prot · G00967 · 1976-12-31 00:00:00 — Detligger helt inom ramen för den kommunala kompetensen att välja informationskanaler på del här området. Låt mig ändå få säga: När jag betonar allsidighelen i den kommunala informationen tror jag att det ligger en viss vägledning för slutsatser i del betonandet. Jag har sagt i interpellationssvaret alt informationsverksamheten bör om- 20 fatta alla medborgare i kommunen. Därvid har jag dåstött mig på just den utredning som vitalade om här tidigare, den kommunaldemokraliska utredningen. Sedanfrågar : Anser statsrådet att information i sakfrågor ommöjligt bör lämnas kommuninnevånarna innan slutligt beslut fattas? - Jag skullevilja anföra som en allmän principiell uppfattning från min sida att delligger i kommunernas eget intresse, del ligger i de politiska partiernasintresse att vi får ut informationen om olika alternativ i den kommunalaverksamheten - i den mån sådana förekommer- till en så bred folkopinion sommöjligt. Anledningen till att jag säger detta är inte enbart att jag anser attdet bör vara rättvisa mellan partierna, utan det som lett mig fram lill dennaslutledning är det som jag hoppas alla är överens om, nämligen att vi måstevidta alla åtgärder vi kan för all aktivera den kommunala debatten och förankradet kommunala engagemanget i en så bred medborgaropinion som möjligt. Dentredje frågan löd: Anser statsrådet att en allsidig och objektiv kommunalinformation bör innehålla redovisning av såväl majoritetens som minoritetensuppfattning och konkreta förslag? Delhar framgått av vad jag här har försökt anföra principiellt att jag menar attdet är väsentligt med en så bred debatt som möjligt. Om man endast redovisarelt visst partis uppfattning i en viss fråga måste det självfalletbegränsa möjligheterna till insyn från medborgarnas sida i den kommunalaverksamheten. Det måste vidare leda lill alt man får en sned information, någotsom jag personligen inle alls är anhängare av. Detkan vara annorlunda om det gäller att lärnna kommuninvånarna upplysning ochinformation om ett beslut som kommunfullmäktige har fatlat. Harkommunfullmäktige fattat ett beslut i en viss fråga som angår de fiestainvånarna i kommunen så föreställer jag mig att det måste vara innehållet i detbeslutet som man i det informalionsskedet - märk väl i det informationsskedet,sedan beslutet är fattat - bör lämna information om så mycket som möjligt. Lätmig slutligen tillägga alt jag - utan all ta ställning i ett fall som jagtyvärr inte känner till - har angett att den kommunala informationsverksamhetenbör omfatta alla medborgare, att det är önskvärt att man når ut med denkommunala informationen från olika partier redan pä alternalivstadiel och allbeslut, fattade av kommunfullmäktige, bör tas in som en väsentlig del iinformationskedjan. Jagtror att i dessa sammanhang har de politiska partierna, den lokalatidningspressen och lokalradion en stor uppgift och att vi, för att stärka detkommunala engagemanget, måhända måsle ta bättre vara på dessa möjligheter tillinformation. Det kommunala partistödet är tillkommet delvis för att partiernaskall kunna nå ut till medborgarna med en så allsidig information som partiernasjälva har möjlighet att ordna. Nr 67 (): Tisdaeen den talman! Jag sätter värde på de kompletterande synpunkter som kommunministernnu har anfört till svaret, som jag med rätta tyckte --------------- migkunna konstatera var oklart och opreciserai på väsentliga punkter. Om åtgärderför att Jag harfull förståelse för att kommunministern inte är vare sig i stånd förebyggasjälvmord eller beredd att framföra synpunkter på ett speciellt, lokalt fall.Jag framställde inte heller någon direkt fråga om det. Jag ville bara konkretbelysa hur allmänheten, våra uppdragsgivare, kan uppleva samhällsinformationenfrån oss som politiker, vare sig vi befinner oss här eller i det lokalapariamentel. Mot den bakgrunden kände jag det angeläget att få rikta minafrågor till kommunministern. Utan alt gå närmare in pådet speciella fallet vill jag tillägga alt vederbörande kommunalråd dessutomär företrädare i på riksplanet. Del äralltså inte, om jag får använda det uttrycket, vem som helst jag harexemplifierat med. - Nog om detta. Kommunminislern svarade inte på min frågahuruvida han delar och i Järvsöuppfattning om det angelägna i att samhällsorganen när de informerarmedborgarna också informerar om minoritetens uppfattning. Eftersomkommunministern inte själv vill svara på den frågan försöker jag heltvälvilligt lägga ett ja i kommunminislerns mun som svar. Jag tyckte mig kunnatolka vad kommunministern sade så, och del tackar jag för. Med det beskedetupplever jag, ehuru det inte var så entydigt och klart som jag skulle ha önskatmig, att kommunministern tar avstånd från, inte det här enskilda fallet - detbegär jag inte - men händelser av det slag som jag relaterat frän minhemkommun. Jagvill understryka - det berörde också kommunministern - nödvändighetenav att komplettera med samhällsinformation för att komma till rätta med en påmånga håll besvärande obalans i massmediasituationen. En sådan frånmedborgarnas synpunkter besvärande obalans existerar just i den kommun som jaghar hämtat mitt exempel frän. Jagber att fä tacka för kommunministerns synpunkter. Jag kan , sedankommunministern kompletterat sitt svar, betydligt mer lugnad ännu en gängframföra ett tack lill honom. Överläggningenvar härmed slutad. §10 Om åtgärder för att förebygga självmord Fru statsrådet erhöll ordet för attbesvara () anmälda inlerpellation, 1976/77:63,till herr socialministern, och anförde: frågat socialministern vilka åtgärder han avser alt vidta medanledning av den ökade självmordsproblemati- 22 ken, inte minst bland unga människor, och för att få till stånd enökad forskning inom dettaområde och en samordning av de resurser samhället har för alt förebyggasjälvmorden i vårt land. Enligtfastställd ärendefördelning är det jag som har att besvara inlerpellationen. har i sin inlerpellation tagit upp ett allvariigl och svårbemästratproblem i vårt samhälle. Antalet fall där som dödsorsak angivits självmorduppgick i till drygt 1 600. Härutöver finns fall där del ärovisst, om skadan har uppkommit genom olyckshändelse eller uppsåt. Del totalaanlalel självmord brukar uppskattas till ca 2 000. Självmordsförebyggandeverksamhet ingår som en naturiig del i den värd som bedrivs vid psykiatriskasjukhus och kliniker, psykiatriska akutmottagningar och vissa på s. k.krisinlervention inriktade polikliniker samt vid psykiatriska mottagningar förstudenter. Vid behandling av giftmissbrukare ägnas den självmordsförebyggandeverksamheten särskild uppmärksamhet. En förebyggande verksamhet bedrivs ävenav läkare och övrig sjukvårdspersonal inom andra verksamhetsområden, avpersonal inom social- och nykterhelsvård samt av lärare, poliser m. fl. Genomkommunala och frivilliga initiativ har på fiera håll anordnats telefonjour,varigenom människor i krissituationer kan komma i kontakt . med socialarbetare,jourhavande präst, jourhavande kurator eller representanter för olikaintresseorganisationer såsom Länkrörelsen, patientföreningar m. fi. Avvad jag har anfört framgår att åtskilligt görs för att hjälpa människor isädana krissituationer som kan utlösa självmord. Jag vill här erinra om denomfattande utbyggnad av vårdcentraler som pågår inom landstingen. Dessavårdcentraler avses i regel bli bemannade med både allmänläkare ochspecialister inom olika medicinska verksamhetsområden, bl. a. barn- ochungdomspsykiatri och allmän psykiatri. Ett samarbete förutsälis med denprimärkommunala socialvärden, och detta har ofta markerats genom en lokalmässigsamplanering. Värdcentralernas personal bör sä småningom få en mycket godkännedom om hemförhållandena inom distrikten genom den uppsökande verksamhetoch de hembesök som utförs av socialarbetare, sjuksköterskor, arbetsterapeuter,hemsamariter m. fl. Det är därvid utomordentligt viktigt att man beaktar möjligheternatill personkännedom och kontinuitet. Därmed skapas också förutsättningar förett förbättrat omhändertagande i krissituationer. Underde har en relativt omfattande forskning omsjälv-mordsproblematiken kommit i gång i vårt land. Sålunda har under desenaste tvä åren ett par vetenskapliga avhandlingar publicerats, och forskningsprojektinom detta område pågår på fiera håll i landet. Jag kan här nämna altregeringen på förslag av den inom tillsatta delegationenför social forskning har beviljat medel för forskningsprojekt angående stödoch behandling i krissituationer. Jagkan försäkra att jag kommer alt följa utvecklingen meduppmärksamhet. Omåtgärderför att förebygga självmord ömåtgärderför att förebygga självmord Jag lackar statsrådet för svaret. Att detta är ell väldigtsvårt problem och att några konkreta lösningar eller förslag till lösningarinte kan ges är förståeligt. Viär helt överens om alla de åtgärder som vidtas och kommer att vidtas, men jagtror inte att de är tillräckliga. Om vi jämför siffran för trafikolycksfall,som 1970 var 1 307, med siffran för dem som begått självmord finner vi att maninte har kunnat påverka den sistnämnda siffran i nedåtgående riktning utan attden tvärtom stiger. Och vi måste fråga oss vad det beror på; om man inle harvågat la upp det här problemet konkret. Självmordsforskningen i värt landfamlar nog fortfarande i elt ganska ogenomträngligt mörker. Vi har en hel delfakta, en hel del dala och anlaganden från psykiatrer, psykologer, sociologeroch övriga sam-hällsarbetare, men någon samlad tvärvetenskaplig forskning somförsöker binda ihop de lösryckta bilarna med varandra finns inte. Någon riktigtklar bild av sammanhangen och orsakerna till alt människor tar sina liv är detvanskligt att få, eftersom man så ofta tycker att det är svårt att tala om delhär ämnet. Dethar förvisso i både ställts frågor och väckts motioner omsjälvmordsproblematiken. Den senaste motionen, 1975/76:21, väcktes av fruNilsson i . Motionären krävde där bl. a. ökade forskningsresurseroch vidareutbildning i mentalhygien för lärare, skolsköterskor, skolläkare,distriktssköterskor, skolpsykologer och kuratorer. Socialutskottetavstyrkte motionen med hänvisning lill den utredningsverksamhet som pågick ochtill alt hade i uppdrag att kartlägga livshotandeförgiftningstillstånd med sömnmedel och lugnande medel och att därvid särskiltuppmärksamma förekomsten av självmordsförsök och självmord. Manhade då förhoppningen att detta arbete skulle vara slutfört i början av 1976och att en redovisning dä skulle läggas fram. Jag har efterlyst dennaredovisning på , men enligt professor pä i kan redovisningenmöjligen föreligga . Vimåste också fråga oss - den saken diskuterades inte alls i socialutskottetsbelänkande över motionen - vad som är grundorsakerna till den ökadesjälvmordsfrekvensen. Troligen är ensamheten och isoleringen en av orsakerna.Ganska långt in på vårt sekel - t. o. m. så sent som på 1940- och 1950-lalen -var det inte vanligt att människor bodde ensamma. Bodde man inte kvar i sinursprungliga familj, var man inneboende hos någon annan familj. Att ha en egenbostad var en lyx som var myckel få ensamstående förunnad. ser vårtsamhälle helt annorlunda ul, och vi har ca en miljon ensamboende. Vår ökadelevnadsstandard har medfört att vi har råd att vara ensamma, och det är säkertpå både gott och ont. Mångaav dessa ensamstående har sina enda kontakter med andra människor på sinarbetsplats, och med det ofta högt uppdrivna arbetstempot är möjligheten lillkontakt pä en mer personligt sätt bristfällig. Ensamhetenoch isoleringen blir naturligtvis också större när arbetslöshet, permitleringoch förtidspensionering drabbar människor. Jagär medveten om att det inte går att lagstifta om mera medmänsklighet i vårtvardagsliv och om ett större ansvar för varandra som medmänniskor. Men för attpå ett adekvat sätt angripa den stora ökningen av självmorden måsle man pånågot sätt komma in i bilden innan en krissituation är för handen. Enviktig länk i det förebyggande arbetet måste vara att i arbetslivet få ennaturlig kontakt med människor i begynnande krissituationer -innan krisernautlöses. Ofta kan man på arbetsplatser ganska tidigt märka att en kamrat harsvåra problem med t. ex. alkohol eller all han har kontaktsvårigheter. Imissriktad finkänslighet vill då ingen föra problemen på tal, och man låterdet hela rasa utför tills någonting verkligt allvarligt inträffar. Härfinns del hell säkert mycket att göra för skyddsombud, anpassningsgrupper,företagshälsovård och inle minst för arbetskamraterna. Alt ta ansvar för och iden mån man kan hjälpa varandra är mycket viktigt. Annars får vi ett samhällesom trots värt materiella välstånd blir fruktansvärt obarmhärtigt och hårt. Omman i arbetslivet får möjlighet att visa vänlighet och kamratskap i stället förhårdhet och konkurrens, kan troligen många krissituationer för den enskildamänniskan undvikas. har i sill svar tagit upp samarbetet mellan å ena sidan hälso- ochsjukvården och å andra sidan socialvården. Detta tror jag är oerhört viktigt.Genom utbyggnad av öppenvården och husläkar-systemet - här är en förutsättningalt man inle gör för stora distrikt - och genom en lokalmässig samplanering avlandstingens och primärkommunernas socialmedicinska resurser kan mansäkerligen skapa förutsättningar för en bättre och mänskligare vård. Kännedomenom hemsituationen är speciellt viktig när det gäller människor ikrissituationer, och där är det kanske ännu mer nödvändigt än annars medkontinuitet i vården. Det gäller givetvis hela vårdpersonalen, både denmedicinska och den sociala delen. Jaghar här några siffror, som jag har fått av kriminalinspektörerna i . Sydnytt log upp självmords-problemaliken i någraprogram . Den här inlerpellationen framställde jag ibörjan av december, men de mellankom-mande helgerna och vissa andraomständigheter har gjort all svaret dröjt. Jag tror att det är mycket viktigtall vi tar fram detta problem och vågar tala om del - för mångamänniskor medför del en väldig ångest alt bara ta ordet "självmord" isin mun; inte minst gäller det de anhöriga som drabbas av alt någon i familjentar sitt eget liv. SverigesRadio log som sagt upp detta problem. Underlaget för programmet var enstatistik, som man hade fått av polisdistrikt. Denna statistik, som jagalltså har fån från och , är baserad på 100 säkrasjälvmord där antingen ett avskedsbrev Omåtgärder för att förebygga självmord ömåtgärderför att förebygga självmord eller andra omständigheterklart visar att del handlar om självmord. Fallen är fördelade på ålder och könsamt även på månader - det senare är kanske mindre intressant. Deluppseendeväckande är att den största gruppen är män mellan , alltsåmän födda mellan I94I och 1950. Jag skall inte trötta kammaren med att räknaupp hur fallen fördelar sig i övrigt, men jag kan avslutningsvis nämna alt avde 100 personer som den här undersökningen inom polisdistrikt omfattar är27 kvinnor och 73 män. Den största gruppen är som sagt män födda . Detfinns verkligen anledning för samhället att pä elt bättre och mer radikalt sättän försöka stoppa den stigande kurvan av självmord, och naturligtvishelst skapa ett sådant samhälle att man kan minska antalet självmord. Givetvisbehövs behandling i större omfattning både i krissituationer och efteråt. Menmed det vill jag inle säga att förebyggande av självmord enbart är ettvårdproblem - det behövs förvisso förändrade attityder människor emellan också. Jaghar några konkreta frågor all ställa lill statsrådet . Vi ärväl inle riktigt överens om omfattningen av forskningen angåendesjälvmordsproblematiken. Jag delar inte uppfattningen att forskningen ärrelativt stor. Vi har inte gjort speciellt mycket åt denna svåra fråga, trotsalt kurvan för självmord varil stigande. Jag har några konkretafrågor: arbeta för en samordning av de insatser som görs päsjälvmordsforskningens område för att på så sätt få fram en tvärvetenskapligforskning om delta stora och för samhället viktiga problem? Hurmycket r.iedel har avsatt för forskningsprojekt angåendestöd och behandling i krissituationer? Dentredje frågan är kanske inte lätt alt svara på, men eftersom intresset inte harvarit sä stort från forskarna att anmäla sig vill jag fråga: Kan man förväntasig intresserade forskare, eller är det också så inom de yrkesgrupper som isill arbete kommer i nära kontakt med självmordsproblematiken att det är någotman skyggar inför? Jag kan i väldigt långa stycken, ja, i det allra mesta, hålla med omvad har sagt. Del görs naturligtvis inte tillräckligt på del härområdet - del är alllid en utmaning mol samhället att självmorden ökar, inteminst bland yngre människor. Jag kan instämma i många av de konkreta förslagsom lade fram; det var f ö. i stort sett de saker som jag självpekade på i mitt svar på inlerpellationen. ställde några konkreta frågor. Hon nämnde alt det inle finns någonsamlad tvärvetenskaplig forskning och undrade om jag ville arbeta för ensamordning av forskningen. är det väl så alt självmorden ochsjälvmordsförsöken berör alla delar av värt samhälle. Därför är det väldigtsvårt att la ut självmorden och säga alt just på delta område skall vi ha en samordnadforskning. Så många delar av vårt samhälle, faktiskt hela politiken, kommer ini bilden. Det är utbildningspolitiken: att vi har en utbildning som upplevs sommeningsfull för ungdomar, all de där kan prestera något på sin egen nivå ochalt man inle minst på det viset förebygger alkohol- och narkotikamissbruk. nämnde själv sysselsättningen - del gäller att på alla sätt se till attde som vill ha ett arbete också får ett arbete och ett arbete som de uppleversom meningsfullt. Och del gäller naturligtvis boendepolitiken och familjepoliliken,vår inställning till dessa problem, som själv så riktigtanmärkte. Jag tror därför inte alt det finns någon anledning för mig allmedverka lill att vi får en tvärvetenskaplig forskning som speciellt berörsjälvmord. De forskare som arbetar inom dessa områden tar säkert själva dekontakter och initiativ som behövs för alt få fram de uppgifter och detunderlag som de söker efter. Närdet sedan gäller forskningsprojekt för stöd och behandling vill jag upprepa deljag nämnde i mitt svar, nämligen att vi från departementets sida understöttsådana forskningsprojekt, och del kommer vi också att fortsätta att göra. Vadsom emellertid är väldigt viktigt i sammanhanget - och det vill jag understrykaännu en gång - är frågan om attitydförändringarna. Jag menar deattitydförändringar som inle bara gäller självmorden som sådana ulannaturligtvis psykisk sjukdom över huvud laget. Här behövs naturligtvis ocksåinsatser pä alla plan och i alla sammanhang för att vi skall kunna komma tillrätta med de fördomar som finns. Detär nog också så - som sade - all även om samhället och statsmakternagör allt vad som över huvud taget tänkas kan på dessa områden, är det till sisti mycket stor utsträckning en fråga om medmänskligt engagemang. Det finns enganska utförlig beskrivning av alla de självmord som skedde i häromåreti en avhandling av . Hon pekar i den på att självmorden bland deäldre föregås av en psykisk sjukdom, men i botten på detta liggerofta fysisk ohälsa. Understimulans, både intellektuell och känslomässig, ökarockså risken för psykiska sjukdomar. Vidare framhålls att självmorden bland deäldre i mycket stor utsträckning sker just , då de uppleverensamheten som allra störst. Jagvill som sagt understryka mycket av det som framfört. Det finnsall anledning för alla samhällsinstanser alt beakta dessa problem, men vi fårinte för den skull glömma bort vårt personliga ansvar i de här frågorna. Jagtror att det är detta man framför allt måste stryka under: Vårt ansvar för våranära och också för vår omgivning - på arbetsplatsen, i skolan och iboendeområdena. elt sådant ökat medmänskligt engagemang tror jag inle altvi kommer lill rätta med dessa problem. Insatser behövs alltså framgent på allaområden, också när del gäller ökat medmänskligt engagemang och ansvar. Omåtgärderför att förebygga självmord Omåtgärder för att förebygga självmord i (m): Jag hade inte alls tänkt delta i denna diskussion, men framför allt fruHåkanssons inlägg gjorde alt jag anser mig böra ge några kommentarer, eftersomdetta är ett område som i hög grad berör mig som arbetar vid en medicinskklinik. "Inioxikationer" - och förgiftningar ärju del sätt på vilketman, i varje fall i storstäderna, begår självmord och gör självmordsförsök - ären av de allra vanligaste orsakerna till intagning vid invärtesmedicinskakliniker. Jaghar nog den uppfattningen att man har alt göra med tre olika slagssjälvmordsförsök - självmordsförsöken är ju oerhört mycket fier än de faktisktgenomförda självmorden. För del första fall där verkliga avsikter ligger bakom,för det andra fall där demonstration eller något slags korlslutningsreaktionligger bakom och för del tredje rena olyckshändelser - särskilt gäller deltagamla människor som kommit in i en "tablettautomalism". tog upp betydelsen av arbetslivet och de interpersonellarelationerna. Jag har nog inte det intrycket att självmordsförsöken har såmycket med arbetslivet att göra. Jag tror i stället alt självmordsförsök,framför allt , ofta är slutet i en utveckling karakteriserad avmissbruk i första hand av alkohol, kanske ibland av narkotika. För en gruppdäremot som statsrådet nämnde, men som inte talade såmycket om, nämligen de äldre männen, tror jag det ligger annorlunda till. Nären av mina medarbetare och jag gick igenom vad förebyggandemedicinska åtgärder skulle kunna betyda för att minska beläggningen påsjukhusen kom vi till det resultatet att en av de mest angelägna uppgifternavore alt försöka förebygga återfall i självmord, om jag får uttrycka det så.Doktor på har också gjort storaansträngningar i den riktningen. Men såvitt jag förslår har densjälvmordsförebyggande verksamhet, som hon och hennes kurator sig åt, haft myckel liten effekt, så liten att de myndigheter som starkthar understött och hoppats pä denna verksamhet till slut bestämde sig för - jagtror tillsammans med doktor - att avbryta arbetet. Detta hindrarnaturligtvis inte att man kan göra nya sädana försök. Och tror jag att enväsentlig faktor skulle vara det som statsrådet här pekade på,nämligen all knyta självmordsförebyggande verksamhet till samhälleliga vårdorgan,vårdcentraler och praktiserande läkare, där man har god personkännedom. Jagvill emellertid lill sist säga att vi inte bara kan säga att allt vore gott ochväl om alla självmord förhindrades. Säkert finns det många människor för vilkalivssituationen är sådan att elt självmord är den enda vägen ut, en väg somockså andra människor måste respektera. 1 andra sammanhang talas det mycket om"rätten lill vår död", och del är elt oerhört känsligt ochsvårbedömbart problem. Men klart är att i den mån man på olika häll i samhälletär beredd att tillerkänna män- niskor rätten till sin dödkan man inte vägra personer, som vid sunda välskor kommit lill den slutsatsenatt delta är det bästa som kan hända dem, all ta sitt liv. Det är, menar jag,en mycket svår problemalik inbäddad i denna fråga. Del var lill slut deltajag ville markera genom denna korta kommentar. FruHÅKANSSON (fp): Jag lackar fru statsrådet för dessa kompletteringar lillsvaret. Viär hell överens om många av de åtgärder som kan betraktas som mycket viktiganär del gäller att angripa detta verkligt stora samhällsproblem. Om vi fårvärdcentralerna utbyggda pä sådant sätt att distriktsläkaren ansvarar för endel av människorna inom sin kommun, så tror jag att det finns utsikter för attså småningom få samma personkännedom som distriktssköterskorna nu har efterindelningen i speciella distrikt, där man lär känna hela befolkningen iområdet. Jag kan f ö. här tala av egen erfarenhet, eftersom jag under flera århar tjänstgjort som distriktssköterska; nu tjänstgör jag som skolsköterska.Jag vet vad sådan ingående personkännedom betyder och hur viktigt del är attden hjälpsökande verkligen träffar samma människa när han söker hjälp. Däremotär jag inle överens med när han säger alt arbetslivet troligeninte har någon större betydelse i delta fall.