prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — Vad jag avserär all många människor upplever planeringssystemen lor sysselsättnings- ochregionalpolitiken som alltför akademiska och svårgripbara. Den enda framkomliga metoden för all motverka detta är alllora de regionalpoliliska besluten närmare de människor besluten handlar om.Planeringen får alltså inte göras så detaOerad, så definitiv, att enskilda människors,enskilda företags, enskilda kommuners och landstings olika möjligheter ochambitioner låses. Regering och riksdag skall med regionalpolitiken angeramarna för verksamheten. Men, herr talman, detaljplaneringen ochverkställigheten bör skötas av kommunala och landstingskommunala organ,enskilda förelag och individer. På länsplanet sker den regionala planeringen istatlig regi. Staten förfogar även över de resurser som krävs för altförverkliga planerna, som t. ex. huvuddelen av de allmänna kommunikationerna,anslagsfördelningen för vägbyggandet, näringslivsstödet och bostadsbyggandetslåneramar. Länsstyrelsernas länsprogram blir normerade för länens utveckling aven stor del av samhällsservice, näringsinvesteringar etc. Därmed påverkas påceniral nivå befolkningsutvecklingen, bostadsbyggandets omfattning, sysselsättningenoch samhällsmiljön i övrigt. Det är dessa förhållanden som aktualiserat principfrågan:Vilken instans skall ha det avgörande infiytandel över de regionalaplaneringsfrågorna' Ja, enligt ambitionerna an fånga upp, behandla och beslutaom problemen så nära .som möjligt lill de människor frågorna berör, börlandstinget vara den rätta instansen. Av de direktvalda landstingsledamöternakan dessutom ell politiskt ansvar för deras åtgärder utkrävas, vilket är enbärande princip i en demokrati. En sådan ordning herr talman, bör enligt min meningåstadkommas genom ett deceniraliserat planeringssystem, där landstingen gesrätt alt formulera målen för regionernas utveckling och preciseralänsmedborgarnas krav på siaismakterna. Del är bl. a. moi denna bakgrund som regeringsförklaringenfrån den 8 okiober är en viktig utgångspunkt för utskottsmajorilelensställningstagande. "En liinsdemokraiireform påbönas. Centrala uppgifter,särskilt vad gäller regional planering, överförs från de statliga länsstyrelsernatill de folkvalda landstingen." Ulskollel erinrar i sitt betänkande även om vad som sägs iregeringsförklaringen om förstärkning av den kommunala självstyrelsen. Närlänsplaneringsarbeiel genomförs och följs upp bör enligt utskottets meningstörre möjligheter ges medborgarna alt genom insyn och offentlig debatt påverkautvecklingen inom den egna regionen. Då dagens regionalpolitik kommer attpåverka utformningen av vårt samhälle för lång lid framåt och vi inte medsäkerhet kan förutsäga kommande generationers viirtle-ringar, såsom fru afUgglas tidigare uttryckte saken, måste regionalpolitiken ge ökatutrymme för flexibilitet och valfrihet. Det är bl. a. mot denna bakgrund som man bör studera utskottetssynpunkter på planeringssystemen, t. ex. planeringsnivåerna för länen och planenför utveckling av den regionala strukturen, dvs. Del ärviktigt att dessa planeringsnivåer inte läggs fast för långa lider så altflexibiliteten begränsas. Befolkningsramarna kan inte vara bindande. En anpassningtill den faktiska utvecklingen måste rimligtvis ske. Ulskotlels skrivning pådessa punkter är, som jag ser det, en markering till förmån för en sådananpassning. Befolkningsramarna i sig - det vill jag säga som svar till herrNilsson i - för ju inte utvecklingen närmare de regionalpolitiskamålen. Avgörande är de konkreta åtgärder som vidtas. Belblkningsramarna harsitt värde som planeringsinstrument. Samma bedömning får enligt min mening också gälla planenför orts-strukturen. Att har faiial beslut om attvissa orter skall vara primära centra, regionala cenira, kommuncenlra etc. fårinte innebära all den här indelningen en gång för alla ligger fast. Servicenivån på olika orter måste självfallet vara olika.Varje ort i ett län kan inte förses med alla de funktioner som en vissklassificering anses innebära. Olika intressen finns givetvis för vad och förvilka former av service som skall lokaliseras till olika orter inom ell län.Utskottet framhåller i detta sammanhang hur viktigt det är alt beakta denuppgift som en ort har för sill omland. Man måste ta hänsyn till hur mångamänniskor som betjänas av den service som centralorten i fråga tillhandahåller,eller uttryckt med andra ord: Man måste beakta befolkningsunderlaget inom denklassade ortens infiuensområde. Del lar inte heller vara så all statliga och regionalainsatser begränsas lill orlersom t. ex. är klassade som primära cenira. Delarviktigt alt motverka risken för att orter som fåll en indelningsgrad som intehelt motsvarar de lokala förutsättningarna blir åsidosatta. Den formellaindelningen får. som också påpekade i sitt inledningsanförande,inte överbelonas eller - som utskottet uttrycker del - vara ensam avgörande förbeslut om insatser. Det måste också ges utrymme för förändringar av planen närså är påkallat, t. ex. när en kommun kan påvisa att föruisiiliningarna har ändrats. Som insirumeni för regionalpolitiken har dock planen förortsslrukturen varit till nytta. Det vill jag gärna betona. Den inomregionalabalansen och balansen mellan länen har i några avseenden blivit biillre. Denomfattande slaiislik, med bl. a. lägesbeslJimda uppgifter om arbetsmarknads-,bosiads-och serviceförhållanden, som tagits fram ur länsplaneringsmaterialeihar blivit en tillgång för såviil offentlig som enskild planering. Del iirdärför nalurligt all systemet skall utvärderas enligt utskottets förslag förall ytterligare kunna lörbiiiiras. Utvärderingen skall ske untler medverkan avregionala och lokala instanser med tanke på den förändrade beslutsordning somutskottet har förordat. Målsäiiningenför länsplaneringen skall också vara all skapa tillgång för Samordnad sysselsätniiiigs- ut h regionalpolitik alla människor lillarbete, service och god miljö. Detta mål kan nås genom bl. a. ett samarbetemellan tätorter av olika karaktär som inbördes kompletterar varandra. Ettuttryck för denna form av samverkan kan t. ex. modellen med flerkärnigaprimära och regionala cenira vara. En sådan lösning bör i första hand eftersträvasi län med en utpräglat decentraliserad tät-orlsstruklur. Det finns län där deoffentliga myndigheterna med framgång decentraliserat sin verksamhet lill fieraorter och där man naturligtvis vill bibehålla en sådan slmktur. Enalltförslatisk och akademisk syn påortsmönslrei harenligl min mening medförtatt planen inte har blivii allmänt accepterad. På sina håll upplever man inte stämmer överens med den faktiska strukturen. Särskilt gäller dettaförhållande landsbygdslän med ell stort antal mindre tätorter. Det är därförinte förvånande att åtskilliga krav på förändringar i planen har rests. Mångauppvaktningar har även gjorts i detta ärende. föreligger inte mindre än liomotioner i frågan. Eftersom utskottet har förordat en länsdemokratiskbeslutsordning i dessa frågor, har utskottet inte ansett det meningsfullt altnu föregripa den omprövning som kan ske på länsplanei. Genomatt utskottet nu föreslår all landslingen skall få ell avgörande inflytandeöver den regionala samhällsplaneringen, kommer möjligheterna att göraavvägningar mellan ell läns olika delar under beaktande av lokalaförutsättningar och förhållanden att öka. Denföreslagna länsdemokratireformen innebär också all man skapar klararearbetsförhållanden. Genom att planeringsansvaret läggs på landstingenelimineras risken för dubbelplanering mellan å ena sidan kommuner och landstingoch å den andra sidan länsstyrelserna. Då bör det också vara möjligt att återgelänsstyrelsen dess ursprungliga roll, dvs. som statsmaktens kontrollorgan. HerrFageriund riktade tidigare en fråga liil mig, och jag konstaterar all frågan ärbesvarad med de inlägg som sedan föOde. Frågan gällde vilka orter som hade fåttför myckel stöd, och jag vill göra det påpekandet att den ordalydelsen inteflnns i utskottets belänkande. Det länsdemokratiska reformarbetet måste fullföljas. De för länen ochdess kommuner vikliga besluten bör fattas av det folkvalda organet -! Då först kan de myckel berättigade kraven på ökad insyn,information, ökat medinflytande samt på möjlighet till politisktansvars-utkrävande bättre tillgodoses. Del är inget tvivel om all samhällelplaneras bäst om ansvaret faller på dem som har ett direkt naturiigt intresseav hur detta ansvar förvaltas. Enavgörande föruisäiining Ibr att målen för regionalpolitiken skall kunnauppfyllas är en framgångsrik ekonomisk politik samt aktiva åtgärder för allsäkra en hög sysselsättningsnivå. Jag skall, herr talman, inte gå in på dessafrågor, utan jag kan heli instämma i det anförande som fru lidigarehållit. Regionalpolitikenkan och behöver förnyas! Den förstärkning av regionalpolitiken som aviseras iregeringsförklaringen - och som citerade isill anförande - kommer att ge besluten på den regionala nivån allt störrebetydelse. En konsekvens av detta blir att frågor som måste lösas på regionalnivå också skall beslutas av folkvalda representanter. En fullt utbyggdlänsdemokrati är därför en viktig förutsättning för en framgångsrikregionalpolitik. Jag ber all få yrka bifall lill utskottetshemställan på samtliga punkter. Samordnad sysselsäiiniiigs- och regionalpolitik I detta anförande instämde (). Hen () kort genmäle: Jag sade inte att jag citerade direkt urutskottsbelänkandet när jag ställde min fråga ulan jag försökte tolka vadutskottet skrivit: "Det är heller inte utan vidare klart all under senareår alla orter inom det allmänna stödområdet har varit i behov av stöd." Jag kan inte få del till någonting annat än att någraorter måste ha fått stöd som inte har varit i behov av del. Och , , när ni tagit upp den här frågan, så försök inte komma undan med altsäga att jag inte citerade direkt "ur boka" utan tala om vilka orterdel är som inte varit i behov av stöd och som fått del. i (s) kort genmäle: Bara några ord om befolkningsramarna lillherr i , som jag tycker höll ell myckel sympatiskt anförande. Jag upprepar att den borgerliga utskottsmajorilelensskrivning skulle betyda all storstadslänen skulle öka med 40 000 människorfram lill 1985, skogslänen med 85 000 människor och övriga län med 88 000.Detta skulle innebära den största befolkningskarusell som vi upplevt i det härlandet. Jag kan garantera att den statliga utflyttningen skulle komma iskymundan om man lyckades starta denna karusell med 85 000 människor somflyliar norrut. Då vill jag ställa en fråga - närmast lill ,men, all righl då, även lill moderalerna och den nya regeringen: Hur stämmerdetta med den ideologi som ofta odlas om att människorna skall få tillfälle altbo kvar på de platser där de är födda och inte irriteras av en massaflyttningar'' Här är det ju verkligen fråga om den stora flyttningsrörelsen, omman skulle kunna genomföra den befolkningsmålsätining som har skisserats i utskottsbelänkandetav den borgerliga majoriteten. Det var bara det jag ville säga. HerrSVENSSON i (m) kort genmäle; Jag vill återigen påpeka för iÖstersund alt det inte är belblkningsramarna som sådana som för utvecklingennärmare de regionalpolitiska målen. Del är de konkreta åtgärderna som äravgörande. Man kan inte förutsäga en bestämd befolkningsökning genom en vissåtgärd, än mindre öka befolkningen lill etl angivet befolkningstal. man koppla en viss åtgärdtill ell vissi antal nya sysselsättningstillfällen. Närdet gäller den faktiska ökningen av befolkningen inom ell bestämt område är deten läng rad andra faktorer som påverkar utvecklingen och inte enbart deregionalpolitiska åtgärderna. Därför måste man se befolkningsramarna som enarbetsinriktning för planeringen av konkreta åtgärder. Detsammagäller, , systemet med utvecklingen av den regionalaortsslrukturen. HerrNILSSON i (s) kort genmäle: Del resonemang som i för kan jag acceptera i storadrag. Jag tycker att del ligger mycket vett och förnuft i det. Mendå är det desto mer oförklarligt alt kunnat binda sig för enskrivning när det gäller belblkningsramarna där man övergått från alt skapaintervaller till all skapa fasta befolkningstal. Del är det jag inte kanbegripa. HenSVENSSON i (m) kort genmäle: Vi har godtagit de föreslagna ramarna för storstadsområdena, men vi harsagt alt det sker under förutsättning att man vid planeringen i första handinriktar sig på de undre delarna av ramarna. Vi talar alltså fbrlfarande omramar. När det gäller innebär detta etl instämmande i det som kommitlill uttryck i landstings planering. Jagvill understryka att befolkningsramarna är riktmärken för handlandet.Om inte annat kan de ha den funktionen all de förhindrar att man var för sigute i länen planerar för en orealistisk befolkningsutveckling. FruBERGLUND (s): Regional- och sysselsättningspolitiken har under en följd av år röntett stort intresse hos en stort antal människor i vårt land. Genom samhälletsinsatser pä del regionalpoliliska området har många människor fått en varaktigsysselsättning, hos andra har dessa väckt förhoppningar om all komma ut iarbetslivet, skapa sig en god försörjning och alt komma med i en socialgemenskap. Förden enskilde individen är det av största betydelse att ha ett arbete.Arbetslöshet är ett mänskligt gissel, vars konsekvenser vi endast kan ana. Atttolerera arbetslöshet är förkastligt från både mänsklig och samhällsekonomisksynpunkt. Del är mer angelägel att del ekonomiska utrymme som finns användstill investeringar i våra basindustrier, som kan trygga sysselsättningen förmånga människor, i stället för alt utnyttjas till större skattesänkningar försådana som har arbete och god lön. Jag har inte tänkt böria en skallediskussion, men jag kan inteunderlåta alt nämna detta eftersom samhällsekonomin är av avgörande betydelseför våra möjligheter all driva en aktiv regional- och sysselsättningspolitik. Om sysselsättningen är hotad sätter människorna sin tillitlill samhällel. I exempelvis har den privata industrin i stort settsvikit människornas förväntningar på arbete och utkomst - av deinduslrianställda arbetar tre av fyra i statliga förelag. Den förda sysselsättnings- och regionalpolitiken har varitpositiv för länet. 1973 hejdades utflyttningen. Vid folk- ochbostadsräkning kunde man konstalera all värt län aldrig lidigare haft så mångamänniskor sysselsatta som då. Visserligen fanns en obalansmellan inland och kust, arbetslösheten var större än i andra regioner,speciellt kvinnor och ungdom hade svårigheter att komma ut på arbeismarknaden,men del fanns en positiv syn och man hyste förhoppningar om altöka sys.selsätiningen. De senaste månadernas händelser har radikalt förändratbilden.Våra basindustrier - gruv-, stål- och träindustri -har drabbats avavsällningspro-blem, och har anställningsstopp, NJA kommer alt minskasin arbetsstyrka med ca 1 000 personer, kommun kommer alt skära ned sittbostadsbyggande. Allt detta betyder att många lusen människors sysselsättningär hotad. Arbetsmarknaden var ömtålig redan lidigare. Del krävs handfastaåtgärder från statsmakternas sida för all klara situationen. "Vänla-och-se-polilik"" får inte rasera vad man byggt upp undermånga år. Det var många norrbottningar som flck en rejäl kalldusch,när en representant för den borgerliga regeringen i TV inte hade något annatförslag lill byggnadsarbetare som blivit uppsagda än att de skulle åka söderut.Delta råd oroade många-del var ett första bevis på att allt tal mot"flyttlasspolilik" från sida var ord ulan innehåll. Den borgerliga regeringen har visat en oroande passiviteti den situation som uppstått. Den socialdemokratiska riksdagsgruppen hardeklarerat sina synpunkter och lämnat konkreta förslag. Del är nödvändigt att planerna på att bygga utråstålskapacileten vid i fullföljs. enhälligt har uttalat måste det i längden vara riktigt att en störredel av järnmalmen förädlas inom . Del är därför arbetarrörelsensuppfattning att den utbyggnad av NJA:s valsverkskapacitel som NJA-slyrelsenaviserat skall komma till stånd. Del är vidare arbetarrörelsensbestämda uppfattning all byggandet av 80 skall påbönas senast vid dentidpunkt dä valsverket står färdigt. Det är viktigt alt utbyggnaderna i Luleåpå alla sätt anpassas lill åtgärderna i den övriga svenska stålindustrin.Åtgärderna är en förutsättning fören positiv utveckling för såväl näringsliveti som stålindustrin i övriga . Målet för svensk stålindustris produktion måste vara en ökadförädling och ell minskal beroende av importerat stål. För detta krävs all viplanmässigt tar lill vara alla våra resurser som ligger i människors kunnande,i anläggningar, råvaror och kapital. Vidare framhöll mitt parti all del är angelägel all utredningsarbetetinom NJA och planeringsarbetet påskyndas. Samordnad .sysselsättnings- och regionalpolitik för NJA måste också vägasmot de samhällsekonomiska konsekvenserna och det ur regionalpolitisk synpunktbetydelsefulla engagemang som den statliga industrin svarar för i . Invesleringsuppskovenvid NJA och gör det angeläget all stais-makternaslimuleras lillinvesteringar,som företag och inslilutionerskjulit på framliden eller f n.saknar medel lill. I del sammanhanget vill jag nämna förslag om lån lill LKABför investeringar i kulsinterverk i och krav på igångsättningar avnybyggnader vid tekniska högskolan i . Jagvill här uttrycka min tillfredsställelse med att industriministern reageratsnabbt och positivi på förslaget om lån till kulsinterverket i . Iutskottsbelänkandet behandlas också en motion av i Gäddvikangående gruvdrift i Kaunisvaara. Utskottet förutsätter alt arbetet med densamhällsekonomiska bedömningen bedrivs skyndsamt, så all avgörandet i frågankan komma snart. presenterade industriverket utredningen vid en presskonferens i Luleå.Enligt uppgifter i massmedia skulle den samhällsekonomiska bedömningen varanegativ. Gruvdriften skjuts och andra alternativ skall sältas inför alt trygga sysselsättningen i kommun. Jagvill inte närmare kommentera utredningen, som jag inte tagit del av. Däremotvill jag peka på en snabb och radikal sinnesförändring som har skett hos herrStridsman; han kan närmast jämföras med del rytande lejonet som hastigtförvandlades till ett fromt lamm. Den i är, då Kaunisvaara diskuteradesi denna kammare, var han mycket angelägen om etl snabbi beslut om gruvdrift.Under valrörelsen fick man det intrycket att om kom iregeringsställning så var det bara all sätta spaden i marken och börja. Någramånader senare yrkar avslag i ulskollel när det gäller snabbabeslut. Situationen i är inte bättre än eller undervalrörelsen. Jag har fortfarande den åsikten att del krävs snabba åtgärder iPajala kommun, som med all säkerhet är den kommun i vårt land som har destörsta problemen att brottas med. Studerarman protokoll finner man ofta reservationer och debattinlägg frånborgeriiga ledamöter som i stort sett innebär, all "visst behövs delinsatser, men inte detta ulan något annat"", utan att de preciserarvad det andra är. Det verkar som om detta andra skulle drabba också Kaunisvaara. Nihar den politiska maklen. Alla era löften har väckt många människors förväntningaroch krav. är det tid att la fram alternativen. Jag ställer frågan: Vad ärert alternativ till gruvdriften i Kaunisvaara, det alternativ somindustriministern talade om vid frågestunden ? HerrStridsman har talat om den politiska viljan . har ni möjlighet all ipraktisk handling visa vad ni vill och kan. Jagvill också i delta sammanhang ta upp den fråga som i Östersundställde tidigare men som vi inte har fält etl tillfredsställande svar på. , som kommer efter mig, kanske vill tala om, vilka orter som har fåttregionalpolitiskt stöd utan att vara i behov av det. Det är en väldigt viktigfråga för mig, eftersom den angår hela den region som jag representerar här. Jag övergår nu till attsäga några ord om serviceförsöriningen i glesbygd. Inledningsvis yrkar jagbifall till den socialdemokratiska reservationen 9. Allteftersom lokaliserings-och regionalpolitiken har fått en central ställning i strävandena att skapalikvärdiga förhållanden för människor i olika delar av landet, har del ocksåuppstått etl problem hur man skall tillförsäkra dem som bor i glesbygden ensamhällelig service som motsvarar lidens krav. , , tillsattes en särskild arbetsgmpp för glesbygdsfrågor.Arbetsgruppen log bl. a. initiativ till inrättandet av de tvågles-bygdskonsulentljänsterna i . 1969 tillsattes en glesbygdsutredningsom övertog arbetsgruppens uppgifter. avlöstes av eninlerdepartemenial arbetsgrupp och en pariamentariskt sammansattreferensgrupp. Dessutom barden regionala trafikplaneringen sysslat medglesbygdens trafikförsörjning, och distributionsutredningen har diskuterat bl.a. varuförsörjningen. Jag tar med denna korta historik för att visa alt det ärmånga som varit engagerade i alt finna praktiska lösningar,komma med förslag och initiera försöksverksamhet på olika områden för attförbättra servicen i glesbygder. Kravet på statlig servicegaranti får bedömasmot den här bakgrunden. Jag vill betona alt av gmndläggande betydelse förlevnadsförhållandena i glesbygden och möjligheterna där är de statligaåtgärderna för att främja sysselsättningen, vare sig det sker genom regionalpolitiskaeller arbelsmarknadspolitiska insatser. Ipropositionen framhålles att begreppet en tillfredsställande service inte ärgivet en gång för alla. Förändringar i tekniskt, ekonomiskt och kulturelltavseende, liksom förändringar i befolkningens ålderssammansättning, gör attservicebehoven förändras, nya behov kommer till och andra får mindre betydelse.Del är viktigt att serviceförsöriningen utgår ifrån människornas behov avservice. Socialdemokraterna i utskottet ansluter sig lill detta. Delkommunala skatteutjämningsbidragel har varit av avgörande betydelse för mångaav våra inlandskommuner när det gäller deras möjligheter att upprätthålla denkommunala servicen. Det är ofta så, alt en kommun med låg skattesats har högakostnader lill följd av stora avstånd och ogynnsam åldersfördelning. Delfinns en rik provkarta på olika praktiska åtgärder, vilka vidtagits under årenslopp i syfte alt dels göra servicen mer lättillgänglig, dels stödja befintligtserviceutbud för all minska en spontan uttunning av utbudet. I redovisaderapporter kan man se all insatserna har gett resultal och alt utbudetförbättrats i framför allt del inre stödområdet. Detråder inga delade meningar om behovet och nödvändigheten av samhällsinsatser,så att även människor i glesbygd flr en tillfredsställande service.Utskoltsmajoriteten och reservanterna är också eniga om att kommunerna skallha planeringsansvaret. Del är i kommunerna man har kännedom omserviceförhållandena och de brister som människorna upplever. Vad vireservanter inte biträder i majoritetsskrivningen är avsnittet omser-vicegaranlier. Hur skall man praktiskt kunna få etl statligt garantisyslem protokoll 1976/77:478 Invånarna ien kommun har inte samma behov, inte ens invånarna i samma kommundel har det.Vilken statlig garanlibyråkraii kan fungera så, all den tillfredsställermänniskornas servicebehov i olika delar av våra glesbygder? Indragningav skolor exempelvis förorsakar ofta mycket oro och bekymmer. Befolkningsuttunningenmärks myckel snabbt inom skolområdet, eftersom det oftast är de unga somflyttar. Undersökningar i vårt län visar att en befolkningsminskning iinlandskommunerna med 10 "6 betyder all elevunderlaget i skolan minskarmed 30 96. I vårt län har också den förändrade famiOestrukturen med fäne barnbetytt alt många sl Jagkunde la exempel från andra områden och visa hur svårt del är att ge begreppet""statlig servicegaranli"' något reellt innehåll. Det blir baraord, så länge vi inte finner praktiska lösningar på problemen. Den nya glesbygdsgruppen,som industriministern aviserade, kommer troligen underfund med attgenerella statliga garantier inte löser problemen. Jagfrågar också; Vad är det staten skall garantera? Är del större bidrag lillkommunerna'' Är del fier bussturer, mer kompletleringslrafik, driftbidrag lillbutiker, eller vad är del fråga om? Avslutningsvis vill jag understryka vikten av tillfredsställandeservice även för dem som bor i glesbygd.