prot · G00983 · 1976-12-31 00:00:00 — Man kan också välja formen att importera billig arbetskraft sombildar ett pariaskikl och som blir de andras bärare och slödjare. Jagvill inte påstå att detta är en uttalad målsättning för politiken, men läggerman ihop de här små bitarna - och jag kunde ge fier exempel - blir det etlsådant mönster. Kombineratmed risken alt man kör sönder vår ekonomi, all man inte lösersysselsättningsproblemen och all man gör en omfördelning till nackdel för desvagare, gör detta människor rädda. Var övertygade om att den rädslan intekommer alt innebära en undergiven fiykt ifrån en strid. Om man driver den härpolitiken skall man vara helt övertygad om att ur rädslan mobiliseras ilska istället för undergivenhet. Och är det konfrontation man vill ha i ochen hårdare politisk pola-risering, dä skall man fortsätta pä den här kursen! Med det anförda ber jag alt fä yrka bifall lill de till finansutskottetsbetänkande nr 10 knutna reservationerna. Hen iStaffansiorp (m) kort genmäle: Nej, i , regeringen har inte förlorat greppet.Utgångspunkten för regeringens budget är all vi skall klara sysselsättningen.Det vet lika bra som jag. Skulle vi tillämpa densocialdemokraliska oppositionens förslag skulle vi med ganska Slor säkerhettappa 50 000-100 000 jobb. Del har angetts här i kammaren lidigare underdebatten. talar om löntagarnas osäkerhet i det nya läget. Bakom den nyaregeringen står nog fier löntagare än bakom s-oppositionen. Närden gamla regeringen stödde företagen för all rädda sysselsättningen var delen klok åtgärd. När nu den nya regeringen värnar om jobben genom omfattandestimulansåtgärder är det att skyffla pengar till företagen. Det går interiktigt ihop. Vadherr slutligen sade om konfrontation stämmer inte heller riktigt.Det är nog ni som söker konfrontation. räckte ut handen isitt huvudanförande. Det kan även vara intressant att jämföra vad presidentFord och statsminister sade efter sina resp. valnederlag. sade: Viskall göra allt för att underlätta för den nya administrationen all la över.Herr : Vi skall göra del lill ett helsike för den nya regeringen. Tala inte om konfrontationi det här sammanhanget, ! HerrPETTERSSON i (s) kort genmäle; Jag ber om ursäkt att jag uttryckte mig slarvigt. Jag sade attregeringen tappat taget. Jag menade alt den aldrig fått tag i situationen. När sträcker ut handen mot lönlagarnaär det väl klart att det är för att han som ekonomiminister skall ta en slant. iGöteborg (fp): I ett bestämt avseende knyter jag gärna an till vad iMalmö sade. Han sade inledningsvis något om behovet av en mer konstruktivplanering av den offenlliga sektorn i anslutning till en diskussion omsysselsättningssituationen. Jag tror liksom att det finnsanledning alt uppmärksamma just den verksamheten, både för sysselsättningensskull och kanske i första hand för att observera den behovssitualion somföreligger och ställa frågan om vi verkligen pä bästa möjliga sätt utnyttjar demedel som vi ställer till förfogande. Jaggör det med utgångspunkt i frågan hur vi finansierar den offenlliga sektorn.Det är en huvudfråga i en finansdebatt. Men vi glömmer lätt att kommunernasvarar för den tyngsta delen av den offenlliga sektorn. Vi måste ställa frågan;Hur finansierar vi deras verksamhet? Är det en genomtänkt finansieringsordningsom ger oss den mesta och bästa möjliga samhällsservice för de pengar vi sätterin? Eller är del så illa alt denna dominerande del av vår samhällsservice hargått vilse i det komplicerade nätverket av besluts- och betalningsförbindelsermellan statsmakterna och kommunerna? Del finns tecken som tyder på en ganskaenig politisk uppfattning att bl. a. de finansiella förutsättningarna fördenkommunala verksamheten inte är vad de borde vara - för att nu uttrycka detmilt. kan man kanske t. o. m. tala om att kommunernas finansiellaförutsättningar har kapsejsal. Aktuella rapporter frän praktiskt taget allakommuner och landsting styrker den uppfattningen. Klagolåtenfrån kommunerna blir alltmera högOudd och är ofta berättigad. Och ändå låterden fel pä något sätt; den berättar inte myckel om var det onda verkligensitter. Klagolåten begränsar sig nästan helt till att kräva mer pengar avstaten. Det är naturligtvis inget botemedel. I slutändan är del i stort settsamma skattebetalare som skall betala. Jag är ulomordeniligi angelägen om allstryka under denna självklarhet. 12 protokoll 1976/77:82-83 alldeles särskilt som jagenvist hävdat denna uppfattning också i lidigare kommunalpolitisk funktion. Denkommunala finansieringssjukan måste botas på ett annat sätt. Men då får viförst ta reda pä vad del finns för brister i den av statsmakterna fastställdaordningen för den kommunala verksamheten och i finansieringsordningen mellanstat och kommun. Fördet för'sla vill jag då nämna vad man skulle kunna kalla "den glömdasolidariteten" i vårt samhällsarbete. Med det menar jag den väldigaolikhet som råder mellan kommunerna när det gäller de ekonomiskaförutsättningarna. Trots skatteuljämningsbidragen finns det storaskillnader i kommunernas servicenivå och skatteuttag som kan hänföras tillomständigheter över vilka kommunerna inte råder, t. ex. besvärandeålderssammansättning eller geografiskt tillkrånglade trafikförhållanden. Fördet fortsatta resonemanget om förhållandel stat-kommun är det nödvändigt attförutsätta att kommunalekonomiska utredningen lyckats utjämna de skillnader iutdebitering som beror på sådana strukturella olikheter mellan kommunerna. Jaghar grundad anledning förmoda att man skall kunna komma ganska långt i detavseendet. Och det är f ö. alldeles nödvändigt, om man något räknar pä hurdessa olikheter kan slå i skattebetalarnas plånböcker. Pä många häll i landetfinns det i ett och samma län en skillnad mellan högsta och lägsta utdebiteringsom kan uppgå till lät oss säga . För en vanliginkomsttagare som bor i den sämst gynnade kommunen rör det sig om en merutgiftpå ett par lusen kronor jämfört med vad som gäller för den vanligeinkomsttagaren i den mest gynnade kommunen i länet. Skillnaden motsvarar vadsom finns kvar efter skall då han jobbat exlra - hur nudet skulle kunna vara möjligt. Sådana skillnader människorna emellan fär intefinnas i värt samhälle. Fördel andra, herr lalman, vill jag i felsökandet ta upp den mera grundläggande avde planeringsolägenheler som den kommunala verksamheten har att brottas med.Och det är helt enkelt statsbidragssystemets nuvarande utformning. Enkelheten iförvaltningen och närkontaklen med människorna i den lokala självstyrelsen mårinte väl av den statliga byråkratins strävan att centralisera och krångla till.Och del är just i den situationen som vi har hamnat med våra specialdestineradestatsbidrag i stället för generella och med sådana delaOföreskrifter förstatens tillsynsfunktion gentemot kommunerna att det luktar något av omyndigförklaring,vilket inte hör hemma i en självstyrelse. Jag är övertygad om att desom är närmast ett problem har störst förutsättning att lösa det pä etl enkeltoch förnuftigt sätt. Byråkratins krångel kommer först då man försöker klara etlsamhällsproblem med Oärrslyrnirg. Fördel tredje vill jag la fram det hinder för en vettig planering som föOer avvärt kapsejsade skattesystem, som ju under senare är framtvingat provisoriskaskatteomläggningar, vars finansiering kullkastat kommunernas prognoser övertillgängligt ekonomiskt utrymme och därmed rubbat förutsättningarna förenvettig ekonomisk planering. Även den mest pla- neringsallergiske tordekunna förstå alt en femärsplan ramlar ihop som ett korthus, då de i och för sigmotiverade arbetsgivaravgifterna under fem är stiger med ett belopp sommotsvarar en utdebitering av . per skattekrona, vilket i sin tur motsvarartvå tusenlappar för en vanlig inkomsttagare. Ett resultat av de senasteårens skatteprovisorier är alt den kommunala kostnadsstrukturen gör attoförändrad service kräver höjning av den kommunala skalleprocenteneller - omvänt - oförändrad kommunalskatt för med nödvändighet med sig enförsämrad service. Det är alltså en av de icke särskilt uppmärksammadekonsekvenserna av att vårt skattesystem har fält tilllåtas kapsejsa iinflationens allt härdare vindstyrka. Fördet fjärde vill jag ta fram den s. k. eftersläpningen i statens utbetalning avkommunalskattepengar. Men jag gör för undvikande av alla missförstånd detviktiga förtydligandet att jag inte kritiserar vad som vanligen kritiseras idetta avseende, nämligen kommunernas ränteförlust med anledning aveftersläpningen. Mot den kan man nämligen ställa vissa utgifter som staten hari sammanhanget. Det som jag vill kritisera med anledning av eftersläpningen ärdess konsekvenser för en vettig planering av den kommunala verksamheten.Kommunerna tvingas att finansiera det löpande budgetårets utgifter med enuttaxering som grundas pä inkomster som intjänats . Underperioder med ett stabilt penningvärde är detta ett mindre problem. I enfortgående och storleksmässigt ofta ryckig infiation leder emellertid dennuvarande eftersläpningen i kommunernas skatteinkomster till enplaneringsteknik som haltar betänkligt och därför skapar misshushållning medskattebetalarnas pengar. Utgiftssidan formas av den aktuella ekonomiska verkligheten,medan inkomstsidan kommer haltande efteråt med siffror som har två årsinfiationssjuka i sig. En sådan respekt för en vettig ekonomisk planering måstevi ha att detta planeringshinder bortopereras. Denfemte - och sista - punkten i denna genomgång av förhållandet mellan stat ochkommun handlar om den kommunala beskattningsrätten. Innan man kan ta i dennaheta potatis måsle man dock bl. a. förutsätta vad jag berört, nämligendels att de strukturella olikheterna mellan kommunerna utjämnas, dels attstatsbidragssystemet blir mera generellt och mindre pekfingerinriktat, dels attplaneringsolägenheterna i skattesystemet tas bort. Lyckas vi med detta- ochdet finns inget som motsäger det - finns det anledning att fråga sig om denkommunala beskattningsrätten verkligen spelar den roll för den kommunalasjälvstyrelsen som vi vanligen inbillar oss. Medden gräns för del totala skatteuttaget som den ekonomiska verkligheten i dagsätter är det inte mycket till självstyrelse - med det inslag av alternativthandlande som hör självstyrelsen till - att få skriva ut största möjligaräkning lill skattebetalarna. Självstyrelsen ligger mera i att fördelapengarna, att bestämma - och verkligen själv bestämma -vad man skall användapengarna till. Men dä krävs det stora förändringar i den ordning som i dagråder. Kan vi genomföra de förändringarna - och jag har med deltainlägg velat antyda de viktigaste - då har vi stärkt den kommunalasjälvstyrelse som är så nyttig för en vettig hushållning i den offentligasektorn för en "konstruktiv planering", för att citera ArnePettersson i . En sådan stärkt självstyrelse tål att bära denbegränsning av den kommunala beskattningsrätten som synes ofrånkomlig medhänsyn till det utrymme för det totala skatteuttaget som den ekonomiskaverkligheten ger. Det är min förhoppning att de utredningar som arbetar med dessaproblem mycket snart skall finna en effektivare ordning för besluts- ochbetalningsförbindelserna mellan staten och kommunerna. Hen (): Debatten har pågått så länge alt det kanske inte finns mycket atttillägga. Men beträffande diskussionen omkring de förlorade marknadsandelarnaoch löntagarnas skuld lill våra svårigheter pä utlandsmarknaden säg jaghäromdagen i en artikel i en tidning att ett par TCO-ekonomer i en ekonomiskrapport konstaterat alt det inte alls är pä det sätt som regeringen ochsärskilt velat göra gällande i sammanhanget. De bådautredningssekreterarna i TCO, och , har nämligenunder gjort en rundresa till fiera industriländer i syfteatt jämföra det svenska ekonomiska läget med våra exportkonkurrenlers. De harkunnat konstatera att de franska lönerna inte ökar snabbast i världen och attdet är hell fel att lasta löneutvecklingen för de ekonomiska problem somSverige har . De anser i stället att svensk industri med tillförsikt börse fram emot den kommande högkonjunkturen och snabbt kunna återerövra deförlorade marknadsandelarna. Derasslutsats är bl. a. att och den borgerliga regeringenstarkt överdrivit betydelsen av de senaste årens kostnadsutveckling i Sverige.De hävdar t. o. m. i sin rapport att svartmålningen av det svenska ekonomiskaläget har varit till skada för svensk industri. Vidareanser de att diskussionerna om en eventuell devalvering av den svenska kronanbl. a. har lett lill att tecknande av industriavtal har fördröjts, därför utomlands har trott pä en förvärrad ekonomisk situation i . Debåda TCO-ekonomerna slår också fast att de svenska löneökningarna inte varilsärskilt stora om man jämför med våra konkurrentländer. De understryker vidareatt en jämförelse med kostnadsutvecklingen i olika länder inte bör göras förenskilda år, utan att man måste se förändringarna i ett längre tidsperspektiv.En jämförelse som avser hur arbetskostnaden per producerad enhet utvecklats itolv industriländer visar nämligen att kommer påfemte plats med en ökning på . Listan toppas här av med en ökning päinte . Även ligger avsevärt före med en arbelskostnadsökningper producerad enhet pä 168 96 . Pägrund av de fakta som de båda TCO-ekonomerna redovisar måste man konstalera allSvenska arbetsgivareföreningen och särskilt den ansvariga borgerligaregeringen lar pä sig elt stort ansvar när man går ut och svartmålar vårt landsmöjligheter att hänga med i den internationella konkurrensen. Det måste varaallvarligt när ett lands regering inte tror pä det egna landets möjligheterutan ständigt försöker skylla ifrån sig, dels på en tidigare regering, dels pälandets löntagare, om man fått svårigheter med ekonomin, i stället för att päett handfast sätt försöka komma till rätta med problemen. Dettakan naturligtvis, som de båda TCO-ekonomerna framhållit, bli lill stor skadaför svensk exportindustri och därmed också äventyra sysselsättning och välfärdför de svenska löntagarna. Men att skylla på lönlagarna och angripa LO ochfackförbunden har ju länge varit en beprövad metod från borgerlighetens sida,det har vi ett starkt minne av från den senaste valrörelsen. Ävenvid RLF-stämman i - mitt i valrörelsen - förekom hårdaangrepp mot landets löntagare. Det fanns talare där som ansåg att löntagarnahär i landet hade fått det för bra. Man menade att löntagarna under en lång tidav socialdemokratiskt styre skaffat sig förmåner av olika slag, förmåner somandra grupper i samhället inte fick del av. Harman haft den uppfattningen tidigare i det borgerliga lägret, så tänker nu tydligenden borgerliga regeringen ta revansch. av borgerligtregeringsstyre kan man märka en klar tendens lill favorisering av främstjordbrukare och egenföretagare i vad avser avgifter, skatter och avdragsregler.Sedan regimskiftet har inte minst landets jordbrukare gjort åtskilligavinster på specialskräddade skattelättnader och bidrag. En av de förstaåtgärder som den borgerliga regeringen vidtog var ju att höjagränsen för uttag av egenavgifter vid eriäggande av allmän arbetsgivaravgiftfrån 18 000 till . På detta gör egenföretagarna en vinst pä ca 500 kr.om året. Vidare skall enligt regeringens budgetförslag skatten höjas på vanligapersonbilar med 75 96, men lastbilar och böndernas traktorer skall inte drabbasav några skattehöjningar. Bönderoch egenföretagare skall befrias frän alt vara med all beiala uibyggnaden avbarnomsorgen, eftersom egenföretagare har undantagits från skyldigheten attbetala arbetsgivaravgift för ändamålet. Man frågar sig om delta skulle bygga påföreställningen att egenföretagarna inte har några barn och således intebehöver utnyttja samhällets barnomsorg. Denborgerliga regeringen har dessutom rivit upp tidigare fattade beslut angåendebeskattning av famiOeföretag och ersatt detta med betydligt gynnsammare regler.Detta har , på ett betydligt bättre sätt än jag kan göra,redovisat för kammaren lidigare . Sedanhar vi en liten detaO. Det gamla bondekravet om att få ta ut skattefri ved urden egna skogen har tillmötesgåtts av den nya borgerligariksdagsmajoriteten. Detta innebär all man tjänar några hundra- 13 protokoll 1976/77:82-83 Det är ioch för sig inga stora pengar, men det innebär också en ny princip i vårskattelagstiftning, nämligen den att man skall ha kvar rätlen lill avdrag förkostnad som är förenad med arbetet. Man får dra av kostnader för huggning ochhemkörning av veden osv. Del är en helt ny princip i vår skattelagstiftning. Mångavillaägare i landet, som med nuvarande oOepriser lägger ut . omåret för bostadsuppvärmning, utan några som helst avdrag, står naturligtvisfrågande inför dessa favörer som beviOas bönder med egen skog. Detfinns alltså löntagare i som frågar sig huruvida den borgeriigaregeringen är på väg att skapa ett nytt "skattefrälse" i samhället,där vissa företagargrupper skall i länga stycken befrias frän att på likavillkor delta i betalningen av våra gemensamma utgifter. Jag kan betyga att detfinns en slor oro på det här området ute på arbetsplatserna i f n. LRF-arnai klagade över att löntagarna under del socialdemokratiskaregeringsinnehavet skulle ha skaffat sig orättmätiga förmåner som inte tillkomandra i samhället. En sak är helt klar; vi socialdemokrater haraldrig drömt om att till stora delar befria löntagarna i landel från skatter. I skatteutskottets betänkande nr 23 behandlas vissa motionsförslagavseende den allmänna arbetsgivaravgiften. Vi har i två socialdemokratiskaparlimolioner, nr I03I och 1033, tagit upp dels förslag om att den allmännaarbetsgivaravgiften skall vara , även inom det inre stödområdet, dels attdet avgiftsfria beloppet, på vilket egenföreiagarens allmännaarbetsgivaravgift beräknas, skall sänkas lill lidigare gällande . HerrWärnberg har i sina inlägg redan berört de frågorna, varför jag kan begränsamig lill ett mycket kort inlägg. Vihar tidigare under innevarande haft uppe de här frågorna tillbehandling. Det var när regeringen i proposition föreslog ändringar av reglernaför här berörda arbetsgivarultag. Vi har inte velat vara med om att genomförade förändringarna. har vi tagit upp frågorna på nytt, av det skälet att detenligt vårt förmenande inte kunnat anföras sakliga motiv för generösare reglerför avgiftsuttag. Vadgäller nedsättningen av arbetsgivaravgiften inom det inre stödområdetinfördesju en tillfällig nedsättning av avgiften, som skulle gälla under 1976.Även den gängen gick uppfattningarna om lämpligheten av en sådandifferentiering isär. Vi var emellertid i utskottet överens om alt riksdagenslångsiktiga ställningstagande i frågan skulle få anstå i avvaktan påföretagsskatleberedningens utredning av just frågan om differentiering av denallmänna arbetsgivaravgiften. De borgerliga partiernas motivering för ennedsättning var att åtgärden skulle främja näringslivet och sysselsättningeninom det inre stödområdet. När den borgerligaregeringen i en proposition föreslog att nedsättningenäven skulle gälla anfördes samma motivering. Jag skulle i detsammanhanget viOa fråga utskottets talesman om man då hade fått fram enutvärdering av vad nedsättningen hade betytt för sysselsättningen inom det inrestödområdet . Att en lägre arbetsgivaravgift har främjat näringslivetpå så sätt att företag och företagare kunnat redovisa högre vinster resp. högreinkomster är en naturlig föOd av åtgärden. Men har man några som helst beläggför att åtgärden innebar det man främst åsyftat, nämligen att åstadkommaytterligare arbetstillfällen i de här delarna av landet? Somvi har framhållit i vår reservation anser också vi att det föreligger behov avsärskilda insatser till företag inom just det inre stödområdet. Men vi menaratt väsentligt bättre resultat kan åstadkommas om de resurser som går förloradegenom en generell avgiftsnedsättning i stället används för mera riktadearbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vi tycker också att det hade varil rimligtatt regeringen inväntal företagsskatteberedningens resultat och därmed fältelt faktaunderlag beträffande åtgärdens effekter. Vårt förslag i reservationeninnebär alt vi bör vänta på detta underlag, och den allmännaarbetsgivaravgiften bör således återgå lill att vara 4 96 även inom det inrestödområdet. Vadsedan gäller vårt andra motionsförslag har i olika omgångar redanklarat av debatten i den frågan. Jag kan därför, herr talman, avstå frän vidareargumentation. Möjligen skulle jag kunna göra den kompletteringen, alt det ärfel att tro att höjningen av fribeloppet till . bara kan tillgodogörasav några ansträngda småföretagare. Del finns en rad företagare med godskattekraft som också blir speciellt gynnade, vilket också bör ställas mot detförhällandet att en företagare med anställda får betala arbetsgivaravgift påavlöningssumman i dess helhet. Med detta berjag således att få instämma i yrkande ombifall till den vid betänkandet fogade reservationen. Hen i (c): Jag avser att kommentera skatteutskottets betänkande nr 23 och desynpunkter som har framfört, men jag vill först något berörafrågan om den ekonomiska politiken med utgångspunkt i de mindre och medelstoraförelagens situation. Somframgått av debatten är meningarna delade om orsakerna till ochutvecklingstendenserna i den nuvarande ekonomiska situationen. Men det råderstor samstämmighet om all vårt läge nu är utomordentligt allvariigt och innebärstora påfrestningar för vårt näringsliv och för sysselsällningen. Företagenhar sjunkande orderingång, och varslen om permitteringar och friställningarhar ökat kraftigt. I första hand är det stora förelag inom exportnäringarna sompåverkats, men efter hand överförs problemen även till de mindre företagen,till underieverantörerna och serviceföretagen. Ett annat stort problemsom i viss mån härrör ur detta förhållande är del stora underskotteti vår handels- och bytesbalans med utlandet. Denna tendens ser ut att ökakraftigt under innevarande är. Debattenhar i hög grad gällt frågan om utvecklingen av våra kostnader i jämförelse medutlandet. Visst kanske man kan finna tröst i att löneutvecklingen gått likasnabbi även i en del andra länder, om man ser förhållandena . Men del avgörande för oss är den situation som vi befinneross i och hur den närmaste framtiden skall gestalta sig. Vi kan då konstateraall värt kostnadsläge är myckel högt, att våra varor blivit dyrare än vårakonkurrenters varor och all vi förlorat marknad i världshandeln. Vi har ocksåsvårt att på hemmamarknaden konkurrera med importvarorna. Allt detta tillsammansleder till stora underskott i handelsbalansen, och detta i sin tur påverkar vårekonomi i negativ riktning. Vadsom är värt att uppmärksamma och som endast i ringa mån kommit till ullryck idagens debatt är att den utländska konkurrensen har förstärkts genom allföretag frän flera länder kan erbjuda nya produkter och i mänga fallhögre kvalitet pä sina varor. Det försprång vi här i landet haft på mångaområden genom vår höga kvalitet och vårt rika kunnande har krympt. Mankan som exempel anföra stålindustrin och elektroindustrin, där vi har påtagligaexempel pä alt den utländska konkurrensen slår ut våra egna företag, vilketleder till sysselsällningssvårigheter här i landel. Dessa utländska företag kandessutom konkurrera med oss på en lägre kostnadsnivå än vi har. Denhär beskrivna situationen har givetvis inte uppkommit ellermånaderna. Den är föOden av en utveckling som uppstått under den förutvarande,socialdemokratiska regeringens tid. På etl överraskande sätt har situationenkommit lill allmänhetens kännedom efter valet, och den nya regeringenshuvuduppgift har blivit att gripa sig an med åtgärder för att bemästra densituation vi hamnat i. Det har den också verkligen gjort med beslutsamhet ochhandlingskraft. Jagskulle viOa fråga dem som har kritiserat regeringen för und-fallenhel omdet från någon liknande situation tidigare finns någon motsvarighet lill deåigärder som den nya regeringen på kort lid har salt in. Jag tycker allregeringen på etl berömvärt och snabbi sätt gripit sig an de svårigheter somhar uppdagats i arbetet sedan den trädde lill.