arbetarna några verkliga maktbefogenheter på sina arbetsplatserhar nu blivit sannspådda mycket tidigare än vi trodde. Endast efterdet att lagen trätt i kraft visar det sig att den inte biter på kapitaletsmakt. Nog måste väl de statsråd som då talade om atl 5; 32 var bortsopad rodna,när de nu tar de orden i sin mun. Inte heller kommer de medbestämmandeavtal somännu inte är tecknade alt ge fackföreningen någon egentlig makt all sälla motkapitalets makt. Vem inbillar sig att arbetsköparna frivilligt frånhänder sigdenna makt? För det krävs inte illusioner om utbildningar utan en mobiliseringav hela fackföreningsrörelsen i kamp mot arbetsköparna, inte i samförstånd meddessa. Detär många arbetare som är besvikna på de löften och mytbildningar som den gamlasocialdemokratiska regeringen har spridit. a. på min arbetsplats iDomnarvels fick vi besked om atl del skulle bli perrnitteringar, ochdå sade man från fackföreningshåll att medbesläm- mandelagen kommer atträdda oss. Det gjorde den inte. Sedan hoppades man på lagen omanställningsskydd. Men även där visade det sig att det är arbetsköparnasvärderingar som är utslagsgivande. Det slår kvar all arbetslivets förnyelse ären aning stött i kanten, lindrigt uttryckt. Tyvärrvet vi att den borgerliga regeringen varken vill eller kan klara dagensproblem. Borgerlig politik kan inte lösa frågan om sysselsättning. Kommerolika investeringsbidrag och subventioner att rädda sysselsättningen iBergslagens bruksorter eller på andra håll? Svaret är nej. Kommer subventionertill storbolagen att leda till att stålindustrin blir en bas förvidareförädling i vårl land? Svaret är nej. Kommer subventioner tillstorbolagen all ge framtidsplaner för framtida sysselsättning? Svaret är ocksåhär nej. Kommer den borgerliga regeringen att tvinga t. ex. LM att investeraoch förädla i och upphöra med kapitalexport? Svaret är nej. Svaren ärnej därför att den borgeriiga regeringen överiåter framtidsplaneringen tillprofitintressena. Vadsom behövs är därför en annan politik där hela gruv- och slålsektornnationaliseras, att man gör ett program för en nyorientering, att man möjliggören högre förädling och att den blir huvudmålet för framtida investeringar ochatl elt långtidsprogram utarbetas, att 80 slår upp i en ny gestall,alt ämnen och valsade produkter kombineras med högre förädling, alt ingasysselsällningsminskningar, permitteringar och företagsnedläggningar görs innanmotsvarande sysselsättning tillförts de orter och regioner som är hotade . Tyvärrkan inte arbetarklassen se någon slagkraftig lagstiftning som stöder dennakamp. Lagarna är tunna och innehållslösa när kapitalet visar sitt rätta jag. Ägandetoch makten är hos kapitalisterna, 32 är kvar. Mot detta måste helaarbetarrörelsen samlas i en kamp mot arbetsköparna, samförståndspolitiken medarbetsköparna läggas åt sidan. Endast genom en sådan politik kan arbetsköparnasmakt beskäras. HerrWIRTÉN (fp): En av slutmeningarna i finansplanen lyder: Utsikterna för det kommandeåret är osäkra. Det kan man hälla med om efter att ha tagit del av den senastetidens debatt i tidningar och annorstädes, och man kan väl inte heller säga atlenigheten i dagens riksdagsdebatt om den svenska ekonomin har varitfullständig, tvärtom. Men att vi vintern-våren 1977 har ett bekymmersamt lägetorde vara svårt atl motsäga. Fortsättningen får vi avvakta, innan någonslutlig prognos kan göras. Det är dock viktigt atl stryka under att Sverigesgrundförutsättningar alt hävda sig i den internationella konkurrensen är goda. Vihar rika naturresurser. Produktionskapaciteten är inom flera sektorer avnäringslivet väl utbyggd och ligger på hög teknisk nivå. Personalen ärvälutbildad och initiativkraftig. Arbelsmarknaden är välorganiserad. Men skalldessa och en del andra positiva faktorer ge oss etl bra hel-helsresultat, måsteden nya regeringen komma till rätta med en del all- variiga svagheter i densvenska ekonomin, svagheter som man fåll ta över från den socialdemokratiskaepoken. Dit hör kostnadsutvecklingen. I har kostnaderna ökat medsprinterfart, medan våra främsta konkurrentländer har hållit långdistanstempo.Som bekant tappar man andan, om man skall springa mycket fort under en längretid. Och är del fråga om huruvida inte det svenska näringslivet håller påatl göra det. Någon form av andningspaus i det här avseendet synes vara nödvändig. Dåråder oss en del "doktorer" att devalvera. Andra säger: Hoppa urvalulaormen! Klokast förefaller vara alt alla parter lugnar ner tempot litetgrand, så orkar vi säkert hålla ut och komma igen när chansen åter bjuds. Detbetyder inte elt ögonblick alt vi bara skall slå oss till ro och lita till desjälvläkande krafterna, som oppositionen så gärna talar om. Tvärtom kräver dennärmaste tiden en kraftig anpassning av arbetsmarknadspolitiken.Budgetpropositionen visar atl regeringens främsta mål är all upprätthålla denfulla sysselsättningen. Mot bakgrund av den stora ökning av varslen som skettunder och kan det bli svårt att hålla sig kvar påsamma höga sysselsätlningsnivå som . Arbetsmarknadsminister harvarit medveten om del och därför lagt fram ell sysselsättningspaket till enkostnad av 1 500 milj. kr. Den satsningen, tillsammans med de resurser somullovas i budgetpropositionen, bör göra det möjligt att bromsa upputvecklingen mot ökad arbetslöshet. Seddamot bakgrund av vad vi i sagt tidigare och även skrivit i en delmotioner om arbetsmarknadspolitik kan följande förslag i det här paketetsärskilt noteras: Fördel första: Åtgärderna sätts in så alt hotel mot arbetslöshet i första hand kanavvärjas inom företagen. Varsel kan genom kraftigt förstärktautbildningsbidrag, tidigareläggning av statliga och kommunala beställningar m.m, tas tillbaka och förbli outlösta. Vi har för vår del hävdat att förstafronten mot arbetslöshet alltid måste gå inne i företagen. Det här är godaexempel på den politiken. Föratt dokumentera mitt påslående om förflutna i del här avseendetvill jag erinra om 1972 års partimotion från . Där sägs redan iinledningen: "En utbyggnad av arbetsmarknadspolitiken måste enligt vårmening ges en delvis ny inriktning genom att prioritera åtgärder ägnade attförebygga arbetslöshet, öka.möjligheterna att placera svårplacerad arbetskraftpå den öppna marknaden samt att kartlägga och bekämpa dold arbetslöshet." Fördet andra, herr talman, bör följande huvudlinje i del här paketet observeras.Det gäller de utsatta grupperna på arbetsmarknaden. Deras situation togs ocksåupp partimotion. Det framgick av det korta citat som jag nyssanfört. 1 arbetsmarknadsministerns sysselsättningspaket finns väsentligainsatser avsedda all hjälpa handikappade, kvinnor, ungdom och andra grupper somhar svårt att komma in på arbetsmarknaden ellerhålla sig kvar när det böriar kärva. Dit hör förslagen om utökning avpraktikplatser, att ungdom får större möjlighet alt della iarbetsmarknadsutbildning, höjning av statsbidraget för kommunalaberedskapsarbeten för ungdom, höjning av det s. k. jämställdhetsbidraget m.fl. Här ges åter exempel på att krav på garanterad sysselsättningför ungdom förverkligas steg för steg. Fördet tredje vill jag fästa uppmärksamheten på arbetsförmedlingens betydelse. Enfolkpartites, hämtad ur en parlimotion av , lyder:Arbetsförmedling är etl jämförelsevis billigt arbetsmarknadspolitiskt medel.Den totala årskostnaden för en arbetsförmedlares tjänster har beräknatsmotsvara samhällskostnaden för etl par tiotal årsarbetslösa. Samhällsekonomisktlönar del sig således att satsa på en effektiv arbetsförmedling. Undersenare år har också en successiv uppbyggnad av arbetsmarknadsverkets resurserskett. 1 nästa budget tilldelas verket inte mindre än 240 nya tjänster, varav100 får tillsättas . Del är en kraftig satsning som bör geresultat i etl effektivare förmedlingsarbete. Till det skall läggas denfortgående upprustningen av verkets ADB-resurser, som kommer all leda tillväsentliga förbättringar av förmedlingsverksamheten. Sammanlaget är det frågaom betydande förbättringar av arbetsmarknadspolitiken, och det behövsverkligen i med lågkonjunktur och växande strukturproblem inomnäringslivet. Denhär satsningen av regeringen kontrasterar också bjärt mot den beskrivning avsysselsättningsläget som den socialdemokratiska oppositionen ger i sinpartimotion om arbetsmarknadspolitiken. När jag läste den blev jagminst sagt häpen redan av inledningsmeningarna. Där görs gällande att denregeringsbildande majoriteten vill dämpa ambitionerna för vårsysselsättningspolitik. Hur kan man påstå något så felaktigt? Den budget statsrådetMundebo har lagt fram och det sysselsättningspaket arbetsmarknadsministerAhlmark har presenterat visar på motsatsen. Sysselsättningen har fått främstaprioritet i regeringens arbete. Menvad skall man säga om oppositionens egel budgetalternativ, vars främstakännetecken är att den lägger ytleriigare bördor på näringslivet? Vi har etlnäringsliv som redan håller på alt pressas ut från den ena exportmarknadenefter den andra. I finansplanen redovisas att exportpriset på svenskabearbetade varor steg , medan det genomsnittligaexportpriset i svenska kronor för steg med endast 10 96. Detbetyder en relativ prisstegring på 17 96 . har resulterat iföriusler av marknadsandelar på ungefär lika många procent. Dessvärre betyderdet också föriorade marknadsandelar för den importkonkurrerande svenskahemmamarknadsindustrin. Idet läget kan ingen påstå atl man ökar tryggheten i jobbet genom au ökanäringslivets kostnader med högre arbetsgivaravgifter. Man gör det inte hellergenom att, som socialdemokraterna vill, ta bort de stimulanser som den nyaregeringen vill ge den mindre och medelstora Detföreslår oppositionen i etl läge, då industriproduktionen minskademed . Det är andra året i följd som industriproduktionen i landet minskar,vilket är helt unikt för efterkrigstiden. Manhar anledning atl fråga sig varför del har blivit så här illa. Deninternationella lågkonjunkturen är en förklarande faktor, som sagts.Lika klart är det höga kostnadslägel en annan faktor. Men räcker deförklaringarna? Eller är del så att vårl näringsliv slår inför allvariigastrukturförändringar, där hela branscher håller på att slås ut? När manbetraktar exempelvis lekobranschen, där man talar om alt antalet sysselsattapå kan halveras, så ligger elt ja som svar snubblande nära.Nu tror jag inte att det kommer att gå så illa. Svensk tekoindustri liksomandra krisbranscher kommer säkert atl finna nischer i marknaden som gerlivsrum. Men det kräver ingående prövning bransch för bransch. Och framför alltmåste den nya regeringen lyckas atl steg för steg lägga om skattepolitik ochnäringspolitik, så atl svensk företagsamhet åter kan arbeta med optimism. Delär den säkra vägen lill tryggare jobb och förbättrad levnadsstandard förlöntagarna. iVarberg (s): 1 valrörelsen hävdade de borgeriiga partiernas företrädare att om manbara fick elt regeringsskifte så skulle vi få ett nytt näringspolitisktklimat. Ett regeringsskifte skulle i sig självt betyda en stimulans till nyakrafttag inom vårt näringsliv, och därför ansåg man ett regeringsskiftenödvändigt. Vihar fåll ett regeringsskifte, och hur ser nu det näringspolitiska klimatet ut?Har vi upplevt en nyländning i svenskt näringsliv? Nej, vi har fått uppleva enoerhörd pessimism inom näringslivet - och det är inte såunderligt, så som regeringen svartmålar den svenska industrins framtid. Detnya näringspolitiska klimatet kännetecknas av betydande osäkerhet. Manmärker nu en spirande irritation inom vissa företagargrupper, som lovades storalättnader. Jag såg härförleden atl några företagare frågadearbetsmarknadsminister om han slängt i papperskorgen sitt heliga löfteatt slopa arbetsgivaravgiften för fem anställda i företagen. Dettaleder mig, herr talman, fram till en mera allmän fråga som jag anser alt manskall ställa under den allmänpolitiska debatten: Hur stämmer nuregeringsförslagen med de borgerliga partiernas stolta valmanifest? Jagskall granska elt löfte - enligt min mening elt myckel viktigt sådant. Tillpukor och trumpeter presenterade tidigt före valet ett näringspolitisktprogram. Det mest säljbara argumentet för programmet var löftet om att skapa400 000 nya jobb fram tiJJ 1980. Centerpartisterna blev djupt sårade när någonvågade ifrågasätta deras möjligheter atl åstadkomma delta. Som svar på fråganhur man skulle gå i land med uppgiftenpresenterades frimodiga uttalanden. Om bara viljan fanns så skulle det ordnasig - socialdemokraterna saknade viljan. Vår nuvarande industriminister menadeförra året i en debatt här i att vad som behövdes för alt nå måletvar "mod och kurage". Delvar ju inte så konstigt att många väljare tänkte atl här har det störstaoppositionspartiet utarbetat ett näringspolitiskt program som innebär 400 000nya jobb som mål, och en stor del av de jobben skall vara inom industrin. Dåmåste ju della parti ha haft vissa tankar om hur det skall kunna förverkligas.Partiet begärde ju att få komma i regeringsställning för atl bli i tillfälleatt genomföra sitt program. Nuhar vi sett den första viljeyttringen från regeringen i sysselsättningsfrågan.Redan i regeringsdeklarationen sökte jag med ljus och lykta efter de 400 000nya jobben. I det aktstycket visade man stor ordkarghet på den här punkten. Mannöjde sig med alt säga: "Nya arbetstillfällen måste skapas inomnäringslivet." Hurblir det då med den saken? Hur många nya jobb avsätter det nya näringspolitiskaklimatet? 1sin första budget räknar nu regeringen med att industrisysselsättningen skallminska med 30 000 platser . Vad gör man då för atl motverka detta?Vad är det man har "mod och kurage" att göra, för att citera herrÅsling? Vad föreslår man för att infria sitt löfte om 400 000 nya jobb?Ingenting. Man nöjer sig med atl utgå ifrån atl kvinnorna skall stanna hemma -eller, för all uttrycka sig med regeringens eget språk: "Kvinnornasutträde på arbelsmarknaden kommer atl ske i något långsammaretempo." Och så räknar man med att allt fler personer skall utnyttjamöjligheten att pensionera sig. kommer man visseriigen att medverka till attden så kritiserade offentliga sektorn skall öka sysselsättningen med 35 000jobb , men som synes blir den totala ökningen ringa. Det fattas 395000 av de 400 000 nya jobben. Jagmärker hur företrädare inte vill kännas vid sitt löfte om 400 000 nyajobb. Man hittar på de mest tokiga bortförklaringar. Men det går inte hem. AllaTV-tittare och radiolyssnare har i gott minne hur talesmän i alladebatter slog fast sitt löfte om 400 000 nya jobb. Den som ifrågasatte densaken var en ohederlig person. Folkpartietgjorde stort nummer av sitt förslag till ungdomsgaranti. När vi ville ha litetklarare besked om innebörden blev man mäkta upprörd. garanteradealla ungdomar arbete, utbildning eller praktik. Det fick man med iregeringsdeklarationen. Det tyckte vi var bra. "Alla ungdomar skallgaranteras arbete, praktik eller utbildning" står del iregeringsdeklarationen. Vi väntade med spänning på hur delta löfte skulleinfrias genom praktiska åtgärder. läser vi i arbetsmarknadsministernsbilaga till budgetpropositionen att alla ungdomar skall garanteras erbjudandeom arbete, praktik eller utbildning. Att, herr talman, påpeka skillnaden mellanalt garantera arbete och alt garanteras erbjudande är inte kitslighet. Det ärbara alt konstalera alt kontakten med verkligheten visat sigvara besvärande. Verkligheten förändrar man inte med slagord och paroller. Hurskall kvinnornas berättigade krav på arbete kunna infrias, om inte samhälletser till alt sysselsättningen ökar? Hur skall vi klara jobb till ungdomarna?Hur skall vi kunna åstadkomma regional balans, om man nöjer sig med alt noteraall induslrisysselsättningen komrner att minska men atl arbetslösheten därförinte behöver bli så omfattande, eflersom kvinnorna stannar hemma och allt flerpensionerar sig? Underden allmänpolitiska debatten är det regeringens politik som skall granskas. Delär då regeringen skall avkrävas besked. Från socialdemokratiskt håll har vi ipartimotioner visat hur vi anser atl sysselsällnings-och näringspolitiken börbedrivas. Vi har ställt krav på omedelbara åtgärder, som behövs för att klarade aktuella sysselsättningsproblemen. En del åtgärder har genomförts, och detär bra, men andra har uteblivit. Vi anser det beklagligt atl regeringen ihöstas ansåg att man kunde minska stimulansen till kommuner och landsting närdet gällde all skaffa jobb lill ungdomarna. Beslutet om att sänka statsbidragetfrån 75 96 lill 60 96 har uppfattats av kommunerna på del sällel, all man inteansett det lika nödvändigt rned krafttag. har regeringen bestämt sig för atlåtergå till 75 96, och det är bra, men dröjsmålet har varit onödigt. Vihar i vår partimotion föreslagit en utbyggnad av arbetsmarknadspolitiken, ochvi har i en utföriig motion arbetat fram förslag lill näringspolitiskaåtgärder.