prot · G00962 · 1976-12-31 00:00:00 — Det gör det nödvändigt att förstärkade sysselsättningsfrämjande åtgärderna. Regeringens beslut i förra veckaninnebär bl. a. att en rad statliga och kommunala investeringar ochindustribeställningar kommer att tidigareläggas. Dessa åtgärder innebär ocksåkraftigt förbättrade möjligheter för företagen att ordna utbildning och praktiki stället för att permittera. Det har inte minst betydelse förarbetsmarknadsläget bland ungdom och för de ny-tillträdande kvinnorna påarbetsmarknaden. Regeringsbesluten öppnar också möjligheteratt ordna flerberedskapsarbeten, t. ex. i form av viktiga vägarbeten. Utöverdessaarbetsmarknadspolitiska åtgärder har regeringen för avsikt att förstärka deindustripolitiska insatserna i de direkta krisbranscherna och iproblemföretagen. Pådet industripolitiska området har betydande insatser redan gjorts för att räddasysselsättningen i några av de krisdrabbade företagen i vilka staten är ägare.Kapitaltillskottet både till och till Eiser och AlgotsNord måste betraktas som direkt avgörande för dessa företags möjligheter att levavidare. Jagmåste, herr talman, säga att det är förvånande att socialdemokraterna på nyttär beredda att ställa ut bestämda löften om ett helt nytt 80 i ,innan ens de grundläggande utredningarna om stålbranschens problem ochframtidsutsikter ligger färdiga. Hur de industripolitiska insatserna i övrigtbör utformas och vilken omfattning debehöverha kommer bl.a.de pågåendebranschutredningarna om varvsindustrin, stålindustrin och tekobranschen att kunna ge svar på. Samtidigtarbetar regeringen medvetet på att förstärka den långsiktiga näringspolitiken.Det gäller inte minst sådana åtgärder som syftar till att förbättra de mindreoch medelstora företagens utvecklingsmöjligheter. Regeringen kommer längre frami år att lägga fram förslag till en samlad småföretagspolitik. I budgetenföreslås t. ex. vidgade möjligheter att få exportkrediter. De mindre ochmedelstora företagens lånemöjligheter förbättras genom bl. a. kraftigt ökadetillskott till hantverks- och industrilånefonden för utlåning genomföretagarföreningarna. För dessa företag föreslås också en förstärkning avstödet till teknisk forskning och utveckling. Ävenbudgetens uppläggning i stort måste i stor utsträckning ses i samband med denömtåliga sysselsättningssituationen. När det gäller de direktastimulansåtgärderna vill jag i första hand peka på de åtgärder som syftar tillatt vidmakthålla investeringarna. Därför föreslås bl. a. en förlängning av detsärskilda investeringsavdraget och motsvarande bidrag till slut samten förlängning av lagerstödet . Denna förlängning avlagerstödet syftar framför allt till att öka uthålligheten i lagerhållningen. Men minst lika viktigt äratt i dagens läge inte utforma budgetens inkomstsida så att denmedverkar till att ytterligare pressa upp kostnadsläget. Nya tunga bördor påföretag och enskilda skattebetalare i form av t. ex. höjda arbetsgivaravgifterskulle i dagens läge utgöra ett verkligt hot mot sysselsättningen. HerrPalme påstår att den nya regeringen är orealistisk, har gjort för litet,förlorat tid osv. när det gäller näringspolitiken och strukturpolitiken. .Menalla inser att ansvaret för de varsel som kommer inte kan läggas på den nyaregeringen under dess första . För dagens situation på det här områdethar naturligtvis den gamla regeringen ett avgörande ansvar - det är ostridigt. Vadhar då och socialdemokraterna för recept? Jo, det är enkelt uttrycktskattehöjningar och nya pålagor. En sådan politik som socialdemokraternaföreslår med ytterligare höjda arbetsgivaravgifter, höjda skatter föregenföretagarna och dryga uppräkningar av både bensinpriset ochtelefonavgifterna skulle i dagens läge göra ännu fler branscher tillkrisbranscher och ännu fler företag till problemföretag. Socialdemokraternasekonomiska politik är också i andra avseenden motsägelsefull. Kritiken motregeringen riktar sig sålunda både mot de sysselsättningsinriktade åtgärdernaoch mot det stora budgetunderskottet. Och, herr talman, den ekvationen kan juinte gå ihop. Mindre pengar till sysselsättningspolitik måste rimligtvis gefärre jobb. En aktiv sysselsättningspolitik måste å andra sidan tas tillpriset av ett något högre budgetunderskott och ett något större underskott ibytesbalansen. Viär inom regeringen självklart medvetna om att underskott ibåde statsbudgeten och affärerna med utlandet lägger ökade bördor på ossframöver. Men just därför måste vi vara rädda om den inneboende styrka somfinns i vårt näringsliv, i exportföretagen lika väl som ihemmamarknadsföretagen. Därför satsar regeringen på att försöka öka företagensuthållighet. Kan företagen behålla sin kår av yrkeskunniga arbetare och tjänstemänintakt, bör vårt land stå väl rustat när konjunkturerna äntligen vänder ochalla produktionsresurser behöver tas i anspråk igen. Detsocialdemokratiska budgetalternativet ger f ö. inte den minskning avbudgetunderskottet som man själv vill göra gällande. Enligt socialdemokraternasegna beräkningar skulle det röra sig om en minskning i förhållande tillregeringens förslag med . Granskar man förslagen närmarefinner man emellertid att skillnaderna är betydligt mindre. Viktigast i detsammanhanget är att socialdemokraterna bokstavligt talat vill ta 3 miljarderkronor av den pott som löntagare och arbetsgivare redan har börjat förhandlaom. Förutom de störningar som en sådan politik skulle få på löneförhandlingarnabortser socialdemokraterna från att det budgetmässigt innebär minskadeinkomstskatter till både stat och kommun. Men detta är ett förhållande somsocialdemokraterna nu tar lika liten hänsyn till som vid tidigare höjningar avarbetsgivaravgifterna, trots att det länge utgjort en mycket påtagligverklighet för bl. a. våra kommunalmän. Besparingarna på försvaret har också räknats i överkant. Slutsatsenär alltså att sträng återhållsamhet med nya skattehöjningar nu är ennödvändighet för att det skall bli möjligt att lägga grunden för enstabilisering av kostnadsutvecklingen. En viss statlig utgiftsökning kan intebara tolereras utan får betraktas som nödvändig så länge arbetsmarknadssituationenkräver detta. Därefter måste problemet med det kraftiga underskottet ibytesbalansen ges förtur. Lösningenav dessa grundproblem i den svenska ekonomin skulle självfallet liksomtidigare underlättas om de stora industriländerna förde en mer expansivpolitik. En sådan omläggning av den ekonomiska politiken har också börjatförmärkas på några håll, även om insatserna inte är särskilt stora i förhållandetill den ekonomiska styrkan. Men huvudansvaret för stabiliseringen av densvenska ekonomjn måste vi dock under alla förhållanden ta själva. Detfinns i detta sammanhang anledning att påminna om att de sista tullarna påindustrivaror i handeln mellan EFTA och EG kommer att tas bort . Det innebär att tanken på ett stort västeuropeisktfrihandelsområde, omfattande 16 länder, slutligen harförverk-ligats. Dagslägetär att två tredjedelar av den svenska exporten går till just dessa 16 länder.Tullavvecklingen innebär naturligtvis ökade möjligheter för svensk industri,men vi får inte glömma att den gör importvarorna ännu konkurrenskraftigare häri . Endaförutsättningen för atl den slutliga tullavvecklingen skall visa sig blifördelaktig för oss är därför att vi kan nå ett kostnadsläge som ger oss dennödvändiga konkurrenskraften, Härvidlag har alla i det svenska samhället ettgemensamt intresse, men vi har också alla ett gemensamt ansvar. Inteminst i nuvarande konjunkturläge finns det anledning att noga följa denregionala utvecklingen. Riskerna är annars stora för att den utjämning som ivissa avseenden har kommit till stånd på nytt går förlorad närkonjunkturen vänder. Regeringenhar lagt stor vikt vid de regionala problemen vid utformningen av budgeten.Därför införs bl. a, ett särskilt stöd för industri-etablering i inrestödområdet som komplement till de existerande lokal-liseringspolitiskastödformerna. Dessutom har nedsättningen av löneskatten inom det inrestödområdet förlängts. Jag vill i detta sammanhang också erinra om devidsträckta direktiv som den s, k. Norrbottendelegationen har fått. Detär ganska typiskt att socialdemokraterna här vill gå motsatt väg. Detsocialdemokratiska budgetförslaget kännetecknas alltså i hög grad av att deolika höjningarna av skatter och avgifter i särskilt hög grad skulle träffaglesbygderna. Det gäller bl. a. de socialdemokratiska förslagen att höjaarbetsgivaravgiften med 2 96 extra i det inre stödområdet och att höjabensinskatten och telefonavgifterna. Socialdemokraterna vill också atthöjningen av fordonsskatten skall omfatta även den yrkesmässiga trafiken. Heltnaturligt skulle det i första hand öka fraktkostnaderna ide glesbefolkade delarna av landet. Socialdemokraternasmotbud till regeringens budget på dessa punkter är bevis nog på att de tänkerfortsätta sin centraliseringspolitik. Regeringen inriktar i stället krafternapå att decentralisera och skapa mer närdemokrati. Närdet gäller den regionala balansen spelar också utvecklingen inom jordbruket enavgörande roll. var jordbrukspolitiken direkt inriktad på enbantning av denna näring. skulle minskas och importenav livsmedel i stället ökas. Man räknade med att en tredjedel av åkerjordenskulle tas ur bruk. Nuinser allt fler hur nödvändigt det är att vi väl utnyttjar och hushållar medjordbrukets resurser. De socialdemokratiska idéerna måsteförkastas. Ett ensidigt stordriftstänkande har heller ingen förankring hos densittande regeringen. Åkerjorden måste i allt väsentligt användas för attframställa livsmedel. I allmänhet finns det tillgång till annan mark förbyggnadsändamål. Familjejordbruketmåste förbli grunden för det svenska jordbruket. Den pågående översynen avjordförvärvslagstiftningen skall därför enligt de tilläggsdirektiv som den nyaregeringen har lämnat bl. a. ta sikte på att förhindra sammanläggning av gårdarsom redan var för sig är bärkraftiga. Den principiella anslutningen tilltanken på familjejordbruk innebär också att man undviker att bygga nya s. k.livsmedelsfabriker. Markförvärv vars huvudsakliga syfte är att berövafastigheterna deras skogstillgångar kan inte heller accepteras. Detär vidare av grundläggande betydelse att sambandet mellan ägande och brukandeav jorden bibehålls. Varken socialisering av marken eller överförande av dennai penningstarka gruppers ägo är till gagn för jordbrukets utövare. En sådanutveckling skulle inte heller gynna oss som konsumenter. Målsättningen måsteockså vara att skog och jord skall kunna brukas tillsammans. I många bygder ärdet angeläget att förbättra förutsättningarna för deltidsjordbruk. drev den gamla regeringen en aktiv kärnkraftspolitik utan attförvissa sig om att helt avgörande säkerhetsproblem var lösta eller kundelösas. Just på detta område fick möjligheterna att skydda människor och alltlevande vara en andrahandsfråga. Den energipolitik som den nya regeringen nuhar lagt grunden till utgår i stället från säkerheten. Endast omsäkerhetsfrågorna kan lösas får nya kärnkraftverk tas i drift. Kansäkerhetsproblemen inte lösas skall också de reaktorer som är i gång stängasav. Den nya regeringens energipolitik syftar också till att öka sparandet ochdärmed begränsa det totala energibehovet. Framtagningen och utvecklingen avalternativa energikällor intar en framträdande plats. Ettförsta steg i denna omläggning i energipolitiken utgör den s. k,villkorspropositionen. Det innebär att kraftföretagen i fortsättningen ställsinför två helt nya villkor för att få driva kärnkraftverk. För det första måstede visa upp avtal som på ett betryggande sätt tillgodoser behovet av upparbetning av använtkärnbränsle. För det andra måste de kunna visa hur och var en helt säkerslutlig förvaring av det radioaktiva avfallet kan ske. Alternativet är attföretaget visar hur man helt säkert skall kunna förvara använt men ickeupparbetat bränsle. Föratt förstå villkorspropositionen måste man ha klart.för sig att det tillståndsom den socialdemokratiska regeringen lämnade kraftföretag som ville skaffakärnkraft innefattade rätt att både inneha, bygga och driva reaktorer. Sådanagenerella tillstånd hann den gamla regeringen ge inte bara för de fem reaktorersom nu är i drift och för utan också för ytterligare sex reaktorer.Den gamla regeringen lämnade alltså fullständiga tillstånd för byggande ochdrifl av tolv reaktorer. Tillståndenatt driva de aggregat som är under byggnad kommer i och med att bestämmelsernai villkorspropositionen träder i kraft att brytas. Det åligger därefter iförsta hand kraft företagen att avgöra om man skall fortsätta byggandet. Deöverläggningar som regeringen just har böriat med kraftföretagen har kommittill för att klarlägga hur kraftföretagen själva ser på möjligheterna attuppfylla de stränga villkoren i villkorspropositionen. Justdet förhållandet att villkorspropositionen innebär begränsningar av tidigaregivna tillstånd är orsaken till att också skadeståndsfrågan har blivit såviktig i sammanhanget. Som man kan kräva i ett rättssamhälle kommer statenenligt regeringsförslaget att ersätta förluster som hänför sig till nedlagdakostnader och avtal träffade före den nya lagens tillkomst. För förluster somuppkommer efter den tidpunkten blir det fråga om en skälighetsbedömning. Detfinns också skäl att understryka att det redan tidigare finns bestämmelser påmånga områden som innebär just att tillverkaren är ansvarig för problem ochskador som uppkommer vid en viss produktion. Det bästa exemplet är de reglersom finns i lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Där är detta huvudregel.Kärnkraften har däremot utgjort ett undantag i jämförelse med andraproduktionsprocesser, trots sin enorma fariighet. fårkärnkraftsproducenlerna äntligen samma ansvar som redan åvilar dem somtillverkar kemiska produkter osv. Tillmäterman, som den nya regeringen gör, säkerheten en avgörande betydelse framstårvillkorspropositionens krav som ganska självklara. Diskussionen omkring den s.k. visar också hur befogat'det är att ställa de villkor somregeringen har lagt fram för . Det finns för dagen ingen metod förslutlig förvaring som det råder enighet om. Tvärtom reser man från sakkunnigthåll gång på gång allvarliga invändningar mot de förslag till lösningar som ärpresenterade. Det socialdemokratiska nejet till villkorspropositionen kandärför inte tolkas på annat sätt än att man är beredd att göra avkall påsäkerheten. Vihävdar att vi i måste vara beredda att ta ansvar för framtiden, sade herrPalme i fråga om statsfinanserna, och det är en bra deklaration. Men detsynsättet kommer ju inte till uttryck i den här frågan - ansvaret i införframtiden. försöker komma undan genom att påstå att lagrådetsagt att villkorslagen är onödig. Sanningen är alt lagrådet i stället anser atttekniken att meddela de nya reglerna i en särskild lag bör godtas. Del står allläsa i det lagrådsytlrande som är översänt till . Stegnummer två i omläggningen av energipolitiken utgör tillsättningen av den s. . Dess förslag skall bilda underlag för del energipoliliskabeslut som skall falla för liden . Iuppgifterna ingår därför att dra upp riktlinjer för alternativa energiprogram,att kartlägga olika sparmöjligheter och att utreda möjligheterna att användasådana oprövade men ofariiga energikällor som vindkraften,solenergin och jordvärmen. Uppgiften atl ta fram minst ett förslag till programför energiförsöriningen som bygger uteslutande på användningen av andrakraftkällor än kärnkraft innebär att man också får en beredskapsplan föravveckling av de kärnkraftsanläggningar som redan är i bruk. Den skall kunnasättas i kraft, om man inte uppnår godtagbara lösningar på säkerhetsproblemen. Stegnummer tre utgör den ökade insatsen för energibesparande åtgärder, som delvisbehandlas i den nya budgeten, delvis kommer att las upp i en särskildproposition i , 1 budgeten behandlas framför allt stödet tillenergibesparande åtgärder inom industrin. På den punkten innebär regeringensförslag mer än en fördubbling av de nuvarande insatserna. På motsvarande sättkommer regeringen att i den kommande propositionen föreslå åtgärder för attspara energi i bostäder. framläggs olika förslag som är ägnade alt påandra sätt underlätta en bättre hushållning med energi, t. ex, förbättradefinansieringsmöjligheter vid anläggningar av fjärrvärmeverk och vid byggandeav mot-trycksanläggningar. Dennya regeringens kärnkraftspolitik innebär, som jag starkt har betonat, attsäkerhetsfrågorna sätts främst. Det kan kortsiktigt innebära att vi får betalaett visst pris för anläggningar som inte kan användas. En del kapitalinsatserkan då inte utnyttjas. Det krävs också, precis som vid andra omställningar,insatser för att ge dem som har sin försörining av kärnkraften en annansysselsättning. Det priset kan dock aldrig bli så högt som det pris som vi allakan komma alt få betala, om vi blint rusar vidare på kärnkraftens väg utan attsäkerhetsfrågorna är lösta. Det om något har förutsättningar alt bli enfelspekulation. Socialdemokraternatycks trots detta fortfarande vara beredda att spela ett högt spel medkärnkraften. För dagen är kanske ändå bristen på konkreta besked om varpartiet står det mest påfallande. band sig partiet förett kärnkraftsprogram på 13 reaktorer . Just dessa 13 reaktorerhar därefter framställts som helt avgörande för sysselsättningen och förmöjligheterna att klara vår ener-giförsörining. tycks docksocialdemokraterna inte vara lika säkra på att det behövs så många reaktorer.Självfallet skulle ingen bli gladare än jag om självprövningens stund nu hadekommit till det socialdemokratiska partiet i denna fråga. Men än tycks detinte vara möjligt att få besked om det ärfråga om en verklig omprövning. När det gäller förhållandena utanför vårt lands gränser finns det särskildanledning att peka på utvecklingen i södra . har i FN verkat förkonkreta åtgärder mot rasistregimerna i och . Vi har bl. a.förordat vapenembargo och stopp för nyinvesteringar i . stödersträvandena att åstadkomma majoritetsstyre i ett självständigt . Trotsinsatserna för att öka u-hjälpen tenderar klyftan mellan fattiga och rikaländer att öka. har för sin del ökat biståndsgivningen till de fattigaländerna och uppnått enprocentsmålet. Insatser görs också från vårt lands sidaför att främja en ny ekonomisk väridsordning, som bättre tillgodoseru-ländernas intressen. Inte minst genom vårt deltagande i FN och i den s. k.Parisdialogen har vi möjligheter att påverka situationen. Kränkningarav mänsliga rättigheter förekommer på olika håll i väriden. Även i Europafängslas människor av politiska skäl. Behandlingen av undertecknarna av Charta77 i är ett exempel på hur människor förföljs för sina åsiktersskull. Detta utgör inte bara en allvarlig kränkning av mänskliga rättigheterutan riskerar också att skada hela avspänningsprocessen. Viförbereder nu vårt deltagande i . ,Helsingforsdokumentet 1975 gav oss bl. a. nya möjligheteratt arbeta föråterförening av splittrade familjer. Detta arbete kommer vi att oför-tröttligtbedriva också . Vihar reagerat mot kränkningar av de mänskliga rättigheterna också i ochThailand, där en demokratisk utveckling brutits. Vi vänder oss särskilt mottortyr och förföljelse på politiska grunder. Enstabil världsordning kan i längden inte grundas på innehav av kärnvapen somgör att hela mänskligheten kan förintas om. deltar aktivti det internationella nedrustningsarbetet. En central uppgift är att hejdakapprustningen och minska riskerna för fortsatt spridning av kärnvapen. FN:sgeneralförsamling kommer att hålla en särskild session omnedrustning. Från svensk sida kommer vi att göra vad vi kan för att denna sessionskall leda till verkliga framsteg på nedrustningsområdet. Detmer vardagliga samarbetet med länderna i och i tilldrar siginte samma uppmärksamhet som de kriser och problem ute i väriden som jag justhar berört. Ändå har detta samarbete mycket stor praktisk betydelse för helavårt samhälle. Dennordiska politiken befinner sig f n. i ett aktivt skede. kommer ennorsk-svensk kommitté att lägga fram förslag om energi-och industripolitisktsamarbete mellan de bägge länderna. Dessa frågor kommer också upp på tjugofemte session i slutet av . Den nya regeringen hållerfortlöpande nära kontakter med grannländerna i dessa och andra frågor i syfteatt bygga ut det nordiska samarbetet. Det sker som ländernas inbördesberoende av var- Både på de fält som jag här har berört och när det gällerutrikespolitiken i övrigt har den nya regeringen fortsatt och fört vidare denpolitik som det rått stor enighet om. En sådan långtgående enighetom utrikespolitiken utgör en oskattbar tillgång både när det gäller att värnaom vårt eget lands oberoende och obundenhet av alla maktblock och när detgäller att främja strävandena hos andra länder och folk till fred, oberoendeoch framsteg. har en icke-socialistisk regering i vårtland lagt en budgetproposition på bord. på 44 århar två socialistiska oppositionspartier redovisat sina motbud. Dennya regeringen har i många hänseenden varit låst och bunden av den tidigareregeringens politik. Denhar tvingats att överta ansvaret för problem, svårigheter och allvarligakriser som den nuvarande oppositionen burit huvudansvaret för. Regeringenformar konturerna till en ny politik. Nya riktlinjer dras upp. Större öppenhet,förstärkt valfrihet, vidgat inflytande för enskilda människor, mindre avstyrning, dirigering och reglering sätts i förgrunden. sjungersocialdemokraterna alltjämt monotont den planhushållningens ochkollektiviseringens lovsång som kostade dem regeringsmakten i valet. Efter de fyra decennier då ett enda parti domineratregeringskansliet tar det tid att lägga om den politiska kursen och att omsättaförslag i verkligheten. Låt mig beröra några områden, som vi betraktar som alldeles särskiltbetydelsefulla i den kursomläggning i svensk politik som håller på att ske.Det första är våra skatter. Ar har vi krävt en genomgripande revision avskattesystemet. Vi har begärt inflations-skyddoch en sänkning av de helt orimliga marginalskatterna. 1972 tvingade visocialdemokraterna att tillsätta en skatteutredning. Men den dåvaranderegeringen tog inte det skattepolitiska uppdraget på allvar. Den hackade sönderutredningsarbetet. Det ena provisoriet följde på det andra. De reformermajoriteten av svenska folket väntade på förblev en hägring. Nuhar fått en ny regering. Vi har redan nu tagit en rad steg mot detbättre skattesystem som socialdemokraterna så länge motarbetat. Detförsta steget var förra årets skatteomläggning. Dess mest betydelsefullaeffekt blev en utebliven skattehöjning fr. o. m. för den'alldelesövervägande delen av alla heltidsarbetande löntagare. Vad normalinkomsttagarenvinner motsvarar en drygt tioprocentig lönehöjning. Och den avsocialdemokraterna föreslagna höjningen av arbetsgivaravgiften halverades. Detandra steget blir den indexreglering av skatterna som kommer att genomföras fr,o, m. . Det är en principiellt viktig reform. Löntagarnabehöver inte längre riskera att inflationen år Naturligtvisgår socialdemokraterna emot den här reformen. Det är precis vad vi hade vänlat. Dettredje steget blir förslag om sänkning av marginalskatterna i normalainkomstlägen. Det är och förblir nära nog anstötligt, att en vanliginkomsttagare i skall behöva betala mer än av varienyförtjänad hundralapp i skatt. får vi en reform. och decennier avsocialdemokratisk skattepolitisk nonchalans har vi fått en regering som tarskattepolitiken på allvar. En regering som är beredd att vidta köpkraftsindragandeåtgärder, när samhällsekonomin och konjunkturläget så kräver, men som intedogmatiskt betraktar skattehöjningar som en samhällelig nödvändighet i allasituationer. En regering som menar att skattesystemet inte skall motverka utanstimulera initiativ och nya arbetsinsatser. Ettannat område är byråkratiseringen och medborgarnas växande känsla av ofrihet,osäkerhet och främlingskap. Underdel socialdemokratiska styret har människornashandlingsfrihet på område efter område, i fråga efier fråga, kringskurits avdetaljregler och tvingande föreskrifter. Den enskildes känsla av oberoende ochpersonlig integritet har försvagats.