prot · G00983 · 1976-12-31 00:00:00 — Detkan nog vara så, - och jag tror alt det mer och mer börjar bli så -att könet inte spelar någon roll när det gäller vem som är ledande i företagetoch vem som är medhjälpare. Jagvill vidare lämna den upplysningen att i de fall där båda makarna gör likavärdefulla insatser för företaget skall tredjedelsregeln inte till-lämpas. Dåfär man göra en annan fördelning. Det är endast i de fall där den ena maken ärmedhjälpande och den andra förelagsledare som man satt upp tredjedelsregeln somen schablon. Jag har sagt att denna kan vara felaktig, men om ni anser all denbör ändras, kom dä med ett annat förslag! Men förneka inte att detär en godtycklig uppdelning om den med- hjälpande maken ellermakan icke behöver ta ut ett enda öre för sin insats, om det skulle passa!Vederbörande kan ta ut alltihop om det skulle passa. Huvudsaken är att manhäller sig inom gränsen för s. k. marknadsmässigt vederlag. Inom den gränsenfär man dela inkomsten precis hur man vill. Detär det jag anser godtyckligt. Jag menar inte att man godtyckligt kan säga attden här maken är medhjälpare och den maken är chef för företagel. Men om detförhäller sig sä lycker jag att den som är företagsledare skall ha litet merbetalt än den som är medhjälpare. Uppdelningen är faktiskt sådan ute i detprivata näringslivet, i den vanliga lönesättningen. Om den skall vara entredjedel eller inte vet jag inte. Dettaär inte något försök alt införa sambeskattningen igen. Det kan jag inte påstå.Men det är ett försök att dela inkomsten på etl vettigt sätt mellan två makar iett företag där båda arbetar. Delär möjligt att del inte, om man gör en hälftendelning, blir . på 50 000kronors inkomst. Del kan jag gå med på. Men kommer man upp lill 60 000 blir detså. Dessutom kan man dela pä annat sätt. Man kan dra in andra inkomster,utanför företaget, och dä kan man mycket väl tjäna tusenlappen. FruAHRLAND (fp) kort genmäle: Jag har tabellerna här och kan upplysa om att kommer manupp till en inkomst av . tillsammans tjänar man något över 1 000 kr.Men det kan vi gå igenom sedan. Därutövernoterar jag med förvåning att tycker att en företagsledare skall tjänadubbelt så mycket som en anställd. Det trodde jag inte att ; jag lycker det inte. Dessutom vill jag lägga till att vi inte bara talarom detta som en diskriminering mot kvinnor, det är en diskriminering mot denena av makarna. Del strider framför allt mot den princip jag trodde vi var enseom, nämligen all äktenskapet skall vara en frivillig samlevnad mellansjälvständiga människor. Dä skall man inte göra den ena beroende av den andra inågot skattehänseende. Hen ASPLING (s): De socialdemokratiska representanterna i finansutskottet har i sinreservation rörande finansplanen i betänkandet nr 10 pä ett övertygande sättmotiverat varför en ökning av statsinkomsterna bör genomföras redan nu.Debatten här i kammaren har understrukit detta. Det förtjänar all upprepas vadsom framhålls i den socialdemokratiska reservationen till finansutskottet,nämligen att allas lika rätt till arbele och trygghet är grunden för etträttvist och jämlikt samhälle. Förall kunna förverkliga detta mål krävs en stark ekonomi. Det är endast i enstark ekonomi som man långsiktigt kan hävda den fulla sysselsättningen. Det ärendast den starka ekonomin som kan ge medborgarna den ekonomiska trygghet somvärt sociala ansvar kräver. är endast i kraft av enstark ekonomi som ett land kan hävda sill ekonomiska oberoende ochsjälvständigt förverkliga de egna ekonomisk-politiska målen. En rad exempelfrån vår omvärld visar att permanenta underskoll i utrikeshandeln ochlångsiktigt svaga statsfinanser gör det allt svårare att förverkliga en fullsysselsättning och irygga medborgarnas inkomster och sociala välfärd. Somrepresentant för ett fackutskott, vilket har att handlägga för medborgarnaviktiga sociala trygghetsfrägor, vill jag gärna understryka vad som sägs i dennämnda socialdemokratiska reservationen. Jag finner det så mycket angelägnarealt göra det som vi vet alt all erfarenhet talar för alt den sociala trygghetensnabbi kan urholkas om samhällets ekonomiska styrka går förlorad. För att sesanningen i ögonen så är del den risken vi nu löper. FöOdverkningarna på delsociala områdei lärda inte heller utebli. Enstark samhällsekonomi är en förutsättning för att vi nu skall kunna ökainsatserna inom det ekonomiska famiOesiödet, barnomsorgen ochlångtidssjukvärden. Det är här fråga om tre sociala områden där det är ytterstangeläget att planmässiga och kraftfulla insatser snabbt kommer till stånd. Jagskall inte närmare gå in på de uppgifter vi på dessaområden står inför, men så mycket bör tilläggas att de kommer att kräva bådesolidaritet och omfattande ekonomiska insatser. Ipartimotioner har vi framfört konkreta reformförslag på dessa tre viktigaområden, till vilka det blir tillfälle att återkomma i etl senare sammanhang. Det finns enligt min mening inga skäl som talar mot att man nu höjerfolkpensionsavgiften med den procentsats som föreslås i motionen 1976/77:1297.Jag vill här erinra om att den föreslagna höjningen ingick som ett led i värtförslag lill skatteomläggning för och att den byggde på enöverenskommelse mellan å ena sidan den socialdemokratiska regeringen och ä denandra sidan LO och TCO, som båda förklarade sig villiga att beakia höjningen isamband med årels avtalsförhandlingar. Denna uppgörelse härden borgerligaregeringen brutit upp. lär det inte dröja innan vi har regeringens förslaglill skattehöjningar på bord. De antydda planerna på att höja mervärdeskattenär talande nog. Fränlöntagarorganisationernas synpunkt torde det inte råda något tvivel om att enhöjning av socialförsäkringsavgiften är en lämpligare finansieringskälla viden skatteomläggning än en höjning av mervärdeskatten. Del är emellertiduppenbart att det inte varit lönlagarnas intressen som dikterat regeringensslällningstagande i denna fråga. Sedan må man orda hur myckel som helst om atten höjning av socialförsäkringsavgiften lägger ökade bördor på företagen ochall detta skulle ytterligare försvaga näringslivets konkurrenskraft etc. -argument och påståenden som det f ö. inte återstår sä myckel av när de nu fällsin sakliga belysning. I stället föredrar denborgerliga regeringen att låna utomlands och skju- ter bördorna på framtiden.Det var den sortens politik vi varnade för under valrörelsen. Vilken kritikutsattes vi inte dä för! Låt mig gärna lill protokollet få foga några rader urell TT-anförande . Jag framhöll dä att"folkpartiledaren har förklarat att skattepolitikskulle ställa pensionärerna pä gatan. får man tydligen också se upp medfolkpartiet och när del gäller pensionspengarna. Jämfört medregeringens förslag vill och vid skatteomläggningen för1977 kraftigt minska statens inkomster av arbetsgivaravgifter tillfolkpensioneringen. Det belopp på mellan 2 och 2,5 miOarder kronor som man villundanhålla staiens inkomster är lika mycket pengar som vi då behöverför att betala nya folkpensionshöjningar till dagens folkpensionärer och nyafolkpensioner till dem som uppnår pensionsåldern. Ominte och vill ställa folkpensionärerna pä gatan, för attanvända Per formulering, återstår inget annat än att låna pengarnautomlands för att betala folkpensionerna. En sådan lättsinnig finanspolitikkan inte regeringen acceptera. Vi har i vårt land råd att genom medborgarnassolidariska skalleåtaganden själva skaffa fram de pengar som folkpensionärernahar rätt till. För en socialdemokratisk regering är det en förpliktelse som vialdrig kommer all svika." Påkortare tid än elt halvår är vi där, när den borgerliga regeringen bokstavligenär i full färd med att låna utomlands till det allra mesta. Låt mig uppriktigtfä bekänna att jag aldrig trodde att verkligheten så snabbt skulle hinna upplöftesspridarna från den märkliga valrörelsen . Jag ber att få yrka bifall till reservationen som är fogad tillsocialförsäkringsutskottets betänkande nr 16. Hen iVikmanshyttan (c): I detta anförande avser jag all begränsa mig till socialförsäkringsutskoltetsbelänkande /77:16, som gäller frågan om höjd socialförsäkringsavgift tillfolkpensioneringen med anledning av en motion av m. fl. HerrAspling har redan redovisat skälen till motionen och den reservation som ärfogad till utskottets betänkande. Ireservationen begär man alt .socialförsäkringsavgiften skall höjas med 1,5 96.Dock föreslås i reservationen all avgiften av uppbördstekniska skäl skall höjasmed för tiden . Utskottetsmajoritet - centerpartister, folkpartister och moderater -har bestämt avvisatdet socialdemokratiska förslaget om denna höjning av socialförsäkringsavgiften.Skälen till detta utskottets förslag är, såsom framhållits i utskottsbetänkandetoch även framgått av dagens debatt, flera. Utskottetanför att staten har ett ansvar för att inte genom ytterligare pålagor påföretagen förvärra kostnadsutvecklingen. Den höjning av arbetsgivaravgiftensom föreslås i reservationen - det är ju delta frågan i realiteten gäller -skulle ytterligare öka företagens kostnader och för- sämra det svenskanäringslivels konkurrensläge. Del har varit dåligt ganska länge, mendagssituationen, framför allt för exportindustrin men också för de delar avsvenskt näringsliv som utsätts för hård konkurrens utifrån, är sådan attkostnadsslegringar måste undvikas. Ettväl fungerande näringsliv innebär inte bara att kunna tillverka produkter, ulandet gäller också att finna avsättning för produktionen. Att vårt högakostnadsläge, där avgifter och pålagor utgör en väsentlig del, skapat betydandesvårigheter torde knappast någon objektiv iakttagare kunna bestrida. För vårframlid och för vår trygghet är det angeläget all vi får balans i vår ekonomioch att vi kan hävda oss i internationell konkurrens både ute och hemma. Viär eller borde vara ense om angelägenheten av full sysselsättning i ett välfungerande näringsliv och samhälle. Vi är också medvetna om all vårt högakostnadsläge inger allvarliga bekymmer. Frånden utgångspunkten ler del sig minsl sagl märkligt alt man påsocialdemokratiskt håll vill öka pålagorna på näringslivet genom en ytterligarehöjning av socialförsäkringsavgiften. Personligen reagerar jag mot attsocialförsäkringsavgifier, som skall finansiera trygghetsåtgärder pä detsociala området, används för finanspolitiska ändamål. Del finns - och måstefinnas-elt samband mellan kostnaderna för socialpolitiska insatser och deavgifter som måsle lill för att finansiera sociala trygghetsreformer. Socialförsäkringsavgifterskall tas ut för att betala den sociala tryggheten och redovisas som sådana.Ett exempel pä detta ger utskottet när det säger att vi har all räkna med enhöjning av socialförsäkringsavgiften till sjukförsäkringen för att täcka denlagstadgade andelen av kostnaderna för sjukförsäkringen. Arbetsgivaravgifterför all sänka statsskatten är befogade, men någonsocialförsäkringsavgifi i ordets egentliga bemärkelse är detta inte - deltasagt som en randanmärkning. Motiveringarnafrån socialdemokratiskt håll för en ytterligare höjning avSocialförsäkringsavgiften är bl. a. ökade insatser för långtidssjukvården.Del föreslås en utbyggnad med 10 000 vårdplatser och ettstatsanslag på 250 miO. lill landstingen för detta ändamål. Dettaär i och för sig bra, men det är ingen nyhet, och del är en mindre utbyggnad änvad landstingen redovisat all man avser att göra. I den L-KELP - landstingenskommunalekonomiska långtidsplanering -som redovisades i skriften Landstingensfinansieringssystem vid sägs alllandslingen avser en utbyggnad inte bara av 10 000 vårdplatser utan av 12 000vårdplatser. Dessutom avses att hemsjukvården skall utbyggas, vilket ocksåunderstrukits i den uppgörelse som träffats mellan socialdepartementetoch . I samma redovisning till kongress framhöllsatt den höjning av arbetsgivaravgiften med 3 96 som den dåvarande socialdemokratiskaregeringen avsåg all genomföra skulle innebära etl inkomstbortfall förlandstingen på ungefär 540 miO. och en höjning av landstingsskatten med 65öre per skattekrona. En sådan ekonomisk belastning innebär de facto attlandslingens möjligheter att genomföra de planerade insatserna pålångtidssjukvårdens område blir begränsade. Detta blir resultatet om riksdagenföOer den socialdemokratiska reservationen. Situationenär inte annorlunda för kommunerna. En ytterligare ökning avsocialförsäkringsavgiften medför ovillkorligen krav på skattehöjningar. DärmedföOer att den skallesänkning som beslutat om skulle komma atturholkas högst väsentligt. Men vad som är ännu värre är alt möjligheterna altge den sociala trygghet och omvårdnad som del åligger kommunerna ochlandstingen att fullgöra skulle försvåras. Läggerman så till vad jag anförde inledningsvis om näringslivets betydelse för fullsysselsättning, för all skapa de resurser som erfordras för bevarandet ochutbyggnaden av den sociala tryggheten, då finns det full täckning förutskottets skrivning, som innebär att man bestämt avvisar den höjning avsocialförsäkringsavgiften med 2 96 från lill årets slut, somföresläs i reservationen. Jag ber, herr lalman, attfä yrka bifall till utskottets hemställan. Hen i (s); , i den allmänpolitiska debatten, hade jaganledning att rikta kritik mot regeringen för att i vissa sakfrågor sökakonfrontation med löntagarna och deras organisationer. Det som hänt sedan desshar understrukit det berättigade i den kritiken. Minutgångspunkt då och är syn pä sitt förhållande tillsamhället när del gäller lönepolitiken. Vi säger definitivt nej till en genomstatliga ingripanden politiskt beslutad och styrd inkomstpolitik. Vårmotprestation är då en lönepolitik som lar hänsyn till samhällsekonomin - underförutsättning att samhället bl. a. effektivt bekämpar infiation ocharbetslöshet samt erkänner fackföreningsrörelsens strävan tillinkomstutjämning. Årelsfinansplan utformades delvis som en partsinlaga i den pågående avtalsrörelsengenom all i siffror - och med decimaler - ange direktiv för hur högalöneökningar som kan tolereras. Denna avvikelse från den traditionella statliganeutraliteten inför avtalsförhandlingarna motiverades med alll det onda somhotade den svenska ekonomin pä grund av de svenska tjänstemännens ocharbetarnas höga löner. Påfiera sidor talade finansplanen om hur den svenska konkurrenskraften urholkasav för höga lönekostnader. Dessa förenklade beskrivningar avorsakssammanhangen har bl. a. tacksamt anammats av och förts ut i den allmänna debatten av en okritiskregeringspress. Konsekvenserna av detta kan vi nu notera i den beklagligastrandningssituation som tjänstemän och arbetare på den privata sektorntvingats in i . Äveni sin bild av den kommande konjunkiurutveckligen målar finansplanen i dedystra färger som passat arbetsgivarparten i dess upp- Menbit för bit har finansplanen underkänts, inte bara av LO och densocialdemokraliska oppositionen ulan även av den borgerliga uiskottsmajoriteten.Också utanför LO-ekonomernas led ser man nu tecken pä att konjunkturuppgångenär på väg. Finansplanens pessimistiska prognoser måste räknas upp. Vi tordekunna få räkna med ökad efterfrågan från våra viktigaste handelspartners ochdärmed bättre fart på exporten. Bruttonationalprodukten torde komma att öka merän finansplanens beräkningar. Motherr tvärsäkra påståenden om orsakssammanhangen när det gällermarknadsandelarnas utveckling står nu också den borgerliga majoriteten ifinansutskottet. Låt mig belysa klyftan i bedömningen med två citat: "Kostnadsutvecklingen"- underförstått lönekostnaderna - "har tvingat industrin all ta ulpriser, som lett till att den förlorat andelar både i den internationellahandeln och på hemmamarknaden." Detta sägs i finansplanen. "Delfinns flera faktorer som kan tänkas påverka relativpriserna vid sidan av denrelativa lönekostnadsutvecklingen. De påvisade skillnaderna kan t. ex. ha enrent statistisk förklaring sammanhängande med den svenska exportensvarusammansättning. Vidare kan prisutvecklingen pä insatsvarorna i svenskindustri vara en förklaringsfaktor liksom de svenska företagensvinstutveckling jämfört med de utländska företagens. Utskottet har inteunderlag för att bedöma dessa olika faktorers relativa betydelse." Så säger alltsåmajoriteten i utskotisbetänkandet. Resonemangetkring den försämrade konkurrenskraften knyts framför alll till utvecklingen iVästtyskland. I det sammanhanget undviker man att nämna all också det landel,liksom flertalet övriga inom OECD-block-et, har förlorat marknadsandelar underden senaste tvåårsperioden. Sedanfinansplanen presenterades har det slutits kollektivavtal i sompekar på att deras arbetskraftskostnad kommer att öka med närmare 9,5 96 molberäknade 7 ä 8 96. Någotsom ytterligare talar mot svartmålningen av den svenska ekonomins läge ärboksluten för flera avvara stora verkstadsföretag. De visar starkavinslstegringar och har lett till att börsen, som lidigare har tagitintryck av ekonomiministerns pessimism, nu åter pekar uppåt. pågående avtalsrörelsen har vi från löntagarorganisationernas sida, mol bl.a. den här bakgrunden, underkänt den gemensamma bedömning om det tillgängligautrymmet som ekonomiministern och har. Det innebär inteatt vi har blundat för verklighelen i svensk ekonomi. Nej, det gemensamma kravsom vi har presenterat är präglat av det samhällsekonomiska ansvar vi av hävdbrukar ta. Denåterhållsamhet vi ålagt oss har också byggt på en förväntan om att regeringenskall kunna hälla prishöjningarna i schack. nistern har ju gjortstarka utfästelser om ambitionerna på den punkten och förväntar i finansplanenen uppgång på ca 6 96 . Utvecklingenunder årels första månader inger oss, frän lönlagarsidan, slor oro. steg den allmänna prisnivån i konsumentledet med 1,2 96, och myckettalar för all februarisiffran, som kommer att publiceras om någon dag, blir avsamma storleksordning. Det gör enbart !Och i de här siffrorna finns, såvitt jag förslår, inte några avtalsmässigaeller andra lönehöjningar att hänvisa lill. Flera prognoser pekar i stället päatt prishöjningarna kommer all ligga . Molregeringens muntliga försäkringar om kraftfulla åigärder mot prishöjningarna"i den mån detta bedöms nödvändigl" slår den faktiska oviOan ochoförmågan alt hålla igen. Flera prisstopp har slopats. Det sortiment som ingårbland de prisreglerade baslivsmedlen har minskals. Prishöjningar som av statenspris- och kartellnämnd bedömts som omotiverat stora och där någon form avreglering varil befogad har släppts igenom av regeringen. Ettintressant sådant exempel är de prishöjningar som har företagits på vissabyggmaterial, såsom fönstersnickerier och mineralull. Det gäller här varor somär viktiga från energisparsynpunkl och där marknaden åtminstone i del senarefallet domineras av monopolföretag. SPK har bedömt prishöjningarna somoskäliga, men det har inte föranlett regeringen all vidta någon åtgärd. Regeringenspassivitet på det här området innebär samiidigi stor risk för att manundergräver SPK;s möjligheter att, som det heter i nämndens instruktion,"söka påverka prisutvecklingen i en för konsumenterna gynnsamriktning". Företagens respekt för SPK:s möjligheter att på del här områdeislå näven i bordet - om jag nu får använda ell aktuellt uttryck - minskar, ochmycket talar för att företagen kommer att utnyttja den situationen. Menom regeringen sviker sina utfästelser om kamp mot prishöjningarna, så ställerden löntagarna i en svår situation. De lönehöjningar vi nu försöker förhandlaoss till under hårt motstånd från arbetsgivarna och som lett fram lill dagensstrandning kommer snabbi all holkas ur. Risken är uppenbar för att 1977 kommeratt leda lill reallönesänkningar för stora löntagargrupper, om man inte kanvända på den inledda prisutvecklingen. Jag har tidigare inför kammaren redovisat de stötestenar regeringenlagt ut för löntagarna inför årets avtalsförhandlingar: Svartmålning av detekonomiska lägel, inkomstpolitiska anvisningar, skatteomläggning i strid medvåra utjämningssträvanden, moms-hot och sysselsättningsproblem. Till detkommer en stark oro för prisutvecklingen, som verkar bli ett avde största problemen i de pågående avtalsförhandlingarna och den uppkomnastrandningssituationen pä den privata sektorn. Hen RINGABY (m): i uppehöll sig inte särskilt mycket vidsocialförsäkringsutskoltets betänkande, som ju debatten gäller, så jag har inteså slor anledning att bemöta honom. Jag skall emellertid återkomma tillbetänkandet, men först vill jag ge en liten bakgrundsbild. Idebatten är tydligen alla ense om all det inte bara är våra höga lönekostnadersom är boven i dramat, ulan alt del är kombinationen av stigande lönekostnaderoch en sjunkande produktivitet i tillverkningsindustrin som har skapat problemför exportindustrin. Dåkan man fråga sig; Varför har vi en sjunkande produktivitet i näringslivet?Ja, även på denna punkt tycks alla demokratiska partier vara ense: Vår socialtinriktade arbetsmarknadspolitik, som syftar till att behålla alla anställda iarbete även vid lågkonjunkturer genom all låta industrin med statligt stödproducera för lager, 'är en av orsakerna. Del är väl bara vpk som säger alldelta är gåvor till bolagen. Det är en falsk beskrivning, eftersom hjälpen ärtill föratl klarade anställdas jobb. Redan sade pä sin tid altbolagen är juridiska personer, som egentligen ingen kan lycka synd om. Ingenvill spela med arbetslöshet för alt klara en stigande kostnadsutvecklingoch lågkonjunkturer, som gör det svårt för svensk exportindustri att säOa iutlandet i konkurrens med andra länder. Men det är också självklart attproduktiviteten per capita sjunker, om vi med stöd av statsmedel håller folk iarbete även när det inte går all säOa vad man producerar. Någoni kammaren kanske undrar varför jag påpekar detta självklara förhällande. Jo,av den anledningen att en hög social ambition när det gällersysselsättningspolitiken även vid lågkonjunkturer också kräver attkostnadsläget i svensk industri hålls minst på samma nivå som i omvärlden, medvilken vi skall konkurrera. Det är viktigt just därför att vårakonkurrentländer tycks spela med arbetslöshet som konjunkturpolitisklinstrument, vilket vi ju inte vill. Då måste man ge svenskt näringsliv en''fair" chans att klara av konkurrensen. Delär mot denna bakgrund som den socialdemokratiska reservationen till förmånfören höjd socialförsäkringsavgift till folkpensioneringen skall ses.Reservationen finns fogad till utskottets betänkande nr 16. Lålmig först konstatera att när socialdemokraterna tror att en sådan höjning avarbetsgivaravgiften skall avräknas vid löneförhandlingarna, så är det ettönsketänkande. Om de som förhandlar med löntagarkollektivet skulle lyckas meddetta betyder del bara alt politikerna träder in och tar hand om förvaltningenav löntagarnas pengar, och det skulle verkligen vara en styrd lönepolitik. Menalla vet ju hur avtalsförhandlingar går till. Inte gör man upp om möjligalöneökningar först för att sedan dra av de 2 96 i ökade arbetsgivaravgiftersom socialdemokraterna vill lägga pä! Nej, så fungerar det bara inte. Densocialdemokratiska reservationen innebär hell enkelt att våra högalönekostnader blir ännu högre utan att löntagarna fär det Det skulle bliförödande , inte bara för exportindustrin utan i ännu högre grad försmåföretagarna och för egenföretagarna, som själva skall betala sina avgifter. Vemskall annars betala dem, har bl. a. frågat här. Den frågan kanman naturiigtvis ställa. Självfallet skall företagarna och egenföretagarnabetala sina avgifter själva. Det går också bra så länge avgiften svarar motsociala förmåner. Då är det inte något problem. Men numera användssocialförsäkringsavgiften som skatteinslrumeni, och dä drabbas egenföretagareav skatter som andra slipper. Arbetsgivaravgiften har ju inte heller någonmotsvarighet i någon social förmän, utan den kan betraktas som en ren skatt. Produktionenskall betala dessa avgifter, har många socialdemokratiska talare här i dagsagt.