prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag har bararelaterat den faktiska utveckling som har ägt rum och som jag har kommit mycketi kontakt med . Jag tror inte heller att kan förnekaresultatet av flera undersökningar som gjorts på detta område och som justvisar att relationerna mellan stora och små företag har varit sådana som jagbeskrev dem i mitt anförande. Inte minst gäller detta familjeföretagen. Pågrund av att ägarna inte orkar med längre finner de för gott att sälja, bl. a.till stora företagskedjor, och detta är en olycklig utveckling. Min beskrivninghar jag fog för i verkligheten. Sedannämnde jag att serviceföretagen har höga personalkostnader. Jag menar inte allsatt vi företagare inte vill betala höga löner. Det vill vi gärna göra, men dåmåste vi arbeta i ett sådant klimat att vi kan göra det. Vi måste ha ekonomisktutrymme för höga löner. I personalkostnaderna ligger numera utöver de direktalönerna flera olika avgifter som drabbar stora och små företag väldigt olika.Särskilt besvärligt är det för de arbetskraftsintensiva företagen, vilket jagockså påpekade i mitt förra anförande. Jagär starkt förvissad om att vi skall få bättre förhållanden för de småföretagen. Vi småföretagare begär inga speciella fördelar, men vi vill så långtmöjligt arbeta på samma villkor som storföretagen. HerrHENRIKSON (s) kort genmäie: Bildspråket om småföretagens höga visa var inte menat som någotnedsättande, vare sig när det gäller de små företagen eller iKristianstad, självfallet inte. rymmer som bekant mycket som vi kanha stor behållning av. Jaganser dock att gav en alltför ensidig beskrivning av vad som händeroch har hänt i sammanhanget. Vi lever mitt uppe i strukturproblem på skildaområden, som jag av tidsskäl inte kan gå in på men som jag vet att väl informerad om. De är exempel på svårigheter som kommer att möta varjeregering, också den tillträdda. Jag menade att eftersom den del av denna kammare som har att särskilt stödja regeringen såfinns det anledning tro att hon nu har bättre möjligheter än tidigare att fågehör för sina synpunkter. För egen del anser jag att hon har fått stort gehörför dem redan tidigare. sade att till företagens kostnader hör inte bara lönerna. Nej, desociala avgifterna hör självfallet dit, och arbetsgivaravgifterna hör ocksådit. Skall jag fatta det så att ifrågasätter dessa avgifter ochrent av vill avskaffa dem? Vilka verkningar skulle det i så fall få på områdensom inkomsterna från dessa avgifter är avsedda att bestrida kostnaderna för?Det är en koppling som man måste göra. Om man kritiserar dessa avgifter måsteman ställa frågan: Är det oberättigat att ta in dessa avgifter? FruNILSSON i (c) kort genmäie: Jag vidhåller att min beskrivning inte är ensidig, utan det är faktiskaförhållanden som jag har redogjort för. Min förhoppning och förvissning är atten förutsättningsskapande politik även för de små företagen i vårt land ländertill allas bästa - medborgarnas välfärd, trivsel på arbetsplatsen och mångaandra ting som har diskuterats i den här debatten. Vadbeträffar avgifterna är det väl obestridligt, , att vissaarbetsgivaravgifter drabbar mycket orätt vist. De drabbar arbetskraftsintensivaföretag mycket hårdare än andra. De större företagen kan i många fall sätta inmaskiner i stället för mänsklig arbetskraft. Vill man främja sysselsättningen ivårt land - och alla partier är ju överens om att vi skall skapa arbete åt alla- då tycker jag inte att det är en riktig politik att ta ut diskriminerandeavgifter av just de företag som har så stor betydelse för sysselsättningen. Därvill jag alltså ha en ändring. Av regeringsdeklarationen att döma kommer detockså att ske förändringar, och det är mycket positivt. HerrHENRIKSON (s) kort genmäie: Jag måste tillstå att jag alltid haft svårt för att se vilken meningdet skall ligga i att föra en diskussion rörande våra företag i termer som små,medelstora och stora. Självfallet skall vår industri och vår företagsamhet gesså goda betingelser som möjligt för att kunna ge de anställda godaförhållanden, inklusive goda löner, och vara konkurrenskraftig gentemotutlandet. Våraföretag måste vara effektiva, men jag förmenar att detta skall gälla såväl småsom medelstora och stora företag. Jag har alltså svårt att se att man a prioriskulle gå in för att gynna små företag eller stora företag. Olika verksamheterlämpar sig inte alla gånger för den ena eller den andra formen. Formen blirberoende av den verksamhet det handlar om. Huvudsaken är att vi har effektivaföretag, som kan ge de anställda goda betingelser både i arbete och på fritid. Herrandre vice talmannen anmälde att i anhållit att tillprotokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytteriigare replik. iVarberg (s): Ett genomgående inslag i de borgerliga inläggen under dennaallmänpolitiska debatt har stämt överens med den borgerliga pressen. Man harhävdat att läget var mycket värre än man hade trott. Ekonomin var nedkörd.Björnskinnspälsen var maläten. Svartmålningarna tjänar självfallet ett syfte:man kan inte infria sina vallöften, och då skyller man på att läget var sämreän man trodde, utrymmet är begränsat. Somfiera talare från den socialdemokratiska riksdagsgruppen här har påvisat är denbeskrivning av situationen i vårt land som de borgerliga gör i grunden är fel.Situationen är precis sådan som vi beskrev den under hela valrörelsen. Jagskall i mitt inlägg begränsa mig till att beskriva situationen påarbetsmarknaden som den tedde sig när de borgerliga tågade in i kanslihuset. Sammadag som detta skedde fick vi de statistiska uppgifterna om sysselsättningen ocharbetslösheten i landet. Enligt dem var sysselsättningen hög ocharbetslösheten fortfarande mycket låg. Arbetslösheten var 1,7 96 - den lägstaseptembersiffran på mycket . Arbetslösheten bland de kassaförsäkradestannade vid 0,9 96. Sammamånad, , vi hade ansvaret, var 4 084 000 personersysselsatta. Det innebär en snabb ökning av sysselsättningen under de senasteåren. Ökningen av sysselsättningen har framför allt inneburit chanser förkvinnorna att komma ut i arbetslivet. Vårarbetsmarknadspolitik har alltså varit framgångsrik. Vi har kunnat upprätthållaoch öka sysselsättningen trots den mycket allvarliga situationen i omvärlden.Vi har kunnat minska arbetslösheten i trots att arbetslöshetenutomlands har nått oroväckande hög nivå. Sådanvar, herr talman,.den verkliga situationen på arbetsmarknaden när de borgeriigatågade in i kanslihuset. Vi beredde oss väldigt omsorgsfullt för att möta denkonjunkturnedgång som vi räknade med skulle komma. Redan i januari 1975presenterade vi vår beredskap i finansplanen. Vi slog där fast att vi varberedda att acceptera ett underskott i betalningsbalansen för att klarasysselsättningen, och vi begärde en finansfullmakt av för att snabbtkunna handla. Påvåren 1975 satte vi i gång. Företagen ficklöfte om ekonomiskt stöd för lageruppbyggnad. lade den dåvaranderegeringen fram 25-punktsprogrammet, som var en massiv satsning på industriellutbyggnad, på aktivitet inom byggnadsverksamheten och på insatser för ungdomaroch andra som kom ut på arbetsmarknaden . Det fullföljde vi ijanuari och mars genom att föreslå ytterligare insatser för att stärka sysselsättningen. Vihar haft en grundtanke i den här politiken. Det har varit att den förstaförsvarslinjen mot arbetslösheten skall gå inne på arbetsplatserna. Genom s. k.riktade insatser har vi stimulerat investeringarna, dvs. utbyggnad avföretagen, produktion och utbildning. Därigenom har vi kunnat hållaarbetslösheten borta. Denandra försvarslinjen har vi dragit ute på arbetsmarknaden för att skapa jobbeller erbjuda utbildning åt dem som trofs allt blir arbetslösa eller som kommernya på arbetsmarknaden. Det har där gällt att sätta in beredskapsarbete ocharbetsmarknadsutbildning för att förbättra situationen för dem som har svårtatt genast få ett nytt jobb. Vårsysselsättningspolitik har uppmärksammats, och det har understrukits irapporter från det internationella organ som arbetar med sysselsättnings- ocharbetsmarknadsfrågorna. Menunder valrörelsen talade vi inte bara om det aktuella läget på arbetsmarknaden.Vi ägnade oss ingående åt de långsiktiga problem som vårt land står inför. Viredogjorde för de problem inom arbetsmarknaden som kräver särskilda insatser,och det gällde inte minst strukturförändringarna inom flera industribranschersom innebär hot mot sysselsättningen för många människor. Jag kan som exempelnämna situationen inom specialstålsindustrin, inom , inomStora Kopparberg och vid gjuteriet i . Det förefaller nusom om den borgerliga regeringen hade blivit tagen på sängen när det gäller denhär frågan. Och likväl är det ju denna fråga som har varit den livligastdiskuterade då man debatterat arbetsmarknadsproblemen. Vi skall komma ihåg attde här problemen är inte nya, inte unika för . Det är problem som heladen industrialiserade väriden har att brottas med. De kom inte som en blixtfrån klar himmel dagen efter valet. Vi har i den gamla regeringen under mångaår ställts inför sådana problem, och samhället har måst gå in och lösaproblemen. Det räcker att nämna skogsindustrins strukturomvandling, med de enormabekymmer som den förde med sig i och på många andra platser. Andraexempel är tekoindustrin i , varvsindustrin i ,kontorsmaskinsindustrin och situationen i Facit ochcementindustrin och . Listan kan göras längre - det här är bara någraav de problem som vi har ställts inför och som vi har försökt lösa. Vårlokaliseringspolitik har varit ett värdefullt instrument när det gällt attklara de här svårigheterna. Strukturproblemenfinns, som jag nämnde, i hela den industrialiserade väriden. Den nya regeringenhar ett bättre utgångsläge än vad man har i många andra länder. I de länder därarbetslösheten uppgår till 5, 6 eller 8 96 är det svårare att ta itu med dessastora problem än i ett land med en mycket låg arbetslöshet. Det är djuptotillfredsställande att regeringen i sin deklaration inte med ett ord berör dehär för sysselsättningen så avgörande frågorna. Där finns inga besked om är beredd att möta sådana problem, och det tycks inte finnas någon uppfattningom vilka metoder som man avser att använda. SomOlof framhöll i gårdagens debatt är det här naturiigtvis i linje med deborgeriiga partiernas uppträdande i valrörelsen. Då ägnade man all sin kraft åtatt varna för våra strävanden att med samhället som instrument gå in och lösaproblem i de utsatta branscherna och de drabbade orterna och regionerna. Underde har man sökt skjuta problemen ifrån sig. Man har sagt attföretagen får försöka lösa strukturproblemen själva. Men i längden går det inteatt skjuta problemen ifrån sig. blir man tvungen att tala om vad manskall använda den politiska makten till, måste man ju klara ut vadregeringsdeklarationen i praktiken innebär för de orter, regioner och branschersom är utsatta för strukturomvandlingens problem, liksom för de enskildamänniskor som drabbas svårt av förändringarna. måste man ge besked omhur man skall uppfylla vallöftena,bl. a. löfte om 400 000 nya jobb . Huvuddelen avde jobben skulle ju komma industrin till godo. Detta löfte upprepade dennuvarande industriministern i slutet av den ekonomiska debatten i TV. Det ärlitet svårt att i regeringsdeklarationen utläsa om det löftet gäller eller omman har svikit det. Jag utgår från att , som är industriminister,tillsammans med arbetsmarknadsministern talar om ifall det är meningen att manskall infria det löftet. I regeringsdeklarationen står det bara: "Nya arbetstillfällenmåste skapas inom näringslivet." Får man tolka det så, herr talman, att"vi inte nådde ända fram", eller vad är den riktiga tolkningen avdetta ordkarga yttrande om sysselsättningen? I övrigt har man ju varit rättordrik i detta aktstycke. Fårjag , herr talman, bara knyta an till en fråga som hörde till deviktigaste för oss under valrörelsen. Ute i omväriden är man beredd att ge uppnär det gäller att bekämpa arbetslösheten. Trots förväntan i omvärlden ombättre tider och ökad världshandel räknar de stora nationerna med enarbetslöshet på 4-5 96. Vad värre är: Man anser att det är ett ambitiöst målatt komma ned till dessa arbetslöshetssiffror. En sådan politik kommer visocialdemokrater aldrig att acceptera. Vi upplever här en mycket otäck cynism.Infiationen drabbar alla, och därför är det en politiskt sett farlig fråga somman skall angripa. Arbetslösheten, även om den uppgår till 5-8 96, drabbar inteså många. Det är cynism. Vivet att flera miljoner ungdomar har varit arbetslösa på kontinent. IUSA har 40 96 av de färgade tonåringarna varit arbetslösa. Det finns ingentingvärre för en ung människa som skall gå ut i vuxenlivet än att få beskedet frånsamhället: Du är överflödig, din insats behövs inte, det här samhället haringen plats för dig. Därför får vi aldrig kapitulera då det gäller kampen motarbetslösheten. Det har visat sig att det går att bekämpa arbetslösheten förunga och för gamla också under en djup världsdepression. Här är jag en smulaoroad för regeringens start. Den oron betingas inte bara av ordkargheten omsysselsättningen i regeringsdeklarationen utan också av den intervju medstatsministern som redovisas i , där han svävade på målet närdet gäller sysselsättningen. Gårdagensinlägg har faktiskt gett näring åt den oron. Menar nu den nya regeringen attsysselsättningen skall sättas i andra hand efter prisbekämpningen såsom sketti många länder runt omkring oss? de stora nationernas kapitulation isysselsättningsfrågan som också harbörjat prägla tänkandet i den nyaregeringen? Från socialdemokratisk sida kan vi aldrig, herr talman, accepteraen sådan ordning. För oss är kampen mot arbetslösheten och kampen försysselsättning det allra viktigaste. Det är nödvändigt att också iframtiden försöker få en stabil ekonomisk grund, så att man kan uppfylla detviktigaste kravet som människorna ställer på politiken, nämligen arbete åtalla. Men,herr talman, det gäller inte bara arbete utan också en god arbetsmiljö. Iregeringsdeklarationen säger man att regeringen skall föra en kraftfull politik föratt reformera arbetslivet och fördjupa arbetsdemokratin. Den nya arbetsrättenskall fullföljas. Det låter bra, men vad betyder det i verkligheten? Kommer manatt föreslå undanröjande av de försämringar i arbetsrätten som medlotten fattade beslut om? Många viktiga ting fattas i arbetsrätten. Vi väntarmed spänning på de ytterligare förslag som skall komma från regeringen. Menarregeringen samma sak som vi skall den få stöd - om inte skall ni få möta strid som den socialdemokratiska riksdagsgruppen är mäktig. i (c): I vårt land har rått politisk enighet om målsättningenfull sysselsättning. Det är en förstahandsfråga, och det är, som jag ser det,en betydelsefull värdegemenskap. Detta faktum är en av förklaringarna till attvi i lyckats upprätthålla en hög sysselsättning. Under den har de nuvarande regeringspartierna haft störreinflytande . Den förra regeringen har medgett att sysselsättningenunder upprätthållits med större framgång . Det ärdärför naturligt att regeringsdeklarationen kraftigt understryker allas rätttill arbete och att den nya regeringen satsar på ökad sysselsättning. Enligtmin värdering framgår det klart av regeringsdeklarationen att den nyaregeringen därvidlag har en större ambition än den förra regeringen. Den orosom i uttryckte från talarstolen för en kortstund sedan är alltså helt obefogad. Medtanke på de svårigheter som stora sektorer av vårt näringsliv nu befinner sig iär det tryggt att den här ambitionen finns. sadealldeles att den socialdemokratiska regeringen under valrörelsen heltriktigt beskrev läget här i landet. Vad fick vi reda på om problemen medStålverk 80? sade också att föregående regering hade enviss beredskap i finansplanen. Den förra finansplanen innebar en relativt godberedskap därför att regeringen i stor utsträckning hade anpassat sig ocksåtill de nuvarande regeringspartiernas åtgärdsförslag och marknadsbedömning.Socialdemokraterna har i många fall kommit , t. ex. 1971, t. ex. ifråga om arbetslösheten, t. ex. i fråga om vissa konjunkturstimulanser - därföregående regering har tagit oppositionens förslag , men tyvärrför sent. Denekonomiska politiken skall enligt regeringsdeklarationen bl. a. inriktas påatt trygga arbete åt alla. Näringslivet skall ges nödvändigt ekonomisktutrymme för att nå detta mål. Åtgärderna skall gälla inte minst de mindre ochmedelstora företagen. Därvidlag skiljer sig regeringsdeklarationensmålsättning avgjort från den föregående regeringens politik. Under den tidigares. k. jämviktsriksdagen har dock socialdemokraterna på dessa punkter fått gevika, ibland genom kompromisser, ibland med hjälp. Därmed har vi undanför undan fått en något bättre politik, som alltså medfört att sysselsättningenkunnat hävdas bättre under den senaste valperioden änunder . Enligtregeringsdeklarationen kommer regionalpolitiken att förstärkas, så attmänniskor i olika delar av landet ges en mera allsidig sysselsättning ochservice än och dessutom möjligheter till en god miljö. En förbättringav miljön behövs flerstädes inom arbetslivet. En fortsatt reformering avarbetslivet och fördjupning av arbetsdemokratin kommer att fullföljas. Det ärdärvidlag viktigt att reformerna inte fängslas i en byråkratisk apparat utankommer de berörda till del i full utsträckning. Föratt alla som vill ha arbete - det gäller inte minst ungdomar, kvinnor ochhandikappade - skall få detta behövs att fler arbetstillfällen skapas och attde styrs dit där de bäst behövs. Det understryks mycket kraftigt avsysselsättningsutredningen. Kritiken mot målsättning för ökadsysselsättning har undan för undan avtagit. En av den nya regeringens främstauppgifter blir att skapa förutsättningar för ca 400 000 nya jobb frampå1980-talet. En betydelsefull uppgift blir också, som jag sade, att ändraregionalpolitiken och decentralisera samhället i olika avseenden "så attmänniskor i olika landsdelar ges allsidig sysselsättning och service samt engod miljö", för att citera en formulering i regeringsdeklarationen. Påriksdagens bord ligger en proposition om riktlinjer för den fortsattaregionalpolitiken, propositionen 211. Vi kan inte finna att de riktlinjer somdär dras upp kan ligga till grund för en praktisk politik som leder till detnyssnämnda målet arbete och god miljö i hela landet. I propositionen 211 slåsfast att det centralt beslutade ortsklassificeringssystemet är enkonkretisering av den långsiktiga inriktningen av regionalpolitiken. Detinnebär en fortsatt koncentration av sysselsättning och bebyggelse till destörsta orterna. Oaktat satsningen på de stora orterna skall i alla orter -även de små - åtgärder kunna vidtas "för att mildra akuta problem".Det påpekas mer i förbigående i propositionen. Dennas grundton är fortsattkoncentration av befolkning och bebyggelse till i huvudsak den största orten ilänen. Detta sägs gälla framför allt i län med balansproblem för att bromsaflyttningen till storstäderna. Man kan konstatera att den storstadsfilosofi somnu ganska allmänt håller på att dö ut och som socialdemokratin sedan 1960-taletvarit en så intensiv förespråkare för alltjämt är ett mål för socialdemokratin. Denenda regionalpolitiska motion som behandlat är centernspartimotion. Behandlingen av de övriga regionalpolitiska motionerna ansågsböra anstå i avvaktan på dåvarande regeringens aviserade proposition omregionalpolitiken. I partimotion angavs riktlinjer som anknyter tillregeringsdeklarationen. har dragit upp riktlinjer för enregionalpolitik som innebär en bättre differentiering av de samhälleligainsatserna, så att centraliseringen riksmässigt, regionalt och kommunalt kanvändas i decentralistisk riktning. De största insatserna bör göras där behovenär störst. Det är oftast på de små arbetsmarknaderna. Efter vad jag har kunnatse finns starkt stöd för detta i länsplaneringen. Vi har allmänt vedertagnakriterier för svaga arbets- 5 protokoll 1976/77:18-19 marknader som behöverutvecklas. Det ges inte någon nämnvärd prioritering för dessa i densocialdemokratiska propositionen. Man vill "mildra akuta problem" ismå orter. Planeringen för och besluten om ortsplanen och dess funktion börenligt vår mening ligga på regional och nivå. Regeringsdeklarationenger anvisningar om att den regionala och kommunala demokratin kommer attutbyggas och att beslutsfunktioner av skilda slag skall fiyttas närmare deberörda människorna. Jagskall inte ytterligare vidga resonemanget om hur en ny regeringspolitik börutformas. Det kommer i sinom tid att framgå av konkreta förslag här iriksdagen. Under1970-talet och inte minst under den s. k. balansriksdagen har många och viktigareformer genomförts på arbetslivets område under aktiv och positiv medverkan avfrämst och . Ändå har socialdemokraterna under valrörelsenpåstått att alla andra än de själva gått emot de anställdas ochfackföreningarnas intressen. Dåvarande statsrådet uttalade i debattenkring § 32 glädje över att en så stor uppslutning finns bakom huvudlinjerna idenna stora och viktiga reform. Det är inte så att socialdemokraterna har varitoch är ensamma i det här fallet. Under valrörelsen försökte jag få till ståndett sakligt resonemang om vad diskussionen rörde. Men socialdemokraterna villeinte ha en sakdiskussion. Man har tydligen inte vågat sig på en offentligdebatt. Taktiken tycktes vara att inte svara på inlägg för att kanske därigenomeffektivare kunna driva buskagitation. Socialdemokraternasvalarbetare har jag också i många fall funnit illa informerade. De liksom mångaandra har faktiskt trott på de vilseledande uppgifterna i vissa annonser ochflygblad. Den socialdemokratiska ekonomiska och personella dominansen påarbetsplatserna har varit för stor för att den mycket snedvridna propagandanskulle kunna tillrättaläggas före valet. Det är troligt att socialdemokraternavann många röster på det. Men som vi vet räckte det inte. Som bekant beskrevsavskaffandet av 200-kronorsregeln så att strejkande skulle drabbas av högaböter. Informationen skulle begränsas inom företagen och utbildningen om arbetsrättenbegränsas i brist på pengar. När de nuvarande regeringspartierna villeklarlägga rättsläget i fråga om aktiebolagslagen för att medbestämmandelagenskulle vara möjlig att tillämpa fr. o. m. vändes detta tillraka motsatsen. Man kan ju mot den bakgrunden förstå varför socialdemokraternainte ville ha ett resonemang i sak och en offentlig diskussion. Omvi i vårt samhälle, herr talman, skall kunna föra ut denna viktiga reform ipraktiken och utveckla den vidare så att de anställda verkligen kommer attuppleva den så positivt som de önskar behövs sannerligen större saklighet ochbättre vilja än den socialdemokraterna visat i denna fråga under valrörelsen.Jag har ett stort förtroende för de fackliga företrädarna härvidlag under förutsättningatt socialdemokraterna inte, som under valrörelsen, utnyttjar frågan i snävapartipolitiska syften. Då kan det mesta av det bästa med denna viktiga reformförfelas. reformering av arbetsrättenoch arbetslivets villkor i övrigt är en för viktig Nr 18 fråga för att förstöras avsnäva partiintressen, varifrån de än må komma. Mångakommer säkert att upptäcka detta. iStockholm (s): Många hade med stort intresse väntat på innehållet i denregeringsförklaring som statsministern avgav . Dettaintresse var naturiigt - naturligt därför att allt skulle, enligt regeringspartiernasvallöften, bli så oerhört mycket bättre i vårt land. Ettlöfte var 400 000 nya jobb. Men för att realisera detta behövdes en nyregering, en borgeriig regering. Och de borgerliga vann valet avrösterna. I det avseendet nådde man fram och en liten bit över mållinjen. a. till regeringsförklaringens riktlinjer för den praktiskapolitiken. Den börjar ju löftesrikt: "Med fasthet ochansvar skall vi föra en politik i hela folkets intresse." Detdär med ansvar och hela folkets intresse har framför allt löntagarna lagt påminnet. Mendet finns andra löften i deklarationen, vilkas innebörd enligt ordalydelsen ärodiskutabel: "Tryggheten för allagenerationer står i centrum för vår politik." "Regeringenskall föra en politik för sysselsättning och boende i alla delar avlandet."