prot · G00963 · 1976-12-31 00:00:00 — Delhär är direkt hämtat ur del förslag som verkställande direktören lade fram förstyrelsen och som de fackliga företrädarna ställde sig helt bakom. Styrelsenantog förslaget, om jag kommer ihåg rätt, . Det är till delförslaget som vi säger ja. Och del är klart all vi då säger: Om vi fårtillfälle alt på nytt komma i regeringsställning skall vi fullfölja del härprogrammet. Del ligger nämligen i linje med vad vi beslutade om i juni ifjol-Vi har accepterat att det blir en tidsförskjutning. säger också herrÅsling atl man skall bygga 80. Kan vi då intevara överens om alt man bör hålla den påböriade planeringen forellämnesstålverk äjour med utvecklingen och ha en sådan beredskap atl vi kan sättai gång så snart vi har tagit ställning till de investeringsprojekt som man nuförbereder i ? Det var en intressant deklaration som i gavkammaren. Den innebar ju att håller fast vid den planering somen enhällig NJA-styrelse gav uttryck för. Det innebär i klartext - della glömdemöjligen i att upplysa kammaren om - elt uppskov medStålverk 80 lill dess marknadssituationen gör denna investering försvarbar.Det är i anslutning till den linje jag företräder, och det ber jag alt få lackaför. Men jag tycker att i nu måste klara ut begreppenmed sina partivänner - med i , med dem som gicki demonstrationståget i , ja, över huvud tagel med dem som säger atl om man händelsevis vinner valet skall planeringen la vid föromedelbar start av 80, 1dag vet man att perspektivet är mycket längre. Marknadssituationen i världensstålindustri är sådan all propagandistiska målsättningar av den här karaktärenkan ge folk illusioner som är bedrägliga. Sådant kan komma att störa delviktiga arbete med atl få NJA på fötter som pågår. Det är alltså ett myckettungt ansvar som de lar på sig som driver denna ensidiga, onyanserade ochorealistiska agitation. Jag noterar med tacksamhet att i Ljungbyinte tillhör dem, men jag vill be hjälpa lill med alt upplysasina partivänner om all man här leker med elden och att della är för allvarligtalt bedriva pro-pagandaulspel omkring, eflersom del gäller människorssysselsättning i en bygd där vi har stora problem med att skapa sysselsättning. Låtoss enas omkring uppgiften att rekonstruera NJA lill ell förstklassigtstålföretag. Låt oss också bygga ut NJA med de näraliggande tekniskainvesteringar som del finns motiv för atl la itu med. Låt oss sedan också,parallellt därmed, lösa sysselsättningsproblemet i i enlighet med dedirektiv lill Norrbottensdelegationen som har utfärdats och som jag vet har enkompakt uppstötlning bland länsmyndigheterna i . Låt oss konstruktivtangripa sysselsättningsproblemen utan biavsikter om kortsiktiga och temporärapolitiska vinster, som ändå inte har någonting med realism all göra. i (s) kort genmäle: Ett sådant projekt som etl siålämnesverk måste bedömas i etl merkonjunklurneutrall perspektiv. Vi är medvetna om att stora svårigheter rådervid NJA . Därför har vi ställt oss bakom NJA-styrelsens förslag. Men vihar därför inte uppgivit tanken på atl man skulle gå längre i vidareförädlingav vår malm. Då måste man fullfölja planeringen för atl kunna bygga ettämnesverk så skyndsamt som möjligt. Om den nuvarande regeringen säger nej sådan planering är del rimligt att vi ullalar alt vi, om vi kommer lillregeringsmaklen , skall påböria en sådan planering, för att såskyndsamt som möjligt och med beaktande av vad som då har gjorts i fråga om rekonstruktionav NJA - del är ju ändå lill dess - försöka få del här ämnessiålverkeibyggt . Bortseinte ifrån, , atl del är konkurrenskraften i den svenska järn- ochhandelsstålindustrin som tyvärr lill dels har gått förlorad genom alt vi underde inte har investerat i den omfattning som hade krävts föratt bibehålla våra möjligheter att konkurrera på ett effektivt sätt. Jagläser i Vårl NJA, tidningen för personalen på , en intervju medrepresentanter för det finska företaget järnverk. Vederbörandesäger att de inte har några svårigheter med avsättningen av sina produkter. Delhänger samman med, säger man, att "vi har en toppmodern utrustning, vihar byggt i rätt tid till rätta priser och vi har investerat".- Tyvärr har vi missat del. kommer - det är jag övertygad om - atlfå just den rapporten från den utredning som pågår. Delär därför vi inriktar oss på all bygga ul ell ämnesverk så skyndsamt sommöjligt. Men vi vill inte komma i konflikt med styrelsen och den verkställandeledningen där uppe. är mina partivänner helt införstådda med. Del finnsingenting som skiljer oss åt i det avseendet. Låt mig bara säga några ord om strukturfonden, som tydligenhelt har missuppfattat. Strukturfonden inrättas självfallet såsom enkontinuerlig fond med växande kapitaltillskott. Vi har föreslagit 750 miljonermed den finansieringsmelodik som vi har rekommenderat. Men fonden är inteavsedd alt klara alla problem, exempelvis dem vid varven eller dem vid NJA. Vihar inte föreslagit alt strukturfonden skall användas för atl klara de 1,8miljarder som vi nu för över lill NJA. Del får vi ta i särskild ordning. Menom vi hade haft strukturfonden, , hade vi säkerligen kunnat varaöverens om atl ge glasinduslrin del den nu behöver. ger ni för knapphändigt,därför alt ni saknar ekonomiska resurser. Låt mig bara till vår diskussion om 80 säga all vi är medvetnaom att inte minst facket i - jag har själv haft tillfälle till samråd medfackets ledning där - är mycket angeläget om att vi inte nu inriktarvåra ansträngningar på andra projekt än dem som kan bidra till att stärka NJA:sproduktionsförmåga och göra det möjligt för NJA att prestera det godaarbetsresultat som de anställda är inriktade på alt uppnå. Alt på det sätt somskett driva en förnyad debatt om 80 har från densynpunkten bara en distraherande effekt och motverkar de ansträngningar som deanställda, facket och vi är beredda att stödja för atl stärka NJA. Del är detjag har reagerat mot och beklagar. Men jag fattar yttrande sometl i varie fall halvt avståndstagande från den agitation som förekommit omkringStålverk 80. Där har inte funnits den moderation beträffande inriktningen somherr här ger uttryck för. Låtmig lill sist säga några ord om strukturfonden. Del gäller alldeles uppenbarten insats som sträcker sig - det står i klartext i motionen. är som insatserna för strukturförändringar behövs, och det är därförjag har lillålil mig konstatera atl strukturfonden, sedd mot bakgrunden av deaktuella anspråken, är en ganska blygsam insats. Den vittnar om altoppositionen litet grand har förlorat kontaktenmed verkligheten, litet grand har glömt vad som ändå erfordras för att säkrasysselsättningen i svenskt näringsliv. Diskussionen har speciellt gällt de storaföretagen, men jag noterar med tillfredsställelse atl de mindre företagensproblem har berörts av många talare i dagens långa debatt. Detär med glädje jag som företagare konstaterar att den borgerliga regeringenvisar stor förståelse för den mindre och medelstora företagsamhetens betydelseför sysselsättningen i stort och speciellt för sysselsättningen i de mångamindre orterna runt om i landet. I allt har väl inte de olika partier som ingåri regeringen lyckats föra fram förslag som ligger dem varmt om hjärtat, dels pågrund av att det tar alt göra ett team av representanter för treolika partier, dels därför alt regeringen tillträdde så sent atl den i viss månvar bunden av den förra regeringens budgetarbete, dels därför alt del larbetydande tid alt ändra kurs med en så stor apparat som det här är fråga om.Att ändra kurs eller bromsa en supertanker lar som bekant sin lid, men manövreringenblir ännu mycket svårare när del är fråga om det svenska statsskeppet. Trotsall förståelse för de svårigheter som uppstått vid regeringsskiftet måste mångaav oss konstalera alt det i statsbudgeten och finansplanen finns punkter som vimåste beklaga. Jag syftar då främst på höjningen av löneskatterna.Löneskatterna ger visserligen betydande belopp lill våra gemensamma utgifteroch lill den sociala trygghet som vi alla är så måna om, men de skaparparadoxalt nog en ökad otrygghet för många människor, nämligen föralla dem som är verksamma inom de särskilt arbetskraftsiniensiva företagen. Detsägs visserligen alt löneskatterna utväxlas mot lägre lönestegringar, men detpåståendet är främst en teoretisk Sedanlöneskatternas tillkomst har vi haft världens största kostnadsstegringar förarbetskraften. Så hade naturligtvis inte varii fallet om löneskatterna hadelett till lägre lönestegringar. Direkta lönestegringar plus stegringar ilöneskatterna har drivit upp svenskt kostnadsläge till en nivå som är ett direkthot mot sysselsättningen och som är en av orsakerna till den ekonomiska kris vinu upplever. Många talare har konstaterat detta, och jag tycker det ärmotiverat. Varie krona mer som företagen skall belala lill sina anställdabetyder också höjda löneskatter i krontal räknat, därför att löneskatternautgår i procent av det utbetalda lönebeloppet. När sedan löneskatternasprocentsatser höjs förslår man alt situationen blir ännu allvarligare. Påförelagarhåll känner man en viss vanmakt inför löneskatterna -jag vill gärnakonstatera det. Man har en känsla av atl man i varie fall kan förhandla omlönerna. Men när del gäller den indirekta beskattningen, löneskatter ochsociala avgifter, finns det ingen förhandlingsmöjlighet. Delteoretiska systemet med en utväxling av löneskatterna mot löneökningar kanfungera endast i ett samhälle med statligt styrda löner, som exempelvis i deflesta sydamerikanska stater, där man har löneskatter på eller mer avlönerna. Men, herr talman, etl sådant samhälle önskar vi inte. Staten fåralltså inte blanda sig i avtalsuppgörelserna. Men då får den inte heller självbestämma om höjda lönekostnader via skatter. Erfarenhetenhar som sagt visat atl våra kostnadsökningar slagit världsrekord i takt medstigande löneskatter. Och dessa löneskatter har blivit en skatt på vårkonkurrensförmåga, en för svensk företagsamhet diskriminerande beskattning,som gynnar importen och försvårar exporten. Erfarenheten visar att systemet medlöneskatt bör avskrivas så fort som möjligt. Inom näringslivet reagerar maninte mot sådana sociala avgifter som är direkt förknippade med de människor somarbetar inom företagen - exempelvis ATP-avgifler och yrkesskadeförsäkring.Däremot anser man alt det inte är näringslivels sak atl betala exempelvisbarnomsorgen. Och man reagerar myckel starkt mot den allmännaarbetsgivaravgiften, som ju bara är en skatt på vår konkurrensförmåga. Löneskatternaär ytterst kännbara för förelagen. I milt eget förelag, ell manuellt glasbrukmed 115 anställda, som arbetar inom en bransch med hård utländsk konkurrensbåde på hemmamarknaden och på de viktiga exportmarknaderna, är den preliminäralönesumman 5,4 milj, kr,, vilken summa sedan belastas med ytterligare 1,75milj. De totala kostnaderna för de inom förelagelsysselsatta blir alltså för oss nära 7,2 milj. kr. För landels ca 300 000företag utgjorde lönebikostnaderna ca 3 500 milj. kr. 1977 får vi enlönebikosinad för riänstemännen och för arbetarna . Del ärhelt fastslaget. Är det under dessa förhållanden så underligt atl vi förväntaross förslag om successiv minskning av löneskatterna eller i varie fall ell slopandeav den allmänna arbetsgivaravgiften? Hålen i budgeten får fyllas på annat sättän genom försvagning av vår konkurrenskraft. Vi anser all inte har rådatl förlora fler marknadsandelar och fler arbetsplatser. Deflesta människor har genom massmedia fått höra talas om den allvarligakostnadsutvecklingen försvensk industri. Industriministern pekade här i kvällmycket på detta problem i sitt anförande. Men del är inte lika bekant hurallvarlig vinstutvecklingen varit och är för framför allt de mindre ochmedelstora företagen. Och ännu färre tänker på atl denna utveckling påverkardet nödvändiga och ständigt pågående arbetet med underhåll och modernisering avproduktionsapparaten. Förfamiljeföretagen, dit det stora flertalet av mindre och medelstora företag hör,utgör dessutom förmögenhetsskatten en broms som blockerar investeringarna. Denorimliga förmögenhetsbeskattningen har gång på gång påtalatsfrån vårt håll, men den socialdemokratiska regeringen har inte velat lyssna pådet örat. Och situationen har bara förvärrats under regeringen sista år.Enligt framlagda kalkyler kostar det fem gånger mer i skatt jämförtmed att investera . för elt familjeförelag som värderas till1 milj. kr. Pengar som plöjs ned i förelagen och alltså i själva verket bara ärell arbetsredskap ökar ju förelagarens förmögenhet - ordet förmögenhet vill jaghär sälla inom citationstecken - och därmed stiger hans för-mögenhetsskatl.Enligt kalkylerna skulle ägarens förmögenhetsskatt stiga med , på grundav ökat värde hos företaget. Men för alt belala dessa . måsteföretagaren ta ut ytteriigare . ur företaget, dvs. inte mindre än 17,av det investerade beloppet. Jag menar atl ytterst få om ens någotfamiljeföretag kan räkna med en avkastning på på en investering. Detär uppenbart all också förmögenhetsskatten får en s. k. Pompe-ripossaeffekt fören företagare. För atl hålla investeringsviljan och framför alltinvesieringsförmågan uppe måste därför reglerna för förmögenhetsbeskattningenändras så att del blir en klar skillnad mellan skatten påkonsumtionslillgängligl kapital och sådant kapital som endast är ett arbetsredskap.Allt detta har f ö. framhållits i en motion till årets riksdag med mig självsom första namn. Vi väntar ivrigt på etl förslag i denna riktning. Det talades för en del år sedan, som väl kammarens ledamöter erinrarsig, ganska mycket om de s. k. övervinsterna. är det kanske riktigare atttala om undervinster, dvs. så låga vinster alt de inte räcker lill förföretagens investeringar. Jag nämnde etl exempel som visade hurförmögenhetsbeskattningen är en broms för familjeföretagens investeringar. Menäven de stora börsnoterade bolagen har bekymmer. Aviseringar om permitteringarunder senare tid och varsel om nedläggning talar sitt tydliga språk. Nuskall del emellertid villigt erkännas alt svårigheterna för svenskt näringslivinte enbart bottnar i den enligt vår mening olyckliga närings- politik som fördes underregeringen sista år. Den djupa internationella konjunkturnedgångenspelar givetvis också en betydande roll. När man talar om att vi trots dennainternationella nedgång lyckats upprätthålla sysselsättningen är detemellertid en sanning med en viss modifikation. Vi har tagit hand om en stordel av våra arbetslösa, men vi har inte kunnat bereda dem plats i öppnamarknaden, vilket de helst önskar. Officielltvar arbetslösheten , men var totalt125 000 personer sysselsatta inom beredskapsarbete, arbetsmarknadsutbildning,skyddad och halvskyddad verksamhet osv. Härtill kommer att antaletförtidspensionerade uppgår till ca 300 000, bland vilka det finns åtskilligasom fått förtidspension av arbeismark-nadsmässiga skäl. Lägger man till deltaalla de - kanske oftast hemmafruar - som vill ut i arbetslivet men anser detmeningslöst atl söka jobb, då blir den verkliga arbetslöshetssiffran betydligthögre och kanske ingenting atl skryta med om man ser det ur europeisksynvinkel. Den låga arbetslöshetssiffran - den officiella alltså - visar mervår vilja atl ta hand om de arbetslösa än vår förmåga alt ge dem sysselsättningi den öppna marknaden. Många av dessa arbetslösa skulle säkerligen kunna fåjobb om bara vår konkurrenskraft kunde hållas uppe. Del är ytterst påkonkurrenskraften del kommer an om vi skall kunna skapa jobb. Visar parterna påarbetsmarknaden inte del ansvar som situationen kräver, då måste regeringentyvärr ta till en allt annat än smaklig medicin. Kanske blir det nödvändigt attlåta kronan söka sitt rätta värde på världsmarknaden. Jag vill konstatera atl vi, om vi vill ge de arbetslösa jobb,öka våra investeringar och återvinna - vilket är ytterligt nödvändigt - deförlorade marknadsandelarna, måste vidta ytterligare åtgärder uiöver dem somföreslagits av regeringen. Men jag förstår också att man inte kunnat gå längremed tanke på den korta tid som stått till buds. Del sägs ju ofta i olikasammanhang alt vår lid är en brytningstid, I varje fall blir det här året ettbrytningsår inom vår ekonomiska politik. Vi måste därför definitivt ändra denolyckliga ekonomiska politik som förts av den föregående regeringen. Delär som sagt en svår process alt föra det svenska statsskeppet genombränningarna på ny kurs. Men jag hoppas livligt alt den nya kursen skall varaklart utstakad . Underdella anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Varie enskild människas rätt till arbete är grunden för deldemokratiska välfärdssamhället. samhälle är så rikl alt del kan tolereradet enorma slöseri som arbetslöshet innebär. För den enskilde betyderarbetslöshet inte bara minskade inkomster och lägre levnads- standard utan kan ocksåbryta ner självkänslan och människovärdet. Därför har socialdemokratin alltidsatt sysselsättningen främst i sin politik. Justnu är oron mycket stor ute i landet. Människor frågar: Hur skall del gå medmilt jobb? Kommer också jag att permitieras eller sägas upp? Oron är befogad.Varslen om nedläggningar och permitteringar duggar tätt. Med förvåning kundejag konstatera all herr industriministern inte med ell ord tog upp dedagsaktuella problemen, människors situation i , i osv. Hannämnde ingenting om dessa problem. Vilkaär orsakerna till denna situation? Om man lyssnar på och läser finansplanen - etl vackert exempel påsjälarnas gemenskap - är det helt klart att det är löntagarna som är deverkliga bovarna i dramat. Det är inte bara lögnaktigt. Del är också en direktutmaning mot lönlagarna och deras fackliga organisationer. Vikommer också ihåg den stackars metallarbetaren från valrörelsen, han som inte hadefått del bättre under 1970-talel. Vi minns kanske alla . helt plötsligt är problemet all den stackars metallarbetarenhar del alltför bra. Han som hade det så uselt före valet får nu stränga orderav den borgeriiga regeringen att hålla igen på sina lönekrav. Arbetslöshetenoch strukturomvandlingen är ännu mer omfattande ute i än i . Manskulle då vilja fråga: Menar den borgerliga regeringen med sitt sätt åttresonera atl det också i dessa länder är lönlagarna som orsakatstrukturproblemen, fast deras löner där ligger betydligt lägre än i ?Det talas om att vi borde komma ned till kostnadsnivå, vilket iklartext skulle innebära alt den svenska arbetaren skulle sänka sin lön medungefär 30 96. Detvar skrämmande att lyssna på beskrivning av det svenskaarbetslivet. Jag hörde honom inte med ell ord nämna den effektivitet ochkunskap som finns hos de svenska arbetarna och tjänstemännen. Han beklagadesig över löneskatten. Jag hörde hur han sade att företagarna i viss mån villbetala arbetsgivaravgifter men inte vill vara med och betala någonling när delgäller barnomsorgen. Man får vara glad över att och hans partiinte har det avgörande inflytandet i den borgerliga regeringen. Nej,hotet mot sysselsättningen har andra och betydligt mer komplicerade orsaker.Framför allt är det strukturfrågorna som står i förgrunden. Många har i dagensdebatt tagit upp dessa frågor. Jag vill bara peka på ett uppenbart hot mot sysselsättningen,nämligen den borgeriiga regeringens handfallenhet inför strukturfrågorna, dessideologiska motvilja mot en planerad hushållning och mot en effektivarestyrning av det privata näringslivet. HerrÅsling sade alt vi har en fackföreningsrörelse som är öppen för realiteter. Dåväntar sig också den svenska fackföreningsrörelsen alt vi har en regering sominte är handfallen inför realiteterna. Det är självklart alt oronpå arbetsplatserna är stor. myckel välekonomiministerns lovsång till "kapitalismens självläkande krafter".Där har man lyssnat på "Ahlmarkdoktrinen", som säger atl vi skalllita till företagens sociala ansvar. Där minns man den nuvarandehandelsministern, som i valrörelsen tyckte att staten inte skulle lägga sig iom gick dåligt. Del var inte precis samma inställning som vi här hördeatt har. Mot denna bakgrund är det inte egendomligt om människorär oroliga. Och ytterligare en källa till oro är atl vi vet alt del i förstahand är de svaga grupperna i samhället som drabbas hårdast när sysselsättningensviktar. Det är kvinnor ulan yrkesutbildning, ungdomar och äldre personer medarbelshinder osv. Avbudgetpropositionen verkar det som om den nya regeringen accepterar att det ärkvinnorna som skall utgöra en buffert och ta stötarna när efterfrågan påarbetskraft minskar. En sådan passivitet kan vi från socialdemokratiskt hållaldrig acceptera. Om det blir så som finansplanen förutsätter -ja, då måstekraven skärpas på ytterligare förfining och förstärkning av vårarbetsmarknadspolitik. Som så många andra har sagt här tidigare kan vi inteacceptera atl samhället bara skall vara kapitalels städgumma, när det socialaansvar som talar om inte räcker lill. Och samhället och defackliga organisationerna måste få bättre insyn och större inflytande inne iföretagen. Vi kräver att de svaga i samhället inte skall behandlas som enkonjunkturbufferi. De har rätt alt kräva solidaritet av samhället. Regeringenhar nu presenterat etl sysselsättningspaket med på del hela laget utmärktaförslag, som på många punkter uppfyller de socialdemokratiska kraven. Densaken har flera talare konstaterat här . Det är glädjande atlborgerligheten i regeringsställning har övergivit sitt traditionella motståndmot den riktade arbetsmarknadspolitiken. När de borgerliga äntligen kommer ikontakt med verkligheten verkar del som om det blir en näst intillsocialdemokratisk profil på deras konkreta förslag. Och det är utmärkt! Mendet räcker inte. Därför måste man nu kräva: Sluta upp atl lila lillkapitalismens självläkande krafter och företagens sociala ansvar! Sluta attutmåla statliga insatser som om de vore ell hot mot friheten, vilket ni på denborgerliga sidan gjorde i valrörelsen! Sluta med slagorden och la i ställetett klart, rejält ansvar för de människor och de jobb som är i fara! Det ärdags all borgerligheten överger sin ideologiska motvilja mot statliga.insatseroch äntligen inser att de strukturproblem som vi slår inför är så stora att detbara är staten som kan lösa dem. Kapitalismenoch de självläkande krafterna är inte någon lösning; det är de som ärproblemen. Del ärnaluriigt atl acceptera sysselsättningen i ekonomiska termer.Men vi får aldrig glömma att det är enskilda människor, deras jobb och derasfrihet, som det handlar om. Och kommer meddelanden om nedläggningar ochpermitteringar som chockbesked. Människors framtid slås i spillror genom besluti ett direktionsrum. Egnahem blir värdelösa genom några ord från en mäktigkapitalägare. Alltför många svenskalöntagare är för sin trygghet och framtid beroende av beslut somfattas av ett fåtal privata kapitalägare. Det kan vi inte längre acceptera.Löntagarna måste ges rätt atl vara med och la ansvar för sin framlid genommedbestämmande och delaktighet i företagens kapitaltillväxt. I många branscherberor problemen på alt kapitalägarna inte har tagit sitt ansvar. De harunderiåtil alt investera, och förelagen har körts i botlen. Skillnadenmellan socialdemokratisk och borgeriig sysselsättningspolitik, framför allt pålång sikt, framstår ännu klarare i den debatt vi har lyssnat till . Delborgerliga alternativet är fortfarande alt förlila sig på de självläkandekrafterna och marknadskrafterna. Socialdemokraterna hävdar nu som tidigare attdet måste vara samhället som har huvudansvaret för sysselsättningspolitiken. Jagär övertygad om alt löntagarna i det här landet - om de hade haft ansvaret ochmakten - inte skulle ha tillåtit en sådan ansvarslös politik. Det är deras jobboch deras trygghet det gäller. De skulle därför aldrig ha gått med på enpolitik som undergräver företagens livskraft. Därför,herr talman, är den ekonomiska demokratin inte bara ett sätt att återupprättaarbetets värde. Den är också en trygghetsreform för den enskilde löntagaren. () kortgenmäle: