prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — Det bör undersökas omverket kan drivas med annat bränsle. I så fall kan de två blocken fullföljasutom beträffande själva bränsledelen. I regeringsdeklarationen talas det omsatsning på alternativa energikällor. Närmast till hands ligger dåvindkraften, och vi kan komma i gång med produktion istörre skala. är en av landets bästa vindkuster och bör medhänsyn till satsningarna i kommun komma i förtur. Jag föreställermig att man då också kan använda ledningarna från Forsmark. Det är möjligt attdet här bara är lösa funderingar, men jag antar att man måste ha sådanafunderingar, innan man definitivt bestämmer hur man skall göra. Därför kan ettfortsatt arbete vara motiverat , även om man inte räknar meden kärnbränsleladdning. Underalla omständigheter synes det mig självklart att personal inte skall föras bortfrån kraftverksbygget annat än i den takt som man ger alternativ sysselsättning.Av hänsyn till de i bygden bosatta, till kommun och tillnäringslivet där måste en del av den alternativa sysselsättningen ges ikommunen-. Det är alldeles uppenbart att kraftverksbygget i Forsmark har getten injektion åt bygden. Det är lika klart att det, som det var tänkt, är frågaom en tillfällig uppryckning. Först försvinner byggnadsarbetarna. Kvar blir desom skulle arbeta med själva driften. är verket slut - om detinte stoppas . Då blir det bara bevakningsfolk kvar -bevakningsfolk som under generationer skall hindra folk från att komma inärheten. Innan kommunen själv ännu hade tagit ställning skrev länsarbetsnämnden förravintern till regeringen och begärde att man skulle sätta i gång med det tredjeblocket i Forsmark därför att det behövdes för sysselsättningen. Jag fann detdå mycket egendomligt att länsarbetsnämnden inte hade någon plan för alternativsysselsättning. Man måste ha varit medveten om att bygget tekniskt ochpolitiskt var så osäkert att det finge stoppas så snart det hände någotnågonstans. Den politiska förändring som skett bör länsarbetsnämnden hakunnat förutse, så att man nu har en plan för alternativ sysselsättning som vidbehov kan sättas i verket. Sånågra synpunkter på kommentarer till ett stopp. "Enormtslöseri med nedlagt kapital", sade . Ja, men det är enanklagelse mot dem som satt i gång, inte mot dem som finner riskerna för storaatt använda anläggningen. Regeringsförklaringen säger, att kraftföretaget skallvisa, att produktionen kan ske utan risk. Är det inte ett krav vi skall ställapå näringslivet ? Skall vi då inte ställa det också på ett kärnkraftverk?Det är beklagligt med det onödiga arbetet och den onödiga investeringen. Att taett verk i bruk och därefter stanna det skulle emellertid leda till ytterligaremiljardkostnader. Därför kan det vara även ekonomiskt motiverat att tänka sigför ordentligt. Dethar inte hänt någon olycka, säger . Är han beredd att gå tillbygdens människor och säga, att vi skall köra verket tills det händer enolycka? Han talar vidare om att "lättsinnigt stoppa" av prestigeskäl.Värre är väl i så fall att lättsinnigt sätta i gång av prestigeskäl. Ger detinte anledning till någon eftertanke att det just nu är stopp för igångsättningav nya verk i ? Iförrgår kväll yttrade sig kommunfullmäktige i över Aka-utredningensförslag. Man inbjöd till förläggning av en upparbetnings-anläggning i kommunen.För det beslutet röstade socialdemokraterna och två moderater. Samtligacenterpartister röstade emot. Beslutet är mycket märkligt, då det blir alltosäkrare om en upparbetning över huvud taget bör ske. Ännu större ärosäkerheten om var man skall göra av det högaktiva slutliga avfallet, T. v. kanvi bara förvara det utbrända avfallet i behållare i kemiskt rent vatten underständig omrörning och kylning. Sådana bassänger måste vi under allaomständigheter ha i Forsmark, om vi sätter i gång. Mycket talar för att manfår ha avfallet där tills någonting inträffar, för någon lösning finns inte . - Ännu en anledning att tänka sig för! Mendet socialdemokraterna i vill ha är bl. a. en upp-arbetningsanläggningför sådant avfall med placering av det slutliga högaktiva restavfallet förkanske hundratusentals år i berggrunden. Även de borde nog tänka sig för. I dagfungerar inte någon sådan anläggning någonstans. Trots att intevisar att det går och trots att serier av remissinstanser dömer ut dennahantering vill socialdemokraterna i ställa upp. Det är cynism införkommande generationer. Är avfallet då inte säkert nere i urberget? årsedan låg Forsmark täckt av . För 10 låg det täckt med ett flera kilometer tjocktislager. Om vi ser så bakåt som avfallet behöver förvarasskyddat och isolerat från vatten och luft, så har under den tiden flera istidergått över landet. Sådana lär komma tillbaka. Kan socialdemokraterna i Östhammarta ansvar för vad som då händer med avfallet? Uppförvi en upparbetningsanläggning med deponering i kommun, somvi fortsätter med kärnkraftsprogrammet, då kommer vi att tvingas att ta hand omavfall från andra länder som har ännu osäkrare berggrund. På våra vägar, påvåra vatten skall det transporteras. I våra berg skall det läggas. Vi skall hadet kring oss och under oss. Vi riskerar, våra barn riskerar och deras barnriskerar att få det i vårt vatten och i vår luft. Är socialdemokraterna iÖsthammar beredda på det? Detär beklagligt, om vi inte kan få den sysselsättning och det underlag förnäringslivet som vi blivit förespeglade. Vi vet emellertid så mycket mera omfarorna än när vi började. Då måste vi se dem med öppna ögon. Det ärbeklagligt att vi måste avbryta, men någon olycka är det inte. Den hotar förstom vi fortsätter. Kärnkraften kom under gårdagens debatt att behandlas som ett isoleratfenomen. När man talade om problemen kring den berörde man framför alltavfalls- och säkerhetsfrågorna. Även regeringsförklaringen har begränsat sigtill dem. Det kan vara naturligt, eftersom de är de mest akuta och dramatiska.Det finns emellertid en vidare problematik. Bristen på råvaror kan tvinga ossatt bryta våra egna uranförande skiffrar, med bygdemord som följd. Man kantvingas vidare in på den ännu mycket mera riskabla bridtekniken. ärvi i händerna på ett fåtal tekniker, utan möjlighet att bedöma vart de för oss. Ytterstär det en moralisk fråga om människan skall syssla med saker, vilkaskonsekvenser hon inte förstår eller överblickar, 1 varje fall är det en faraför vår demokrati, att demokratiskt valda beslutsfattare måste lämna ifrån sigde svåraste och mest ödesdigra besluten. Typiska var försöken att fåbort kärnenergifrågorna ur valet. Beslutsfattare borde sätta sitt eget förståndsom gräns för vad de går med på. Det räcker långt, om det används. Därmedvill jag komma fram till att ställningstagande i kärnkraftsfrågan ocksåskall ses som en del i en ny syn på vad det är för ett samhälle vi vill ha. Dethör samman med vårt arbete för ett decentraliserat, småskaligt samhälle, sommänniskan själv kan känna sig vara en del av. Det är en konsekvens av vårtarbete för en ekologiskt levande miljö. Människan måste - för att förblimänniska - kunna se sambandet mellan sig själv och sin omgivning. Hon måstekunna se förbindelsen mellan sitt arbete och det som kommer ut av arbetet. Vihar på känn att den nuvarande regeringskoalitionen har kommit för att stanna imer än en valperiod. Det räknar också många socialdemokrater med, efter vadjag förstår. En iakttagare utifrån kanske inte ser någon stor skillnad vidförsta titten. 1976 att bli ett gränsar.Den nya regeringen kommer att få leda ett samhälle med andra värderingar ändet vi nu är på väg ur. Alla regeringsledamöter har kanske inte det klart försig . De borde emellertid försöka att sätta sig ner i stillhet och tänkaefter ett tag, sedan de dukat av det där bordet och diskat. Deär satta att leda en alternativ utveckling. Den utvecklingen har länge varit påväg, och valet visade bara att utvecklingen då passerade enutlösande gräns. Den gamla regeringen föriorade därför att den mötte människansbehov av frigörelse och självförverkligande med koncentration ochavståndsstyrning. Facklig samverkan blev pampvälde. Politisk frihet blevkollektivanslutning. Frihet från konventioner och social kontroll blevanonymitet och alienation, i stora skolor, på stora arbetsplatser och i storabosättningsområden. Till och med den nya medbestämmanderätten och inflytandetöver arbetsplatsen har riskerat att flyttas från dem det gäller över till nyaherrar. Dennya regeringen behöver inte sitta fast i det förgångna. Den kan se framtidenoch inte det förflutna som inspiration. Den har möjlighet att inordnasamhällets nya krafter i ett systematiskt uppbyggande arbete. Då är emellertidkärnkraftsfrågan inte längre en fråga om laddning av . Den är inteens en fråga om säkerhet och avfall. Kärnkraften är ett mörkt arv från ,då människor stod mot varandra, därför att de få inte litade på de många och demånga inte litade på de få, därför att människors behov inte styrdeproduktionen utan produktionen tvärtom styrde människors behov. Kärnkraften ärett mörkt arv från , då människors barn bjöds stenar i stället för bröd.Den kan endast förenas med verksamhet i stor skala, med koncentration, medcentralstyrning och med kontroll. Den kan inte, herr talman, förenas med enframtid av fria människor i självvald samverkan. Valutgången harju föranlett åtskilliga kommentarer utomlands. Vi erinrades i gårdagens debattom en fransk stämma, enligt vilken valutgången var en jordbävning. En annanfransk stämma, ingen mindre än presidenten, har i en TV-debatt medanledning av sin nyutgivna bok konstaterat att i gick maktväxlingenlugnt och stilla. Det kunde så ske därför att det inte var fråga om någon strukturförändring. Denfranske presidenten sade givetvis detta med adress på hemmaplan till denopposition som han möter i ett mer eller mindre sammansvetsat vänsterblock. Detär ju att märka att de franska kommunisterna inte har den italienskakommunismens något försonliga karaktär. Men presidentens yttrande ar ändåintressant. Och han har väl på sätt och vis rätt. Det är inte någonstrukturförändring av det svenska samhället som vi står inför i och medmaktskiftet. Även det belystes i gårdagens debatt, i den mån denna rördesakförhållanden. Fråga är ändå om vi intevar på väg mot en strukturförändring. är somsocialdemokraterna har haft ledningen av landets politiska liv. I varje falltycker den så som av en händelse råkade befinna sig på Borggården när denförsta regeringen tillträdde. Det är , och man harmycket goda skäl att tala om smygande strukturförändring. Enstrukturförändring som kanske mindre tar sig uttryck i de stora politiskaavgörandena än i den fortsatta utbyggnaden av det politiska etablissementet,med makten över utnämningar och utredningar . När man på sinahåll har sagt att det var männen från som styrde landet underlottriksdagens tid, så är detta en betydande osanning eftersom hela denadministrativa makten fortfarande låg kvar på ett och samma håll. Därförkan man mycket väl dra den slutsatsen att det för att undvika en sådanstrukturförändring var hög tid att maktväxlingen skedde. Det var, skulle mankunna säga, i grevens tid. Detbeklagliga är emellertid att socialdemokraterna - i varje fall vissa av dem -efter valet har uppträtt som dåliga förlorare i en del avseenden. i om att herrarna i skulle känna belåtenhet övervad som skedde i var ett grovt slag under bältet och dessutom så mycketallvarligare som det gjordes inför internationell publik; hade det stått iAftonbladet hade det gjort mycket mindre skada. Resonemangetom att den ekonomiska och den politiska makten nu har förenats och alt dettaskulle leda till konformism i information och nyhetsförmedling är som vi hördeäven i går helt groteskt, bl. a. eftersom den ekonomiska och den verkligamakten i är fördelad mer än i kanske något annat land. vetmycket väl vilken andra löntagarorganisationerna har,och där har det såvitt jag vet inte skett någon förändring. Vadinformationsmedia beträffar kan inte undgå att notera att det storaoch slagkraftiga informationsmediet i heter , Därhar såvitt jag vet inte någon konformism förekommit och kommer lyckligtvis ickeatt förekomma. Ettannat märkligt inlägg gjordes i debatten i går. Det var somfrån sin bänk yttrade att det nu fanns tre kapitalistiska partier här ikammaren. Det var en ny användning av en kommunistisk terminologi - då haräven parti innefattats i uttrycket de kapitalistiska partierna.Nu sökte han bryta sig ur detta sällskap genom att utnämna tre partier tillkapitalistiska. Jag tror att han bör sluta upp med den terminologin. Den ärbara ett utslag av den handfallenhet han känner inför dagens situation. Det ären handfallenhet som är likartad med den som han tydligen kände underförsommaren, när han tillsammans med dåvarande statsministern uppsteg urgrottorna i Lummelunda på , där han bor, och förklarade attsocialdemokraterna skulle föra en mittenpolitik, något som av godaskäl fnyste åt. Men till allvariigareting: till regeringsdeklarationen! Deninnehåller den nyheten att i vår utrikespolitik placeras och ochFörenta nationerna i förgrunden i nu nämnd ordning. Den innehåller självfalletbekännelsen till den alliansfria politiken i fred, syftande till neutralitet ikrig, vilken skall tryggas genom ett starkt försvar - vilket ju är någontinggemensamt för de demokratiska partierna i - och det är självklart attdetta har en framträdande plats i regeringsdeklarationen. Detnya är alltså att ställning, liksom , har markerats vid sidan omFN:s, Det är glädjande att så har skett. Här behöver inte utvecklas varför detnordiska samarbetet måste ha en särställning i vårt politiska tänkande. Man kanbara erinra om den historiska traditionen, samhörigheten i kulturfrågor, irättsåskådningar, i livsåskådningar och mycket annat. Och man måste väl anmärkapå den avgående regeringen att den under vissa perioder vanvårdade det nordiskasamarbetet. Den gav framför allt vid sammankomster uttryckibland för ointresse och ibland för en övermaga syn på de nordiska problemenfrån svensk synpunkt. StatsministerPalme nedlade ett jättearbete på Nordeks tillkomst, men när detta misslyckadesföreföll den "nordiska" luften ha gått ur honom. Jag hoppas att dennya regeringen - jag utgår från det mot bakgrund av regeringsdeklarationen -kommer att ändra på det förhållandet och med liv och lust ta upp och aktivtengagera sig i de nordiska frågorna och delta i de nordiska sammankomsterna.Det kommer att uppskattas i ! Menjag vill gärna till det foga att som en gång i denna riksdag-den 12december 1972, om någon är intresserad av att gå tillbaka och studerahandlingarna - yttrade att svensk utrikespolitik börjar i nu har visatdet intresset igen genom att han åtagit sig ordförandeskapet i Nordiska rådetssvenska delegation. Vi hoppas mycket av det. Därmed har sällat sigtill den skara som inrymmer namn som , , , och det tycker vi bådar gott för en samverkan inordiska frågor i fortsättningen. Att har fått en särställning i regeringsdeklarationen är välmotiverat. 1 många fall har man nog tyckt sig förnimma att politiker i Sverigemed glädje har hoppat över och europeiska problem för att i stället ägnasitt intresse åt avlägsna länder och stränder. Det är naturiigtvis någotunderligt i detta. Vår samhörighet med är historisk och traditionell.Vad de stora europeiska universiteten har betytt för oss under århundraden vetenvar; inte minst har belyst detta i sitt förnämliga verk. Vi harfått impulser inom filosofin, inom rättsåskådningarna, inom medicinen - överhuvud taget på alla kulturlivets områden. Vi har fått impulser som haromfattat både stora ting och små ting - t. ex. glasögonen, som en gång kom frånBologna. Dennasamhörighet står kvar, och den visar sig på andra områden än förut: ihandeln och i valutafrågorna, där vårt beroende av våra eu- ropeiska grannar ärpåtagligt och påfallande praktiskt taget . Att mot dennabakgrund har fått en särställning i regeringsdeklarationen är värt att hälsamed tillfredsställelse. Idetta sammanhang skall jag rent parentetiskt säga att jag aldrig har förståttvarför den nuvarande oppositionsledaren i sin valkampanj och i fr. o.m. den allmänpolitiska debatten har ägnat sig åt att somtillhyggen i den interna valdebatten använda förtal och missvisandeframställningar av vad europeiska politiker för till torgs, t. ex, enframstående tysk politiker med en särställning i sin region som ingen annanpolitiker har i och Mrs. , oppositionsledaren i Storbritanniensom mycket snart kan vara premiärminister. Det förefaller mig inte vara någotsvenskt intresse att använda utländska politiker som redskap för att komma åtpolitiker på hemmaplan. Vi skulle lika litet uppskatta om man från de nuvaranderegeringspartiernas sida sökte belysa och politiskagärning i syfte att komma åt den nya oppositionen i . Sådant hör interiktigt hemma här. VadFörenta nationerna beträffar är dess plats i regeringsdeklarationen ocksågiven. Jag behöver inte gå in på detta ytterligare. Det räcker med att nämnaatt instruktionen för den nuvarande FN-delegationen fastställdes underpraktiskt taget total enighet i utrikesnämnden . Så samlades då vårademokratiska partier bakom våra insatser i FN-arbetet. Enannan sak, herr talman, som innebär ett språng! Jag kan inte undgå att ta uppett för mig ganska intressant ämne, tidigare belyst från denna talarstolupprepade gånger: och den svenska hjälpinsatsen till skogsprojektetdär. Det hela började med att regeringen antydde att projektet skullekosta 500 miljoner eller något därutöver; skulle dock stå fören del av kostnaderna. blev det 770 miljoner - varav 150miljoner betecknades som reserv, en betryggande reserv, som det hette - genomett avtal, som slöts kort innan sammanträdde och utan att riksdagenhördes i frågan. Ännu under u-debatten vidhölls den siffran ochbetecknades som betryggande. Kort efter det att hade upplösts, ijuli, var man mogen att höja beloppet till 920 milj, kr. Vad är det för ettsätt att hantera ? Nukom en liten påspädning på 135 miljoner. Därmed är vi för detta endaskogsprojekt uppe i 1 050 milj. kr. Och det kommer inte att stanna vid det! Detblir mycket kvar att betala, som följd av det huvudlösa avtal som regeringentecknade utan hörande . Det avtalet har vi kritiseratfrån moderat håll. Vi har inte begärt andra anslag, men vi har begärt revision avavtalet. Det har vi inte lyckats få igenom. Vi ser följderna av dettahuvudlösa avtal. Minfråga är: Skulle inte dessa enorma belopp, . per levande svensk, kunnaanvändas för biståndsverksamhet av annan och effektivare karaktär än detta endaskogsprojekt i ? Finns det något försvar Nr 18 för att koncentrera densvenska insatsen på detta sätt till så enorma belopp? Jag kan inte finna någotsådant försvar. Jag skall också, om tiden medger det, säga någraord i all korthet om incidenten . Utrikesminister har uttalatatt det är ofattbart att officiella representanter för ett land med vilket vihar normala diplomatiska relationer har kunnat ägna sig åt en sådan uppenbartbrottslig aktivitet. Man kan instämma i det. Det kanske dock inte är såofattbart om man tänker på att liksom Cambodja är ett mycket slutnaresamhälle än vi egentligen kan föreställa oss. Det är inte fråga om en annanstruktur än i det svenska samhället - det är fråga om en helt annan värderingav saker och ting. Låt mig innanjag går in på det egentliga ämnet för mitt anförande slå fast detanmärkningsvärda att faktiskt i sitt anförande solidariseradesig med en politiker som i . Det skall vi noteraoch återkomma till, . "Längtan efter fred och frihet, social rättvisa och framsteg, ärgemensam för alla folk." Så står det i det internationella avsnittet i detsocialdemokratiska partiprogrammet. I fyra punkter sammanfattas därhuvuduppgifterna i arbetet på att förverkliga människornas dröm om en bättrevärld: En värld i fred förutsätterrespekt för varje nations självbestämmanderätt. En värld i fred förutsättersocial och ekonomisk rättvisa. En värld i fred förutsätterpolitisk avspänning och militär nedrustning. En värld i fred förutsätterinternationellt samarbete. Detär dessa punkter som har utgjort grunden för den socialdemokratiskaregeringens utrikes-, bistånds- och handelspolitik. Det har varit en oerhörtsvår politik, till synes mot alla odds. Men ändå har våra och andra folkssträvanden varit framgångsrika på en mängd områden. Vi har fått tydliga bevisför att det är meningsfullt att bedriva en internationell politik där mänskligmoral, humanitet och solidaritet tillåts spela en roll. Detta har stärkt tronpå en bättre framtid. Det har skapat respekt för vårt land. Detär då inte underligt att det väckt oro på många håll att vi nu har fått en nyregering, bildad av partier som tidigare häftigt angripit densocialdemokratiska regeringens internationella politik på en rad punkter. Denoron söker regeringen slå bort genom att försäkra att grunden för den svenskautrikespolitiken är gemensam. Visstfinns det en enighet kring väsentliga frågor såsom neutralitetspolitiken ochvärnandet av freden. Visst finns det i många andra frågor en långt gåendevärdegemenskap. Men enigheten är verkligen inte total, varken mellansocialdemokratin och borgerligheten eller mellan de bor- Denså ofta omtalade enigheten i utrikespolitiska frågor har inte hindrat departier som bildat regering från att tidigare gång på gång häftigt angripabl. a. den aktiva utrikespolitiken, stödet till befrielserörelserna ellerbiståndspolitikens inriktning. Enighetenkring neutralitetspolitiken kan självfallet inte heller skyla över det faktumatt den grundläggande skillnaden i samhällssyn mellan borgeriiga partier ocharbetarrörelsen också slår igenom i den internationella politiken. Det ärskillnad mellan å ena sidan borgerliga partier som tror på kapitalismenssjälvläkande krafter och den s. k. sociala marknadsekonomin, som stöds av bl.a. storbolag med investeringar i för-tryckarländer, och å andra sidansocialdemokratin, som tror på solidariteten mellan länder och folk och enplanerad hushållning med världens resurser. Det är inte en slump att man intefinner ett enda ord i den borgerliga regeringsdeklarationen eller iutrikesministerns tal i FN om de starka ekonomiska intressen ochstormaktsintressen som spelar en så ödesdiger roll i södra och föruppkomsten av de orättvisor och lidanden som övergår så många av jordens folk.För att hitta en sådan analys måste man gå till socialdemokratiska källor, t.ex. till det tal som skulle ha hållit om han haderepresenterat i FN. Ändåkan ingen vara okunnig om sambandet mellan samhällssystem och människorslevnadsvillkor. Var och en som vill se får ständiga påminnelser ochkunskapstillskott. Så sent som publicerade sekretariatet förframtidsstudieren rapport om förnyelsebara råvaror. Rapportens budskap ärentydigt. Det är möjligt att lösa världens livsmedelsproblem - men bara omfördelningen av ekonomisk och politisk makt ändras i grunden. Här ligger såvitt jag kanse en olöslig konflikt för en borgerlig regering. Visstfinns det borgeriiga politiker som är djupt och uppriktigt upprörda över nödoch lidande. Visst finns det borgerliga politiker som vill göra något åt detmänskliga lidandet i världen. Men om detta arbete skall kunna bli framgångsriktmåste man som borgerlig politiker underkänna sin ideologi och handla stick istäv med de intressen som har fört en till makten. Låtmig ta ett exempel. Den socialdemokratiska regeringen arbetade sedan lång tidaktivt till stöd för tredje världens krav på en ny ekonomisk väridsordning,till stöd för i den s. k. nord-syddialogen, till stöd för tredjevärldens krav på bättre och rättvisare villkor i det internationella handelsutbytet.Nu har ansvaret för dessa frågor tagits över av en moderat handelsminister somhar gjort sig känd som en av våra mest aggressivt konservativa politiker, näralierad med storfinansen och svenska multinationella företag. Det är ingetutslag av fantasifullhet eller fördomsfullhet att många svenskar och mångarepresentanter för tredje världen känner djup oro inför det perspektivet. Oron för vadsom skall hända på en rad viktiga punkter i svensk internationellpolitik kan naturligtvis inte stillas med aldrig så väl formulerade tal.