prot · G00938 · 1976-12-31 00:00:00 — säger herr justitieministern alt den kollekliva bestraffningen inteskall uppfattas som en kollekliv bestraffning, utan att det handlar om andra saker- det handlar om all hålla ordning osv. Men faktum är att detta är en kollektivbestraffning som drabbar alla, oavsett om de deltagit i strejk eller ej. Jagtror att del hade varit bra om justitieministern hade tagit avstånd frånkollekliv bestraffning, därför att det finns inget stöd för sådan i behandlingslagen. Kriminalvårdsstyrelsenkan naturligtvis behålla den hårdnackade attityden att man inte skallförhandla under pågående strejk, men här finns - del vill jag påstå - ettparisförhållande, även om det inte heter så. I praktiken handlar del om det.Här är också fråga om huruvida prestigen skall väga tyngre än målsättningen attförbättra atmosfären. Omman som jag i justiiieuiskottet besökt åtskilliga av landelsfångvårdsanstalter vel man att det existerar uppenbara missförhållanden, somverkligen inte bidrar till all förbättra någon människa utan enbart till allförstärka aggressioner. Jag har i likhet med landels lidigare justitieministeraldrig trott på atl fängelsevistelse gör människor bättre eller att del ärnågon veltig form all tackla samhällsproblemen på. Men fångvårdsanslallerkommer med sannolikhet atl finnas under lång lid framöver, och då gäller det juatt göra förhållandena så drägliga som möjligt för dem som finns bakom muraroch laggtråd. JustitieministerRomanus har ännu inle haft tillfälle atl i denna kammare utveckla singrundläggande filosofi på del kriminalpolitiska området, men det finns enuppenbar möjlighet för justitieministern att bidra lill en lösning av det nu såfastlåsta läget. Inle så alt justitieministern skall diktera förkriminalvårdsstyrelsen, för då blir han beskylld för ministerstyre, menstatsrådet kan ha sådana bestämda meningar au inte kannonchalera dem. Och jag lycker verkligen att i det här fallet vore del på sinplats. HerrGAHRTON (fp): Justitieministern tolkar den nya lagen om kriminalvård så allcentrala förhandlingar på sådant sätt som skedde 1970 och 1971 tydligen inlekan förekomma. Jag var inle ledamot av 1974, så jag vel inte omkammaren var medveten om all man gjorde en inskränkning iförhandlingsmöjlighelerna inom kriminalvården. Jag vågar en gissning attkammaren inte var medveten om del. Justitieministernsäger också att man inle kan jämföra med förhållandena på arbetsmarknaden. Dåär det ganska märkligt all läsa en rapport från brottsförebyggande rådetsarbetsgrupp rörande anpassningsstöd åt straffade, som heter "Anpassning iarbetslivet", där del bl. a. heter: "Medidéer hämtade t ex från länkrörelsen skulle fd straffade kunna ge frigivna ettpsykologiskt stöd som hjälper dem över den första tidens motgångar ochbesvikelser. Likaså bör den fackliga medvetenheten hos de intagna påanstalterna uppmuntras. Även om det nuvarande sank-lionssyslemet inte möjliggörföretagsdemokrati vid anstalterna i samma utsträckning som i arbetslivet, börde intagnas vilja atl organisera sig och hävda vissa gemensamma intressenbetraktas som ett positivt inslag Nr 38 i anslaltslivel - något alt bygga vidare på inför frigivningen." Torsdiijenden ''" &'' justitieministern om han anser alt kriminalvårdsmyn- digheternas agerande är i överensstämmelse med den grundsyn --------------- sombrottsförebyggande rådet här har gett uttryck för. Om han inte anser öm siiuaiionen på detvill jag fråga: På vilket sätt har lägel förändrats? Och vill justitie-fångvårdsanslalier- ministern vidta några åtgärder? na Slutligen vill jag som ledamot av utredningen omisolering inom kri- minalvården fråga vad detär för mening med vårt utredningsarbete, om kriminalvårdsmyndigheierna - efterdel all har avskaffat isoleringsstraffet - kan urholka lagen med denmotivering som bl. a. överdirektör anför i dagens nummer av tidningenArbetet: "Vår personal har så mycket annat au göra under en strejk så manhinner inte behandla permissionsansökningar från fångarna." Medhänvisning till organisatoriska skäl urholkar alltså myndigheterna riksdagensintentioner. Är del verkligen justitieministerns mening all det skall gå tillså, och vad fyller i så fall utredningen om isolering inom kriminalvården för funktion?Vi skall ju enligt direktiven plocka bort de rester av isoleringsstraffet somfinns kvar. Till vill jag endast säga att det inle ärtillfälle att närmare utveckla de allmänna principerna inom kriminalvården. HerrGahrton uppger alt del skulle ha skett någon ändring på del här området 1974genom den nya lagen om kriminalvård i anstalt. Nej, tidigare fanns ingabestämmelser alls. De bestämmelser som finns tillkom 1974. Det är klart attöveriäggningar kan ske i denna fråga. Del är också, som jag nämnde i mitt svar,avsikt att komma till diskussion på denna punkt. HerrLÖVENBORG (vpk): Alt justitieministern inte kan utveckla sin kriminalpo-liliska filosofiinom ramen för den här lilla frågedebalten har jag naturligtvis all förståelseför. Jagvill återkomma lill frågan, om det är riktigt alt tillämpakollekliva beslraffningsformer såsom indragning av permissionerna. Jag lyckerall den här debatten redan visal alt man inte får göra så. Det finns inget stödi behandlingslagen för atl gå fram på del sättet. hardärmed gått utöver sina befogenheter. Jaghinner med att ta upp ett annat krav som slälls i sammanhanget. Del handlar omatt de intagnas arbete skall betraktas som meningsfullt och att de intagna närde lämnar fängelserna skall vara bällre rustade för åieriniräde i det normalalivet. Kravel gäller alltså marknadsanpassade löner. Jag ställer frågan: Kanjustitieministern säga om del förbereds förslag lill marknadsanpassade löner påsamtliga fångvårdsanslaller, och när kan del förslaget i såfall bli verklighet? Jag tror att ett sådant besked skulle tas emol mycket positivt. Justitieministernsäger alt del tidigare inte fanns några bestämmelser alls. Om del fannsbestämmelser eller om del fanns en praxis, är faktum ändå alt det 1970-1971förekom centrala förhandlingar under betydande uppmärksamhet och med enbelydande organisatorisk insats såväl av kriminalvårdsledningen som avfångarnas organisationer. Omjustitieministern nu i sitt svar hänvisar lill lagen och säger:"Utformningen av lagrummet ger vid handen att överläggningsrätten harbegränsats lill att gälla den egna anstalten och där tjänstgörandepersonal" n-iåste detta väl ändå enligt varje rimlig tolkning innebära enförändring, en förändring till större restriktivitet! Jagnoterar all justitieministern inle svarar på min fråga, om de repressalier somnu drabbar langarna är förenliga med intentionerna bakom - och för den delenockså med lagtexten i - det beslut som fattade . Jag hoppasatt justitieministern vill ge ett svar på den frågan, Det vore märkligt om mansom riksdagsledamot skulle vara tvungen alt vända sig till JO för all få klartför sig om myndigheternas beslut är i överensstämmelse med riksdagensintentioner och den politiska vilja som väl ändå måste finnas på regeringsnivå. Jagvill bara avslutningsvis ställa en fråga. Det finns en oro nu för att det harskett en försämring av kriminalpolitiken efter den nya regeringens tillträde.Jag vill gärna att dessa farhågor med kraft dementeras, så atl del går hem hosalla dem som jobbar inom kriminalvården. Med anledning av den fråga nu riktade till mig kan jagsäga alt frågan om en ulredning angående arbetsmark-nadsanpassad lön påfängelserna f n. - på grund av en framställning från - är underövervägande i juslitiedepartementet. Beträffande vad sade i sitt senasteanförande vill jag bestrida an regeringen har vidtagit några ålgärder i frågaom förhållandena på ansialterna. Den lagstiftning som gällde före den 19september 1976 gäller fortfarande. Såvitt jag har mig bekant har inte hellerkriminalvårdsstyrelsen uifärdal några ändrade föreskrifter innan oroligheiernabörjade. Frågeslällarna lalarom en spänd silualion och oro på fängelserna. Jagmenar all del är klart all personalen sedan slrejkerna började blivii mer änvanligl sy.sselsail med sådana frågor och därför inle kan hinna med alllillämpa vanliga regler om permissioner och bevilja permissioner i sammauislräckning som förut. (vpk): Jag lycker atl den fortsatta debatten har givit belägg för rikiigtheieni mitt påslående alt det inle finns något stöd i behand- 2 protokoll1976/77:38-40 Omprinciperna for visst slag av polisingripande lingslagen för all pådetla sätt kollektivt bestraffa genom indragna permissioner och attkriminalvårdsstyrelsen därför har gått utöver sina befogenheter. Jagnoterar beskedet atl man jobbar med frågan om marknadsanpassade löner. Jagställde frågan därför all vi har haft ett regimskifte, och jag hoppas verkligenatt det regimskiftet inte sätter stopp för vissa positiva steg som planeradesunder den förra regeringens senare tid, HertGAHRTON (fp): Jag noterar justitieministerns principiella förklaring all ingenförändring har skett. Jag vill verkligen betona alt vi frän min parti inle hargått lill val på ökad restriktivitet av negativt innehåll inom kriminalvården.Vi har tvärtom ofta haft anledning atl kräva en liberalisering i denbemärkelsen alt kriminalvården skall göra det lättare för de intagna attåteranpassa sig till samhällslivet, inle minst till arbetslivet. Då är denfackliga medvetenheten, del fackliga kunnandet av central betydelse. inom fängelsesystemets ram måste därför ta sig uttryck i protestmot fängelsets vardag som sådan. Jagnoterar som sagt del principiella ställningstagandet, och jag hoppas verkligenatl det går hem hos alla dem ute pä anstalterna som har anledning atl nogalyssna på vad som här sägs. Jag hade också hoppats all det hade synts litet meri praxis, att del hade synts när det gällde repressalierna - all dessa hadevarit mer i överensstämmelse med de intentioner som hade i sittbeslut - och alt del hade synts när del gälltförhandlingsinställningen. Del är ändå ett faktum att 1970-1971 kunde man hacentrala förhandlingar inom kriminalvården, men kan man uppenbarligeninte ha sädana. Det beklagar jag starkt. Överläggningenvar härmed slutad. §6 Om principerna för visst slag av polisingripande Herr justitieministern erhöll ordet föranbesvara () anmälda fråga, 1976/77:115, ochanförde: har frågat mig vilka principer som gäller för polisenshandlande vid åtgärder som den s. k. ockupationen av i del ianspråklagande av viss prival egendom som därvid har ägt rum. Polisenshuvuduppgift är att upprällhålla allmän ordning och säkerhet. När del gällerpolisens befogenhet och skyldighet all ingripa för della ändamål gäller vissaallmänna grundsatser som också återspeglas i polisinstruktionen. Polisen skallsålunda alllid försöka vinna rättelse genom upplysningar och anmaningar, innantvångsåtgärd får tillgripas. En annan ledande princip för polisverksamheten harsedan gammall ansetts vara att polisen inte för all genomföra en ijänsteålgärdfår använda större mån av tvång eller våld änsom är försvarligt med hänsyn lill åtgärdens syfte. 1 enlighet härmed ansespolisen vara skyldig all vid elt ifrågasatt ingripande noggrant väga fördelarnaoch nackdelarna av ingripandet och dess konsekvenser mol varandra. kandella leda lill att ett ingripande som kanske annars skulle kunna ansesbefogal måste uppskjutas, t. ex. av del skälet att det just i den aktuellasituationen bedöms kunna skada snarare än gagna den allmänna ordningen ochsäkerheten. Detankommer på polisledningen att självständigt överväga formerna för polisens ålgärdervid en händelseutveckling av del slag som den som vi nu har bevittnat vidKungsiorgel i . Jag vill underslryka att sådana situationerkan ställa polisledningen inför ytterst grannlaga och vanskliga bedömningar. Omprinciperna för visst slag av polisingripande Jag ber atlfå tacka justitieministern för svaret. Dettaär en allvarlig principfråga, och jag skall inte uppehålla mig vid någraspeciella detaljer i det konkreta fallet. Jag vill ändå nämna att det här bl.a. rör sig om skyldigheter för enskilda företagare att i enlighet med gällandelagstiftning - byggnadsstadgan - anordna vissa garage-platser i samband med ny-eller ombyggnad. Det kanske kan riktas viss kritik mol politiker ur olika lägerför handläggningen av ärendet, inte minst för kortsiktiga taktiskaspekulationer i popularitet. Omsjälva händelseförloppet skall jag bara nämna all ockupanterna enligt samstämmigauppgifter stulit ström från byggnadsföretaget och lagt sig lill med, sågat uppetc. Dessutomhar de lyckats installera en telefon på platsen. På min förfrågan harteleverket medgivit alt detla skett i strid mol gällande bestämmelser. Motdessa olagliga handlingar begärdes polishjälp. Polisen var dock länge overksammen vidtog den begränsade åtgärden atl man lyfte bortockupanterna, som ålerkom och åter olagligl ianspråktog malerielen.Polisens motivering för åtgärdens utformning mår bäst av all inte återges. Denfaktiska effekten blev självfallet alt man - i motsats lill syftet -uppmuntrade ockupanterna. Enligtmin uppfattning är polisens uppgift tveklöst atl underlätta genomförandel av ilaglig ordning fattade beslut. I vissa tidningar har den groteska uppfattningenframförts, att det skulle ankomma på polisen att göra något slags bedömning avriktigheten eller lämpligheten av politiska beslut. Har vederbörande verkligentänkt igenom konsekvenserna av sina tankegångar? skulle ju i realiteteninnebära atl vi gav klartecken för skapandet av en polisstat eller i varjefall började vandra på den vägen. Jagvore tacksam om justitieministern på regeringens vägnar klarare ville bekräftaalt "land skall med lag byggas" och alt polisens uppgift endast ochuteslutande är atl - självfallet på ett smidigt sätt - underlätta genomförandetav fattade beslut. Jag måste säga att det svar jag fått Omprinciperna for visst slag av polisingripande från den synpunkten inieär särskilt tillfredsställande. tolka detta illvilligt kan det innebära all polisen inie bara skall göra enprövning av när och exaki hur ingripande skall ske ulan även en bedömning av omden beslutade åtgärden är viktig nog för alt kräva att polisen ser till au denkan genomföras. Jag förmodar au detla inte är justitieministerns mening. Detär klart att man kan anse att vår demokrati inte fungerar tillfredsställandeoch alt de enskilda människorna inle har tillräckligt myckel atl säga till om.Men då får man se till att man skapar lagliga former för infiytande. Man kaninle tillåta au vilken liten självvald grupp som helst på detta säll kräver allelt beslut om en viss åtgärd skall upphävas. Man kan t. ex. införafolkomröstningar både på komniunal nivå och på riksnivå. En sådan ordning harmitt parti varil anhängare av. Då ger man de enskilda ett inflytande. Men mankan inle acceptera alt vilken grupp som helst i en viss situation vidtarålgärder av den här typen. När del gäller frågan om polisens formella befogenhet atl ingripa i detaktuella fallet vill jag först framhålla all situationen måste betraktas motbakgrunden av grundlagens regler om mötesfrihet och demonstralionsrält och motbakgrunden av de begränsningar i polisens rätt alt upplösa allmän sammankomstsom föreskrivs i lagen om allmänna sammankomster. Denna lag ger polisen rätlatt upplösa sådan sammankomst, bl. a. om mötet föranleder svårare oordningeller avsevärd fara för de närvarande och andra ålgärder har visat sigotillräckliga för att återställa ordningen eller bereda skydd ål de närvarande. Omen allmän sammankomst innefattar olaga intrång på en plats som inrättats förvisst ändamål och som det är angeläget att kunna freda för obehöriga, t. ex. enavgränsad byggnadsplals, har polisen vidare rätt alt ingripa med stöd av sinaallmänna befogenheter för upprätthållande av ordning och säkerhet. Men ienlighet med vad jag framhöll måste formerna för ell sådant ingripandenoggrant övervägas från olika synpunkter, och där kan ocksålämpligheisöverväganden komnia med i bilden, inle i fråga om den politiskabakgrunden utan med utgångspunkt i en bedömning av om del är VåvnpUgt forpolisen alt göra ell ingripande. Den redovisning av ärendet som lämnats mig synes gevid handen all polisledningen handlagt ärendet med lugn och gott omdöme. Enligtvadjagerfaril är fallet f ö. föremål förJO:s prövning och kan alltsåförutsättas den vägen bli närmare belyst. Del är naturligtvis inle önskvärt att här gå in på det enskilda fallet.Men myckel av vad jusiiiieministern sade gällde ordnad demonstration på enoffentlig plats. Del kanske kan råda delade meningar om detta är relevant. 1delta fall var det fråga om en privat, uthyrd arbetsplats, och den somdisponerade arbetsplatsen enligt avtal hade be- Detmåste väl då vara polisens uppgift att tillse att hans rätl inte träddes förnär. Självfalletankommer det på polisen au bedöma i vilken takt ålgärder skall vidtas. Men somjag sade blev den enda effekten av polisens ingripande att ockupanternafick en uppmuntran. Det är visserligen inte uppgift all bedömapolisens åtgärder i del enskilda fallet, men jag vill ändå inte undanhålla denreflexionen att jag inte kan instämma i justitieministerns positiva uttalande. Detinträffade kan få konsekvenser för framtiden, vilket egentligen är detallvarligaste. Bara i blir flera liknande frågor aktuella, t. ex.Hagaområdels sanering, där det finns rakt motsatta politiska intressen. kanju en stor eller liten grupp få den uppfattningen atl del är frittfram för att ockupera ett område och förhindra genomförandet av ett beslut. Dessutomhar det sagts mig att många polismän, när de velat ta hand om olika människor,mötts av kommentaren: Ja, mig kan ni gripa, men när det gäller de stora sakernaär ni väldigt försikliga och inaktiva, -Del inträffade har alltså skapat olust även inom poliskåren. Detcentrala är emellertid de principiella konsekvenserna. Jag lycker inte attjustitieministern tillräckligt klart har framhållit vikten av all i demokratiskordning fattade beslut skall kunna genomföras. Omuppräkning av vissa äldre livräntor Överläggningenvar härmed slutad. § 7 Om uppräkningav vissa äldre livräntor Herrsocialministern erhöll ordet för atl besvara iFalköping (c) anmälda fråga, 1976/77:100, och anförde: i har mol bakgrund av den nya lag omarbetsskadeförsäkring som träder i kraft frågat mig om jag villmedverka till att livräntor, som utgår enligt äldre lag, från räknasupp och i vissa fall omräknas lill engångsbelopp. Yrkesskadeförsäkringskommilténhar i sill slutbetänkande enhälligt föreslagit alt äldreegenlivränlor, som grundas på minst 25-pro-ceniig invaliditet, ochefierlevandelivräntor skall räknas upp med 30, 20 eller 10 "6 beroende påom skadan har inträffat , eller . Lägstauppräkning skall vara . Uppräkningarna föreslås ske med altden nya arbelsskadeförsäk-ringen träder i kraft . Betänkandethar just remissbehandlats och kommitténs förslag övervägs f n. inomsocialdepartementet. Avsikten är au förslagen skall behandlas i enproposition, som skall föreläggas . 1 sambanddärmed ämnar jag redovisa min inställning till de olika delförslagen. Nr 38 i (c): Torsdagenden " talman! Jag ber att få tacka för svaret. "interpellerade jag dåvarande socialministern an- gåendeuppräkning av vissa livräntor, som fastställts för elt antal år sedan Otn ökad utbildning dåvederbörandes inkomster låg på en betydligt lägre nivå än . Även av fölskollärare om indexhöjningar las med i bilden, är löneläget inte jämförbart med vad det var för någraårtionden sedan. Medmin fråga nu har jag velat uppmärksamma vår nye socialminister på de livräntorsom utgår med myckel obetydliga belopp, på grund av atl de baseras på deinkomster som gällde vid tiden då de fastställdes. Jag finner inteyrkesskadeförsäkringskommitléns betänkande tillfredsställande i dessaavseenden. De gamla livräntorna bör enligt min mening uppräknas så all de någotså när motsvarar den livränta som utgår enligt motsvarande lön i dagenspenningvärde. Delär också högst otillfredsställande atl livräntan skall minskas med trefjärdedelar när allmän pension börjar utgå. Principiellt hör ju de tvåförmånerna inte samman på något sätt. Livräntan utgår på grund av en yrkesskadaoch pensionen på grund av den ålder vederbörande uppnått. Pensionen är inle såhög alt den inkomst i form av livränta som tillerkänts en person skall behövareduceras så kraftigt. Dessutom har möjligheterna för vederbörande all tjänaihop ATP-poäng väsentligt minskats på grund av yrkesskadan, vilket gör att eneventuell ATP blir lägre eller i sämsta fall ingen alls. Dessanackdelar sammantagna gör att jag anser del vara ett rättvisekrav altersällningsunderiaget för livränta knyts lill dagens löneläge och gällandebasbelopp. På så sätt kan en rättvisande livränta uppnås för dem som skadatsunder då löneläget var sä mycket lägre än det nuvarande. Förutomall livräntorna bör räknas upp anser jag alt de som utfaller med mycket ringabelopp skall kunna omräknas lill engångssummor. Om sådana belopp utbetalas börde självfallet fördelas så att inkomsten inle belastar ett enda inkomstår. Lål mig avslutningsvis uttala min tacksamhet för det löfte somsocialministern har lämnat om alt vi får en proposition till i börjanav . Jag hoppas att de önskemål som jag här har framfört skall kommaall beaktas vid propositionsskrivandet. Överläggningenvar härmed slutad. § 8 Om ökadutbildning av förskollärare MOGÅRD erhöll ordet för all besvara () den 25november anmälda fråga, 1976/77:107, och anförde: har frågat mig av vilka skäl regeringen inle begagnademöjligheten att genom förslag i tilläggsbudgeten ytter- ligare öka utbildningen avförskollärare. Behovetav utbildad personal för samhällets barnomsorg är stort. Den i förhållande lillöverenskommelsen mellan staten och högre igångsällningstaklennärdet gäller barnstugor under innevarande år kan komma atl innebära att vi fårelt tillfälligt ökat utbildningsbehov. Regeringenuppdrog åt att utreda behovet av personal förbarnomsorgsyrken. Innan dessa prognoser i vad avser det långsiktiga behovet avpersonal har slutförts bör enligt min mening några extraordinärautbildningsinsatser inte göras. Någon säker grund för bedömningen avutbildningsbehovet på förelåg således inte vid slutbehandlingen avtilläggsbudget I. Enligtregeringsförklaringen skall ulbildningen av personal för barnomsorgen ökas. 1samband med proposition om anslag till den högre ulbildningen för nästabudgetår kommer regeringen bl. a. att redovisa sin bedömning av behovet avytterligare utbildningsplatser i förskollärar-utbildningen. Omökad utbildning av förskollärare Jag vill tackaför svaret, som dess värre inte innehöll någonting annat än en undanfiykt. Jagkänner väl till alt har en uppdrag atl utarbeta en prognosöver personalbehovet och utbildningsbehovet inom barnomsorgen fram till år1990. Men det är inle della långsikliga behov jag har lagil upp i min frågautan del som just nu är aktuellt. Genomöverenskommelsen mellan staten och om den kraftigautbyggnaden av barnomsorgen vidtog den socialdemokratiska regeringenextraordinära åtgärder för alt öka personalutbildningen. Gränsen för ökningensattes av tillgängliga lokaler, lärare och praktikplatser. Undersommaren 1976 kunde beräknas att kommunerna ytterligare skulle ökaigångsättningsiakten från planerade 16 000 platser lill 27 000. Så snart densocialdemokratiska regeringen fick kännedom om de siffrorna började viundersöka om alla utbildningsmöjligheter var uttömda, och vi prövade huruvidautbildningarna kunde ökas ytterligare redan della läsår. 1 första hand skulledet röra sig om ytterligare klasser inom förskollärarutbildningen, ytterligarekurser för barnskötare, särskilt sådana kurser som vänder sig till vuxna mederfarenhet från arbete bland barn och ungdom, vidare reaktiveringskurser Cörutbildad men icke yrkesverksam förskolepersonal samt yllerligare ulbildning avfler lärarutbildare inom dessa utbildningar. Tyvärrfick den socialdemokratiska regeringen inte möjlighel all realisera dessainitiativ, och den borgerliga regeringen upplever inte delta som ell område somförtjänar dess insatser. Detär en synnerligen svag regering, menar jag, som inför sådana besked om snabbareutbyggnadslakt sitter med armarna i kors och väntar på