prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — partiet gör att det kännsså mycket mer värdefullt att ha den bostadspolitiska grund som presenterats avden nya regeringen. HerrJANSSON (s): När man efter stor spänning äntligen fick ta del av den nya regeringensregeringsdeklaration, förstod man att det var under stor vånda som dettaaktstycke tillkommit. På några punkter kan man emellertid medtillfredsställelse konstatera att borgeriigheten fullföljer socialdemokraternaspolitik. Vinoterar nämligen bl. a. att den femte semesterveckan finns inskriven iregeringsdeklarationen och att alla ungdomar skall erbjudas antingen arbeteeller praktik och utbildning. Detta är direkta plagiat av det valprogram somsocialdemokratin och fackföreningsrörelsen gick till val på. På dessa punkterkan man alltså konstatera att den kapitalistiska regeringen har för avsikt attgenomföra socialdemokratins vallöften, vilket är utmärkt. Manfår faktiskt, herr talman, ett intryck av att borgeriigheten har betydligtlättare för att - på vissa punkter i varje fall - genomföra våra vallöften änatt infria sina egna. Man kan möjligen göra den kommentaren att det i så fallvar ganska onödigt att byta regering, eftersom socialdemokratisk politikbedrivs bäst av socialdemokraterna själva. Iövrigt kantas dock den nya regeringens väg av idel brutna vallöften redan efternågra veckor. svek i kärnkraftsfrågan har omvittnats mycket idenna debatt, och det är ju mer än ett brutet löfte. Efter att ha satt gränsenför "dagtingandet" till anser nu den nye energiministern,som är mer CUF-are än minister, att nästa gräns skall sättas vid Forsmark 3.Olof anser att eljest skall lämna regeringen. Detär alldeles uppenbart att misstron mot bland de aktivakärnkraftsmotståndarna är närmast total, som alla de som försin sysselsättning och utkomst är beroende av det energipolitiska beslutriksdagen fattat med stor majoritet känner oro för framtiden. Mendet är inte bara då det gäller kärnkraften som olika intressen känner sigsvikna av den kapitalistiska regeringen. De höginkomsttagare som förväntade sigmaximering av marginalskatterna till 50 96 i enlighet med löftenletar förgäves efter sådana besked i regeringsdeklarationen. Detsamma gällerlöftena om att folkpensionen skall vara skattefri i alla inkomstlägen, oavsetthur höga inkomster pensionärerna har i övrigt. Något sådant förslag förs intefram. De som röstade på och i hopp om att få ett vårdnadsbidragpå . som förstärkning i familjebudgeten får titta i stjärnorna eftersina extrapengar. I stället har regeringen "knyckt" ivårt förslag om en utbyggd föräldraförsäkring, ett förslag som undervalrörelsen betecknade som "gammelhögerpolitik". Det gör man nu tillsitt, då man misslyckas med att komma överens om någonting annat. Vi har naturligtvis ingetemot att de borgeriiga partierna sviker sina vallöften på dessa punkter,eftersom deras ursprungliga förslag var ojämlika, för att inte sägareaktionära, till sina verkningar för det stora flertalet medborgare i landet. Vadsom emellertid är mest skrämmande, som jag ser det, i den nya kapitalistiskaregeringens deklaration är den fullkomliga avsaknaden av ett reellt program försysselsättning och välfärd. Där sägs, som många har poängterat tidigare, inteett ord om de stora strukturproblem som möter inom olika branscher och företagi landet. När nu strukturproblemen hopar sig i , i ,i , inom textilindustrin, varvsindustrin osv., då står den nyaregeringen idet närmaste handfallen. Närden nye industriministern . Åsling intervjuats om dessaproblem har hans stående svar varit, att regeringen"förutsättningslöst" skall pröva de uppkomna situationerna. Han användei debatten här i kammaren samma formulering. Det är dettaförutsättningslösa i den nya regeringens sysselsättningspolitik som är det mestskrämmande. Den socialdemokratiska regeringens närings- ochsysselsättningspolitik byggde nämligen på förutsättningen att klarastrukturproblemen och så långt möjligt trygga jobben åt människorna i utsattabranscher och orter. Någon sådan förutsättning bygger uppenbariigen inte enborgerlig sysselsättnings- och näringspolitik på. Här skall tydligen de friamarknadskrafterna få ökat spelrum, och det är detta som oroar oss. Den nyeindustriministern säger visseriigen att det i första hand är de tidigare ägarnasom är skyldiga att känna sitt ansvar och trygga jobben för de anställda,exempelvis genom annan lokalisering, när de lägger ned verksamheten på en ort.Ja, det låter sig sägas. Vi har erfarenheter av hur det brukar bli, bl. a. frånSkaraborgs län. Vi tyckte också för vår del att hade ett ansvarför de anställda vid i , men vi blev djuptbesvikna. Privatkapitalet svek som bekant , och staten fick träda tillför att trygga jobben för de anställda och rädda det lilla samhälletsfortbestånd. Industriministernkommer att få möta många sådana här problem, och då gäller det att hahandlingskraft nog att ta sig an problemen i den ordning de anmäler sig. Härgäller det inte bara att vara "förutsättningslös". Här gäller detatt ha en vilja. Underrubriken skriver fil. i det senaste numret av en intressant betraktelseöver den nya regeringens framtid och möjligheter. Efteratt ha konstaterat att vi fått en borgerlig regering, efter nära ett halvsekelav socialdemokratiskt maktinnehav, så gör vissa jämförelsermellan den situation som rådde 1932 när socialdemokratin trädde till och deförhållanden som råder nu när de borgeriiga tagit över makten. Så här sägerhan: ", när socialdemokraterna kom i regeringsställning, varväriden just på väg att med möda resa sig ur en djup arbetslöshetskris. Sverigehade kommit in i depressionen långt efter de storaindustriländerna; arbetslösheten blev långt mindre omfattande här och krisenövervanns snabbare." Sedan har en förklaring varför vi lyckadesså bra. Han fortsätter: "Socialdemokratin hade moderna idéer om hur man bekämpardjup depression och vidtog åtgärder som var ägnade att minska arbetslösheten.Partiet påbörjade också ett socialt reformarbete som framstår somutomordentligt framsynt och framstegsvänligt för praktiskt taget alla svenskamedborgare. Dessa insatser" - säger vidare - "är säkert,tillsammans med Per roll som samlande gestalt under kriget, viktigaförklaringar till partiets starka ställning i svensk politik alltsedandess." Isin fortsatta analys säger följande: "De borgeriiga kommer tillmakten i ett läge som liknar 1932 i vissa avseenden. Västvärlden är just på vägatt resa sig ur den djupaste arbetslöshetskrisen sedan detta år och haräven nu flutit ovanpå i någon mån." Sedanställer frågan om dessa förhållanden kan komma att stärka deborgeriiga partiernas ställning på såsom hände med socialdemokratinpå . "Sannolikhetenför detta är nog liten", tror och fortsätter: "Förutom attden just genomgångna krisen i västvärlden inte alls är av samma dignitet somtrettiotalets, har den ju nästan helt undgått att drabba dagens svenskar somindivider. Lagerstöd, Åmanlagar, efterfrå-gestimulans och upplåning utomlandshar inneburit att följderna dels burits mera solidariskt av folkhushållet, delsskjutits ." HerrLundgren tror inte på någon politisk-psykologisk effekt till de borgerligapartiernas förmån. Han tror att det skulle vara bäddat för stora bekymmer förden borgeriiga regeringen. Dåvill det ju till, herr talman, att man har den handlingskraft som behövs föratt tackla de problem som dyker upp. Fördet första tycker jag att uttalande är ett öppet erkännande avatt socialdemokratin fört en politik som i hög grad gynnatdet stora flertalet av svenska folket och av att man på ett skickligt sätthållit vårt land utanför omvärldens stora kriser. Fördet andra kan man, herr talman, tolka den uppsats skrivit som enuppmaning till den nya regeringen att nu är det att börja regera. Inledningsvis vill jag först peka på att vi även i årets valrörelsefått höra politiker och företrädare för skilda intresseorganisationer, bl. a.för vissa företagarorganisationer, , , ja, månadefter månad fortlöpande använda sig av ett hatiskt språkbruk. Det är därförglädjande att , när valrörelsen är över, i stor utsträckning också de värstaokvädinsorden försvinner ur det politiska språket och att vi återigen kan fölyssna till vårt vanliga vardagsspråk. Jag är övertygad om att demokratinskulle må väl av att vi så långt som möjligt söker använda detta språk även iden redan nu påbörjade 8 protokoll 1976/77:18-19 valrörelsen inför kommandeval. Förarbetarrörelsen är självfallet högerframgångarna i årets val mycket beklagliga,kanske framför allt beroende på att det visar sig vara möjligt att vinna gehörbland så stora delar av väljarkåren för, som jag tycker, reaktionära idéer ochen medveten spekulation i missnöje. Det är dessutom mycket beklämmande attdessa högerkrafter i inte så ringa utsträckning lyckats vinna röster på atttackla solidaritetstanken. Detta gäller inte minst i de delar av vårt land därmänniskorna har det som bäst. Mot denna bakgrund kan vi än en gång slå fast attdet är betydligt lättare att gå fram i ett val genom att piska uppmissnöjesstämningar än genom att redovisa konkreta handlingsprogram. Vikänner alla till att de borgeriiga partierna före valet inte hade någon somhelst möjlighet att gemensamt arbeta fram ett borgeriigt regeringsprogram. Menefter valet lyckades ett fåtal borgeriiga politiker att med personligamedhjälpare utarbeta regeringens handlingsprogram. De många kompromisserna iregeringsdeklarationen är inte precis ämnet för dagen hos många sviknaborgeriiga väljare, men det är inte fridlyst -även om de borgeriiga tidningarnagör sitt bästa. Vi kommer absolut inte att glömma taktiska spel omkärnkraften i slutskedet av valrörelsen. Alla minns upprepadeförsäkring att han sanneriigen inte skulle dagtinga med sitt samvete för att fåen statsrådspost. Idetta beklagliga taktikspel deltog också och moderata samlingspartiet.Dessa partier visste naturligtvis redan då att en kompromiss var nödvändig, menföre valet ansågs det inte lämpligt att tala om sakläget för väljarna. Det ärklart att detta, inte minst när det gäller förtroendet för vår demokrati, ärsynnerligen allvariigt. Det måste finnas en målmedveten strävan hos oss allaatt skapa förtroende för vår representativa demokrati, annars fungerar deninte. Medtanke på det dåliga utgångsläget, kampanjer från enskilda personer ochkapitalstarka grupper inom näringslivet, gjorde socialdemokratin ändå en fininsats. Det var verkligen starkt att i slutspurten vända de så länge besvärandeopinionssiffrorna. Förklaringen ligger till stor del i den aktivitet som desocialdemokratiska valarbetarna utvecklade, inte minst på arbetsplatserna. Mentyvärr räckte det inte till för att vända kurvan helt och ge arbetarrörelsen ettvälförtjänt segerval. Fortfarandeär dock arbetarrörelsen den numerärt största organisationen i landet.Rörelsens ställningstaganden har haft och kommer att ha stor betydelse för denfortsatta samhällsutvecklingen. har vi också all anledning att känna ossbåde glada och tacksarnma över de reformer som genomförts under de gångna åren.Det har skett genom ett socialt reformarbete som nästan saknar motstycke påandra håll i väriden. Friheten för den enskilda människan har blivit större ännågonsin tidigare. Demokratin har byggts ut på det ena området efter det andra.Utvecklingen har medfört att vi kunnat riva den ena klassmuren efterden andra. är det helt enkelt så att de bor- gerliga partierna i sinregeringsdeklaration staplat sina slagord på varandra. Det är ett grumligthopkok av de olika partiernas stridiga , säger tidningen. OlofPalme har också rätt när han med skärpa har kritiserat regeringsdeklarationenpå flera centrala punkter, t. ex. beträffande strukturproblemen inomnäringslivet, bristen på intresse för folkrörelserna och de föreslagnaskattelättnaderna för företag och höginkomsttagare. LiksomOlof anser jag att den borgeriiga regeringen helt har gått förbifolkrörelsernas betydelsefulla insatser i samhället. I detta sammanhang villjag därför understryka att arbetarrörelsen är angelägen om att såvälproducentkooperationen som konsumentkooperationen även i fortsättningen skallfå goda möjligheter till utveckling. Kooperationenär en demokratisk folkrörelse, med en djup ideologisk samhörighet med de storafolkrörelserna. Den ägs av medlemmarna, och dess viktigaste uppgift är atttjäna dem. Även en borgerlig regering, där med en starkförankring i producentkooperationen ingår, borde verkligen ha skäl attifrågasätta, om det finns plats för likgiltighet när det gäller kooperationensutveckling . Därför bör den nya regeringen ge besked om hur den serpå folkrörelsernas verksamhet. Iregeringsdeklarationen informeras bl. a. om att förslag kommer att läggas framom vissa lättnader i fråga om arbetsgivaravgifter samt ändrade skatteregler förfamiljeföretag. Som kammarens ledamöter känner till, så har det tidigareframförts förslag om att företag med mindre än fem anställda skall slippaarbetsgivaravgift. I detta sammanhang vill jag peka på att dagligvaruhandelnfortfarande är utpräglat småföretagsbetonad, trots de nedläggningar som har skett.Enligt långtidsutredningen utgör företag med färre än fem anställdaomkring 80 96 av det totala antalet företag. Motsvarande andel inom varuhandelnsom helhet är 70 96. Jag vill vädja till regeringen attinte lägga fram ett sådant förslag för , ty om så skulle bli falletfår folkrörelsen konsumentkooperationen ett allt svårare konkurrensläge. Detskulle nämligen helt enkelt betyda att en privat affärsman med samma antalanställda som på andra sidan gatan skulle slippaarbetsgivaravgift, medan konsumtionsföreningen skulle få fortsätta att betalaavgift som . Det kan inte vara en konkurrenspolitik som överensstämmermed samhällets intentioner. Iregeringsförklaringen finns ingen markerad vilja att ta itu med strukturproblemeni de tunga och utsatta branscherna - stålindustrin, varven, textil- ochbeklädnadsindustrin. har också rätt, när han i sitt uttalande påfredagen pekade på denna lucka i texten, skriver . Frågan om hursysselsättningen på lång sikt skall tryggas måste vara en central arbetsuppgiftför varje regering. Det är fråga om ett regeringsarbete som kräver åtgärder påen rad olika områden. Det råder inget tvivel om att ett litet land som vårt kanfå stora svårigheter att klara målet med höjd sysselsättning i en värld därregeringar prioriterar andra frågor än sysselsättningsfrågorna. Jag trorknappast att den bor- gerliga regeringen kommeratt gå i land med uppgiften att trygga arbete åt alla arbetstagare.Erfarenheten från den gångna månaden visar att den är splittrad inbördes ochtydligen även hårt bunden till gamla idéer om marknadskrafternas fria spel.Industriministern får därför med säkerhet stora svårigheter att klarastrukturomvandlingens konsekvenser för de enskilda människorna. harju här på ett, enligt min mening, utmärkt sätt skildrat situationen iGöteborgsområdet, där det verkligen kommer att krävas insatser frånregeringens sida. För att den framtida sysselsättningen skall kunnasäkerställas behövs en plan som måste bygga på helt andra värderingar än de somnu tydligen präglar den sittande borgerliga regeringen. Tillsist: Arbetsmarknadsläget i mitt hemlän är bekymmersamt, och det måste ifortsättningen ägnas all uppmärksamhet. Det allmänna läget för länetstekoindustri och den senaste tidens händelser - däribland även regimskiftet -har tydligen ökat svårigheterna för fiera företag och skapatsysselsättningsproblem för de tekoanställda i , och Mullsjö.Omstruktureringen av varven påverkar flera av länets industrier. Mest kritisktär läget vid Bruk med 70 anställda. Här vill jag för andra gångenrikta en vädjan till regeringen och i detta fall be den att bevilja ForsviksBruk erforderiigt lokaliseringslån, så att företaget kan fortleva och arbetet tryggasför personalen. Sombekant drivs anläggningen i med av anvisade medel, Destatliga anslagen för driften av verksamheten räcker endast fram till julimånad , och här vill jag för tredje gången rikta en vädjan tillregeringen: Ge personalen vid ett positivt besked om fortsattsysselsättning vid verket. Avmin kortfattade redovisning över näringslivs- och arbetsmarknadssituationen iSkaraborgs län framgår att läget är bekymmersamt. Vi måste därför kunna räknamed att regeringen med stor uppmärksamhet kommer att följa utvecklingen i länetoch vidta nödvändiga näringspolitiska åtgärder. (vpk): Det är ganska typiskt att debatten om barnen kommer i slutet av en långallmänpolitisk debatt. Barnen är ställda på undantag i samhället. Det svenskasamhället är fortfarande barnförbjudet. Det borde vara tvärtom. Barnen är engemensam tillgång för oss alla. Och barnen symboliserar framtiden. Dem borde vii stället placera i första rummet. Det är aldrig kartlagt hur många nyckelbarndet finns, hur många påsbarn det finns, hur många barn som lämnas utan riktigomsorg. Men vi kan dra ganska säkra slutsatser om vi ser på tillgången pådaghems- och fritidshemsplatser och jämför antalet med hur många mammor som förvärvsarbetar.Ställ t. ex. siffran 70 000 dagshemsplatser, som det finns , mot behovet450 000 platser. Och ta och reflektera över om 100 000 daghemsplatser på fem årräcker när det behövs 450 000 ! Vänsterpartietkommunisterna har krävt att alla för- skolebarn skall ges rätttill en daghemsplats därför att barnen behöver vara på daghem. Vänsterpartietkommunisterna har också föreslagit en utbyggnad med 50 000 barnstugeplatser perår. Hälftenav alla barn behöver daghemsplats därför att deras mammor förvärvsarbetar. Ochdet finns undersökningar som visar att upp till 40 96 bara av fyraåringarna inybyggda bostadsområden har speciella behov av att vara på daghem. Denutbyggnadsplan som den förra regeringen - om jag får säga så - är så stolt överkommer att visa sig att vara helt otillräcklig om man har ambitionen att byggadaghemsplatser för barnens behov. Den socialdemokratiska regeringen med herrAspling hade på sig att lösa daghemsfrågan. Resultatet är katastrofaltdåligt. 11 000 barn köar till daghem i . 2 000 barn köar iHuddinge och 1 000 barn köar i , för att nu nämna några exempel på vadden socialdemokratiska regeringen har åstadkommit för kösituation. Kommunernaär fortfarande helt självbestämmande när det gäller både utbyggnadsgrad - dens. k. servicenivån - och utbyggnadstakten, och de kommunala förskoleplanernavisar en skrämmande ovilja att bygga bort daghemsbristen och täcka behovet avdaghem. Föräldrar kommer, trots vad som sagts i valrörelsen, att ocksåi fortsättningen tvingas improvisera tillsynen för barnen, och til syvende ogsidst, herr talman, är det barnen som kommer att få sitta i kläm. Inteförrän två åtgärder vidtagits kommer daghemsfrågan att lösas kvantitativt. Denförsta är en lagstiftning som ger kommunerna en laglig skyldighet att byggadaghemsplatser så att alla barn fär plats. Den andra är att kommunerna gesekonomiska möjligheter att bygga ut barnomsorgen. Det innebär att staten måsteta över alla kostnader för barnomsorgen. Jag skulle vilja veta hur den nyaregeringen ställer sig till dessa åtgärder. Centernhar i sitt valmaterial, som jag har i min hand - det är som kammarens ledamöterkan se grönt och fint - gått ut med en slogan som låter så här: Alla skallerbjudas samhällets barnomsorg. säger vidare: Kommunerna måste fåresurser att bygga ut barnomsorgen och höja kvaliteten. När och hur, skulle jagvilja fråga socialministern. Jag tycker att det är märkligt att han saknas häri kammaren när diskuterar barnomsorg, men jag vet att han lyssnar pådebatten, och han kan ju återkomma . Jagär vidare nyfiken på hur den nya regeringen skall hantera daghemsfrågan, inteminst med tanke på ovilja att bygga daghem - och harju fått en framträdande plats i regeringen när det gäller sådana här frågor. Sedantill kvaliteten på daghemmen. I regeringens deklaration sägs det attutbildningen av personal skall öka och att normer för personaltäthet ochgruppstorlek skall fastställas. Då vill jag fråga: Är det bindande normer är ellerär det bara en rekommendation det är fråga om? Vilken personaltäthet är detfråga om och vilka gruppstorlekar? ta kunde socialministerGustavsson också passa på att svara på. Atttillräckligt med personal utbildas är en grundförutsättning för att daghemmenskall fungera kvalitetsmässigt. och har tidigaretillsammans med kommunisterna reserverat sig i socialutskottetför en personaltäthet som bygger på barnstugeutredningens normer. Om deborgeriiga partierna fortfarande står fast vid den ståndpunkten måste ocksåpersonal utbildas i en helt annan omfattning än vad som planeras. Det voreintressant att få en precisering på den punkten också. Och när det gällergruppsloriek har och uttalat sig församma krav somvänsterpartiet kommunisterna, nämligen att det skall finnas högst tio barn ismåbarnsgrupper och högst 15 barn i syskongrupper. Regeringsdeklarationen är så fantastiskt luddig på dessa punkter, attdet vore bra om det kunde klariäggas hur man tänker sig att förbättrakvaliteten på daghemmen. redovisade för ett tag sedansiffror som visade att det skulle behöva utbildas upp till 60000 personer. Denna beräkning gjordes innan beslutet om de 100 000 nyadaghemsplatserna fattades. Det behövs alltså en mycket kraftig ökning avutbildningen av personal för daghemmen. Jagtänkte nu gå över till att jämföra barnen med bilarna. Jag ställer följandefråga: För vilka planerar samhället - för barnen eller för bilarna? Svaretmåste bli: Samhället planerar för bilarna. Föratt en stadsplan skall bli godkänd måste mark reserveras för parkeringsplatser.Man måste reservera mark för inte mindre än 1,2 parkeringsplatser perlägenhet. För daghem behöver man inte reservera något markutrymme. Daghemmenplaneras ofta in som ett sista moment i stadsplanen och får ofta ta den markbitsom blir över. Bådenär det gäller utrymme för bilar och kostnader för att anläggaparkeringsplatser blir jämförelsen mellan bilen och barnet skrämmande. Enutomhusparkeringsplats tar inte mindre än 25 m i utrymme. Det utrymme sombarnen får i ett daghem uppgår till 9,4 m, under förutsättning att det överhuvud taget byggs något daghem. att anlägga enmarkparkeringsplats. Det enklaste parkeringsdäck har en anläggningskostnad på15 . De här siffrorna är beräknade utan tillägg för markkostnader. Förett exklusivare parkeringsgarage kostar varje bilplats . Det nyaKungstorgsgaraget i kostar . att uppföra per bilplats. Ställde siffrorna mot kostnaden för att anordna en daghemsplats, som är , och det förhållandet att kommunerna bara får 12 000 ianordningsbidrag. Samhälletplanerar för bilen och kostar på bilen, men man planerar inte för barnen ochkostar inte på barnen. Detta förhållande är helt orimligt. Det borde varanaturiigt att på tidigast möjliga stadium planera för barnen och planera indaghemmen i stadsplanerna. Ett minimikrav borde vara att avsätta 10 m ifierfamiljshusområden för daghemsutbyggnad. En sådan planeringsnorm skulleeffektivt tvinga fram markreservationer för barnomsorgens utbyggnad. Vänsterpartietkommunisterna har krävt att alla barn skall ha rätt till en daghemsplats. Allabarn måste få denna rätt. Det är en fråga om jämställdhet mellan barnen. Mendaghemsutbyggnaden är också en grundförutsättning för kvinnans frigörelse.Socialdemokraterna har haft på sig att lösa jämlikhetsfrågorna och detenda man gjort är att tillsätta en delegation för jämställdhet. Folkpartiethar varit högljutt i jämställdhetsdebatten och tjatat om en lag motkönsdiskriminering. Den lagen står också omtalad i regeringsdeklarationen. Menvad som saknas är konkreta åtgärder för att främja jämställdhet mellan kvinnoroch män. Arbetsmarknaden behöver bl. a. förändras så att det inte finns enarbetsmarknad för män som utmärks av hög lön, intressanta arbetsuppgifter ochkarriärer och en för kvinnor med låg lön och deltidsarbete. Men om detta sägsingenting i regeringsdeklarationen. Daghemåt alla barn men framför allt åt alla barn till kvinnor som vill ut iförvärvsarbete och i utbildning är ett led i kampen för jämställdhet. Attgenomföra sex timmars arbetsdag för alla är en reform som också befrämjarjämställdheten.