prot · G00983 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:83 Förhandlingarnaleddes till en början av herr tredje vice talmannen. §1 Finansdebatt (forts.) Fortsattesöverläggningen om finansutskottets betänkande 1976/77:10, skatteutskottetsbetänkanden /77:22-25 samt socialförsäkringsutskottets betänkande 1976/77:16. Hen () kortgenmäle; Lät mig försöka anknyta till den överiäggning som och jaghade före middagspausen! Jag vill börja med all säga att gav ettglädjade svar på min första fråga, då han menade att man borde arbeta för likaskatter och avgifter vare sig det gällde egenföretagare eller anställda, ochdet skulle han göra. Såvitt jag kan förstå tog han därmed avstånd frånskriverier om att egenföretagarna är sämre lottade än de som är anställda avden typ som jag log upp och som förekom i tidskriften . Detvar synd att inte tog direkt avstånd frän förslaget attföretag med upp till fem anställda skall befrias från produktionsfaktorsskatter.Jag litar emellertid på omdöme i de här frågorna; han kan kanskemedverka till att det aldrig kommer någon proposition i ämnet. HerrJosefsons förslag att en del av företagarinkomsten skall behandlas somkapitalinkomst - han önskade ett avdrag frän inkomsten som inte skulle beläggasmed arbetsgivaravgifter och sådant - tror jag att vi kan bli överens om, om maninte sätter gränsen för högt. Jag förutsätter naturligtvis att den delen skallsambeskattas, om den kommer , och att den inte får vara underlagför ATP, sjukpenning eller liknande förmåner. I så fall tror jag att vi kan bliense. Vadsom skiOer och mig åt är rättvisebegreppet i fråga om uppdelningav famiOeinkomsterna i elt företag. menar att det är rättvisa atten medhjälpande make fär ut hela företagarinkomsten och företagsledande makeinte får någonting, om det skulle passa frän skattesynpunkt och av andra skäl,all medhjälpande make inte fär någonting om del skulle passa eller attinkomsten delas lika om det skulle bli gynnsammast. Detta, tycker herrJosefson, är skatterättvisa, men jag anser att det är en godtycklig uppdelningoch att regeln är djupt orättvis. sade att vivar överens om att företagarinkomsten skulle delas mellan makarna eftervars och ens insats i företaget; jag tror inte alt jag hörde fel pä denpunkten. Men hörde jag rätt, sä måste principerna i motionen ochreservationerna vara riktiga och inte det förslag som majoriteten genomförde ihöstas, för enligt det förslaget fär makarna dela företagarinkomsten som desjälva vill upp till nivån marknadsmässigt vederiag. Ta som exempel att etlföretag avkastar , sedan konsolideringar och andra avskrivningargjorts. Den medhjälpande maken jobbar bara drygt halva tiden i företaget ochtar för det ut . Den av makarna som är företagsledare och jobbar helaåret får också . Är detta skalterättvisa, då man tjänar kanske entusenlapp på en sådan s. k. uppdelning? Ärinte tredjedelsregeln bra, tycker jag att ni kan komma med ett annat förslagtill fördelning från majoriteten, men behåll inte det godtycke som finns ! Jag återkommer i en senarereplik. Hen JOSEFSON (c) kortgenmäle; I fråga om arbetsgivaravgifterna är väl skillnaden närmast den - jagtror att är mig ganska nära i uppfattning -att jag anser att manom möjligt skall försöka få fram en renodlad arbetsinkomst också förföretagarna som kan ligga lill grund för dessa avgifter. När del gäller att endel av inkomsten skall betraktas som kapitalinkomst är frågan om man kan fåden delen exakt eller om man skall gä på etl schablonbelopp. Jag anser att ettmindre schablonbelopp skulle kunna åstadkomma ett visst mätt av jämkning fördem som har låga inkomster. Om man tar elt lågt schablonbelopp kan mandiskutera hur det skall ses från försäkringssynpunkt. Jag har begärt att fråganskall bli föremål för utredning, och efter det uttalande som nuhar gjort kanske vi kan finna en väg att lösa även det problemet. Ifråga om sambeskattningen har vi olika uppfattningar om vad beslutet i höstasinnebär. Min bestämda uppfallning och min tolkning av beslutet är attvi då liksom tidigare fastslog att det är arbetsinsatsen multiplicerad medhögsta marknadsmässiga lön som skall vara avgörande för vad den medhjälpandemaken får ta upp som inkomst. I det exempel som tog och därmakarna gemensamt hade . i inkomst och medhjälparen gjorde en halvarbetsinsats - säg å , om man räknar medsocialförsäkringen - kommer medhjälparen upp i hälften av inkomsten. Dä är detväl inte mer än rätt att medhjälparen också tillerkänns en marknadsmässig lönför den gjorda arbetsinsatsen. Det är ju precis vad har skrivit ireservationen och som vi är överens om! Det var för att möjliggöra förverkligandetav det målet - vilket jag anser alt det är oerhört viktigt att vi är överens om- som vi tog bort de restriktioner som omöjliggjorde del förverkligandet enligtdel beslut som hade fattats . () kortgenmäle: Vad jag vänder mig mot i majoritetens resonemang är att delta skallgälla för bara en av makarna. Den medhjälpande maken i det exempel jag tog, somalltså icke kunde anses göra en lika värdefull insats som den arbetsledandemaken, får då för 900 limmars arbetsinsats ut lika mycket pengar som denförelagsledande maken får ut för sina arbetsinsatser . Då ärdet ju inte alls fråga om någon marknadsmässig lön för den insatsen, utan heltgodtyckligt bara den del som blir över! Här leker man med ett förhållande därden ena maken är anställd av den andra, vilket han eller hon i praktiken inteär i del här fallet. Därmed har ni redan undanröjt riksdagsbeslutet ,dä ni sagt att man inom denna ram får godtyckligt dela upp inkomsten hur manvill. Jaganser alltså fortfarande alt det är en orättvisa att inkomsten får delas uppgodtyckligt. Det är inte fråga om någon kontroll här, utan om att reglerna ärsådana att makarna tillåts att dela upp inkomsten hur de vill. Då är detsjälvklart att de också gör del på det för dem gynnsammaste sättet. Sedanär jag angelägen om att poänglera att jag inte anser företagargrupperna mindretrovärdiga än löntagargrupperna -jag tror det var så uttrycktesig i sitt anförande före middagspausen. Här är del i stället fråga om attändra ett regelsystem, och jag anser att oavsett om man är löntagare ellerföretagare är man lika trovärdig. Jag trodde vi hade accepterat att kontrollerär nödvändiga för alla skattebetalare, oberoende av vad de har för anställningoch oberoende av om de är företagare eller anställda. Hen JOSEFSON (c) kortgenmäle: Enligt den proposition som lämnades har iredjedelsregelntagits bort och kvar är regeln att den medhjälpande maken skall ha högstamarknadsmässiga lön för sin arbetsinsats. Då kan man komma fram till en sådaninkomstuppdelning, som jag nämnde i mitt svar pä frågan om makarna som hade engemensam inkomst på . Utskottsmajoritetenföreslog den ändringen av propositionen all förutsättningar skapadesför alt få just den uppdelning som talar för, nämligen att bådamakarnas insatser skall beaktas och att lönen skall fördelas efter makarnasarbetsinsatser. finns det alltså möjlighet att göra just den fördelning somherr ansåg att man borde göra, grundad på båda makarnas arbetsinsats. Närdet gäller arbetsinkomsten skall man utgå frän den utförda arbetsinsatsen ochmarknadsmässig lön. I fråga om dem som inte uppnår så stor inkomst att de kanfå marknadsmässig lön skall man också enligt vår uppfattning reducera för bådamakarna. För den händelse reglerna kommer att missbrukas har vi nu sagt iutskottsbetänkandet att man bör avvakta de erfarenheter som kan inhämtas, innanman på nyll om- Viville inte gä sä långt att vi i lagtext direkt skrev in regeln att manskulle reducera arbetsinkomsten lika för båda makarna. Men avsikten bakombeslutet var just att åstadkomma en så rättvis uppdelning som möjligt medhänsyn till gjord arbetsinsats och med hänsyn till den inkomst som finns attfördela mellan makarna. Herriredje vice talmannen anmälde att anhållit att till protokolletfå antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Hen (vpk): Den skattepolitiska utvecklingen har medfört att en ökad del avskallebördan lagls på lönarbetarna. Indirekta skatter och kraftigt stigandekommunalskatter har främst drabbat låg- och medelinkomsttagarna. Bolag ochförmögenheter svarar för allt mindre del av de samlade skatterna. Deförändringar som företagits pä skatteområdet genom olika provisorier har inteförändrat utan förstärkt denna bild. Vänsterpartietkommunisterna hävdar att en genomgripande skattereform är nödvändig. Viktigadelar i en sådan skattereform är enligt vår mening slopande av mervärdeskattenpä livsmedel, skärpt beskattning av kapital och kapitalvinster, förändring avhela det nuvarande avdragssystemet, införande av en progressiv statskommunalenhetsskatt, ett system av produktionsskatter, beräknade i förhållande tillföretagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning, skärpt kamp molskalleflykl och skattefusk. En sådan politik skulle innebära verkligomfördelning av skattebördorna till förmån för det stora fiertaletinkomsttagare med låg- och medelinkomster. En sådan politik skulle kunnabetecknas som en demokratisk skattepolitik. Dedelfrågor pä skattepolitikens område som skall avgöras bör ses mot dennabakgrund. Förändringarna i fråga om den indirekta beskattning som regeringenföreslagit är inte avsedda att åstadkomma lättnader för det stora fiertaletutan tvärtom skärpningar. Vpk-förslaget om viktiga förändringar för att bl. a.motverka höjda kommunalskatter avvisas av skatteutskottet. Den fördaskattepolitiken fullföOs. Denborgerliga regeringens huvudlinje, att gynna företagarna pä lö-nearbelarnasbekostnad, kommer klart till uttryck när del gäller den indirektabeskattningen, När det gäller energiskatten undantar man i huvudsak industrinfrän skattehöjning, medan hushållen drabbas hårt. Denna linje ärfördelningspoliliskt och energipolitiskt fullkomligt orimlig. Därför harvänsterpartiet kommunisterna yrkat avslag på regeringens förslag rörandeenergiskalten och yrkat på en arbetsgivaravgift på energiförbrukningen. Dettaskulle vara riktigt från både skallepolitisk och energipolitisk synpunkt. Densom i utskottets handlingar söker motiveringar för yrkandet om avslag påvpk-kraven får tyvärr leta förgäves. Man godtar propositionens förslag, ochdelta sägs utgöra utgångspunkten för alt avvisa värt yrkande. Det kan manverkligen inte anse vara argumentering från ett organmed uppgift att bereda olika förslag. Vihar också motsatt oss regeringens förslag rörande vägtrafikbeskati-ningen.Visst bör privatbilismens expansion motverkas. Men delta kan endast ske genomökad satsning på kollektivtrafiken. Med regeringens förslag blir del inte enenda extra busslinje men däremot ökade utgifter för alla dem som är tvingadeatt använda bilen för att kunna komma till och frän arbete och service. Enhöjning av fordonsskatten har syftet att tillföra statskassan ytteriigaremedel, som får betalas av människor sorn tvingas utnyttja bilen som föOd av enfelaktig trafikpolitik. Det är falskt att påstå att detta skulle motverkabilismen och främja kollektivtrafiken. Vilkaåtgärder har regeringen vidtagit för att främja kollektivtrafiken? Den fråganär obesvarad. Den besvaras inte heller i skatteutskottets påstående att delinte råder något motsatsförhållande mellan förslaget om höjning avfordonsskatten och en ökad satsning på kollektivtrafiken. Utskottet har heltmissat poängen. Vad det handlar om är att det inte heller finns något sambandmellan dessa frågor. Det blir nämligen ingen förbättring av kollektivtrafikenenbart genom höjd fordonsskatt. Som den nu är utformad blir den bara en nypålaga för mänga människor. Det förhällandet att man undantar lastbilstrafikenfrän skaltehöjningar visar också att man räknar med biltransporter framförjärnvägstransporter. Vänsterpartietkommunisterna har i en skallepolitisk motion utvecklat de frågor som vi finnerangelägna i en genomgripande skaltereform och som jag inledningsvis berörde.Två yrkanden i denna motion har behandlats av skatteutskottet, nämligen attden allmänna arbetsgivaravgiften slopas för kommuner och landsting och att enomläggning av arbetsgivaravgifterna görs,så att dessa tas ut i förhällande tillföretagens omsättning. Det är föga övertygande när utskottet avstyrker motionsyrkandenamed hänvisning bl. a. till att företagsskatteberedningen befinner sig islutfasen av sitt arbete. Mera relevant är hänvisningen till tidigare inlagennegativ attityd lill dessa krav. som tidigare vill man inte vidla någraförändringar. Denekonomiska situationen för kommuner och landsting är en mycket brännande frågai de skatlepoliliska sammanhangen. Genom sin konstruktion drabbarkommunalskatten särskilt hårt låg- och medelinkomsttagare. En skattepolitiksom medför ständigt stigande kommunalskatter blir därför mest kännbar för deminst bärkraftiga. En betydande del av kommunalskatten utgörs av avgifter tillstaten. Den metod för s. k. skal-teomväxling som lillämpats harlagt ytterligare kostnader på kommunerna. Vi finner del vara en rimlig åtgärdatt befria kommuner och landsting från allmän arbetsgivaravgift för att någotlätta trycket på den kommunala ekonomin och därigenom motverka höjda kommunalskatter. Närdet gäller formen för uttag av arbetsgivaravgifterna från företagen menar viatt det är angeläget att dessa las ut direki ur produktionen. Nuvarande formgynnar högt mekaniserade företag och missgynnar per- sonalintensiv verksamhet.Särskilt förödande har detta varit för kommuner och landsting, men också fören rad andra verksamheter som bygger på mänsklig arbetsinsats. Iregeringsdeklarationen heter det att skattesystemet måste reformeras. Åtgärdersom aviseras är bl. a. sänkta marginalskatter, infiationsskydd i skattesystemetoch åtgärder för att hålla tillbaka de kommunala skattehöjningarna. Någragenomgripande förändringar som skulle gynna de stora grupperna låg- ochmedelinkomsttagare anges inte. Delär ganska avslöjande för den borgerliga regeringens politik att man, efterårtionden av skattekvirr i bästa Glistrupstil, endast förstärker de negativadragen i skattepolitiken. Man avvisar förslag som skulle förbättra kommunernasekonomi och motverka kommunalskattehöjningarna. Man gör förändringar i denindirekta beskattningen som främst drabbar de ekonomiskt svagaste i samhället.Man fortsätter att gynna företagen på lönearbetarnas bekostnad. Höjningav momsen har vilat och vilar alltjämt som ett moln över politiken frän den dagden borgerliga regeringen började sin verksamhet. Det visar att tidigare motståndmot momshöjning från de borgerliga partierna endast varit taktiskt betingat.Man har ingenting emot att vältra över bördor på låginkomsttagarna. Somredan framförts från vpk i denna debatt kommer vi all bekämpa planerna på attgenom höjd mervärdeskatt försämra den arbetande befolkningens ochpensionärernas levnadsstandard. Inget tal om behovet all begränsa konsumtionenkan döOa att del rör sig om attacker mot grupper i samhället som redan harsvårigheter att klara de allra nödvändigaste utgifterna för livets uppehälle.Det är inte höjd moms, utan del är slopad moms på maten som är en angelägenreform för låginkomsttagarna, barnfamiOerna och pensionärerna. Därför genomför den borgerliga regeringen helt naturligt enskattepolitik som gynnar kapitalet och missgynnar den arbetande befolkningen.Vackra locktoner i valrörelsen om åigärder mot höga skatter ändrar ingentinghärvidlag. Dethar talats om svek i kärnkraflsfrågan. Del är berättigat att tala om svek äveni skattefrågan. De borgerliga partierna avsåg aldrig att införa skattelättnaderför den arbetande befolkningen utan för kapitalel, men det passade inte att ivalagitationen säga sanningen. Skattepolitikär klasspolitik, och därför måste grundlinjen i en demokratisk skattepolitikvara minskade skattebördor för lönearbetarna, barnfamiOerna och pensionärernasamtidigt med ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster ochspekulationsvinster. Vänsterpartietkommunisterna företräder en skallepolitisk linje som bl. a. innebär: Kamp mot höga indirekta skatter, särskiltmervärdeskatten som fördyrar alla varor. I första hand måste momsen på matenbort. Staten måste överta kostnaderna för viktiga delarav kommunernas och landstingens verksamhet, såsom bostadstilläggen tillpensionärerna. skolkostnaderna,barntillsynen och huvuddelen av sjukvården. Kommuner och landsting måstebefrias från allmän arbetsgivaravgift. En progressiv statskommunal enhetsskattmåste införas. Progressionen i skattesystemet fär inte försvagas,utan måste skärpas så att höga inkomster, kapitalvinster och storaförmögenheter lill fullo beskattas. Hela avdragssystemet måsle göras om för attinte som gynna höginkomsttagare och missgynna låginkomsttagare. Beskattning av kapital och kapitalvinster måsteskärpas och skattepolitiken användas som elt instrument för att utjämnaförmögenhetsfördelningen. Den direkta beskattningen av bolagens vinster måsteskärpas, bolagsskatten göras progressiv och nuvarande avskrivningsreglerförändras. Ett system av produktionsskatter bör införas, beräknade iförhållande till förelagens omsättning samt råvaru- och energiförbrukning ochinte som vid beräkningen av nuvarande arbetsgivaravgifter enbart i förhållandetill löneutgifterna. Skatteflykt och skattefusk måste effektivtbekämpas. Stat, landsting och kommuner måste säkrastillräckliga resurser för angelägna uppgifter, bl. a. genom att nyainkomstkällor öppnas genom nationalisering och kommunalisering av vinstgivandeförelag och genom att slöseriet på det militära området bekämpas. Detta,herr talman, innebär en genomgripande förändring av hela skattepolitiken, enförändring som är helt nödvändig om skattepolitiken skall bli ett instrumentför omfördelning av skallebördorna till förmän för den arbetande befolkningenpå kapitalets bekostnad. De förslag som vi kommunisternaställt och som delvis behandlas utgår frän denna grundsyn rörande skattepolitiken. Meddet anförda ber jag alt fä yrka bifall till motionen 1354, som behandlas iskatteutskottets betänkande nr 22, samt till motionen 86 punkterna 4 och 5, sombehandlas i skatteutskottets betänkande nr 23. Hen JOSEFSON (c) kortgenmäle; ställde i början av sill anförande vissa direkta frågortill utskottet. Jag vill här ta upp dessa frågeställningar. HerrBerndtsons första fråga var: Vilka åtgärder har regeringen föreslagit för attförbäitra kollektivtrafiken? Jag vill bara säga att en proposition i detärendet inte kommer att behandlas i skatteutskottet. Vad vi har att behandla ärfrågan om energiskatten och fordonsskatten, inte åtgärder för att förbättrakollektivtrafiken. Jag förmodar att det senare kommer en proposition i dettaämne. Beträffandede yrkanden som ställts i motioner från vpk om en omläggning avarbetsgivaravgiften och befrielse för kommuner och landsting från skyldighetenatt erlägga arbetsgivaravgifter vill jag säga att dessa frågor är underutredning. kommer att lägga fram sitt förslag islutet av 1977. När det gäller kommunerna har den kommunalekonomiskautredningen, som också skall vara klar 1977, alt utreda bådekostnadsfördelning och kommunernas ekonomi. Del finns därför ingen anledningatt på nytt begära en utredning eller företa andra ändringar. Helavårt skattesystem - den direkta och delvis den indirekta beskattningen - är föremål för utredning. Eftersom man sagt att utredningarna skall varaklara och framlägga sina förslag får vi avvakta till dessinnan vi fortsätter diskussionen på den punkten. HerrBERNDTSON (vpk) kort genmäle: När del gäller skatt och kollektivtrafik vill jag säga alt man har sökträttfärdiga den här utformningen av skatten på bilismen just med att man villbromsa privatbilismen. Dä tycker jag inte att det är tillräckligt att hänvisatill att det nog kommer en särskild proposition om kollektivtrafiken. Om man idet ena sammanhanget kopplar frågan lill trafikpolitiken, tycker jag man bordevara konsekvent och göra det också i det andra sammanhanget. Den skattepolitiska utvecklingen under senare århar verkligen inte underlättal för kommunerna utan tvärtom skapat nya problemför dem. En åtgärd som kan vidtas utan att man avvaktar ett förslag om dentotala uppgifts- och kostnadsfördelningen mellan stal och kommun vore attbefria kommunerna från allmän arbetsgivaravgift. Den åtgärden borde man kunnavidta , och det är därför vi har ställt detta yrkande. har belyst majoritetens inställningtill dessa skattefrågor. Jag kan därför nöja mig med att göra några kommentarerlill de fyra betänkanden som vi nu behandlar. Betänkandenr 22 avser regeringens nya skatteförslag, nr 23 gäller arbetsgivaravgiften,nr 24 gäller beskattningen av egenföretagare'och nr 25 gällerskogsvårdsavgiften. I samtliga dessa betänkanden finns del reservationer frånsocialdemokraterna. Det intressanta med dessa reservationer till betänkandena22, 23 och 24 är den företagsfienllighet som så klart kommer fram, specielltnär det gäller småföretagen. Delär också intressant att konstatera att socialdemokraterna försöker spela utföretagare mot de andra grupperna i vårt svenska samhälle, vilket helt stridermot den uppfattning som exempelvis vi har, nämligen att alla medborgare skallbehandlas lika och att vi skall ta vara på och uppmuntra enskilda initiativsom kan bidra till att tillväxten i värt samhälle kan fortsätta. För vårtnäringsliv har vi ett gemensamt ansvar för att inte genom ytterligare pålagorpå företagen förvärra kostnadsutvecklingen. Åtgärder i den riktningen riskerarall ytterligare försvaga del svenska näringslivets konkurrenskraft. Därföranser vi all skatter och avgiftshöjningar i nuvarande läge i möjligaste månmåste undvikas. FöOden blir annars bara den att priserna stiger ännu mer. Ochvilka drabbas av del? Jo, alla vi konsumenter, dvs. de svenska hushållen. Jagtycker att det klingar litet falski när socialdemokraterna i en av sinareservationer skriver att i förslagen "läggs en stor del av bördan påhushällen. I en anmärkningsvärt slor utsträckning har näringslivet undantagitsfrån höjningar." Jag lycker inte alt man skall behöva påpeka all ävenföreträdare för näringslivet är konsumenter och bildar hushåll som alla andramedborgare. Liksom övriga grupper drabbas alltså också de av en skattehöjningvare sig den kommer i form av direkt eller av indirekl skatt. Socialdemokraternaanser att förslaget om en 75-procentig höjning av fordonsskatten förpersonbilar är alltför kraftigt tilltagen och därför, som det står ireservationen, pä etl oskäligt sätt drabbar fordonsägarna. Socialdemokraternahar ett motförslag, nämligen att höja fordonsskatten med 40 96. Men då vill deta med all trafik, alltså även nyttotrafik -traktorer, lastbilar m. m. Dessutomvill de höja energiskatten pä bensin. De anser all deras förslag innebär altkostnaderna för den vanlige bilislen stiger något mindre än enligt regeringensförslag men medger att vissa fordonsägare kan drabbas hårdare. Då tycker jagatt socialdemokraterna borde ha kommit fram till att deras förslag är likaoskäligt som regeringens. Det gör de emellertid inte. Man kan därför frågasig: Var går gränsen mellan skäligt och oskäligt? I detta fall tycks det beropå vem som har fört fram förslaget. Socialdemokraternavill i reservationer vid skatteutskottets betänkanden nr 23 och 24 riva uppriksdagsbeslut som fattades . Del gäller naturligtvis beskattningen avegenföretagare. Vi får ganska klart för oss socialdemokraternas syn påegenföretagarna trots deras vackra ord under valrörelsen. Men tar jultomtenav sig masken och visar sitt rätta ansikte. Vi får också klart för oss att dendag då socialdemokraterna eventuellt återkommer i regeringsställning slårödestimmen -då kommer höjningar av arbetsgivaravgiften m. m. att ske på löpandeband. Som väl är finns det emellertid i en klar majoritet somkan se till att de försöken åtminstone f n. inte kommer att lyckas. Jag troratt de svenska hushållen kan vara glada för det. Densäkraste garantin för all regeringen inte alltför ofta skall behöva ta tillavgiftshöjningar av olika slag är alt företagsamheten fär arbeta under sådanaförhållanden att den kan utvecklas och stabiliseras. Endast därigenom kan vifortsätta all öka vårt välstånd och stabilisera vår ekonomi.