prot · G00916 · 1976-12-31 00:00:00 — På näringspolitikens områdekommer den ulveckling som gjort de små och medelstora företagens situation alllbekymmersammare att brytas. På bostadspolitikens område kommer valfriheten altstärkas. På lagsiiflningsområdel skall vi skapa ökad klarhet och förbättra denenskildes rättstrygghet. Men ingen uppgift är viktigare än all lösa de överhängandeproblem som hela vår samhiillsekonoi-ni slår inför. Vihar lämnat efter oss, säger socialdemokraterna, en välordnad, en stark och enproblemfri ekonomi. Men den bilden är, som jag sagl redan lidigare , intesann. Visst är den svenska samhällsekonomin i grunden stark. Vi har tillgångaroch möjligheter som få andra nationer. Men den gamla regeringen har under desenasle åren inle hushållat med dessa tillgångar. Vi har helt enkelt levt långlöver vad vi hii fl råd med. Och vi står nu inför elt bistert uppvaknande.Problem som den lidigare regeringen har sopat under mattan framträder nu allltydligare. Motden bakgrunden är del nödvändigt all lala klarspråk, iill ge en sann skildringav den ekonomiska verkligheten. Del vore all föra det svenska folkel bakomljuset alt inle ge en sådan redovisning. Och del vore fel att inte samtidigiklarlägga vad som kan behövas för att rälla till bristerna i samhällsekonominoch återställa den biilans som gåll förlorad. Det är desto viktigare atl göradel, son-| vi inte kan fullfölja en polilik inriktad på fortsatta socialareformer och höjl viilstånd för hela svenska folket, om vi inte kan sanera vårekonomi. Underbåde 1975 och 1976, herr lalman, har vår industri haft svårt atl göra siggällande i den internationella konkurrensen. har förlorat delar avexportmarknaderna. Under konjunkturdämpningen 1975 minskade sinlolala export med 6 "i i volym räknat. Men den svenska exporten gick nermed inte mindre än 12 '.n - dubbelt så myckel. När världshandeln vände uppåt, fortsatte den svenska exporten att sjunka. Och underförsta har den svenska andelen av världshandeln sjunkit ylterligare.Även om lägel sannolikt kommer att förbättras av dethär året, lär vi ändå ligga långt sämre än andra med oss jämförbara länder. Densocialdemokratiska regeringen räknade i årets finansplan med att skullefå ett överskott i handelsbiilansen - alltså en skillnad mellan export ochimport - på drygt I miljard kronor. Därmed skulle vi kunna nedbringa vårtunderskott i bytesbalansen med . Men också här har detslagit fel. blev del inget överskon alls ihandelsbalansen. Tvärtom ett underskott på mer än , ochdet har sedan dess.ökat. hoppas vi tiit handelsbiilansen skall förbättrasnågol och atl vi slipper ett underskott i år, men påbytesbalanssidan måste vi av allt att döma räkna med i stort sett samma bristsom , dvs. Bakom dessa siffror döljer sig enrad olika problem. Fördet första har det internationella konjunkturmönstret nu avvikit från tidigare.De stimulansåtgärder som vidtogs utomlands i den rådande djupakonjunkturnedgången ledde främst till ökad privat konsumlion ochinte till den uppgång av investeringarna som normalt brukar äga rum i sambandmed alt konjunkturen vänder uppåt. Eftersom den svenska exportindustrin ärinriktad jusl på investeringsvaror, kunde inte, och kan fortfarandeinte, dra nytta av denna återhämtning. Dellaär emellertid bara en av förklaringarna. Kostnadsutvecklingen i är denandra. Denna utveckling har varit mycket snabbare än i våra viktigarekonkurrentländer.' Det har gång på gång understrukils i olika sammanhang, inteminst i rapporter både och , att så kandet inte fortgå. Arbetskraftskostnaderna har i vårt land under de två senasteåren ökat med medan motsvarande siffror för t. ex. - vårviktigaste handelspartner och vår farligaste konkurrent - var . Vi harpasserat t. o. m. i arbetskraftskostnader under dessa år.Samtidigt har produktivitetsökningen hos oss varit svag. Vår teknik är inte såöverlägsen omvärldens och våra produkter kvalitetsmässigl inte så mycketbättre att kunderna har varit beredda att betala högre priser för svenska varorän för andra. har alltså förlorat marknadsandelar på exporten. Svenskaföretag har också börjat förlora andelar på hemmamarknaden. Densvaga exportutvecklingen har också påverkats av den väldiga lageruppbyggnadsom ägt rum och som fortsatt . Visst har vi alla varitöverens om alt stödja lageruppbyggnaden av sys-selsättningspoliliska skäl. Mendessa lager har blivit för stora och att realisera dem erbjuder stora och svåraproblem. Lagren måste nu avvecklas i ett relativt svagt internationelltkonjunkturskede, och det leder i sin tur till en långsammare produktionsuppgånghär hemma än vad fallet annars skulle ha varit. Detta påverkar naturligtvisockså sysselsättningen på ett oförmånligt sätt. Attgöra gällande att den nedsatta konkurrenskraften och de svårabylesbalansproblemen är det pris som varit tvunget att betala för atlkunna upprätthålla full sysselsättning vore att bortförklara vad som faktiskthar hänt. Handels- och bytesbalansutvecklingen har naturligtvis påverkats avden ökning av den privata konsumtionen som i sin tur har motiverats av bl. Men den hade inte behövt förutsätta attarbetskraftskostnaderna skulle stiga med 40 9n. Samma reala köpkraftsökning hosarbetstagarna och konsumenterna hade kunnai åstadkommas inom ramen för enmycket lägre löne-och arbetskraftskoslnadsökning. En sådan långsammarekostnadsutveckling skulle ha medverkat till ökade exportmöjligheter och därmedtill ell bällre kapacitetsutnyttjande inom vår ekonomi samt till en högre - inte lägre - efterfråganpå arbetskraft och dessutom till en starkare Nr 16 bytesbalans. Detsom jag nu säger, herr lalman, innebär inle att jag lägger skulden förkostnadsökningarna på löntagarorganisationerna. Det är helt enkelt derasskyldighet att ta lill vara sina medlemmars intressen och alt verka för att defår sin del av standardökningen. Och de har lärt sig alt prisutvecklingenregelmässigt brukar överskrida regeringens prisprognoser med ett par procent varjeår, och sedan har de anpassat sina krav härefter, efter de förväntningar påfortsatt inflation som alltså varit rådande. Sedanhar det svenska skattesystemet bidragit lill att på ett helt orimligt sättdriva upp de brunolöneökningar som har behövts för att ge löntagarna en givenneitolöneökning. Vadsom saknats - och det är här den tidigare socialdemokratiska regeringens ansvarkommer in i bilden - har varit en målmedveien och bestämd politik, inriktad påatt hålla tillbaka kostnadsutvecklingen. Man underlät att vidta åtgärder trolsalt man klart såg hur de svenska kostnaderna skenade förbi kostnaderna iVästtyskland och . Och konsekvensen blev - som jag nu talade om- förlorad produktion och förlorade marknadsandelar. Och det är dyrt och svårtatl ta sådant tillbaka. Inflationstaktenär fortfarande oroande. är del bara , och Storbritanniensom har högre infialionslakt än vad har. och ligger ivår närhet. och ligger väsentligt lägre. Mensamma otillfredsställande bild visar den svenska produktionen.Industriproduktionen gick ned . Inom sågverksindustrin viir nedgångenomkring 25 "). alltså en Oärdedel, inom pappersindustrin 21 9i). mer än enfemtedel, inom gruvindustrin och massaindustrin nära 12 9)1. Och utvecklingenhar fortsatt också , även om förhållandena varit något annorlunda i olikabranscher. gick industriproduktionen ned mednära 3,5 9t> i jämförelse nied motsvarande - otillfredsställande - siffrorförra året. tycks nedgången dämpas, men alll tyder ändå på att vi för hela1976 får ännu sämre siffror än vad vi hade 1975, dvs. en produktionsminskningpå ca 1,5 ">. 1OECD:s Sverigerapporl, som kom , hette det atl "varett av de få niedlemsländer som inle bevittnade en nedgång i produktion ochsysselsättning ". Detta påstående utnyttjades, som många av ervet, flitigt i valrörelsen, inte minst från socialdemokratiskt håll. Men vad maninte nämnde i de sammanhangen var all vår BNP-ökning på ungefär enhalv procent - för mer var del inle - så gott som hell var althänföra lill den offentliga tjänsteproduktionen och alt varu- och kraftproduktionen gick ned med 1,6 "o av BNP. Och lycks varuproduktionen komma atl fortsätta nedåt. Det är alltså den offentliga, med skatter finansierade tjänsteproduktionen som även svarar för de positiva siffrorna. Och på offentlig,skaltebelald tjänsteproduktion - hur nödvändig den än n-iåvara - kan inget land leva i längden. Basen för vårt, liksom länders,välstånd är den varu- och tjänsteproduktion som vi kan avsätta inom landeteller sälja lill omvärlden. Och siffrorna för vår sysselsättning - antaletarbelslösa och anliilel människor i arbeie - avspeglar den vikande utvecklingenjusl på produktionssidan. Induslrisysselsältningen försämrades under loppet av1975. Detsamma gäller i fråga om de sysselsatta i hela näringslivet. Ochnedgången har fortsatt även innevarande år. Under första och andrti kviirtalet1976 sjönk anlalel sysselsallii i näringslivet med 1,2 resp. 1,1 ''-0 iförhällande lill motsvarande - dåliga - perioder förra årei. Inom induslrin varnedgången ännu mer påiaglig, niira 3 "o under både förslå och andrakvaruilel. När man alltså - som gjorde - går ut ochlalar om vårt goda sysselsättningsläge kan det knappast varti della som manliinker på. Jag vet vad den nya oppositionen kommer att säga. Del harmtm ju upprepal under hela valrörelsen, nämligen att del avgörtmde är att dettotala anlalel sysselsatta har ökat under de senasle åren liick vare densocialdemokratiska poliiiken. Så brukar del låta. 1 så måtto är detla sant somatt det - i partipolitisk enighet - har vidtagits en lång rad olika åigärder ivärt land för alt hålla den öppna arbetslösheten nere: beredskapsarbeten,omskolning, förtidspensionering, sänkt pensionsålder, utbyggd offeniligsysselsällning, nya trygghetslagar och lagerstöd. Antalet deltidsarbeten harockså ökat. De här ålgärderna niåsie självfallet få effekl och det har de ocksåfåll. Åigärder av della slag har behövis för all undvika öppen arbeislöshei urbåde mänsklig och samhällsekonomisk synvinkel. I del här avseendei kommer dennya regeringens polilik ime iill avvika från den polilik som bedriviis under deseniisie åren. Men den här poliiiken kommer all ställa betydligt högre krav påföretagens finansiella styrka än vad fallet var lidigare. Men del viktigaste i det här sammanhanget iir atl vi vetvad vi gör, all vi är medvetna om de här sambanden och an vi öppet kan redovisaden verkliga bilden av vårt Iblkhushåll och vår ekonomi med de problem somfinns. Om man gör jämförelser med omvärlden och går ut och slår sig för sillbröst med påståendet an slutgiltigt och definitivt har kunnai lösa denfulla sysselsättningens problem, och all dellii inie behöver få någrakonsekvenser, då tecknar man en felaktig bild av verkligheten. Om vi i Sverigetill kalegorin arbelslösa skulle räkna även människor som ingår iarbetskraften men inte kan erhålla arbeie på den öppna marknaden, då skulle vifå iirbetslösheissiffror som internationellt sett inte är anmärkningsvärt låga.Den svenskii arbetslösheten skulle då ligga vid omkring 4 "o i stället förpå i runt liil 1,5 "n. där vi nu befinner oss i statistiken. 1 dagsläget finns nya orosmoln bakom horisonten även idetui hiin-seende. Vi har - son-i jag redan påmint om - en rekordhöglagerhållning. Vi hiir en alltför högl kostnadsläge. Dessutom iir lönsamheten iden konkurrensuisaiia induslrin den näst lägsta och i den icke konkurrens- utsatta industrin denlägsta som vi har haft under hela efterkrigsperioden. I ell sådant läge kanvårt näringsliv knapptisl fortsätta all producera på lager. ochvintern finns därför risk för vissa sysselsättningssvårigheter. Antaletmänniskor som har berörts av varsel om personalinskränkning ligger klartöver motsvarande siffror från och väsentligt högre än 1974. Vikommer från regeringens sida atl göra alll vad vi kan för att förebygga ökadarbetslöshet. Jag upprepar detta. Vi har redan beslutat att förlänga frisläppetav investeringsfonder för konjunkturuljämning 1. o. m. förslå kvartalet näslaår och kommer all lägga förslag om moisvarande åigärder i vad gäller deinvesleringsbidrag och invesleringsavdrag som annars skulle ha löpl ut . Om så erfordras - och det får bedömas i samband med finansplan ochbudgetproposition - kommer dessa investeringsstimulerande ochsysselsättningsfrämjande åtgärder atl förstärkas. Delfinns anledning att åter stryka under all del i längden inte går att lösafolkhushållets och sysselsättningens problem genom en ohämmad expansion av denoffentliga sekiorn. Förutsättningen för en utbyggnad av denna sektor är att vikan åstadkomma en moisvarande produktions-och produktivitetsökning inäringslivet. Detta är realiteter som inte långtidsutredning ochandra liknande utredningar klart har strukit under. Detcentrala problemet är således all komma till rätta med kostnadsökningenoch att återställa del svenska näringslivets konkurrenskraft. Statsministernhar i sitt anförande belyst de allvarliga följder som de snabbakostnadssiegringarna, den sjunkande produktiviteten och den minskandelönsamheten har haft. Han har också vtirnal för de risker för vår välfärd ochsysselsällning som följer med en fortsall ekonomisk polilik av del slag sombedrivits . Delvilar elt slort ansvar på parterna på arbetsmarknaden inför årets lönerörelse.Den måste utgå ifrån den verklighet som vi alla känner -även om inte alla harhaft sai-|-ima inlresse av att öppet redovisa den verkligheten. Löneökningarsom inte tar hänsyn till uppenbara ekonomiska fakta ligger varken i landetseller i arbetstagarnas intresse. För löntagarna gäller att ingen kan varabetjänt av alt bara få luft i lönekuvertet, atl resultatet blir förstärktinflation, Ibrsämrad konkurrenskraft, försvagad ekonomi och minskad tilltro utei världen till vår ekonomiska styrka. Delberor inte på någon tillfällighet att våra företag brottas med storaproblem, att stålindustrin, textil- och skoindustrin har stora bekymmer. Förlandet som helhet gäller att om vi inle kan lösa våra kostnads- ochkonkurrensproblem, då kommer vi på sikl inte all kunna hävda vare sig densvenska kronans värde eller den fulla sysselsättningen, med alla de allvarligaproblem som det skulle föra med sig och som jag tror alt kammarens ledamöierväl känner till från andra länder. Och en devalvering löser deflnitivi inga problem.Den skapar nya problem, och 4 protokoll 1976/77:16-17 den skulle - mot dennaregerings uttalade vilja och ambitioner - kunna tvinga in oss i en situationdär arbelsmarknadens frihet skulle kunna rubbas. Enfri arbetsmarknad förutsätter all parterna är klart medvetna om sitt landsekonomiska situation. Jag förutsätter atl de stundande avtalsförhandlingarnakommer atl präglas av detta ansvar. Alla bör emellertid vara på det klara medatt denna regering, om så erfordras, inte kommer att tveka atl vidta åtgärder,ägnade såväl att begränsa köpkraftsökningen till vadsom är samhällsekonomiskt acceptabelt som att förbättra vår exportindustriskonkurrenskraft. Senarei höst kommer regeringen atl förelägga förslag till ett nyttskalleprovisorium . Skatteomläggningens syfte är i första hand attmöjliggöra meningsfulla fria avtalsförhandlingar, att få kontroll överkostnadslägel och att förbältra möjlighelerna att lägga grunden för en starkareekonomi. Mendetta förslag kommer atl innebära en köpkraflsökning för inkomsttagarna, ochutrymmet för sådan köpkraftsökning är begränsat. I själva verket förhåller detsig så, att möjligheterna till ökad privat konsumtion står i nära nog omvändproportion till möjligheterna till brul-tolöneökningar. Ju mer näringslivetsarbetskraftskostnader ökar, desto sämre kommer svensk exportindustriskonkurrenskraft att utvecklas och desto nödvändigare blir del all begränsa denreala köpkraftsökningen. Dennya regeringen kommer att följa en konsekvent linje. Det övergripande målet,att hävda vår ekonomi, är så väsentligt för hela vårt folk att vi måste varaberedda att vidta även de impopulära och obekväma åtgärder som teniporärl kanvara nödvändiga. Jagär självfallel inte beredd att precisera vad som kan komma all behövas -eller om något skall behövas. Vi vet för litet om den kommande utvecklingen.Men till den arsenal som slår lill regeringens förfogande hör bl. a. höjdmervärdeskatt. Momsen är ett naturligt konjunk-lurpolitiskt instrument. Deborgerliga partierna har tidigare medverkiii lill att använda det instrumenteti konjunkiurslimulerande syfte. I en annan situation kan motsatsen bli aktuell- en efterfrågedämpande moms-höjning. Även sparstimulerande åtgärder av olikaslag kan komma i fråga - i första hand självfallet frivilliga, men insatser avannan natur kan ingalunda uteslutas. Avsåväl konjunkturpoliliska och statsfinansiella som energipolitiska skälframstår en utbyggd energibeskattning som ofrånkomlig, och regeringen ärberedd att lägga fram förslag i det hänseendet. Del beryktade bord som den nya regeringen går till -och somstatsministern också har talat om - är sannerligen inte någol dukat bord,där del bara är att ta för sig. Del här bordel är avätet, och notan liggerobetald kvar på bordel. Den nyti regeringens uppgift blir alt diska upp efterkalaset. Och notan, den får vi allii vara med atl betala. Skall kunnafullfölja sin välståndsutveckling - och del iir enligi regeringsförklaringen vårtmål - då är det, som det heter i regeringens deklaration, "en avgörandeuppgift att skapa balans i samhällsekonomin och stärkaden internationella konkurrenskraften". Det är obestridligt atl Sverigeunder producerat alltför litet. Vår konsumtion har betalatsgenom lån utomlands. Detta kan självfallet inte fortgå hur länge som helsl. Vimåste alltså producera mera. Och vi måste producera till relativt sett lägrepriser än vad vi gör . Vi kan i längden inte låna utomlands bara för attfinansiera en överförbrukning här hemma. En sådan politik leder ofrånkomligentill situationer som vår omvärld visar upp alltför många skrämmande exempel på. Somansvarig inom regeringen, herr talman, för den ekonomiska politik som måstebedrivas i vårt land har jag ansett del vara minskyldighet att beskriva den verklighet som regeringen mött under sina förstaveckor - en verklighet, vars problem vi hell enkelt är tvingade att ta itu med. Säkertkommer många av gammal slentrian att påstå att han svartmålarbara. Så har det ju ofta brukat låta. Men ligger valet bakom oss. Det slagsbeskyllningar fyller inle längre något syfte. är det vår skyldighet - ochmed ordet "vår" avser jag hela denna riksdag - att se verkligheten som den är.Strutsar blir sällan bra ekonomiministrar - och inte heller braoppositionspolitiker. Det säger sig självt att det är regeringen, och denmajoritet i som regeringen stödjer sig på, som har att bära ansvaretför den ekonomiska politiken. Vi har strävat efter all få det ansvaret.Väljarna har givit oss det. Och vi kommer inte alt vika från del. Men vi delaransvarei med denna riksdag i dess helhet. Närvi i regeringsförklaringen säger, att vi kommer att söka ett så brettsamförstånd som möjligt kring vår politik, är det alltså ord som vi verkligenmenar. Vi eftersträvar inga nya Haga-uppgörelser. Vi behöver dem inte. Men visöker än mindre den konfronlationspolitik som vi sett exempel på under tidigareriksdagar. Vi efterlyser en ansvarsfull opposition mot en ansvarsfullregeringspolitik. Och vi söker ett fast och förtroendefullt samarbete med deskilda intressen och parier som vårt samhälle bygger på. Vi söker sådantsamförstånd, därför atl verkligheten kräver det. Och landet behöver del. Medregeringsskiftet har gått in i ett nytt skede. Enpartisystemetsdecennier ligger bakom oss. Framför oss ligger som kommer att vitaliseraoch förnya vårt politiska liv, att stimulera den politiska debatten och öka detpolitiska intresset bland de enskilda människorna ute i landei. Vigår in i ett öppnare och friare klimat, i vilket enskilda människor, grupperoch organisationer kommer att få det lättare att bli hörda av makthavare iriksdag och regering, en atmosfär där tendenserna till centralstyrning ochbyråkratisering gradvis kommer alt brytas och förbytas i sin motsats. Vi kommeratt förnya politiken och att förbättra den. Vår uppgift är att lägga en fastgrund för kommande decenniers välfärds- utveckling och för en samhällsstruktur där gemenskapenskrav på solidaritet utgår från de enskilda medborgarnas valfrihet ochansvarstagande. på flera årtionden harSverige nu en regering ulan socialdemokrater. I andra länder har regeringarkommit och gått. I vårt land har många betraktat det som någol av naturensordning att ett och samma parti alltid skall styra. Mot den bakgrunden finns det självfallel både slortiförväniningar och många frågor kring det nya politiska läget. Vi är i övertygade om att den växling vidmakten som väljarna röstat fram kommeratt vara till fördel för det svenskasamhället och för vår demokrati. Det betyder inte alls att svensk liberalism står i någontotal motsättning till vad socialdemokratin representerar. Vi vet atl socialdemokraternagenom åren uträttat myckel för att säkra demokratin, öka tryggheten och göravårt samhälle mera rättvist. Vi vet också an avgörande värderingarom socialomsorg, förnyelse av arbetslivet och jämställdhet mellan kvinnor och män oftaförenar och socialdemokraterna. Men tror vi som liberaler alt samhället bliralllför stelbent och byråkratiskt om mycket makt samlas på få händer, omalllmer bestäms av stora företag, mäktiga organisationer och cenlralamyndigheter. Vi bör vidga mångfalden och sprida inflytandet lill mångamänniskor. Vi får inle skapa ett samhälle där del mesta av initiativ och beslutkommer uppifrån. Del fanns överhängande risker för alllnier av socialism,centralstyrning och byråkratisering om den gamla regeringen suttit kvar. harväljarna sagt nej lill en sådan inriktning av vårt samhälle. Läroboksförlagen kommer icke att förstatligas. När deanslällda får del i företagens kapitalbildning skall del ske i former som ärförenliga med en decentraliserad, liberal ekonomi. Sammiinvävningen av den politiskamakteliten och den ekonomiska makteliten kommer att motverkas. Staten skalldra upp ramar för förelagens verksamhel, inle placera sitt folk inne istorföretagens slutna styrelserum. Och vi måste nu la krafttag för att motverkaden utstampning av n-|indre, sjiilvsländiga förelag som varit så farligt snabbunder de sentisie åren. Jag har också goda förhoppningar om an den deball omkollektiv-anslutningen som skjutit fart inom socialdemokratin efter valei såsmåningom skall leda till att man beslutar avskaffa denna form av medlemsvärvning.Även lill socialdemokraterna, som gjort så stora insatser för all fördjupademokratin, bör människor söka sig av fri vilja, inte anslutits med tvång. Regeringsskiftet kommer också all leda till en biitirepoliliski kliniiii och en viialare deball här i landei. Det finns alltid riskerför likriktning och anpassning när makthavarna ständigt är desamma, aldrig bytsul. Och närbara ett parti får chansen iill prakiiski visa vad det vill och vad det dugerlill är del län att sprida falska myter om vtid de andra partierna står för. hiir drivit en annan tes efter valet. Enligthonom och andra skulle regeringsskiftet leda lill ett lystnadens och denborgerliga konformismens samhälle. Pressen - tidningarna, massmedierna -skulle i ett slag övergå från iiit kritiskt grtinska till iiti kritiklöst hyllade styrande. Från liberala utgångspunkter kan jag omöjligen förslå densynpunkten. Massmedierna får inte ses som megafoner för partier eller mäktigaintressen. En liberal pressyn bygger på alt journalislernas främsta förpliktelseär alt dra fram och redovisa verkligheten för sina läsare. De skall inte gå ipartiernas ledband. Del gör de inte heller. Svenska massmedier ochjourntilisler känner i regel ansvarei alt ge en fri och mångsidig information,all granska de mtikihavande och värna enskilda människors rätt. Vi känner vårt ansvar att ge del ekonomiska stödtill pressen som är nödvändigt för att den skall kunna bevara sin mångsidighet.En liberal kultur- och massmediapolilik bygger just på viljan lill frihet ochmångfald. Många skiftande röster skall höras i debatt och samhällsliv. Frihetenskall värnas och vidgas. Informationen bör vara bred och öppen.