prot · G00984 · 1976-12-31 00:00:00 — , i större utsträckning har förstärkt ställningenför dem som redan har det bra än den har förbättrat läget för de mindrebemedlade grupperna. Jag skall i mitt inlägg närmare söka förklara hur ochvarför. Detfinns tecken pä att de sämst ställda genom praxis, dåliga kunskaper, orättvistskattesystem, nya lagar, "små angelägenheter" osv. kommit att hamnahelt utanför systemet. Avtillgänglig statistik, gjord av nuvarande 1974, tar ärenden sombodelning, arvskifte och tvist i anledning av köp av fast egendom en mycketstor del av resurserna - vid ett snabbt överslag ungefär 50 96. De här ärendenaär proportionellt sett inte särskilt många, men de är de dyraste. De vanligasteärendena är famiOeärendena. De är ganska mänga men också relativt billiga. Mankan i sin kritik alltså inte stödja sig på andra antaganden än att olikasociala grupper i samhället har rättshjälpsärenden av olika juridisk karaktär.Det är osannolikt att relativt fä människor i små omständigheter harrättshjälp för att driva dyra mål rörande stora bodelningar, arvskiften medbetydande ekonomiska utfall eller tvister om fastighetsköp. Det är merasannolikt att tro att dessa ärenden, de få men dyra, drivs med samhälletspengar av grupper bland de bättre situerade, eftersom del är fråga om sådanaaffärer som förekommer bland jusl dem. Härav föOer all det sannolika utfalletefter reformens ikraftträdande blivit en förstärkning av de redan förutvälsituerades ställning, dvs. att ganska få människor med relativt godainkomster lägger beslag på en stor del av rättshjälpspengarna för att få ut sinrätt. Statistikenpekar pä att del förhäller sig sä, liksom det är det allmänna intryck man fårnär man betraktar reformen från utsidan, som vi har gjort. Det är bl. a. dennaaspekt vi vill att utredningen skall ta upp och söka utvärdera. Mendet finns också en del annat som förstärker våra intryck. Så är t. ex.kostnadsbidragsbestämmelserna mycket generöst utformade. Förmögenhetsinnehavbeaktas exempelvis i ringa utsträckning. Dessutom slår beskattningssyslemetigenom sä, att den taxerade inkomsten är utslagsgivande. Mänga vanligalöntagare inom LO-koIIektivet får genom avdragsbestämmelsernas utformningrelalivt höga taxerade inkomster jämfört med andra grupper, som gynnas avavdragsreglerna. Här liksom i vad gäller förmögenhetsreglerna kommer de vanligalöntagarkatego-rierna inom LO- och TCO-kollektiven att missgynnas i fråga omkostnadsbidragen. Detta är visserligen mera ett skattetekniskt problem, mensidoeffekterna drabbar det fält vi nu talar om. Det förstärker skälen för vårkritik, såvitt vi kan finna. Detär också så, alt praxis på många sätt hindrar människor ur arbetarklassen attfä rättshjälp helt enkelt därför att deras juridiska problem och bekymmerformellt vägs mot deras livsvanor och inkomstförhållanden. Deras problembedöms vara och är kanske också relativt enkla och okomplicerade och därmedföga kostnadskrävande, allmänt sett. Därigenom kan en bodelning, som för dessavanliga löntagare med deras inkomster ter sig både komplicerad ochkostnadskrävande, enligt nu gällande regler och bedömningar falla utanförramen. De blir alltså utan hjälp, men en bodelning med betydligt mer pengar involverade,som drabbar människor i högre inkomstlägen med objektivt sett bällre bärkraftoch förmåga att lösa och betala konflikter själva, faller inom ramen och fårsamhällets stöd. Ivissa fall urholkar även lagstiftningen reformen. Sä har t. ex. lagen om mindretvistemål uteslutit människor med tvister rörande belopp understigande f n. frän allmän rättshjälp med bilrädeshjälp. Dessa människor är i dagtvingade att med egna medel söka sin rätt. Mycket talar för att de då oftamåste avstå frän att gå till domstolarna med sina problem. 1den andra riktningen, dvs. som förstärkning lill människor som redan förut harett bättre läge, slår utvidgningen enligt proposition 1972:4 om ersättning förviss utredning i ärenden. Smärre utredningar som då avsågs var läkarintyg osv.Numera krävs ofta utredningar i fastighetstvister för att visa brister i dessai samband med köp. Detta kräver ofta expertutredningar med hjälp avkonsultfirmor med betydande kostnader, ibland . Det ärvanligt att sådana utredningar slutar med . för varje enskiltärende. Och vilka är det som har sädana fastighetsköp? Låginkomsttagare i denmening som låginkomstutredningen lade i begreppet? Nej, knappast. Ställer mandelta mot skärpningen ät andra hållet genom att man i besvärsnämnden nubeslutat att i allmänhet inte ge rättshjälp för mål i hyresnämnden, så kan manockså härav dra vissa slutsatser. Vanliga hyresgäster tillhör ju som regel intekategorin välbeställda i samhället. Detär dessa områden, herr lalman, som jag ville att utredningen skulle ta upp. Ärdel nu sä att utskottet med sin skrivning pä s. 2 i betänkandet tar fram skälenför att avstyrka vår motion så är det O.K. Om inte, skulle det vara avbetydelse att fä höra vad utskottsrepresentanten har att säga om detta. EOestfår vi som motionärer avvakta vad utredningen kan komma fram till med de givnadirektiven och tilläggsdirektiven och sedan eventuelltåterkomma. Menläser man vad som står i utskotisbetänkandet pä s. 2, sä finner man inte såsärskilt mycket som stöder antagandel att utredningen skulle ta upp desynpunkter som vi nu har försökt föra fram och som finns återgivna i molionen.Del sägs i betänkandet; "Utredningen har fåtttilläggsdirektiv, som bl. a. tar sikte på utredningens omprövning av frågan omnäringsidkares möjlighet att få rättshjälp. Enligt tilläggsdirektiven skallutredningen också undersöka spörsmålet om kostnadsansvaret för motpartsrättegångskostnad och frågan om en utvidgning av rättshjälpsförmånerna vidbodelning." Det sägs också ibetänkandet; "Medanledning av önskemålet i motionen 642 vill utskottet framhålla att en givenutgångspunkt för rättshjälpsutredningens översyn enligt dess direktiv är attdel rättsskydd som avsågs med rättshjälpsreformen skall vidmakthållas. "Det låter ju riktigt och bra. "Målet bör enligt direktiven vara attsamhällets rättshjälp i slörre utsträckning än f n. anpassas efter denrättssökande allmänhetens behov." Men om det är de behov som har avslöjatshittills, så blir det ändå inte de behov som vi från början avsåg. Det står sedan ibetänkandet: "Enligt direktiven bör utredningen vidare a. överväga omförmånerna vid allmän rättshjälp i tillräcklig grad tillgodoser de anspråk påbistånd som kan ställas i skilda hänseenden." Det är en litet svävandeformulering, som kan innefatta del mesta i både den ena och den andrariktningen. Detskulle alltså, herr talman, vara av intresse att höra vadutskotts-representanten säger i den här frågan. Men i övrigt har jag ingetyrkande. Alla vi som arbetar inom politiken vet vid det här laget att fä frågorengagerar folk sä mycket som de som berör jämställdhet -jämställdhet mellanmedborgargrupper av olika slag. Man kan väl säga att jämställdhet är detpolitiska lösenordet för dagen. Jaghar motionsledes aktualiserat en jämställdhelsfråga som är - det vågar jagpåstå, herr talman - både viktig och betydelsefull. När räitshjälpslagentillkom 1972 förbättrades den enskildes möjligheter alt tillvarata sinarättsliga intressen avsevärt. En privatperson drabbas normalt inte avbetungande ekonomiska konsekvenser, även om en tvist i en rättegång skulleresultera i en föriust. Denna förändrade och förbättrade situation för denenskilde är bra, låt mig understryka det. Men vad som inte ärtillfredsställande är att om en egenföretagare, en näringsidkare, i enrättegäng vill pröva sin sak har han inga eller i varje fall små möjligheteratt få rättshjälp. Rättshjälpslagen ger nämligen ell mycket begränsat utrymmetill allmän rättshjälp för näringsidkare, och är stenhårt i sinpraxis härvidlag; jag känner väl till det eftersom jag harsuttit i besvärsnämnd. Det gör att det uppkommer en obalansmellan å ena sidan den enskilda fysiska personens möjligheter all tillvaratasina rättsliga intressen och å andra sidan näringsidkarens motsvarande möjligheter. Omanställningsskydd och medbestämmande i arbetslivet har vi fått nya storarättsområden, där näringsidkarna och egenföretagarna har och kommer att fåsvårigheter att tillvarata sin rätt gentemot inte bara fysiska personer utanäven gentemot arbetstagarorganisationer. Denhär frågan om rättshjälp även till egenföretagare har varil uppe tillriksdagens behandling fiera gånger, och en utredning sysslar också som bekanimed frågekomplexet. En del menar måhända all jag kunde ha lugnat mig ochavvaktat utredningsförslaget. Men jag har trots frågans läge funnit del befogalalt väcka en motion även till årels riksdag. Del är absolut nödvändigt attfrågan löses, och en motion är ju en påtryckning. Detär naturiigtvis bra att utskotiet skriver positivt om molionen i betänkandet.Justitieutskottet talar om jämställdhetens nödvändighet även i vad gällerrättshjälp till näringsidkare och förväntar sig ett positivi förslag fränutredningen. Utskottet avrundar sin skrivning med: "Någon riksdagensåtgärd till föOd av motionen erfordras därför inte." Jag är inte direktbortskämd med så mjuka formuleringar från ett utskotts sida när det gäller minamotioner. Det brukar vara raka, direkta avstyrkanden. 6 protokoll 1976/77:84-86 Även om jag upplever dennaskrivning som en framgång är det viktigt all det nu händer någonting. Detär ett dokumenterat faktum att mänga näringsidkare inkomstmässigt står attfinna bland den grupp medborgare som vi brukar beteckna som låginkomsttagare.Är man privatperson har man rätt till rättshjälp. Har man valt att syssla medföretagsamhet, att bli företagare, ställs man utanför den här lagen, även omman är låginkomsttagare. Är detta jämställdhet? Nej, naturligtvis inte. Ijämställdhetens namn måste en ändring komma till stånd. Nutycker jag mig kunna läsa mellan raderna i utskottsbetänkandet att enförändring är på gång. Denna min förhoppning hoppas jag skall infrias, och jaghar därför inget yrkande. Jag tror nämligen, herr talman, att viOan att rättatill delta missförhållande är större nu när vi har en borgerlig regering än denvar när den socialdemokratiska regeringen styrde och ställde i det här landet. Underdetta anförande övertog herr andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Hen i (c); Det är anföraride som föranleder mig att gä upp italarstolen. Han menade att rättshjälpsreformen bara kommer de välsitueradetill del ,och alt de som verkligen behöver hjälp, dvs. folk med små inkomster,inte kan dra nytta av reformen. Jag tycker att det är en mycket oriktig kritik.Det är en kritik mot förre juslitieminislern Geyer. Han är faktiskt värd etlbällre öde än all få den kritik som riktar mot honom. Det varunder justitieminister tid som vi tog rättshjälpsreformen - 1972. Allavi som deltog i behandlingen här i kammaren dä var införstådda med att rättshjälpsreformenmåste bättras pä litet undan för undan. Vi skulle då sätta den i sjön. Det varbråttom, tyckte vi, men om det skulle visa sig att till-lämpningen gick snettskulle vi rätta till det. Redanfrån början var det en stor grupp i den här kammaren som ansåg att det varalldeles fel att näringsidkare inte skulle få komma med, del som FilipFridolfsson här har understrukit och som verkligen är en orättvisa. Men denuppfattningen fick vi inte gehör för. Dethar gjorts lilet ändringar undan för undan, och de har varil till båtnad fördem med lägre inkomster. Redan innan lagen kommit i till-lämpning fattaderiksdagen beslut om att en större del av förvaltningsärendena skulle inlemmasunder rättshjälpslagen. Vi tyckte att det var riktigt. Vikom, också snart lill den uppfattningen att kostnader som uppkom innan man hadelämnat in en ansökan om rättshjälp i vissa fall skulle kunna betalas avrättshjälpen. Det kom rätt snart fram att det var orimligt att, när en människagick till advokat, vederbörande biträde inte fick ersättning av rättshjälpenför de saker man diskuterat just vid första tillfället utan att denpart sorri sökte advokat själv fick betala - därför att ansökan inte hadekommit in. Det rättade vi till, och det var vi också eniga om. Vihar också rättat till ett annat missförhållande och genomfört atträttshjälpsnämnderna skall arbeta på avdelningar - för att man snabbare skallkomma till resultat. Del har varil länga köer, och därför har vi också rättattill det. 1975tog vi också ett viktigt beslut, nämligen att rättshjälp skulle få lämnas tillskiftesman vid bodelning. Det var också ett sätt att se till att mer rättvisakom - en rättvisa som vi tyckte att inte minst människor med lägre inkomsterskulle ha. Vihar också beslutat om en annan lag, nämligenrörande rättegång i tvistemål om mindre värden. I ett sådant ärende kan man gätill advokat och snabbt få resultat. Det behövs inte en lång inveckladrättegång, utan en advokat och vederbörande klient kan komma överens snabbt,varefter ärendet går till domstol - och man når resultat snabbt. Del är ocksåett sätt att hjälpa inte minst de mindre bemedlade. Sedanär jag införstådd med, , att här behövs information liksom vidtillämpningen av andra lagar - i det avseendet kanske det har brustit. Det villjag visst inte sticka under stol med, utan här bör ges bättre information. Jaghåller med om att det kanske är just de mindre välsituerade sominte näs av informationen i sädana här frågor. Det är inte minst ochmyndigheternas skyldighet att se till att denna information kommer fram. Menmed den skrivning utskottet gjort tror vi att man kan bortse från debetänkligheter som har. Vi förlitar oss på den här utredningen.Den har vi från den borgerliga sidan velat ha till stånd för länge sedan, mensocialdemokraterna har skjutit det hela framför sig. , jag tror attdet var 1975, flck vi en utredning till stånd. Den har lovat att lägga fram ettbelänkande i bönan av sommaren. Vi hoppas alt den borgeriiga regeringen sedansä snart som möjligt lägger fram lagförslag, sä att vi kan komma till rätta medde problem som fört fram - och även ta bort en deltrubbigheter som nämnde. Det kan ligga en viss riktighet i dethan anförde. Jag har inget annat yrkande än om bifall lill utskottets hemställan. Jag skall inte ta upp någon läng diskussion. Jag noterar att både herrFridolfsson och i uppfattar det sä all del finns en mängdlåginkomsttagare bland näringsidkare. Jag noterar också att mer pä den nuvarande regeringen när det gäller möjligheterna alt hjälpaden gruppen av'människor. Det var inte i första hand den gruppen av människorsom jag tänkte pä i min motion. Men om det finns grupper som har verkligt storabehov är det Kopplingi hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bllplats klart att de skall finnasmed bland dem som kommer i åtnjutande av hjälp. Jag bestrider alltså inte attdet kan finnas små människor som kan behöva rättshjälp också blandnäringsidkarna. Är det rimligt skall de naturligtvis ha det. Mendet var andra grupper som jag räknade upp i en katalog. Det var intressant atthöra att i slutet av sin genomgäng av det materialet ansåg attde grupper som jag räknade upp skall komma med och få sina synpunkter beaktadeenligt tilläggsdirektiven. När vi återkommer lill får viväl se vilket material som läggs fram för oss. Det kommer att bliutslagsgivande för hur vi motionärer skall ställa oss i dessa frågor ifortsättningen. HerrFRIDOLFSSON (m); Jag skulle bara lämna beskedet att jag tog till orda i egenskap avmotionär, inte som talesman för uppfattning. HerrSÖRENSON (s): Jag hade heller inte väntat mig att skulle göra sigtill talesman för något av de förslag som jag ställer här i - dethade varit en orimlighet! Överläggningenvar härmed slutad. Punkterna 2 och 3 Kammaren biföll vadutskottet i dessa punkter hemställt. §24 Koppling i hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bilplats betänkande 1976/77:15 med anledning av motion om förbud molkoppling i hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bilplats. Idelta belänkande behandlades motionen 1976/77:244 av m. fl. (vpk),vari yrkats alt hos regeringen hemställde om förslag till sådanändring av hyreslagstiftningen att bosladshyresgäst utan bil inte kunde tvingasatt hyra bilplats genom kopplat avtal. Utskottethemställde att skulle avslå motionen 1976/77:244. HenSÖDERQVIST (vpk): Är det rimligt att den som hyr en bostadslägenhet men inte har bil ändåskall betala hyra för den parkeringsplats som hör till lägenheten? Det är frågeställningen ien motion som vpk väckt och som har För oss i vpk är svaret klart. Vi anser detta orimligt och begärdärför en lagändring så att en sådan koppling i hyresavtal blir förbjuden. Iutskottsbetänkandet hänvisas till byggnadsstadgan som ålägger husägaren altordna ulrymme för parkering. Kostnaderna för del behöver inte drabba husägaren,framhålls det också. Detta kan väl vara rimligt. Det har vi inte heller berörti vår motion. Vad vi har sagt är att bilismen bör bära sina kostnader. Del börsåledes stå ägaren till en fastighet fritt alt ta ut parkeringsavgift för dentomtyta som han måste avsätta för ändamålet. Men den skall las ut av den somhar bil! Det är ett helt oacceptabelt förhållande att människor som av skildaskäl inte kan eller vill hälla sig med bil ändå skall belastas med hyra förparkeringsplats. Utskottethänvisar också till hyreslagens bestämmelser om villkorsprövning och tillgeneralklausulen i avtalslagen. Villkor i hyresavtal kan prövas enligt dessabestämmelser. Så har skett i etl fåtal fall, och då har det inte ansetts felall koppla hyra av bostad och hyra av parkeringsplats till varandra. Denenskilde hyresgästen har således förlorat i dessa fall. Utskottetvill nu avvakta ytteriigare erfarenheter så att en fast praxis kan utvecklas.Del betyder såvitt jag kan förslå alt utskottet lägger pä den enskildekonsumenten, hyresgästen, att själv ta initiativ och protestera genom att t.ex. säga upp hyreskontraktet för sin lägenhet för att få prövat om ett sådantkopplingsavtal är skäligt. Hur många hyresgäster vågar ta ell sådant steg? Hurmånga har läst och känner till dessa lagbestämmelser? Har utskottet tänkt pådet? Det förefaller mig som om utskotiet mer månar om fastighetsägarens rättatt få ersättning för sin uthyrda tomtmark än om hyresgästernas rätt att slippabetala för ett utrymme som de inte vill ha. Hyreslagstiftningenskall vara ett skydd för framför allt hyresgästerna. Den bör därför ges ensådan utformning att uppenbara orättvisor inte kan ske med stöd av lagen. Kopplingenmellan hyra av bostad och hyra av bilplats är en solklar orättvisa mot dehyresgäster som inte har bil. Jag yrkarbifall till motionen 1976/77:244. Kopplingi hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bilplats Hen i (c): Återigen har att ta ställning lill vpk-kravet om alt ilagstiftningen införa förbud mot koppling i hyresavtal av hyra av bostad ochhyra av bilplats. Jag vill erinra om all så sent som med stor majoritet avvisade ett likalydande motionskrav. Lagutskottethemställer även att detta yrkande avslås. Våra motiv för avslag är nuliksom tidigare föOande; Ett visst anlal bilplatsermåsle iordningställas vid byggande av fler-famiOshus, och någon måste betalakostnaderna för dessa. Inom ramen för nuvarandelagstiftning finns det möjligheter att fä sådana avtalsvillkor som här berörsprövade. Kopplingi hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bllplats En översyn av viss lagstiftningpågår vilken kan komma alt stärka hyresgästernas ställning. Problemet med kopplingsvillkorsynes enligt utskottet i första hand böra lösas genom förhandlingar mellanparterna på hyresmarknaden. Iordningställandeav bilplatser föreskrivs i byggnadsstadgan som villkor för byggnadslov viduppförande av flerfamiOshus. Del skall flnnas tillräckligt slort ulrymme förparkering av bilar för dem som bor i huset eller i övrigt vistas på tomten ochför verksamhet som bedrivs där. Kostnadernaför bilplatser måste liksom de allra flesta kostnader för etl hus och vaddärtill hör täckas av hyresintäkter. Detta framhölls även genom uttalanden ipropositionen när förslaget till byggnadsstadgan framlades. HerrClaeson menar i sin motion och i sitt anförande att den som ärutan bil inte skall behöva betala för bilplats. Visst kan detta förefallaskäligt, men att därför införa ett generellt undanlag i lagstiftningen ärnågot helt annat. Sedan platser ordnats i den utsträckning som samhällel krävergenom bestämmelserna i byggnadsstadgan måste ju några betala för dem även omdet inte för tillfället, med hänsyn lill famiOesammansättning o. d., finnsbehov av samtliga platser. Förhållandenainom en famiO kan ju ändras. Annan fa-miOemedlem än den formellehyresgästen kan skaffa sig bil, någon som under längre eller ärinneboende i famiOen kan behöva en bilplats. Likaså kan någon i famiOen lånabil och därför behöva ha en uppställningsplats för bilen. Att ilagstiftningen införa regler om generellt undantag för alla hyresgäster som ärutan bil kan knappast vara lämpligt eller möjligt. I stället får den som anseratt kopplingen i hyresavtalet för hans del kan betraktas som oskälig försökaall inom ramen för lagstiftningen fä ändring av villkoren. Jag är därmed över på det andra motivet för avslag på motionen,nämligen de jämkningsmöjligheter som finns inom nuvarande lagstiftning. Enligthyreslagen, alltså 12 kap. jordabalken, kan prövning komma upp i samband medförlängningstvist föranledd av hyresvärdens uppsägning eller vid tvist omhyresvillkoren föranledd av hyresgästens uppsägning för villkorsändring enligt54 §. Vid sådan prövning kan hyresgäst befrias från hyresvillkor som ansesstridande mot god sed i hyresförhållanden eller eOest obilligl. Prövningav villkor i hyresavtal kan också ske enligt avtalslagens generalklausul, somträdde i kraft . Enligt denna paragraf får nämligenavtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende "om villkoret är oskäligtmed hänsyn till avtalels innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst,senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt". Dennaparagraf ersatte bl. 64 S hyreslagen där det hette att villkor fick jämkaseller lämnas utan avseende om hyresvillkoren uppenbarligen stred mot god sedeller eOest var otillbörliga. Jämför vi den gamla och den nya utformningen harutan tvivel hyresgästernas ställning stärkts genom att kraven för ändring avavtalsvillkoren blivit mindre i och med att detnu räcker att villkoren är oskäliga; tidigare gällde att de uppenbarligenskulle strida mot god sed. Någonfast praxis i fråga om jämkning av kopplingsvillkor har, som , ännu inte utvecklats; lagen har ju endast gällt . Att under sådana förhållanden nu begära ändring i lagstiftningen påområdet är inte aktuellt. Jag nämnde inledningsvis även att det pågår översyn av visslagstiftning på det berörda områdei. Sä sent som överiämnaderegeringen till lagrådet förslag om ändring i avtalsvillkorslagen. Ilagrådsremissen föreslås att lagens tillämpningsområde utvidgas. Som exempel påområden där speciellt behov av villkorsgranskning föreligger nämns rätt tillgarage och parkeringsplats. Ettannat exempel på pågående översyn av lagstiftningen är del avhyresrättsutredningen framlagda betänkandet Hyresrätt I, i vilket en lagfästkollektiv förhandlingsrätt för hyresgäster föreslås. Detta betänkanderemissbehandlas f n., och bör inte föregripa regeringensställningslagande. arbete fortsätter, och två ytterligarebetänkanden väntas, dels om lokalhyresgästernas förhållanden, dels om bl. a.proceduren i föriängnings- och villkorstvisler. Mot bakgrund av gällande lagar och pågående lagstiftningsarbete anserjag inte att det finns anledning för att begära i molionen krävdändring av hyreslagstiftningen, varför jag yrkar avslag på motionen och bifalltill lagutskottets hemställan. Kopplingi hyresavtal av hyra av bostad och hyra av bilplats Hen (vpk): Jag vill i tur och ordning ta upp de olika punkter som iSundsvall berörde. säger, precis som det står i utskoltsbelänkandet, aU del ibyggnadsstadgan föreskrivs att ett visst antal bilplatser skall ordnas förvarie fastighet. Detta är gott och väl. Det finns en massa bestämmelser som enfastighetsägare är skyldig att föOa när del gäller anordningar förhyresgästernas bekvämlighet eller trivsel.