prot · G009101 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag skulle haförstått kampanjen bäitre om den hade kombinerats med allvarliga försök altblanda inte bara bebyggelsen ulan också de sociala grupperna i samhället. kostar alt flytta in i ell eget småhus. Det har blivit bäitre sedan densocialdemokratiska regeringen lade fram förslaget om fördelaktigarefinansieringsformer och ell ökat bostadsbidrag. har exempelvisanlalel småhus med bostadsrätt inom bosladskooperalionen ökat. Lägenheternai välplanerade fierfamiljshusområden måsle nu faen större chans även om detmåsle ske på småhusens bekostnad. Jag menar att ett utökat ekonomiskt stöd frånstatens och kommunernas sida måste lill för främjandet av elt i alla avseendenförbättrat och attraktivt fier-familjshusbyggande: siörre lägenheter, bättreutrymmen för aktiviteter, ökade sociala investeringar för fritids- ochföreningsverksamheten. Och häller man ihop bostadsområdena - detta oavsetthustyp - är del lättare alt forma den nödvändiga servicen, barndaghem,kommunikationer etc. Om man sprätter ul småhusen i stora, vidsträckta områden,där småhus finns så långt ögat kan nå, åstadkommer man verkligen ingenuppbygglig syn. Sä får vi inle fortsätta! Gör vi det fjärmar vi också vissabostadsgrupper frän de andra i samhället. Jagsade all småhusen nu måste stå lillbaka när det gäller resursanvändningen förfierfamiljshusen, med de krav som ställs också på dessa bostäder. När jag undergärdagen läste och uppgifien om alt statsrådet nuskulle göra en insats i svensk politik, tyckte jag att hon var inne på delrätta spåret. Del skulle bli dyrare all bo i småhus - av mig översalt lillegenägda småhus. Jagutgick nämligen ifrån alt hyreshusen och bostadsrättens småhus inte berördes.Med en viss iver slog jag så under gårdagen upp , som i åratalhar engagerat sig för villaägarna i form av våldsamma attacker mot detsocialdemokratiska partiet. erbjuder i normalfallet ingaglädjeämnen för den som hör hemma i svensk arbetarrörelse. Och vad fann jag väldär av statsrådet utlovade tar tidningen upp fråganoch då med del lugnande beskedet att villaägarna inte skäll vara oroliga. Delvar inte sä illa menat. Lugnet är återställt. Allt återgår till det som varitförut under den nya regeringen. Del har och av. Sä står vi där - alla vi andra som trodde atl regeringen nu äntligenhade enats om en konkret åtgärd. Och är allt som vanligt igen. Dellönar sig alt satsa på bällre bostäder i fierfamiljshus. Pä senare tid har nyalägenheistyper, bättre planlösningar och ett frän börian mera integreratsocialt tänkande kommil alt prägla produktionen av lägenheter ifierfamiljshusen. Har man lirkat sig förbi de oftast stela lånereglerna såmärks förnyelsen tydligt. inviger Svenska Bosläder det s. k. Kislaomrädet i i Stockholmmed elt nytt centrum och med en bebyggelse av olika hustyper och i olikaupplätelseformer. som jag verkar i - HSB - presenterades för sedan en broschyri en kommun intill Slockhom med s. k. lerasslägenheler. Man efteriysteintresset Kr en sådan boendeform. Svaret blev enormt. Nära en tredjedel avkommunens hushåll ställde upp. Förnyelsens vind måsle stimuleras. Det gällerockså kommunerna. Etldjärvt grepp - men hedrande för kommunen - är det som tagits i Landskrona.Alldeles intill - i ell område som tidigare av hävd varil ettvillareserval - uppförs nu bostadsrältslägenheter. I stället för två familjerkommer framöver ett 90-tal hushållsmedlemmar att bo i det vackra området. Omvi skall bryta en trend som med rätta ifrågasätts, så mäste alla ställa upp -bostadsföretag, riksdag, kommunerna, kreditinstituten och konsumenterna - föratl driva utvecklingen i riktning mot etl boende, med plats för alla grupper isamhället. Den satsningen bör vi göra av många skäl. Först när boendet iflerfamiljshusen ges samma förutsättningar som i de nyare egenägda småhusenoch villorna kan vi tala om likvärdighet i boende. Försl då blir lägenheten iflerfamiljshuset etl alternativ till småhuset. Först då får vi grepp översegrationen, och först då kan vi nä fram till likvärdiga boendekostnader mellanolika typer av bostäder. Anslagtill bostadsbyggande, m. rn. (vpk): Finns det några praktiska möjligheter för vanliga hyresgäster att hanågot inflytande över sin bostadssituation, över kostnader, hyror,bosiadsuiruslning och miljö - både den inre och den yilre? Del är en fråga somdel är befogal atl ställa. Sålänge som bostaden inte behandlas som en social rättighet utan som enhandelsvara, och så länge privat vinstjakt, ägande och spekulation tillåtsförekomma på bostadsmarknaden - så länge omöjliggörs också ett riktigtboinflytande för hyresgästerna. För all säkra enboendedemokrati måste alltså sädana åtgärder vidtas Anslagtill bostadsbyggande, m. m. somgör slut på alla vinst- och spekulalionsinlressen på hela bostadsmarknaden. Deprivata hyreshusen mäste överföras i eller kooperativ ägo. Andraförvaltningsformer måste prövas så att de boende fär bestämmanderätten över sinbostad. Bostadsrältsprincipentycks f n. vara den förvaltningsform som i kombination med kommunall ellerkooperativt ägande av bostaden ger det bästa inflytandet för hyresgästerna.Bostadsminisiern har vid upprepade tillfällen propagerat för juslbostadsrältsprincipen. Men sätter ägandet som villkor förboinflytande. Och det måste vara en helt felaktig och en helt orimligståndpunkt. Detfinns ingen anledning alt värna om kopplingen mellan ägande och boende. Ägandetbäde kan och bör vara en samhällsangelägenhet, eftersom bostaden är en socialrättighet. Boende och förvaltning däremot är en koppling som man måsle värnaom. Inom förvallningsprocessen finns nämligen alla de frågor som har betydelseför de boende. Där ligger drifts- och underhållsarbetet och utformningen av deninre och den yttre miljön. Regeringenskall komma med förslag lill ålgärder som skall göra det lättare förhyresgäster atl bilda bostadsrättsföreningar och överta ägandet, säger fruFriggebo i . Jag menar atl det är etl sätt all utestängamänga människor som bor med vanlig hyresrätt - och del gör trots allt de allrafiesta människorna - från boinfiylande därför alt många av dem aldrig kommeralt ha råd att förvärva en insalslägenhet. Del är också ett sätt alt dra inytterligare en del av bostadsbeståndet i spekulationskarusellen. Föratl säkra elt direkt boinfiylande måsle alltså för del första nyaförvaltningsformer prövas för fierfamiljshusen där hyresgästerna får etl ökalansvar för förvaltningen. En sådan förändring skulle förmodligen också kunnabryta eller i vart fall minska privatiseringen och den isolering som finns imånga bostadsområden och stimulera till kollektivt boende. För det andra - ochdel är väldigt viktigt - mäste alla flerfamiljshus överföras i samhällelig ägoså alt spekulationen försvinner. Mängaav de bostadsområden som byggdes på 1960-lalel och i börian pä 1970-talel harendålig fysisk och social miljö. Del behövs slora insatser för att avhjälpa dessabrister. Det föreslås i årets budgetproposition alt 35 milj. kr. skall utgåtill förbättringar av bostadsmiljöer. Del är alldeles för litet pengar om manverkligen skall kunna åstadkomma några förbättringar. Dessutom är det knutetett villkor till bidraget, nämligen all kommunerna måste satsa lika myckelpengar som bidraget utgår med. Del får lill följd att de kommuner som allrabäst behöver förbättra miljöerna i sina bostadsområden inte har råd atl sökabidrag härför. Därför menar kommunisterna atl bidragsdelen börhöjas till och att anslaget därför måste höjas till 60 milj. kr.Utskottet avstyrker kommunisternas krav genom atl hänvisa tillatt det finns möjlighet alt låna pengar. Men det är faktiskt skillnad pä lånoch bidrag. Ett lån skall alllid betalas igen, och det drabbar också svårast de kommuner som har detkärvast ekonomiskt. Mängabostadsområden är starkt segregerade när det gäller både ålderssammansättningoch befolkningssammansältning. Elt sätt all stoppa denna segregering är attinföra en obligatorisk bostadsförmedling genom vilken allanyproducerade och lediga lägenheter anvisas. Enannan positiv effekt av en obligatorisk bostadsförmedling skulle varaatt man kommer lill rätta med den svariabörshandel och den spekulalionshandelmed lägenheter som ökat i omfattning och som gjort del alltsvårare för vanliga inkomsttagare alt konkurrera om lediga bostäder. Denobligatoriska kommunala bostadsförmedlingen bör gälla i storstadsområden och istörre kommuner där det råder brist på bostadslägenheter. Delär allmänt bekant all hyrorna under senare är har fortsalt all stiga i alltsnabbare takt trots statliga räntesubventioner av ganska betydande omfattning.Under 1976 steg i genomsnitt hyran med 14'>6. Allt fier hushåll måsle fåbostadsbidrag för att klara de stigande boendekostnaderna. Bostadsbidragkommer aldrig att kunna lösa problemet med höga hyror, i vilken form de änutgår. Med nuvarande bostadspolitik hamnar ju också dessa bidrag hos dem somspekulerar i människors behov av bostad. Det är ju så atl bostadsbidragen utgöri realiteten en garanti för byggkapitalels, markkapitaleis och bankkapitaletsprofiter, och bostadsbidragen gör det också lättare för dessa kapitalägare attta ut de orimligt höga hyrorna. Men bostadsbidragen är hell nödvändiga förmånga familjer, för barnfamiljer, för låginkomsttagare, för handikappade ochpensionärer, för att nämna några, sä länge ingen grundläggande förändring avbostadspolitiken sker. Vpkhar fört fram krav om atl staten bör ekonomiskt ta överkommunernas ansvar för bostadstilläggen. Dessutom har vi föreslagit atlkommunerna skall vara skyldiga att ompröva tilläggen när hyreshöjningar skerunder bidragsårel. Det är självklart all bosiadslill-läggei skall baseras på defaktiska hyreskostnaderna. Dessutom borde åldersgränsen för att fä egetbostadsbidrag sänkas lill . Frän den i är sänks åldersgränsenfrän 20 lill och det är i och för sig en bra förändring. Men fortfarandekvarstår orättvisan för de ungdomar som skaffat egen bostad men ännu inlefyllt 18 är. För de ungdomar som bor kvar hemma får inle föräldrarna bidraglängre än t. o. m. barnels sextonde är. Det är alltså ett glapp däremellan ochdärför föreslär vpk att man sänker gränsen till 17 är. Varken stadsplaneringen eller bostadsbyggandet har följt med isamhällsutvecklingen. Tvärtom är bäde boendemiljöerna och bo-endetypernautformade för att passa ell livsmönster som de flesta familjer har lämnat. Delfaktum alt allt fler kvinnor väljer att förvärvsarbeta - avkvinnorna förvärvsarbetade , och ökningen är störst bland kvinnor medsmåbarn - borde slå igenom i bostadsplaneringen. Men fortfarande utformaslägenheter och bostadsmiljöer efter ett familjemönster där kvinnan ärhemarbetande och mannen bortår-betande. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. I40 år har debatten om ökad boendeservice pågått och fortfarande gäller AlvaMyrdals påpekande om del absurda i att 20 kvinnor står bredvid varandra i 20små kök och lagar sin mal, medan 20 små barn sitter och leds i var sitt rum.Myckel små resurser har satsats på alt vidareutveckla flerfamiljshusen för allgöra del kollektiva boendel attraktivt, trots att det rimliga vore alt satsajusl pä mer kollektiva boendeformer. Vänsterpartietkommunisterna har föreslagit att bosladssiyrelsen skall fä 25 miljoner för atlstimulera till ett ökat kollektivhusbyggande och även utreda formerna fördetla. Men också gamla och redan färdiga områden måste kompletteras med merkollektiv och social service. Det behöver väl inte påpekas alt frågan om kollektivhus också är enjämställdhetsfråga. I kollektivhus och har förvärvsarbetandekvinnor bättre förutsättningar alt bli jämlika med männen när del gälleransvaret för hem och familj. Trots alt del rimliga vore att utvecklafierfamiljshusboendet och kolleklivhusboendel med tanke på det förändradefamiljemönstret så har utvecklingen gäll tvärtemot, och bostadsbyggandet har istället inriktats på småhus med alla deras nackdelar från bäde samhälls- ochkvinnosynpunkt. Andelensmåhus av nyproduktionen var 1976 inte . Den kommer troligen attstiga, om inga radikala ålgärder vidtas för atl få en annan inriktning av produktionen.De ekonomiska och samhälleliga effekterna av en ökad andel småhus bordeutredas. Frågan måste ställas om samhället har råd att i tätorterna salsa pä enboendeform, som innebär elt i mänga avseenden slorl slöseri med de allmännatillgångarna. Stockholmsläns landstings regionalplanekontor har gjort en s. k. kunskapsöversikt, sombelyser olikheterna mellan småhus och fierfamiljshus i skilda avseenden. Av denöversikten framgår alt det åtgår mer energi för atl värma upp ett småhus än enfierfamiljslägenhet av samma yta. En familj som bor i småhus förbrukar mer energi än vad en familj i ett fierfamiljshus gör. Iett villaområde upptar trafikanläggningarna mer än dubbelt sä stor yla som iett område med irevånings lamellhus. Invånarna i härdex-ploaterade områden fårgenom laxeuljämningen bidra lill atl täcka koslnaderna för trafiken i glesareområden. Om man bor i småhus, måsle man ha bil, ofta två bilar,och en bilist förbrukar 3,5 gånger sä mycket energi som en kollektivirafikant.Småhusen kräver också 3-5 gånger så mycket mark som en fierfamiljslägenhet medsamma yta. Jagtror, herr talman, atl det är skattepolitiken som tillsammans med utvecklingenpå bostadsmarknaden har bidragit lill atl driva fram småhusvågen. Villaägarnadrar fördel av de absurt förmånliga ekonomiska villkoren. En villaägare kan tjäna . lack vare infiationen bara genom atlbo. Det är inle precis någon dålig förtjänst. Dessutom kan en villaägare genomränteavdragen tjäna mellan 4 000 och 10 000 kr-, i minskad skatt. Juhögre inkomst och ju dyrare bostad man har, desto större blir denna typ avsubvention. Bara del är ganska absurt.Avdragsrällen gör alt det blir upp lill 40 "6 billigare att äga än atthyra sin bostad. Ävenkommunerna subventionerar på sitt sätt småhusbyggandet, eftersom de fiestakommuner inte lar ut de verkliga anläggningskostnaderna. Många kommunersubventionerar varie småhus med . Det finns exempel på altsubventioneringen uppgått lill . Dettalas, herr lalman, från borgerligt häll mycket om all del måsle fä rådavalfrihet pä bostadsmarknaden. säger i en intervju i atl "det skall råda kostnadsneutralitet i boendel". Hurskall och regeringen åstadkomma detta? Det förutsätter ju en hellannan skattepolitik och en hell annan bostadspolitik. Vidare säger "del skall bli mindre skillnader mellan hyrt och ägt". Det skallsåledes fortfarande få finnas skillnader och dä till villaägarnas fördel, ellerhur? Och hur stor skall denna skillnad vara? Delråder ingen valfrihet pä bostadsmarknaden, och det kommer inle att bli någonheller sä länge vi har en regering som värnar om kapitalbildning, privataprofiter och ägande pä bostadsområdet. Om man skall tala om valfrihet sä skulledel i så fall vara den rikes frihet atl välja en ur alla aspekter dyr bostadulan att behöva betala för den. Å andra sidan har den fattige frihet all väljadet som blir över och betala för den rikes dyra villa. För någonmäste betala kalaset, och del fär de människor som bor i fierfamiljshusomrädetgöra via sin skattsedel. Delfinns också ett samband mellan familjernas ekonomiska resurser och val avboendeform. Allmänt gäller att nettoinkomsten är högre hos dem som bor i småhusän hos dem som bor i fierfamiljshus. Enligt ärdet också socialgrupp 1 som har ökat sitt småhusboende mest. Etl kraftigt minskalsmåhusboende kan konstateras för arbetslösa, invalidiserade och pensioneradearbetare. FruFriggebo gjorde etl utspel om att del skulle bli dyrare atl bo i småhus. Jagskulle vilja vela hur den fördyringen skall tas ut och vilka åtgärder fruFriggebo tänker vidta för all uriämna skillnaderna mellan olika typer avboende. Frän kvinnosynpunkl motverkar smähusboendet jämlikhetssträvandena. Detär dock mer lokaliseringen av småhusbebyggelsen än själva boendeformen somförsvårar kvinnans strävan till social och ekonomisk frigörelse. Utskottethar behandlat vpk-molionerna mycket knapphändigt. De avstyrks i de fiesta fallmed motiveringen att frågan utreds eller att någon åtgärd inte är påkallad föratl komma lill rätta med de orimliga förhållanden som råder päbostadsmarknaden och i bostadspolitiken. Jag vill hävda atl de förslag som viställer i motionerna är krav som mäste tillgodoses, om man skall fäen rimlig bostadspolitik och en rimlig bostadsmarknad. Jag ber all få yrka bifall till motionerna 305, 422 och 931. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Herrtalmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättande . HerrSTRÖMBERG i (fp); Det övergripande målet för bostadspolitiken äralt betrakta bostaden somen social rättighet och en nyttighet som skall erbjudas alla medborgare och dåi form av tillräckligt slora och välutrustade lägenheter. Om delta har detrått ganska stor enighet. Däremot har vi ofta haft skilda meningar om den vägvi skall gä för all nå del här målet. Budgetpropositionenvisar klart alt det övergripande målel för den sociala bostadspolitiken liggerfast. är propositionen elt viktigt steg på vägen atl uppnå ökadlikställdhet i boendet. Lät mig peka på treförslag i propositionen. Detförsta är förslaget om all ränlebidrag skall kunna utgå också förlomlrätlsgälden när det är fråga om nybyggda småhus som bebos.av låntagare. Delförslaget innebär all tomträlten jämställs med äganderätten- i fråga om årligakapitalkostnader. Detandra är att enskilt ägda fierfamiljshus nu får lånegränsen höjd lill 92 %.Della är en viktig förändring, inte i pengar räknat - det rör sig om blygsammabelopp - men därför alt den skapar större förulsätlningar för en konkurrensbåde i byggande och, framför allt, i förvaltande. Motdetla förslag har lidigare här riktats kritik. Jag återkommer lill detsenare. Dentredje och kanske viktigaste reformen är den möjlighet som öppnas förpensionärer att fä statskommunalt bostadsbidrag när detta är gynnsammare ändel kommunala bostadstillägget. Denna reform, som berör omkring 125 000folkpensionärer, kostar mycket pengar, 100-110 milj. kr., av vilka statenskjuter lill huvuddelen. Men reformen är angelägen. Insatt i ett siörresammanhang är förbättring för folkpensionärerna en del i regeringensreformarbete på del viktiga sociala området. Ocksådetta förslag har blivit utsatt för kritik. Jag betraktar det dock som endellösning och ett första steg för alt ytterligare förbättra pensionärernassituation. Det är ell angeläget och vikligl steg som man här har kunnat la. Förbara handlade bostadsdebatterna här i om hur mångabosläder vi skulle bygga. Mot bakgrunden av långa bostadsköer var antaletlägenheter som kunde produceras en viktig fråga. Kvaliteten på bostadendiskuterades inte. har debatten svängt. kritiserar ingen kommunerna för attbostadsbyggandet är lågt, utan kritiken skjuter in sig på dåliga boendemiljöer.Och visst finns det fog för den kritiken, men måste vi komma ihåg altbostadsstandarden har förbättrats myckel krafiigt och att della gäller bådeökningen av bostadsytan och förbättringen av kvaliteten. Vi har fått dennaviktiga sociala förbättring trots att bostadskostnaderna inte ökats snabbare,utan snarare långsammare än genomsnittet av övriga varor ochtjänster. Underde allra har antalet färdigställda lägenheter minskat. Under 1976var vi nere i ca 60 000, men kommer vi all hamna på en extremt låg nivå.Boendeutredningen har angivit all vi borde bygga ca 70000 lägenheter . Om vi hamnar under den nivån kan detta i ochför sig inte anses särskilt oroande. Del finns ju fortfarande etl stort antallomma lägenheter, främst i storstadsområdena. Men på något ingerutvecklingen oro. Skulle efterfrågan på bostäder snabbi öka, kan vi äter kommai ett besvärligt läge. Änvärre är emellertid en annan situation. Kommunernas planberedskap är oftadålig. Ingen kan väl anklaga kommunerna om de i ett läge med tomma bostäderanser sig böra ägna sig ät mera angelägna uppgifter än att ta fram nya planerför bostadsområden. Ofta har man dessutom måst kalkylera med strid omstadsplanernas utformning och dessutom en ganska stor osäkerhet om hur denframtida planeringen skall ske och vilka bostadspolitiska tankegångar som blirförhärskande. Mennu är faktiskt läget bekymmersamt. Det går ganska fort att bygga hus, men iregel lar del myckel alt få fram planer. skallinle styra kommunerna, men det är angeläget att man mellan de berörda tar uppen allvarlig diskussion om det framlida byggandets omfattning och utseende. Omvi riskerar att komma i en situation med brist på bostäder skall viinte behöva använda stadsplaner som är dåligt genomtänkta och illa anpassadetill de många krav vi ställer på goda bostadsområden. Del är en viktigkommunal uppgift att skaffa etl bra planunderlag. Enfråga som blivit allt aktuellare är den skildasammansättningen av befolkningen i fråga om ålder, nationalitet, inkomst m. m.mellan olika kommuner i samma region. Vi brukar ofta tala om segregation iboendet. Särskilt stark är denna skillnad i . Där finnsbarnfamiljer, invandrare och låginkomsttagare samlade till vissa kommuner. Förett tag sedan blixtbelystes situationen, när några allmännyttiga företag klarlsade ifrån atl de inle kunde ta emot fler invandrare. Snabbi fanns det de somvar framme och ville ställa de här företagen vid skampålen, anklagade för altsakna socialt ansvar. Intet kunde vara mer felaktigt. Det var just de företag,som sagt stopp, som hade visat och visade socialt ansvar. De företagen hadetagit emot invandrare. De företagen sökte uppfylla de mål förinvandrarpolitiken som vi alla varit ense om - att invandrarna skall om möjligtfå leva i samma situation och under samma förhållanden som vi som är födda iSverige. Men kunde varken företagen eller kommunerna längre ge den servicesom var nödvändig. Dä pekade några företag på della - inte för att hindrainvandrarna frän att fä en bostad utan för att samhället skulle ge invandrarnabåde en bra bostad och den nödvändiga servicen i fråga om skolor, barnomsorg,kulturellt stöd och social hjälp. I allmänhet utgår man frånatl de grupper i samhället som är svagast Anslagtill bostadsbyggande, m. m. Anslagtill bostadsbyggande, m. m. eller på något sätt harproblem hänvisats lill allmännyttiga bostadsförelag, under det atl andrahyresvärdar säger nej. Det finns belägg för en sådan uppfattning. Men iStorstockholm är faktiskt läget det alt den avgörande skillnaden går mellanolika kommuner, inle mellan olika former av bostadsföretag. Det här är ettproblem som för varje är blir allt siörre. De kommuner som tar emotbarnfamiljer, invandrare och låginkomsttagare fär ett allt sämre skatteunderlagoch allt svårare alt sätta in olika former av stöd och hjälp. Sä blirsituationen allt orättvisare och människors möjligheter alltmer ojämlika, ochvi kommer allt längre bort från våra bostadspolitiska mål. Här mästekommunalpolitiker från alla poliliska partier länka om och gemensamt bäraansvaret mellan alla kommuner i samma region. Socialdemokraternahar tagit upp och diskuterat detta och näraliggande problem i en parlimotion.Motionen har i denna del följts upp av en reservation - det är reservationen 3vid civilutskottets betänkande nr 18, och reservationen gäller kommunalanvisningsräli. Det här förslaget har ursprungligen kommil fränboendeulredningarna. Redannu har kommunerna lagliga möjligheter atl se till alt man får förmedlaupplåtelse av hyres- och bostadsrättslägenheler. Dock har tyvärr endast etlfätal kommuner utnyttjat denna rält. Bostadsdepariemeniel håller påoch överväger de problemen, och med hänsyn därtill har utskottsmajoriteten idel här läget föredragit att avvakta denna beredning. FruDahl har mycket starkl kritiserat regeringen för atl den inte velal lösa debostadssociala problem som uppkommer genom segregationen - alltså inte velatlösa dem enligl de förslag som finns i de socialdemokratiska partimotioner somväckts. Mot detta kan riktas den invändningen, atl problemen har varil kändaen . Jag tog för min del upp dem redan vid förra åretsbostadsdebatt här i kammaren, och då hade vi ju en socialdemokratisk regering.