prot · G00962 · 1976-12-31 00:00:00 — protokoll 1976/77:62 §1 Justerades protokollet för . §2 Meddelande om interpellationssvar 1976177:67 om bättre samordning mellan företags-och samhällsekonomiska intressen inom den statliga sektorn Härmed får jag meddela att jag på grund av brådskande andra göromålinte kunnat inom den föreskrivna tiden av besvara iFalköping interpellation om avvägning mellan företagsekonomiska ochsamhällsekonomiska intressen inom den statliga sektorn. Svaret kommer att . §3 Föredrogs och hänvisades 1976/77:1335 tillnäringsutskottet §4 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningen 1976/77:89. HerrPALME (s): Den borgerliga regeringen har i innehaftregeringsmakten. Detär en självklarhet i en demokrati att maktskiften skall kunna inträffa. Detblir då också en demokratisk förpliktelse för de politiska partierna attunderlätta maktskiften, dels praktiskt, dels genom att ge tillträdanderegeringspartier en rimlig tid för att forma sin politik. Ty är väldigt viktiga för en tillträdande regering. Viär motståndare till mycket i de borgerligas politik. Men vi menar att när vi nuhar fått en borgerlig regering ligger det i nationens intresse attregeringspolitiken blir så bra som möjligt. Vi kommer därför att göra det somstår i vår förmåga för att påverka politiken. Vihar också skyldighet som oppositionsparti att kritisera regeringen där vårauppfattningar går isär och att erbjuda ett slagkraftigt alternativ. Detvar detta vi socialdemokrater avsåg när vi efter valet i fjolförklarade att vi skall utforma en konstruktiv och ansvarsmedveten Efterde är det uppenbart att de borgerliga inte lyckats särskilt väl medatt ta till vara möjligheterna att lägga en god grund för en stabilsamhällsutveckling, att de på flera områden hamnat i stora bekymmer. 1en demokrati måste del finnas ett samband mellan förkunnelsen i valrörelsernaoch den praktiska politiken. Cyniker säger visserligen att valtal och vallöftenär en sak, vad man säger och gör efter valet är någonting helt annat. Men ävenden som bryter vallöften, och det har ju visats hur det går till, kan ändå intehelt frigöra sig från de förväntningar och föreställningar som skapats hosväljarna. De blir i viss mån sina egna valrörelsers fångar. Jag vill nämnanågra exempel på hur de borgerliga partiernas svårigheter när de/a// maktenberor pade föreställningar de skapade i sin strävan att nå makten. Varoch en vet att regeringen haft stora bekymmer i energipolitiken. Det beror pådet sätt på vilket lade upp sin valrörelse. En stor del av regeringenstid och kraft under de har förbrukats på att skapa dimridåer föratt dölja reträtter. Sakligt sett är detta ett orimligt sätt att slösatid. Statsministernhar förklarat att den s. k. villkorspropositionen är regeringens viktigastebeslut. förklarar regeringens egna experter, lagrådet, attvillkorspropositionen i sak är onödig. Enligt logikens lagar skulle såledesregeringens viktigaste beslut vara onödigt. Regeringenanslår efter många turer miljardbelopp till byggande avkärnkraftanläggningar-just det byggande som lovade att stoppa om mankom i regeringsställning. Det är självklart att avsikten inte kan vara attdessa pengar skall kastas i sjön. Avsikten måste vara att de minst tioreaktorer som är i drift eller som byggs skall producera elektrisk ström. Därmedföreligger inte längre några principiella skillnader på denna punkt mellan defyra största partierna. Densocialdemokratiska regeringen beslöt om kraftigt skärpta spar-normer för nyahus och gav planverket i uppdrag att utreda sparmöj-ligheterna i äldrebebyggelse. Dåvarande centerledaren påstod att det med nu känd teknik gick attminska energibehovet i våra lägenheter med 50 96. Därmed skulle, menade han,kärnkraften bli onödig. har planverkets utredning kommit. Den visar att detkan gå att spara till priset av stora kostnader och rätt hårdarestriktioner i våra vardagsvanor. Såhar vi då på punkt efter punkt fått bekräftat det som förenade en stormajoritet i riksdag så sent som . Det är en stor och svåruppgift att genomföra en stram hushållning på energiområdet, att lösa desäkerhets- och miljöproblem som är förenade med alla energikällor, att tryggaen energiförsörjning som tillgodoser människornas krav på sysselsättning ochvälfärd. Den löser man inte genom att före valet förebara en högre moral änandra. Det krävs saklighet för att forma en handlingslinje tillgagn för vårt land och vårt folk. Mittandra exempel gäller strukturproblemen. Ingen som gjorde sig mödan att ta redapå fakta kunde före valet sväva i ovisshet om de strukturproblem vi stod införi svensk och internationell ekonomi. Vi försökte dra in den diskussionen ivalrörelsen. Vi hävdade att dessa problem endast kunde lösas i ett positivtsamarbete mellan företag, anställda och samhälle. Vi mötte inget intresse frånde borgerliga att föra den diskussionen. I stället mötte vi hårda angrepp motsamhället, mot löntagarna. Vi mötte tal om korporativism och mygelekonomi,byråkrater och pampar. Och de borgerliga ville genom slagord ge besked om hurproblemen skulle lösas: sociala reformer utan socialism, decentralisering,kapitalismens självläkande krafter osv. 1regeringsdeklarationen stod det inte ett ord om strukturfrågorna. Men det gickinte att hålla verkligheten borta. visar det sig att det inte var vi som varklåfingriga, fanatiska statssocialister. Det varde borgerliga som var låsta isina egna föreställningar. Genom sin förkunnelse byggde de borgerliga uppideologiska barriärer, som försenat och försvårat arbetet med att söka lösastrukturproblemen och trygga jobben. Vi har redan förlorat mycket tid genomregeringens handlingsförlamning, och ännu rasslar de ideologiska kedjorna. Nutorde det vara uppenbart för var och en att samhället har en viktig roll attspela och att strukturproblemen måste lösas i ett förtroendefullt samarbete medarbetarna och tjänstemännen och deras organisationer. För landets skull hoppasvi socialdemokrater att de borgerligas skygglappar faller och ersätts av envilja och förmåga till praktisk handling. Det tredje exemplet gällerden ekonomiska politiken. Jaghar tidigare pekat på den drastiska förändringen när det gäller synen påekonomin som regeringsskiftet mfedförde för de borgerliga. Föreregeringsskiftet var det ingen måtta på vad den svenska ekonomin skulle kunnaklara. De mänga löftena om sänkta skatter och höjda bidrag träddes som saftigasmultron på ett grässtrå. De löftena försvann snabbt - och med dem smultronen. 1våras talade jag på . Jag talade om vikten av att bevara vårekonomiska styrka. Och jag varnade för de borgerliga partiernas överbud. Jagsade då att de borgerliga erbjöd löntagarna återhållsamhetens tagelskjorta ochsig själva överbudens silkesblus. Dessavarningar har besannats. Det som främst kännetecknar regeringens budget ochfinansplan är detta: Regeringenhar inte kunnat genomföra en så stram budgetbehandling som omständigheternakräver. Den t. o. m. skryter med att den föreslår större bidrag och utgifter änvad vi socialdemokrater kunde ha förväntats göra. Mendet är ju ingen konst att föreslå bidrag. Det svåra är att föreslå och försvarade skatter som behövs för att statsutgifterna skall kunna förenas med en starkekonomi. Här har de borgerliga misslyckats. Följden har blivit ett rekordstortbudgetunderskott och en statlig upplåning i utländska banker för attbetala löpande utgifter för folkpensioner, barnbidrag och allt annat. Vi hördemycket talas om sociala reformer utan socialism. Det blev sociala reformer utanbetalning. Närman misslyckats med att anvisa en stram och ansvarsfull ekonomisk politikåterstår för regeringen endast att kräva återhållsamhet av löntagarna och hotalöntagarna med kännbara åtgärder, om de inte underordnar sig regeringenspekpinnar. Så har regeringen i årets finansplan på ett unikt sätt blandat sig ilöneförhandlingarna på arbetsgivarnas sida. Och det är i själva verkethuvudlinjen i regeringens ekonomiska politik. Härigenomhar regeringen skapat en klyfta mellan å ena sidan löntagarna och derasorganisationer och å andra sidan den politiska makten, de för den ekonomiskapolitiken ansvariga. På det sättet har avtalsrörelsen försvårats. Detgår inte, , och , att begära återhållsamhetav andra om man själv inte är beredd att visa återhållsamhet. Man kan intebegära att andra skall ta ansvar, om man inte själv är beredd att ta ansvar. Enligtregeringens egna bedömningar står vi inför en uppgång i den internationellakonjunkturen. Man räknar med en ganska kraftig uppgång i industriländernasproduktion och i världshandeln. 1 detta läge vill regeringen att upplåningen iutlandet skall öka med inemot . Det innebär på ett brädenästan en fördubbling av den samlade upplåningen utomlands. Denna upplåning gårtill väsentlig del till att finansiera löpande utgifter. Ett förverkligande avregeringens ekonomiska politik kommer därmed att lägga tunga bördor påframtiden för att betala räntor och amorteringar. Vi har alltför många exempelfrån andra länder på vad en sådan lössläppt finanspolitik kan leda till i formav ekonomiska kriser och försvagat nationellt oberoende. Situationen förvärrasav de motstridiga uttalanden som kommer från regeringshåll. Enadagen säger regeringen t. ex. att löntagarna inte får ha störrekon-tantlöneökning än 2-2,5 96. heter det att regeringeninte alls vill blanda sig i arbetsmarknadsparternas frihet. Enadagen talar regeringen om skattesänkningar. kommer den med halvkvädnahotelser och mummel om devalvering, höjd moms och tvångssparande. Men ni kanväl ändå inte tro att det går att komma smygande med moms och tvångssparandeoch sådant i efterhand, om ni inte spelar med öppna kort . Det vore attladda med dynamit på den svenska arbetsmarknaden. Dettaär inte uttryck för den fasthet, realism och konsekvens som krävs för att mötaekonomiska problem i och . Det är allvarligt. Ty detundergräver framtidstron och skapar sociala spänningar. Såhar regeringen på grundläggande områden inte förmått forma en klar ochframtidsinriktad politik. De , som skulle bli regeringens smekmånadmed det svenska folket, tycks i stället ha lett till stor osäkerhet om vartvårt land är på väg och på viktiga punkter blivit förspillda dagar. Inomsocialdemokratin har vi genomfört en serie möten ochkonferenser. Vi har därvid fått samstämmiga rapporter om att de som aktivtarbetade för de borgerliga partierna nu har blivit tysta och försagda. Desom talade om 400 000 nya jobb, mot kärnkraften och för vårdnadsbidrag,talar inte längre om sina vallöften och och om hur de skall förverkligas. Detalar just inte heller om den borgerliga regeringens politik. Menhuvudfrågan på våra konferenser har liksom varit att tala om hursocialdemokratin och arbetarrörelsen vill möta dagens och morgondagens problem.Det är unikt att ett oppositionsparti framlägger ett genomarbetat alternativtill regeringens politik. Vi har lagt ner stor möda på detta arbete och ärdärför glada när vi mött ett starkt gensvar. Itre viktiga avseenden skiljer sig arbetarrörelsens alternativ från denborgerliga regeringens politik. Vihävdar för det första att vi i måste vara beredda att ta ansvar förframtiden. Undermånga år har vi socialdemokrater haft den svåra uppgiften att iregeringsställning skaffa fram tillräckliga statsinkomster för att finansieraangelägna reformer. Inte sällan blev vi angripna av de borgerliga för att vitog ut för höga skatter. Och nästan lika ofta fick vi höra att oppositionenville göra mer på reformernas område. Menvi har ständigt hävdat att sunda statsfinanser är en förutsättning för en starkekonomi och för full sysselsättning. Därför har vi alltid noga prövat vilkareformkrav som är så angelägna att de måste tillgodoses genast och vilka sommåste skjutas . På samma sätt har vi varit beredda att ta obehagetatt begära ökade skatter, när vi funnit att utgifterna varit nödvändiga elleroundvikliga. Viär beredda att fullfölja denna grundläggande linje som ett viktigt led i enansvarskännande och konstruktiv oppositionspolitik. Vihar därför utarbetat ett förslag till finanspolitik, som syftar till attförhindra en urgröpning av statsfinanserna. Vårt förslag innebär besparingarpå vissa områden. Det gäller bl. a. det militära försvaret, där vi säger nejtill en ny upprustning. Vårtförslag innefattar i övrigt betydande inkomstförstärkningar. Vi föreslår sålångt det är möjligt en återgång till den överenskommelse om skatteomläggningensom den socialdemokratiska regeringen träffade med de storalöntagarorganisationerna . Vi ser det dessutom som nödvändigt attgenomföra vissa ytterligare inkomstförstärkningar såsom en höjning avteletaxorna. Vi vill vidare lägga om det borgerliga förslaget att drastiskthöja bilskatten till en mer rimlig höjning av bilskatten kombinerad med enhöjning av bensinskatten. Det finns heller inte något rimligt skäl till attpersonbilar skall drabbas hårt, medan traktorer och lastbilar hålls utanför. En sådan uppläggning avfinanspolitiken bör göra det möjligt för oss att undvika att staten gårut och lånar i utländska banker för att betala skatteomläggningen och löpandeutgifter. Viföreslår en stram och kanske kärv politik och att de nödvändiga åtgärdernaskall vara rättvisa, att återhållsamheten skall bäras av alla grupper. Vi villinte som den gamla oppositionen stoltsera med överbud. Vår politik är grundadpå ansvar för statens affärer och för vårt lands ekonomi. Det är i vimåste ta vårt ansvar för framtiden. Viär för det andra beredda att ta ansvar för åtgärder som skapar arbete ochtrygghet. Socialdemokratinmenar att samhället har det yttersta ansvaret för sysselsättningen. Vårt målär att skaffa arbete åt alla. Det kräver en aktivare sysselsättningspolitik. Denborgerliga regeringens första linje i sysselsättningsdebatten har varit attsysselsättningen måste genom en allmän, generell stimulanspolitik, sommedför stora underskott i budget och bytesbalans. Vi menar att en sådan poiitikinte klarar dagens problem. 1 stället minskar den våra möjligheter att klaramorgondagens problem. Vimenar i stället att sysselsättningen kräver riktade åtgärder. Det är endastgenom en sådan politik som vi kan kombinera kraftfulla åtgärder för att mötahoten mot sysselsättningen med ett ansvar för utrikesba-lansen. Ilinje härmed har vi krävt omedelbara åtgärder för att förhindra per-mitteringaroch arbetslöshet bland industrins anställda, för att skaffa arbete ochutbildning åt dem som går in på arbetsmarknaden och för att ordna arbete åtbyggnadsarbetarna i . Detär i och för sig bra att regeringen nu lagt fram förslag till ett antalåtgärder som i stort sett överensstämmer med våra krav. Vi beklagar oss intealls över att följer våra förslag och genomför de kraven. Mensamtidigt fortsätter man med en svag finanspolitik, en på-spädning avlikviditeten. Detvar en avgörande tankegång redan i LO-betänkandet Fackföreningsrörelsen ochden fulla sysselsättningen 1951 att de riktade åtgärderna för att värnasysselsättningen måste förenas med en stram allmän finanspolitik. Annars skulleresultatet bara bli infiation och stora underskott i våra utlandsaffärer. Detär i det perspektivet man skall se den borgerliga regeringens politik. Det ärdithän den driver den. Vihar vidare lagt fram förslag som innebär en fortsatt förnyelse avarbetsmarknads- och näringspolitiken. Inom ramen för en stram finanspolitikhar vi föreslagit åtgärder för att främja jämställdhet mellan män och kvinnor iarbetslivet och för att samhället på ett effektivare sätt skall kunna garanteraarbete, praktik eller utbildning åt alla ungdomar. Viupplever allvarliga strukturproblem inom viktiga industribranscher ivårt land och utomlands. På många håll i landet möter vi en stor oro hosmänniskorna. Vi möter en känsla av vanmakt hos arbetare och tjänstemän därföratt de upplever att regeringen är ointresserad för deras problem. De möterhänvisningar till någon Ahlmarkdoktrin eller Åslingdoktrin, enligtvilken arbetare och tjänstemän skall lita till företagsägarna när det gällersysselsättningen. De upplever detta som ett uttryck för passivitet. Och de vetav erfarenhet att de svåra problemen i många branscher ställer krav på aktivnäringspolitik byggd på samverkan mellan företag, samhälle och anställda. Läserman den borgerliga finansplanen får man ett intryck av att strukturproblemenberor på att svenska arbetare och tjänstemän har för bra betalt. Det är enorimligt snedvriden historieskrivning, som folk inte tror på. Strukturkrisernasorsaker finns framför allt utanför vårt lands gränser. De är en fortsättning påoljekrisen och den djupa konjunkturkrisen. De har sitt ursprung i tekniska ochmarknadsmässiga förändringar och i det låga utnyttjandet avproduktionsresurserna runt om i industriländerna. Detta orsakas avmarknadsekonomins sätt att fungera och av en alltför stor återhållsamhet hos destora industriländerna. Detta måste vara utgångspunkten för en aktivnäringspolitik. a. ökade krav när det gäller kapitalförsörjningen. Vi har skapatgrunden för vårt lands kapitalförsörjning genom att på ett effektivt sättorganisera sparandet genom AP-fonderna. Vi har inrättat Investeringsbanken, somspelat en stor roll inte minst för mindre och medelstora företag. Vi har skapatden , som kan bidra med riskvilligt kapital till industrinsutbyggnad. Men vi står nu inför sådana uppgifter inom näringspolitiken att enfortsatt förnyelse är nödvändig. Det är nu fråga om kapitalinsatser avbetydande storlek och med stora risker. Vi menar att näringslivet ochlöntagarna solidariskt måste vara med och finansiera de insatserna. Vi föreslårdärför att en strukturfond inrättas. Denna fond skall syfta till att finansieraönskvärda branschrationaliseringar och medverka till att de kan ske i planeradeoch socialt acceptabla former. Medhänsyn till dessa uppgifter har det varit naturligt för socialdemokratin attfonden skall ha löntagarmajoritet men också att samhället och näringslivetskall vara representerade. Socialdemokratinsförslag när det gäller sysselsättningspolitiken innebär att vi fullföljer denpolitik som gjort det möjligt för oss att klara den svåraste internationellaekonomiska krisen med ökad sysselsättning och minskadarbetslöshet. Det resultatet uppnådde vi genom att utöka och förstärkasysselsättningspolitiken. Dessa strävanden får inte upphöra. Och vi får inteundergräva den starka ekonomi som är en förutsättning för att sådana åtgärderskall kunna sättas in. Vi måste värna vår ekonomi för att kunna ta krafttag försysselsättningen. Viär - för det tredje - beredda att ta ansvar för en fortsatt reformpolitik förtrygghet och miljö. Viär mycket återhållsamma med nya utgiftskrav. Men reformarbetet måste fortsätta.Vi får inte brista i omsorgen om de gamla, om de sjuka, om barnen.Socialdemokratin vill genomföra den familjepolitiska reform vi gick till valpå. Den innebär en stegvis förlängning av den nuvarande föräldraledigheten för varje barn. bygger på principen omjämställdhet mellan män och kvinnor och syftar till att ge mer tid för samvaromellan barn och föräldrar. Vi kräver vidare att beslutet om barnomsorgen nogaföljs upp, och vi föreslår särskilda insatser för att förbättra kvaliteten ibarnomsorgen. Den socialdemokratiska familjepolitiken innebär en bestämdinriktning på att förbättra levnadsvillkoren för barnen i vårt land. Vårskyldighet att visa solidaritet med de gamla och sjuka ställer krav på enutbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården. Detta är för de äldreoch deras anhöriga den kanske allra viktigaste frågan. Vi föreslår enfemårsplan, som innebär en utbyggnad med 10 000 platser inom långtidssjukvårdenoch 10 000 platser inom hemsjukvården. Därtill vill vi öka personaltätheten föratt förbättra vården för de äldre och arbetsförhållandena för personalen. Vårtförslag innebär att staten tar ett ansvar för att den realistiskt möjligautbyggnaden av äldrevården kommer till stånd. Utgifternaför dessa två områden klarar vi genom att hålla en lägre nivåän de borgerliga när det gäller försvarsutgifierna. Vi tycker faktiskt att detär viktigare alt rusta upp omsorgen om barnen, omsorgen om de gamla och desjuka. Genomen konstruktiv och saklig miljöpolitik har vi i vårt land de senaste årenlyckats vända en hotande försämring av vår miljö och undan för undan kunnatskapa t. ex. renare luft och renare vatten. Vihar nu lagt fram en omfattande miljömotion, som på många och viktiga områdenkräver en fortsatt skärpning av insatserna för att förbättra vår miljö. Vi tarupp arbetsmiljön och boendemiljön. För oss är varje hot mot människans livsmiljöen uppfordran till politisk handling. Jaghar här bara kunnat ge en kort sammanfattning av det socialdemokratiskaalternativet till regeringens politik. Vårtalternativ innebär ett fullföljande av en bred och folklig reformpolitik utanatt vi ger upp det grundläggande kravet på realism och ansvar inför kravet påen stark ekonomi. Vi vill klara reformerna genom eget arbete, inte genomupplåning i utländska banker. Låtmig , herr talman, något beröra de internationella frågorna. I envärld som åtminstone inte på ytan söndertrasas av krig och däravspänningspolitiken framstår som en ofrånkomlig nödvändighet riktas våruppmärksamhet mot områden där viktiga förändringar kan komma att inträffa. Ivår del av världen finner vi hur demokratins och den medborgerliga frihetenskrafter med ökad styrka gör sina stämmor hörda. ISpanien söker nu ytterlighetsgrupper förhindra den demokratiseringsprocess somdrivits fram av en stark och välorganiserad opposition och av ett otåligt folksom vill rasera resterna av sista fascistiska system. Den nuvaranderegimen har insett tidens tecken och tagit vissa steg i rätt riktning. Menhögerkrafterna är starka och lever i det förgångna, ett blodigt förgånget,präglat av förtryck och förföljelse. Det är folkets frihetslängtan som driverfram förändringarna. 1fråga om förenas vi i respekt och solidaritet medundertecknarna av Charta 77, som genom sitt manifest ger uttryck för ett förtrycktfolks önskan om medborgerliga fri-och rättigheter. De önskar inte förändra sittlands säkerhetspolitiska situation, ej heller ens dess politiska struktur. Deeftersträvar respekt för mänskliga rättigheter. Pragregimen känner sinensamhet och isolering. Den borde inse att man inte kan förgöra en idé genomatt landsförvisa dess förespråkare, att man inte kan utplåna ett folksfrihetslängtan genom att förfölja motståndsmännens barn och familjer. Hurlänge tror denna regim att den kan fortsätta att förkväva människornas bästastämningar genom en byråkratins diktatur i proletariatets namn? 1Mellersta Östern står man - det är min bestämda uppfattning ~ inför enbättre möjlighet än någonsin att ta ett avgörande steg mot en varaktig fred,med en respekt för de berörda folkens nationella rättigheter. Det måste varavår förhoppning att denna möjlighet icke skall förspillas. Isödra kommer rasismen och kolonialismen att ytterligare tvingastillbaka. Men det finns stora risker för förödande konfiikter präglade avrasmotsättningar och med en stormaktsinblandning som en hotande möjlighet fören ytterligare vidgning av konflikten. Iutförliga motioner föreslår vi socialdemokrater en rad åtgärder för att markeradet moraliska, politiska och materiella stödet till frigörelsekampen i södraAfrika. Vi föreslår bl. a. att regeringen skall framlägga förslag för riksdagenom de ändringar i valutalagstifiningen som behövs för att kapitalexporten tillSydafrika och skall kunna förhindras. bör i FN försöka drivafram en effektiv sanktionspolitik mot och verka för att FN och dessmedlemsländer ökar sina insatser för att få slut på ockupation avNamibia. Vi föreslår inom biståndspolitiken nära 100 milj. kr. utöver regeringensförslag till stöd för flyktingar, befrielserörelser och de s. k. frontstaterna. Vinärmar oss avgörandets tid i södra . Det är en förpliktelse för oss attefter måttet av vår förmåga medverka till en lösning på fredlig väg, präglad avrespekt för människors lika värde och lika rätt. (vpk): En överblicköver den kapitalistiska värlsekonomin visar vad detta system går för. Åena sidan lyxen och överflödet hos några få, å den andra massfattigdomen,hungern, svälten hos ett flertal.