prot · G00948 · 1976-12-31 00:00:00 — Ett verkligt angrepp på struktur- ochsys-selsällningsproblemaliken kräver tvärtom längsiktighet. talarom att långsikliga riktlinjer innebär en fastlåsning. Men del är ju precistvärtom! Anpassning lill kortsiktiga variationer och till den nu rådande strukturen,det är fastlåsning. Varje medveten process av förnyelse, däremot, kräverlångsiktigt tänkande och långsikliga riktlinjer. En förnyelse kräver dessutomstora investeringar i materiel, i teknik, i mänskligt kunnande, och det är juingenting som man spelar med hur som helst. Del är ingenting som man kan göratill lekboll för ""snabba anpassningar". Sådant måste skemedvetet och långsiktigt. Det kräver noggrann planering och ett konsekventgenomförande. talar om tro på människan, och med människamenar han -som alla borgerliga- kapitalägare och företagare. Men i verklighetentror inte alls. Det finns ingen tro, inget verkligt hopp i hanspolitik. Del finns bara anpassning. Vi skall underkasta oss, vi som inte ägerkapital och inte representerar någon makt. En sådan syn som presenterat duger inte i detframlida industrisamhället. Sedan må man se på detta industrisamhälle utifrånolika ideologiska utgångspunkter. Inför hotet mot sysselsättningen måste man ställa frågan:Vad kan en förutsättningslös och självständig nationell industripolitik göraför all hävda de arbetande människornas intressen här i landet? Låt migpeka på några avsnitt i problematiken. gäller för alt vara ett avancerat industriland.Men ändå är en myckel slor del av dess industriproduktion knuten till råvaroroch halvfabrikat. En omfattande rovdrift sker på skog och malm. Av 46 miOonerlon producerad järnmalm exporterades 33 miOoner, utan förädling.Skogsindustrins kapacitet ligger långt utöver vad skogen tål. Sistahögkon-junkuirårei avverkades 14 miOoner kubikmeter mer än åier'äxlen. Bakslagen för dessa näringar sammanhänger med alt de ärinriktade på massexport av halvfabrikat och råvaror. När exportmarknaden som pådessa produkter är våldsamt konjunkturbelonad sviktar, då krävs stora nyinvesteringaroch omfattande storieksrationalisering, eftersom dessa näringar iir beroende avstora enheter. Strukturomvandlingen hotar därför en mängd mindre orter,brukssamhällen och hela landsändar där just beroendet av denna lokall prägladeindustriekonomi har varil starkt. Detta problem löser man inte genom au hålla tillbakalönekrav eller sioppa in subveniioner i industriernas budget. Del löses bara påsikt genom all man gradvis så sakta förnyar hela industristrukturen, genom med- Om siruklurproble-meii inom svenskt produktionsliv Omstrukturproblemen inom svenskt produktionsliv vetet tonar ner rovdriftenoch höjer förädlingsgraden. Förädlingsindustrierna är mindre konjunkturkänsliga,mindre rovdriftsbelonade, lättare att decentralisera.Siorleksralionaliseringen behöver aldrig bli så förödande där. Rovdriften pånaturresurser kommer, om den får fortsätta, att leda till ett fullständigtundergrävande av hela den råvarubaserade delen av ekonomin och avsysselsättningen i de regioner som är beroende därav. Härfinns bara en väg att gå. De kortsiktiga åtgärderna Ibr att bistå i det akutalägel måste också förenas med ett långsiktigt perspektiv. Detta perspektivmåste la sikie på att allmänt höja förädlingsgraden i ekonomin. Det måstegradvis förskjuta industristrukturen bort från en situation där de storakvantiteterna materiel och råvaror utgör kännetecknet och till ett läge där denkvalitativa insatsen för varans förädling är avgörande och satsningen på delmänskliga kunnandet del primära. Detförvånar mig alt inte ens snuddar vid denna stora problemalik isill svar. Han tillhör ju etl parti som säger sig ha en restriktiv hållninglill kärnkraften - hur restriktiv är för ögonblicket en aning oklart. Om manforisäiter alt låta rovdriften och de starkt materialkonsumerande industriernaha den relativa tyngd de har i svensk ekonomi, då kan man aldrig hoppas allkunna dämpa kärnkraftssatsningen. Det är ju dessa tunga industrier som tarhälften av industrins hela eluinyttjande, trots att de bara svarar för 12 9,-,av den totala indusirisysselsättningen. Häri ligger en av de främsta orsakernalill all har en så hög elförbrukning per invånare. Om sägersig vara för en bättre energihushållning, varför har han då inte detta viktigaperspektiv i minnet? Fortsattbundenhet lill dessa kla.ssiska induslrityper, som man i ibland har ellslags egenartad nationell stolthet över, är mycket fariig för sysselsättningenoch innebär stora risker. Del är inte de ständigt koncentrerade enheterna somkan rädda , , , , eller vilkaorter det nu blir som skall utför ättesiupan i den kapitalistiska rationaliseringensnästa steg. Det som kan rädda dessa orter är tvärtom den lätta, högförädlandeindustrin, som är mindre känslig för geografisk lokalisering. Delär inte i de klassiska svenska industrierna - de malm- och skogs-baseradeexportindustrierna - som sysselsättningen kan öka, tvärtom. Utslagningen ärdär så hård all del inte kommer att ske någon som helst neilotillväxt.Sysselsättningen tillväxer i förädlingsindustrin. Energihushållningen är bästinom förädligsinduslrin. Varje given mängd elkraft, som i de klassiskabasindustrierna är nödvändig för att skapa ett enda nytt jobb, skulle iförädlingsindustrin skapa 13 jobb. Varje given mängd oOa, som i den tungainduslridelen försörjer ell arbetstillfälle, försörjer i förädlingsindustrin26 arbetstillfällen. Del är då uppenbart all sys.selsättning och energihushållningkräver en långsiktig förskjutning av hela industristrukturen. I annat fall kanvi göra av med hur myckel kärnkraft som helst, utan au la ell enda nytt jobbnetto. Mankan ställa frågan: Om måsle böria lämna sin klassiska in-dusirisirukiurtill förmån för en helt ny , vad krävs då, och vad är del för produktersom skall produceras? Det är en svår fråga, som man bara i grova drag kanförsöka besvara. är ett högkostnadsland - det tröttnar ju aldrigSvenska arbetsgivareföreningen att påpeka. Vad kan då ett högkostnadslandtillverka? Vad kan man hävda sig med, utan att SAF och staten får argument attangripa de arbetandes löner? Mankan hävda sig med sådana produkter, där kunnande, förfining och kvalitet äravgörande liksom maskiner, apparater, elektronik, avancerad teknisk utrustningprecisionsinstrument osv. Bortom detta skymtar nästa utvecklingsstadium, detstadium där man satsar på hela system. Som exempel kan nämnas avanceradetrafiksystem, hela produktionslinjer och industriella syslem där man kombinerarbåde apparatur, kunnande och organisation. Delär kanske ännu för tidigt att skissera detta mer konkret. Men det är heltuppenbart att det är i denna huvudsakliga riktning som en förnyelse avindustripolitiken kan sökas. En sådan inriktning kräver - jag betonar delåterigen - längsiktighet och medvetenhet. Den kräver myckel stora satsningar pådet mänskliga kunnandet och på forskningen, inte minst därför att man i så falli måsle vara beredd att föra en i viss utsträckning självständigforsknings- och utvecklingspolitik, som inte för passivt hakas upp på störreländers vetenskap. Detta är sannerligen ingenting som nås genom hastigaanpassningar eller kortsiktig opportunism. Införden struktur som ärvt från 1800-lalel och från mellankrigstiden måstevi nu fråga oss: Hur stämmer denna med industrialiseringens nästa stora steg?Är det så, alt man kan iaktta tre stora steg i del industriellaproduktionssätlels utveckling? Del första togs med utbyggnaden av de gamlalätta industrierna - textil, livsmedel m. fl. I det andra steget kom industrialiseringensstora genombrott, och då dominerade de stora mängderna material - det varmetallernas, träets, massans och masugnarnas lid. Vi står nu inför del tredjesteget. Där förefaller del som om de cirkulerande mängderna material inte harsamma betydelse. Där dominerar i stället kunnandet och den förfinade teknologin.Den specifika energi- och material-förbrukningen kan bringa.s att starktsjunka. Omdelta är den allmänna tendensen - och mycket talar för det - dä hastar det förSverige all slå in på den långsikliga förnyelsens väg. Då är den baklungastruktur som finns etl hot mot sysselsättningen och mot naturtillgångarna.Den är ett hot mot de arbetandes lönepolitiska positioner. Och den är ett hotmot hela bygder i norra och vilkas ekonomiska liv äruppbyggda på den. Mankan naturligtvis med rältaställasig tveksam till huruvida en förnyelse av denekonomiska strukturen är möjlig så länge det nuvarande sättet alt organiseraekonomin råder. Den japanska borgarklassens försök att skapa en mer organiseradform av siorkapitalism är inte speciellt övertygande. Det har inte besparatJapan en strukiurkris. Staten kan visserligen göra stora interventioner underkapitalismen. Men den kan svårligen åstadkomma den planmässighel och denmobilisering av de arbetandes kunnande som är nödvändig - inte utan att ocksåge dem ledningen och makten. Omstrukturproblemen inom svenskt produktionsliv Om strukturproblemen inom svenskt produktionsliv vet jag att i detta stycke inte ser påfrågorna utifrån samma utgångspunkter som jag gör. Men del besparar honom juinte skyldigheten alt på regeringens vägnar pä något sätt förhålla sig tillden här allmänna sirukturproblemaliken. Det farliga, som jag ser det, är attherr Åsling saknar perspektiv på frågan. Han vill kortsiktighet därlångsiktighet är av nöden. Han vill tro där vetande är av nöden. Han villanpassning där självständighet är av nöden. Han vill fasthållande vid enbestämd slmktur där en omfattande förändring är av nöden. Och hans tänkande -om jag nu skall ta del bokstavligt från interpellationssvaret - representerarfaktiskt ell steg tillbaka lill etl förgånget skede i jämförelse med den förraregeringen, som åtminstone var beredd alt pröva tanken på vad man kan kalla enmer organiserad kapitalism och på större slatsinlervenlion ungefär efter deljapanska mönstret. Det förefaller mig som om inte riktigt harförstått vad min interpellation egentligen avsåg. Del är olycksbådande förlandet, menar jag, all dess regering tycks ha lättare för alt kräva avlöntagarna all de skall betala priset för en föråldrad industristruktur än allgöra klart för sig själv att en nation kan behöva bryta med sitt förflutna föratt vinna en framlid. Men det kanske är sä all en borgerlig själ alltid harlättare för lönesänk-ningsreceploch helgdagsarbete än för nytänkande-nytänkandesom riskerar att peka utöver den 1800-talsmässiga idealbild av kapitalismen somman sä gärna vill tro på. Till i vill jag säga attjag i milt svar inskränkte mig lill all svara på de tre konkreta frågor somherr hade ställt. Vad nu i sin föreläsning har gettuttryck för är en mer spektakulär och allomfattande näringspoliliksyn som jaginte hade anledning alt närmare gå in på i milt svar, eftersom jag utgick frånde tre direkt slällda frågorna. Alt använda ullryckel "ingen strategi" ärannågot vårdslöst handskas med begreppen arbele ål alla och regional balans, somändå är en övergripande målsättning för de näringspolitiska insatserna. Jagtycker nog all den målsättningen är mycket väsentlig och bör kunna vara den somman har som övergripande målsättning förde näringspolitiska åtgärderna. inlägg är mycket intressant ur mångasynpunkter, och det skulle kunna ge upphov lill en lång ideologisk deball. Jagskall vid denna sena limme nöja mig med ati peka på en intressant och konkretkonsekvens av resonemang. Jag uppfattar så au han anklagar dennuvarande regeringen all ha skjutit på projektet 80 och alt hanlar del som ullryck för den nya regeringens näringspoliliska syn -underförstått alt kommunisterna oberoende av marknadssituationenetc. hävdar au 80 skall genomföras enligt planerna. - ochdär ger jag räu - påpekar att framtid inteligger i den lypen av indusiriell produkiion. sin framlid inom deområden där vi kan använda högt kunnande, avancerad teknologi och över huvudtaget slor insats av personligt engagemang och kunnande som ägare och somarbetare. Det är inom de sektorerna, som är de expansiva, som vi har att se deOusa perspektiven i svenskt näringsliv. Menvarför dä, , anklaga den nuvarande regeringen för all man i delhär läget skjuter på 80? De tio miOarder som är det sista budet förinvesteringarna i 80 från den gamla regeringen skulle ju t. ex. heltomöjliggöra en nödvändig strukturfbrändring i den svenska stålindustrin iövrigt, en strukturförändring som i och för sig ligger i linje med vad herrSvensson här föreslår. Det måste ju ändå finnas ell visst samband mellan denvackra ideologiska överbyggnaden och de mera konkreta ställningstagandena tillde politiska vardagsnära frågorna även från sida. Omstrukturproblemen inom svenskt produktionsliv Hen i (vpk): gör en total reträtt. Del är ju en reträtt, eftersom jag imin interpellation har bett om att få vela hur man såg på den långsikligastrukturen och att få en redogörelse för det induslripolitiska program som vari regeringens tankar. För att döOa denna reträtt börjar med atttala om en myckel specifik sak, nämligen 80. Men det här är ingendebatt om 80. Detta är en debatt om den svenska industrins allmännastrukturproblem. Del kan räcka med all hänvisa till den kommunistiskariksdagsmotionen, som möjligen inte alls kan erinra sig, omStålverk 80 som just kräver nationalisering av hela den svenska stålindustrin,därför alt det är enda vägen att åstadkomma en högre förädlingsgrad. Vi vill junämligen icke ha 80 i den versionen som innebär alt man bara ersättermassexporl av råmalm med massexport av ämnen. Vi vill an man skall drivaförädlingen vidare för all komma bort från det skadliga beroendetav råvaror och halvfabrikat. Nuär detta med 80 bara en liten bit i det hela. Vad vi skall göra är attvidga frågeställningen till att gälla allmänt för den svenska industrin. Därhar klart givit ullryck för att han menar att man skall hatillfällig anpassning, vi skall anpassa oss efter världskonjunkluren ellerefter de riktlinjer som gäller där. Men det är det jag kritiserar, därför attdetta är en ofruktbar linje. Vi måste skaffa oss en allmän, långsiktig syn på ivilken riktning den svenska indusiriulvecklingen skall drivas om man skallklara de problem som står för dörren. HerrÅsling må väl ändå som centerpartist säga all en industri med en extremt högenergiförbrukning, med en så tung struktur och med en så ensidig typ avlokaliseringsmönster kommer att skapa myckel stora problem som redan har börjatgenom att vissa orter har bonat vackla. Låtmig nämna en sak som kanske inte är så allmänt känd men som kan utläsas av denofficiella utrikeshandelsstatistiken. fram lill ökade densvenska exporten av stål med 4,18 gånger, medan Omstrukturproblemen inom svenskt produktionsliv däremot exporten avarbeten av metall bara ökade med 3,94 gånger. Man ökade alltså exporten avhalvfabrikat mera än man ökade exporten av färdigprodukter. Men samiidigi stegexportpriserna på järn och stål bara 1,74 gånger, medan exportpriserna påarbeten av metaller steg 1,96 gånger. Egentligen borde man alltså ha satsat påetl rakt motsatt sätt. vet jag all kan replikera alt för dettasvarar inte han utan även den gamla regeringen. Ja, jag fördelar inte ansvaretdärvidlag, men desto angelägnare är del nu att vi börjar diskutera dessalångsiktiga strukturproblem på ett mer djupgående sätt. i har något slags barnatro på utvecklingsplaner.Jag utgick från all var medveten om den strategi i delta avseendesom den nya regeringen har. Vi har ju sagt all kommer ett näringspolitisktprogram för skogsnäringen och kommer ett för varvsindustrin. Förstålindustrin kommer likaså ell mera programbetonal förslag tillbanda. Kooperationens roll i samhället är föremål för översyn. Vi kommer medett handlingsprogram för de mindre förelagen, etc. Delta är en del i vårtpolitiska handlingsmönster, och dessa program kommer all ha en direktanknytning till den aktuella vardagen och verkligheten. Del finns med andra ordingen anledning alt ge program som sådana en funktion av all lösa alla problem.De måsle ju, , ha en direkt politisk förankring i vardagen ochdess svårigheter. Denintressanta frågan är ju att nu säger att vpk visserligenförordar 80 - men ett annat och mycket slörre 80. Samtidigtär man alltså för en helt annan struktur i det svenska näringslivet. Är då inteherr medveten om att det 80 som han och hans partibroderförordar skulle omöjliggöra den strukturella förändring i det svenskanäringslivet som han förespråkar och som jag har sympatier för, helt enkeltdärför att vårt land är litet. Vår kapitalmarknad är inte obegränsad, och vikan inte både välja en utveckling efter de stora linjerna och göra enstrukturförändring i vårt näringsliv i riktning mot branscher och företag medhögt kunnande, hög teknologisk standard osv. har faktiskt här, omhan vill slå pä realistisk grund, att välja väg. Det går inte all vandra bådavägarna parallellt. Hen i (vpk): Del finns ell salt hos som jag, trots hans kortaämbeisperiod som industriminister, ständigt känner mig ytterst irriterad av.Del är inie det all han kan vara frän och skarp och påpeka inkonsekvenser hosmotståndaren osv., för del hör så att säga lill spelet när man är ute ikrigarens lovliga avsikt, utan det är all han alltid skall begränsa debattenoch föra över den från det som den verkligen handlar om lill litet överlägsna,småironiska och föraktfullt framförda anmärkningar i sidofrågor. Vadvi här skall diskutera är: Vilken är regeringens syn på den långsiktigasirukturproblemaliken i svensk industri och svenskt näringsliv? Vi skall iniediskutera vpk;s 80 - men jag tar gärna den diskussionen i något annatsammanhang. avslöjar ju att han helt enkelt inie har last denkommunistiska motionen; det är uppenbart. Han har helt missuppfattat vad vistår för, och den missuppfattningen får vi reda ut vid ett annat tillfälle. Nuhar vi alltså alt göra med verkligheten för dem som hotas av denstrukturomvandling som vill möta med lillfiilligaanpass-ningsålgärder än hit och än dit. Han vill absolut inte låsa fast sig vidnågonting, han har absolut inte någon syn eller något program eller någotmedvetet, långsiktigt perspektiv. .All ha långsikliga perspektiv, att utvecklaprincipiellt tänkande om hur landets ekonomi skall se ut och förändras pålitet sikt, det har för inte med vardagen att göra. Sådant rör sigi en luftig himmel, sådant behöver man inte syssla med. HerrÅsling talar nu ironiskt och hånfullt om att tror att programskall lösa problemen. Nej, det tror jag visst inte. Framför allt tror jag inteatt era program kommer all lösa några som helst strukturproblem, av föOandeskäl: De kommande program som refererar lill är ju uteslutanderelaterade lill de industrier som har problem. De är inte relaterade till deindustrier som skulle kunna rädda landet ur problemen, för då skulle ju herrÅsling få lägga upp helt andra program för helt andra typer av industrier,nämligen för förädlingsindustrierna - både de som finns och desom skall komma men ännu icke finns. Och skulle få göra någonting annat som han kanske som borgerlig industriminister skulle lycka vara litet obehagligt, nämligen börja fråga sig om del är riktigt att så många förädlingsindustrier fiyttas ut ur landet och att det förekommer en så omfattande kapitalexport. Det är frågor som man måsle ta upp. Jagtror naturligtvis inte heller att program i och för sig löser frågorna, och jagförstår mycket väl all har en annan syn på plan-mässigheien i enekonomisk organisation och alt han förutser en annan ekonomisk maktstruktur änmitt parti gör. Men låt oss diskutera även detta någon annan gång. Det är intedel saken gäller, ulan vilken bild av svensk industris huvudsakliga inriktningsom har. Vill han över huvud laget eftersträva någon sådan medveteninriktning, eller vill han det inte? Justmed den inställning som åtminstone har haft när detgäller energiproblemaliken borde ändå de tankelinjer jag här har utvecklat -även om jag gör del från en annan ideologisk utgångspunkt - ligga väl till förhonom. Men del är liksom en total vägran från hans sida alt diskutera frågan på ett sakligt och engagerat sätt. Han söker bara alt komma bakom mig och hugga på mig, antingen därför att jag är socialist, därför all jag iror på planering eller därför an vi har en av påstådd mening om 80. Men det är inte det det handlar om. Låt oss diskutera strukturproblemen i svensk eko- Omstrukturproblemen inom svenskt produktionsliv Omstruknirproble-nien inom svenskt produktionsliv nomi och i vilken riktningden svenska ekonomin eventuellt måste röra sig för att komma ur den härsituationen, som hotar all bli etl läge med konstanta strukturkriser. Får jag lill sist säga att jag beklagar om i haruppfattat mitt inlägg som hånfullt och ringaktande mot hans synpunkter. Det varinte min avsikt. Men jag vill ställa frågan lill , om man ändåinte måste ha en förankring i verkligheten, i vardagen, även när det gäller demera ideologiskt betonade resonemangen. En ideologisk deball som inte har någonförankring i verkligheten förefaller mig ganska meningslös, även om den kanvara intellektuellt uppfriskande. Men jag upplever det sä, att det också finnsen risk att i den industriella situation som vi f n. befinner oss kan enideologisk deball, som förs bara för debattens egen skull och ulan alt ha någonanknytning till verkligheten, uppfattas som alltför abstrakt. Det kan ocksåinnebära att man mister sin handlingsförmåga i den vardagliga politiken. Minkoppling till 80 är ett försök att illustrera konsekvenserna av herrSvenssons ideologiska resonemang. Närdet gäller strukturförändringarna i näringslivet har och jaguppenbarligen ganska likartade synpunkter: alt satsning på långa serier, påmiOöförödande och energislukande industrier inte är den svenska vägen. Vimåste salsa på ett näringsliv som nyttiggör de mänskliga resurserna på ettannat sätt. Hen i (vpk): förutsätter alt när man tänker praktiskt är det detsammasom all tänka kortsiktigt. När man utgår ifrån vardagens problem, skall maninte tänka annat än i ell myckel kort och opportunistiskt perspektiv, menarhan. är just det som jag menar är svagheten i hela den syn som utvecklas iinterpellationssvaret och över huvud tagel i den regeringspolitik som numödosamt tar form inför våra ögon och som beslår av improvisationer. För vad ärdel vi utgår ifrån i våra resonemang? Jo, vi utgår från dagens situation förarbetarna i och och från morgondagens situation iLjusnarsberg, Bångbro, eller vad del nu kan vara. Då måste man sägasig att del omedelbara behovei på sådana orter och i sådana situationernaturligtvis kan vara all göra improvisationer föratl undvika en omedelbar akutsocial kris. Men sedan måste man, med utgångspunkt i denna vardagssituation,ändå sätta sig ned och fundera - del gäller både politiker och experter - övervad som kan föra oss bort från en slruktursom hotar att ständigt under denärmaste decennierna försätta oss i nya situationer av detta slag. Då rör mansig i ell annat perspektiv. Vadsom oroar mig är att inte vill erkänna alt ett sådant längreperspektiv har med realism all göra. Det tror jag hänger ihop med alt har enmycket bestämd begränsning, nämligen den att allt som på något sätt hotar all gåut över hans tro på näringslivets och kapitalägarnas egen privata anpassning ärfarligt. Därför måsle han utnämna det till all vara abstrakta, akademiskaproblem. Menkanske är det så. , att en långsiktig, medveten strukturomvandlingi det stora folkflertalets intresse kräver en annan ekonomisk organisation,och det skulle vi väl ändå på ell sansat sätt kunna diskutera. Det är enytterst allvarlig fråga. Dettahar att göra med den fråga jag ställde tidigare i sysselsättningsdebatten: Omdet skulle vara så att den organisatoriska struktur som den svenska ekonominhittills levat med under industrialiseringens förlopp kommer i konflikt medmålet att skapa arbete för alla, vad skall man då offra? Skall man offra måletarbete ål alla för att behålla kapitalismen? Eller skall man offrakapitalismen lor att vinna målet arbete åt alla? Nubehöver man inte ställa frågan så ideologiskt.