prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — Detär tydligt att det svenska folket söker efter en bättre livskvalitet. Kom nuinte och säg att jag går arbetsgivarnas ärenden, om jag något berör denundersökning som gjorts vid av 500 heltidsanställda mänoch kvinnor i . Enligt denna intervjuundersökning skullehuvudparten av de heltidsanställda sätta mer fritid och en bättre arbetsmiljöframför mer pengar i avlöningskuvertet. Två av tre vill ha kortareveckoarbetstid eller längre semester hellre än kontanta lönepåslag. Entredjedel av de tillfrågade anser att de inte har fått det bättre genom destandardhöjningar som skett , utan de tror att deskulle ha haft det lika bra utan dessa. Det framgår också att många är bereddaatt betala ett högt pris för en bättre arbetsmiljö. Inte mindre än var femtetillfrågad är beredd att ta en lägre lön om man i stället får ett trivsammarearbete. Viskall naturiigtvis inte på något sätt förringa familjernas behov av ökadekontanta medel. Men vi får inte stirra oss blinda på detta. Även om vi får enaldrig så hög ekonomisk standard och uppnår vad som kan innefattas i ordetvälstånd är det inte säkert att därmed välfärden infinner sig. Det är enväsentlig skillnad i innebörden av dessa ord. Det var inte så konstigt, om mani seklets början trodde att välfärden automatiskt skulle komma med välståndet- man utgick då från ett nolläge, från ett Fattigsverige. har vi ett högtvälstånd, men många människor söker tydligen efter ökad välfärd - en bättrelivskvalitet. Viär på det klara med att en god arbetsmiljö, en god omgivningsmiljö ochett naturiandskap som ger rekreation medverkar till att skapa välfärd i detta ordsvidaste bemärkelse. Den undersökning som jag här redovisat delar av tyder på englädjande omvärdering av vad som är hög standard. Allt fler ifrågasätter omhöjden av lycka är att kunna skaffa sig så många prylar som möjligt ochvärdesätter mera att få tid att vara tillsammans i familjen och möjlighet tillfritidssysselsättning. Det intressanta är att man är beredd att avstå en delpengar till förmån för detta. Iregeringsdeklarationen står det att miljöpolitiken skall bygga på en ekologiskgrundsyn. Detta är kanske det viktigaste i hela regeringsdeklarationen. Märkväl att mänskligheten är sent ute för att kunna skapa ekologisk balans. Påvissa områden har här skett en snedvridning, som inte går att rätta till.Människorna är för sin försörjning, trivsel och välfärd beroende av att helalivssystemet på jorden fungerar. Vi talar om ett ekologiskt system. Detfinns många ekosystem. En åker, en sjö, en skog osv. utgör exempel på olikaekosystem med en mängd samband och sammanhang mellan olika arter som utgör enlivskraftig helhet. Men har människan i många avseenden kommit att sättasig över detta system. Det leder till sådana störningar i samspelet i naturenatt vi talar om miljökris, hungerkris, resurskris och klimatkris. Närvi talar om ekologisk kris är det fråga om en situation, som rör hela samspeleti naturen - hela systemets livskraft. Men,säger någon, det är väl inte enbart dagens mänsklighet som har begått brott motekologin? Ja, det är riktigt. Men skillnaden är den att de ingrepp som görshar en helt annan räckvidd - än mer förödande. Låt mig ta kärnkraftsavfalletsom exempel. Vidarehade människorna förr som regel någon annanstans att ta vägen från det områdesom man påverkat negativt. är i stort sett alla områden lämpliga förmänsklig bosättning i anspråktagna. Det finns inte så många ställen kvar. Dettakanske gäller mer globalt. Men även i vårt land måste vi vara försiktiga. Vihar t. ex. här knappast befarat att vattenförsörjningen skulle bliproblematisk. Denna höst har vi dock fått flera talande exempel på tätorter,som har problem med vattenförsörjningen. Sjöar töms påsitt vatten. Flera torrår har naturligtvis en stor skuld i det inträffade. Menman kan också befara att vi bedrivit utdikning av marker,vilka har fungerat som vattenreservoarer. Vimåste lära oss att "bruka och ej förbruka" - ett kanske slitetuttryck. Men var säker på att lever vi inte därefter, kan vi aldrig nå denvälfärd vi önskar. Någrasekunder till, herr talman! Jag vill bemöta , som tog upp deväldiga markprisstegringar som förekommit . Jag håller medhonom. Men den tidigare regeringen är i viss mån skuld till förhållandena, dåden infört en jordförvärvslag som gör att fria krafters spel kan göra siggällande vid köp av skog och mark. Den är i stort sett skuld till attskogspriserna har blivit så höga som här har angivit. iGöteborg (fp): En näringspolitik, som tar vara på utvecklingskraften också i de mindreföretagen, är ett av de viktiga instrumenten för att trygga arbete åt alla. Detkan vi läsa i regeringsförklaringen, och det är glädjande att detta äntligenblir klart uttalat som en väsentlig riktlinje för näringspolitiken. Alltförlänge har den mindre och medelstora företagsamheten varit satt på undantag. Nuär det hög tid att ta fram den i solen och ge den växtkraft ochutvecklingskraft till glädje för sysselsättningen på många håll i vårt land.Det gäller inte minst områden som är starkt förknippade med den störreföretagsamheten och där stora företag dominerar näringslivets struktur. Dettaär ett faktum, som inte tillräckligt uppmärksammats i den hittillsvarandenäringspolitiska debatten. Göteborgsområdetär ett slående exempel på behovet av bättre utvecklingsmöjligheter för denmindre företagsamheten. Framtiden för arbetsmarknaden i är inte enfråga främst om konjunkturer utan om strukturer, dvs. förändringar inäringslivets sammansättning. Särskiltutmärkande för är det starka industrialiserade inslaget inäringslivet. Industrin domineras i sin tur av ett fåtal branscher och företag.Verkstadsindustrin svarar för drygt 60 96 av hela industrisysselsättningen.Volvo, SKF och varven ger ensamma arbete åt 40 96 av alla Göteborgsregionensindustrianställda. Dennanäringslivets koncentration till några enstaka branscher och stora företag görnaturligtvis särskilt känslig. Risken för detta förstärksytteriigare av det förhållandet att dessa storföretag var för sig är starktberoende av prisstegringen på energi och energikonsumtionens utveckling. Densocialdemokratiska regeringen höll alltför länge fast vid den traditionellauppfattningen att hade en gynnad ställning. Man såg inte attden regionens näringsliv och arbetsmarknad kännetecknades av en djupgåendestrukturell obalans. Här i reagerade iGöteborg starkt mot den djupt rotade felsynen i fråga om . Vidden tidpunkten hade den socialdemokratiska regeringen t. o. m. i gångverksamhet som syftade till att locka bort industrier från . Manförstod helt enkelt inte den djupgående strukturella obalansens konsekvenserför sysselsättningen. liksom kommunstyrelsens ordförande iGöteborg lyckades till slut få ändring på det synsättet, men dethände inte särskilt mycket, och det var allvarligt. Mångakrafter måste nu till för att vända strömmen i rätt riktning. Det krävs rejälatag av statsmakterna, av kommunerna, av företagen och av organisationerna. 1 Göteborgdrar nu kommunen i gång en mycket bred verksamhet för att stimulera ochdifferentiera näringslivet. I med sin särskilda näringslivsstrukturbetyder det en favorisering av små och medelstora företag. Det är enlivsnödvändighet för den balans som näringslivet och arbetsmarknaden därformligen skriker efter för att inte kapsejsa. Det måblåsa hur goda konjunkturvindar som helst, det hjälper inte. Det är strukturen,sammansättningen av näringslivet, som det är fel på. Detnäringslivsprogram som ligger till grund för den kommunala aktiviteten pådetta område i innehåller ett helt batteri av åtgärder för att främjaden företagsamhet som obalansen i näringslivet kräver. Det handlar om allt frånatt ta fram de ofta anspråkslösa lokaler som av kostnadsskäl är en nödvändighetför de mindre företagen till att ge företagareföreningen ett ökat stöd och låtaden administrera en särskild fond för icke tillverkande företag som harspridningseffekter på sysselsättningen inom andra sektorer. Det handlar omutbildning av nyckelpersoner i småföretagen. Den kommunala vuxenutbildningenfår - för att nu ta ett exempel - kurser om hur man identifierar behov av nyatekniska lösningar, hur man utvecklar, saluför och exploaterar uppfinningaroch förbättringar. Kommunen tar initiativ till inrättandet av vad vi kan kallaett lokalt exportråd, som ger kostnadsfri enkel rådgivning till mindre företag.Ett produktutvecklingscentrum skall hjälpa mindre och medelstora företag attanpassa sig till nya marknadsförutsättningar och snabbare produktförnyelse. Desmå företagen är ju i väldigt stor utsträckning källan till vårt landsinnovationer, särskilt på det tekniska området. Detär några exempel ur det göteborgska näringslivsprogrammets batteri för attfrämja den mindre företagsamheten. Det är i linje med regeringsförklaringensmålsättning att ta vara på utvecklingskraften i de mindre företagen för atttrygga sysselsättningen. Sysselsättningseffektenav en småföretagarvänlig näringspolitik är alltför litet uppmärksammad. Detgäller alldeles särskilt områden där storföretagsamhetens dominans skapatstrukturella balansproblem som i . Om alla de många småarbetsställena där ges en möjlighet att var för sig utvecklas, om så bara meden enda anställd, skapas effekter på arbetsmarknaden som står helt i klass medden mest omskrivna och uppmärksammade storföretagsetableringen i vårt land. Dettaär den kvantitativa effekten. Därtill kommer en kvalitativ. Känsligheten förförändringar i konjunktur och struktur blir mindre. Spridningen till andraarbetsställen breddas. Tryggheten för sysselsättningen blir säkrare förankrad. Detär mot denna bakgrund som inte minst och andra regioner medmotsvarande, ofta otillräckligt uppmärksammade problem välkomnar den nyaregeringens klara markering av utvecklingskraften i de mindre företagen. Dekonkreta åtgärder som krävs för en mera småföretagarvänlig näringspolitik kanvar för sig synas obetydliga. Men tillsammantagna spelar de en avgörande rollför viljan och kraften att vidmakthålla och vidareutveckla det mindre företaget.Det handlar om många och små åtgärder, från att slopa arbetsgivaravgiften förfem anställda till att skapa trygghetsfonder och minska blankettkrånglet ochmycket annat. Problemenmed näringsliv och arbetsmarknad har tidigare ventileratsflera gånger från denna talarstol. Varningsropen möttes först med misstro.Efter hand har allvaret i situationen blivit uppmärksammad. Varvskrisenhar härvidlag naturligtvis blivit en hårdhänt påminnelse om den strukturellaobalansen i näringsliv. är slaget nära nog en knockout.Men nedräkningen måste till varje pris undvikas. Manfår i sammanhanget inte glömma storindustrins sysselsättningseffekt i de mångasmå företagen - bara dessa har tillräcklig bärkraft. Detär nödvändigt att med räddningsaktioner av sådant slag som ivarvsnäringen peka på behovet av en genomgripande omstrukturering avnäringslivet i regionen. Det går inte att bara reparera. Man måste också bygganytt. Och den omstruktureringen är omöjlig om inte arbetsförutsättningarnamarkant förbättras för den mindre och medelstora företagsamheten. För det är jubara den som kan ge näringslivet den erforderiiga förändringen av den struktur,den sammansättning,som visat sig så olycksalig för sysselsättningen. Det är därför som det är motiverat att till protokollet antecknatillfredsställelse och förhoppningar med anledning av regeringsförklaringensmarkering av utvecklingskraften i de mindre företagen. Herrtalmannen, som under detta anförande övertog ledningen av kammarensförhandlingar, tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättandekl. Hert CARLSTEIN (s): Regeringsdeklarationen innehåller en lång uppräkning av åtgärder somden nya regeringen tydligen tänker vidta. I vissa avsnitt gerregeringsdeklarationen konkreta besked, i andra är den allmänt hållen och ivissa avsnitt är den minst sagt tunn. Att så blivit fallet har väl sinnaturliga förklaring i att författarna företräder skilda uppfattningar i en radviktiga frågor. Det har gällt att åstadkomma ett aktstycke som alla kan ställasig bakom. Strukturproblemoch arbetsmarknadspolitik, som jag har för avsikt att ägna mitt inlägg åt,återfinns knappast som mer än allmänna fraser i regeringsdeklarationen. Ändåmåste frågorna om att klara sysselsättningen vara det allra viktigaste. Hittillshar vi bättre än flertalet andra industrinationer lyckats hållasysselsättningen på en hög nivå, mycket tack vare aktiva insatser från dentidigare socialdemokratiska regeringen. Men hur blir det i fortsättningen?Snart sagt nås vi av larmrapporter om nedläggningar ochinskränkningar. Det gäller järn- och stålindustrin, textil- och beklädnadsindustrin,glas- och träindustrin samt varuhandeln. Lägger man därtill den oro som allaanställda inom kraftverksutbyggnadens område har anledning att hysa är det åtskilligatiotusentals anställda som känner 7 protokoll 1976/77:18-19 sin sysselsättning hotad. Regeringsdeklarationenger inga anvisningar om hur den nya regeringen tänker medverka till att kommatill rätta med strukturproblemen inom svensk handel och industri. Tystnaden ochbristen på aktiva insatser bottnar förmodligen i skilda uppfattningar inomregeringen om hur och i vilken utsträckning samhället skall engagera sig föratt klara problemen. Under valdebatten fick vi en del upplysande besked. Ifortsättningen borde man förlita sig mer på företagsamhetens inneboende krafteller, som det ibland också benämns, marknadsekonomins självläkande krafter. Socialdemokratinanklagades för att i alltför stor utsträckning blanda ihop politik ochföretagsamhet. De nya industri- och arbetsmarknadsministrarna har verkligenstartat försiktigt. Det råder en påfallande val-hänthet i regeringens sätt attta itu med struktur- och sysselsättningsproblemen. Frågan är om de även iforsättningen tänker "köra på krypväxeln", och om det är den s. k.Ahlmarksdoktrinen som skall gälla i fortsättningen. Modellenär tydligen att företagen själva skall reda ut situationen. Arbetsmarknadsministernlyfter på telefonluren och förklarar för företagsledningarna att de har ettansvar för sysselsättningen. Att så är fallet har säkert de fackligaföreträdarna på resp. jobb redan klarat ut, så den vägen lärarbetsmarknadsministern inte nå särskilt stora resultat. Det behövs ett heltannat engagemang om man skall klara sysselsättningsfrågorna, vilket den nyaregeringen tydligen inte är beredd till. Däremothar jag fäst mig vid att biståndsministern gjort klaradeklarationer om att han önskar vidgade tullpreferenser för u-länderna.Biståndsministern har fört fram det gamla folkpartikravet, som medstor majoritet förkastade så sent som innevarande år, atttullpreferenserna gentemot skall vidgas och att systemet medimportbegränsningar skall tillämpas mer restriktivt. Detta innebär i klartextökad lågprisimport av tekoprodukter. Centerpartisterna har tydligen fått böjasig för folkpartikraven. Inom moderatgruppen var meningarna även tidigaredelade i de här frågorna. Vadbetyder sådana åtgärder för en redan hårt pressad tekoindustri? Att lägetverkligen är pressat framgår av de bokslutsrapporter som några av landetsstörsta tekoföretag nu presenterat. Förlusterna är av den storleksordningenatt det måste till drastiska åtgärder om företagens fortsatta verksamhet skallkunna tryggas. 3 000 jobb är i farozonen enligt Beklädnadsarbetareförbundetsordförande. Tänker man även här tillämpa den s. k. Ahlmarksdoktrinen, dvs. attarbetsmarknadsministern tar telefonluren och meddelar företagsledningarna attde har ansvar gentemot sina anställda, som biståndsministern driverfrågan om ytterligare lättnader för tekoimporten? Nuhar visserligen , när han framträdde inför ett FN-forum här iStockholm , hängt på en deklaration att lättnaderna förtekoimporten från lågprisländerna inte får gå ut över de anställda inom textil-och skogsindustrin här i landet. Ja, det låter sig sägas. här framförs det ensidigakravet på lättnader för importen utan att några som helst konkreta förslagpresenteras om hur man skall lösa problemen för de anställda inom tekobranschen.Redan i dag är det ett ofrånkomligt faktum att de inom tekoindustrinsysselsatta får stå för en stor del av kostnaderna för lågprisimporten. Deanställda inom tekoindustrin ligger lönemässigt, trots de målmedvetnalåglönesatsningarna i de senaste avtalsrörelserna, fortfarande i klartunderläge vid en jämförelse med anställda inom andra industrier. Det har inteheller saknats uttalanden om att tekoarbetarna får finna sig i ett sämrelöneläge för att man skall kunna hålla lågprisimporten stången. En sådanuppfattning kan den fackliga rörelsen givetvis aldrig acceptera. Denökade importen från lågprisländerna är en starkt bidragande orsak tilltekoproblemen och den dåliga lönsamheten i branschen. Cirka 80 96 av debeklädnadsvaror som saluförs i är importerade. Vi tar på oss en mycketstörre andel av lågprisimporten från länder som , , ,och än andra industrinationer. Vi kan, som biståndsministerntydligen föresatt sig att göra, verka för ett friare varuutbud mellan länderna,men då skall vi också ha klart för oss att vi som nation redan ligger långtföre i detta avseende. Densvenska lågprisimporten motsvarade 1975 ett värde av per invånare.Motsvarande siffra för var , för och fören industrination som endast . Innan vi vet hur vi skallordna upp situationen för de svenska tekoarbetarna borde vi gå ut och kräva attandra industrinationer tar sin andel av lågprisländernas produktion. Iinternationella sammanhang är ju den svenska marknaden en obetydlighet, menmed nu rådande ordning blir lågprisimporten förödande för den svenskahemmaindustrin. ett sådant läge tala om ytteriigare lättnader för tekoimporten, utan attanvisa lösningar för hemmaindustrin, är en utmaning mot landets tekoarbetare.Herrar och har i regeringsställning möjlighet att ensidigtbedriva folkpartikravet på lättnader för tekoimporten och gör därmed läget ännumera bekymmersamt för svensk tekoindustri. Industriministernsnuddade vid tekoproblemen i gårdagens debatt. Man funderar över problemen ikanslihuset, meddelade han. Ja, jag medger gärna att de inte är lätta attlösa. Men det behövs snara åtgärder, och det är inte särdeles mycket tid kvarför fortsatta funderingar. För tekoarbetarna och för regioner med ett betydandeinslag av tekoindustri är det angeläget att få ett snart besked om regeringensinställning och om vilka åtgärder man tänker sätta in för att klarasysselsättningen för anställda inom tekobranschen. region som jag företräder här i , , ärtekoindustrin helt dominerande. av de industrisysselsatta har sin dagligagärning i tekoföretag, och ser man enbart på kvinnosidan är dominansen ännustörre. Länsstyrelseni har presenterat en undersökning av Sjuhäradsbygdenssysselsättningsproblem. att 7 000 arbetstillfällenkommer att gå förlorade inom tekoindustrin fram . Ingen annan avlandets A-regioner har ett så ensidigt näringsliv som , framgårdet av undersökningen. Avlandets 25 A-regioner har också den sämsta löneläget - förbåde kvinnor och män. Männen ligger 12 96 under riksgenomsnittet och kvinnorna13 96 under. Deanställda inom tekoindustrin bär , som jag tidigare anfört, en orimligtstor del av kostnaderna för lågprisimporten. Med sådana siffror för handeln ärdet minst sagt oroande när man talar om ytterligare lättnader för importen ochsedan nöjer sig med allmänna formuleringar om att sådana åtgärder inte får gåut över de anställda. Samhället har här ett stort ansvar. Det börjar bli högtid att den nya regeringen bekänner färg och går från allmänna deklarationertill handling. Eller är det möjligen så all man här kommer alt föriita sig påföretagens inneboende kraft? Den fulla sysselsättningens politik har alltid varit, är och kommer attförbli socialdemokratins viktigaste målsättning i samhällsarbetet. I vårtprogram för arbete och trygghet har vi utvecklat vår syn påsysselsättningsfrågorna, och vårt mål är att bereda alla ett meningsfulltarbete. Under den senaste valperioden, mellan 1973 och 1976 års val, har som enföljd av den socialdemokratiska regeringspolitiken över 240 000 nya jobbtillkommit i vårt land. Detta har skett som vår omvärld, som vi är såberoende av, har drabbats av den största ekonomiska krisen . Ivårt land har vi lyckats skapa nya jobb, öka sysselsättningen och minskaarbetslösheten, som 17-18 miljoner människor gått arbetslösa i denvästliga industrivärlden. Vi kan aldrig på socialdemokratins sida acceptera detsynsätt som ledande ekonomer i har gett uttryck för, nämligen att mannumera kan och får acceptera en arbetslöshet på 4-5 96. Det är, herr talman,min förhoppning att den nya borgeriiga regeringen inte låter sig påverkas avett dylikt synsätt. Ävenom vi alltså kan se tillbaka på en från sysselsättningssynpunkt god utvecklingi vårt land , hävdade vi från socialdemokratinssida under hela valrörelsen att sysselsättningen ständigt är hotad och attsamhället måste ha en beredskap för att möta de problem och denstrukturomvandling som måste till inom många branscher. Det räcker inte medslagord om 400 000 nya jobb om man inte kan anvisa på vilka vägar manskall uppnå ett sådant mål. Vi vet att de tre partier som tillsammans bildarregering har olika synsätt på samhällets roll när det gäller näringspolitiken. Vårnuvarande finansminister har vid ett flertal tillfällen här i kammarenoch på andra ställen gett uttryck för den uppfattningen att staten inte skallblanda sig i den näringspolitiska utvecklingen, att den statliga medicinen haröverdoserats, att självläkande krafter skall verka osv. Detta är för denframtida sysselsättningen i vårt land oroväckande De problem somden svenska stålindustrin brottas med, tekoindustrins framtida utveckling ochden svenska varvsindustrins bekymmersamma situation - för att ta några exempelpå aktuella, för att inte säga akuta problem - löser man inte genom att förlitasig på självläkande krafter, utan här krävs massiva insatser frånstatens sida. Detär, herr talman, oroväckande att i den mångordiga regeringsdeklarationen intefinns en enda antydan om hur den borgeriiga regeringen avser att angripa dentyp av strukturproblem som jag här har gett några exempel på. Är tystnaden ettuttryck för att man i den borgeriiga trojkan är oense även på detta område? Detpensionerade kommunalrådet i , som ärriksdagsman, hälsade från denna talarstol medtillfredsställelse att regeringen skall angripa strukturproblemen. Menregeringen har inte sagt ett ljud i sin regeringsdeklaration om hur man skallangripa dem. Jagvill, herr talman, säga att jag till viss del dock blev något lugnad när jag lyssnade till statsminister , som deklarerade att staten måste gå inmed ytteriigare stödåtgärder till bl. a. varvsindustrin. Men detta besked varinte mycket värt, herr talman. I dagens tidningar uttalar sig , centerpartisten , om den aktuellavarvssituationen, och hans uttalanden där går stick i stäv mot vadstatsministern sade i kammaren i går om statens ansvar som delägare iGötaverken i . Ävenom det numera är vanligt att ledande centerpartister efterpublicerade intervjuer i tar tillbaka vad man sagt,vill jag citera uttalanden som industriministern gjort i dagens nummer avDagens Nyheter - uttalanden som skapat förstämning bland de anställda vidGötaverken i . "-Det kan bli nödvändigt med ytterligare nedbantningar inom varvs industrin-- . Näroch hur stora dessa neddragningar blir är ännu inte beslutat. En neddragning skulle framför allt drabba . -är en expansiv region där man bör kunna hitta alternativsysselsättning för dem som berörs, hävdade ." Detta är ett strålande exempel på borgeriig regeringspolitik. Enadagen säger statsministern i kammaren att han känner ett ansvar förvarvsindustrin - dagen därpå säger industriministern att nu måste manytteriigare banta varvskapaciteten i . När en i stort sett enig kammareden ställde sig bakom den förra regeringens förslag till stödåtgärder förden svenska varvsindustrin, hävdade jag i debatten, att vi måste vara bereddapå att i den osäkra varvskonjunktur som vi nu befinner oss i och med tanke påvalutaoron ytteriigare medelsbehov kommer att uppstå inom varvsnäringen.