prot · G009106 · 1976-12-31 00:00:00 — Demokrati,jämlikhet, trygghet och solidaritet är fortfarande de honnörsord man ställerupp, och ingen torde väl ha något all invända mol de målen, men del ärillusionspolitik att tro alt de går att förverkliga med hjälp av socialvärden.Som de hanterats i den socialdemokraliska motionen och i utskottet förvandlasde till innehållslösa luftbubblor, vilket bara gynnar reaktionen i landet. Föratl la etl exempel - jämlikhet - förutsätter denna den absoluta rätten lillarbeie för bäde män och kvinnor. I existerar inte denna rätt. Enligl deekonomiska lagar som gäller är vissa människor hell enkelt inte lönsamma.Jämlikhet förutsätter också alt de som arbetar har makten över sinaarbetsförhållanden. Så är heller inte fallet i . Vianser alt det är i detla perspektiv socialvården skall diskuteras. Och delperspektivet innebär atl socialvården självfallet kan göras bättre men all denaldrig kan bli elt instrument för alt förändra de grundläggande förhållanden isamhället som producerar de sociala hjälpbehoven, nämligen de som ingår i delkapitalistiska produktionssystemet. Allförsöka minska kapitalismens skadeverkningar- inte avskaffa dem - har varithuvudsyftet med den förda politiken sedan 1930-lalel, främst genom olika formerav inkomsllransfereringar. Inkomslöverföringarna har huvudsakligen skett genomen omfördelning mellan de lönarbetande och inle genom en omfördelning mellankapital och arbeie. De reformer arbetarna genom politisk kamp lyckalslilltvinga sig har i många fall urholkals och anpassats till industrins behovav konjunkturuljämning och en lätlröriig arbetskraft. Socialpolitiken har på såsätt kommil alt tjäna monopolkapitalets intressen. Någonegentlig utvärdering av de reformer som gjorts har inte skett, med undanlagmöjligen för läginkomstutredningen, som ju för mänga slog hål på myten omvälfärdssamhället. visade också, och det har senarebekräftats av andra undersökningar, atl den förda socialpolitiken inle hellerhaft någon inverkan på jämlikheten ens ekonomiskl. De fördelningspoliiiskaeffekterna av det socialpolitiska åt-gärdsregisiret blev noll. Mer forskningkrävs emellertid på detla område. Del kravet har vi lagil upp i vår motionliksom också att det regelmässigt borde vara så, alt man fortlöpandekontrollerade att beslutade sociala reformer verkligen får åsyftad effekt. Jagfrågar mig: Är det av rädsla för vad dessa forskningsresultat skulle visa somman i utskottet inte behandlat della krav seriöst? Jag kan inte tolka saken påannat sätt. Denborgeriiga socialpolitiken präglas än mer av åtgärder inriktade på de enskildaindividerna medan samhällels problem kommer i skymundan. Den kommer också att direktmotverka en ökad jämlikhet - elt exempel på del är ju del lidigare i dagdiskuterade förslagel till ulbyggnad av föräldraförsäkringen. Otryggheten förde lönarbetande är för den borgerliga regeringen ett måste för att tillgodosekapitalisternas vinstbegär. Arbetslösheten stiger som man skär ned,exempelvis för beredskapsarbete. Inflationen är rekordartad, vilkel främstdrabbar de lönarbetande, barnfamiljerna och pensionärerna. devalveringen kommer altleda lill ytteriigare försämringar för jusl dessa grupper, som redan tidigarehar svårt alt fä ekonomin att gå ihop. Hyrorna har stigit rekordartat under desenaste åren. Delfinns alltså all anledning lill en offensiv bland de arbetande för enprogressiv socialpolitik i folkfiertalets intresse, en socialpolitik som syftarlill atl flytta fram lönarbetarnas positioner på kapitalels bekostnad. Vi har ivår motion pekat på de viktigaste inslagen i en sådan politik, nämligen förstoch främst rätten till arbeie, vilket bl. a. innebär atl då inle del privatanäringslivet kan tillgodose denna rätt staten måste la på sig ansvaret för attdenna rätt skall förverkligas. Vihar krävt rätten lill sex limmars arbetsdag för alla, en kraftig utbyggnad avbarnomsorgen och en garanti för all kvinnornas rälligheler förverkligas, och vihar krävt en lång rad ålgärder på del bostadssociala området, på arbetsrättensoch arbetsmiljöns områden, för alt bara la några exempel. Vihar i molionen tagit upp kravet på en allmän socialförsäkring, som skallgarantera ekonomisk trygghet vid alla former av inkomstbortfall. finns enrad olika försäkrings- och bidragsformer som har tillkommit på grund avkapitalets bristande förmåga all garantera arbeie och inkomst. Utskottethänvisar i sin skrivning till socialulredningens kommande förslag. Men detfinns anledning att förmoda att utredningens förslag i detta hänseendet kommeratl bygga pä den modell som principbetänkandet ställde upp och som vitillbakavisade som hell otillräckligt. Del dåvarande förslagel omfattade baraen mindre del av alla de lillfällen då någon ställs utan inkomst. Del dåvarandeförslagel vidhöll uppfattningen alt bidragen skulle vara marknadsbesiämda sälill vida atl de fick utslagna personer atl välja bidragsformen framför enhopplös kamp på arbetsmarknaden, som de inte drog den lönsammaläglö-nearbetskraften från industrin. Det dåvarande förslaget innebar all koslnadernaockså fortsättningsvis skulle belasta lönarbetarna via kommunalskatten, medanbovarna i sammanhanget, kapitalismens hantlangare, skulle gå fria. En allmänsocialförsäkring skall betalas av kapitalel och inte av lönarbetarna. Mensamtidigt skall man vara medveten om alt bidragspolitiken aldrig kan ersättaden skärpta ekonomiska och politiska kampen mot kapitalägarna omproduktionsresultaten och mot de låga lönerna. Del är förvisso aktuellt . Såtill den diskussion som ånyo förorsakar den häftigaste debatten, nämligendiskussionen om tvånget i socialvärden. Den debatten är koncentrerad tillmöjligheterna atl inom ramen för sociallagsliflningen vidta tvångsåtgärder molvuxna personer i form av övervakning eller omhändertagande på anstalt. Motdessa former av ingripanden har hävdats att de avskräcker människor från altsöka hjälp och atl de väcker aggressioner som försvårar socialarbetarnasmöjligheter atl försöka åstadkomma en fruktbar behandlingssilualion. För dessaformer av ingripanden har hävdats att människor i vissa situationer måsleskyddas frän sig själva och all omhändertagandel är elt sätt att nå denmissbrukande eller vård- Vissa socialvårdsfrågor m. m. Vissa socialvårdsfrågor m. m. Argumentenmol tvång i socialvården bygger på illusionen all etl avskaffande av tvångetskulle innebära all man fick möjligheter alt använda kvalitativt bäitre metoderi behandlingsarbetet. Problemet är bara all dessa metoder saknas och inleheller kan skapas, eftersom socialvårds-organisationen då mäste ha makt altingripa mol de problemskapande förhållandena i samhällsstrukturen - makt altskapa arbete, makt all ge en bra bostad. Närdel gäller argumenten för tvång kan jag medge atl skyddsfunktionen för denenskilde kan ha en viss relevans för . Men detta argumentsaknas däremol helt när det gäller behandlingsfunktionen. Effekterna avtvångsomhänderlaganden har - som också tidigare sades här - studerats i enmängd sammanhang, och man har aldrig funnit några bestående positiva effekter,däremol rader av negativa. När man ändå undanlagsvis kunnat konstatera någongrad av rehabilitering har det skett trots tvånget och del institutionellaomhändertagandel. Jag lycker del är väsentligt alt påpeka alt när man lalar om tvångeller "åtgärder vidtagna utan den enskildes samtycke" är del bara enmyckel liten del av tvångsåtgärderna inom socialvården som man åsyftar. Denenskilde hjälpsökande befinner sig ju alltid i elt underläge i förhällandetill socialvårdsorganisationen. Man är beroende av den hjälp man söker ochförsöker därför tillfredsställa de krav som organisationen ställer upp för altförmedla hjälpen. Det är också elt tvång och ett ullryck för socialvårdensrepressiva våldsfunklion - liksom tvängsomhändertagandet. Tvångetinom socialvärden riktar sig främst mot arbetarklassen och med den likställdagrupper- de som är tvingade alt sälja sin arbetskraft eftersom de saknar andratillgångar. Och det är inle lagstiftningen som sådan utan del samhälle somlagstifiningen finns uti som betingar della förhållande. gör alt om vilar bort tvånget från socialvården kommer del att dyka upp i en annan form, i enannan lagstiftning. Socialdemokraternahänvisar i sin reservation till sjukvårdslvängel, dvs. lagen om slutenpsykiatrisk värd, LSPV. Då skall man, som jag tidigare sade, ha klarl för sigatl jämfört med LSPV har faktiskt sociallagstiftningen strängare kriterier föromhändertagande. LSPV är en av de mest rältsosäkra lagar vi har här i landei.Bara i omhändertas över 1 500 personer enligt denna lag på myckellösa grunder, och kan i stort sett godtyckligt hållas inspärrade hur länge somhelst. Jag lycker därför inle att del är givet att ett avskaffande av detnuvarande tvånget i sociallagsliflningen, som trots allt är helt nödvändigt,skall fä leda till en faktisk upptrappning genom att man orrihändertar missbrukareenligt sjukvårdslagstiftningen. Dessutom är del bara de direktaivångsätgärderna, övervakning och omhändertagande, som kan las bort. Allt delövriga tvånget är direkt förknippat med socialvärden som elt organ i detkapitalistiska samhället. Slutsatsen,herr lalman, blir all man inte kan länka sig en socialvårdsorganisation utanbetydande inslag av tvång eller atl andra organ tar över detla tvång. Därförframstår denna deball, för eller emot tvång, som en skendiskussion som gör atlman tar bort intresset från de förhållanden som medför atl människor kanutsättas för tvånget. Än mer som en skendiskussion framstår debatten när manbetänker vilka resurser som står till buds för de värdsökande. Vi harfrån vpk:s sida lidigare framhållit delta, och jag upprepar del ånyo, alltvånget skall riktas mol myndigheterna alt erbjuda ordentliga resurser förvård. Meddelta, herr lalman, vill jag yrka bifall lill molionen 272 av m.fi. Vissa socialvårdsfrågor m. m. i Öskevik(c); De motioner som behandlas i socialutskottets belänkande nr 23 är varför sig intressanta inlägg i en socialpolitisk debatt som ständigt bör hällaslevande. Förutsättningen för att kunna bedriva en socialpolitik, som innebäråtgärder anpassade lill skiftande behov och förändringar i samhället, är enständig debatt om mål och medel. Jagskulle kunna göra del lätt för mig genom alt bara hänvisa till utskottelsbetänkande och lill alla de utredningar, allt del arbete som redan är på gång ide frågor motionärerna aktualiserar. Jag tror emellertid att det finns skäl allgå något djupare in i debatten beträffande en del av de principfrågor som angesi molionen 1097 och i reservalionen av i m. fi. Såväli motionen som i reservalionen hänvisas lill socialulredningensprincipbetänkande som avlämnades . Utvecklingen på det socialpolitiskaområdet har inle stått stilla sedan utredningen tillsattes är 1968. Ibudgetpropositionen anges all samhällels sammanlagda årskostnader för socialomvårdnad och trygghet 1977 beräknas till ca 87 miljarderkronor. innebär räknat i fast penningvärde en ökning med ca 50 96 underden senaste femårsperioden och räknat i andel av bruttonationalprodukten enökning frän lill 25 1977. Kostnadsökningarna säger i och försig inte allt om utvecklingen på del sociala området, men trenden visar hur nödvändigtdet är med riktiga prioriteringar och ell effektivt utnyttjande av lillgängligaresurser. Huvuddrageni socialutredningens principbetänkande kan väl betraktas som allmäntaccepterade. Organisatoriska förändringar har växt fram och delvis lagfästsefter delbeiänkanden. Helhetssynen inom det sociala arbetet har slagit igenom.Den enbart symlominriklade ärendebehandlingen har fåll vika. Delsamarbete mellan primärkommunala organ och andra samhällsorgan som initieradesav utredningen måste emellertid byggas ut. F. n. fungerar delta samarbetehjälpligt i vissa fall. I andra fall fungerar det knappast alls. Här måstesociala organ samarbeta med alla andra organ som lill och från kommer i kontaktmed människor som är i behov av sociala slöd- och hjälpålgärder. Deltasamarbete måste gälla hela fältet: 11 protokoll 1976/77:105-106 Vissa socialvårdsfrågor m. m. skola, polis,kriminalvård, arbetsmarknadsmyndigheter, försäkringskassa och sjukvård. Deltasamarbete är viktigt för ett adekvat resursutnyttjande. Desociala organens infiytande i samhällsplaneringen är en nyhet som ocksåsocialutredningen lanserade, och en välkommen nyhet, inte minst ur den synpunktenatl detta inflytande bör ge en bredare debalt omkring planeringsproblemen. Vivel atl urbaniseringen, koncentrationen av arbete och bostäder, utgjortbakgrundsorsaker lill social svikt. Vi vet all samhällsstruktur och boendemiljöär viktiga faktorer ur social synpunkt. Det gäller all undvika lidigarebegångna misslag i framlida planering. Belräffandesamarbetet med andra samhällsorgan och medverkan i samhällsplaneringen har detknappast förts någon ailmän djuplodande debatt. Detta är synd, efiersom vi pådessa områden behöver en snabb konkretisering av åtgärder för atl nä effektivaresultat. Man har i slällel mera intensivt diskuterat ett mycket begränsatavsnitt i sociala sammanhang, som man missvisande gett titeln inom socialvården. Imotionen 1097 sägs: "Genom atl på nytt aktualisera frågan om bibehållnatvångsåtgärder mol vuxna inom socialvården har den borgerliga regeringen förtsocialvärdsdeballen långt lillbaka i liden." Man skulle alltså ha förtsocialvärdsdeballen långt lillbaka i liden genom alt anknyta tillsocialutredningens principbetänkande av , framlagt av en i dellaavseende enig ulredning med socialdemokratisk majoritet! Jag vill gärna i dettasammanhang säga alt jag i arbetet med principbetänkandet bedömer desocialdemokratiska ledamöterna som kunniga, realistiska och med ett äktasocialt engagemang. Utredningensförslag innebär i korthet att en fungerande vårdkedja skapas, där allt tvångskall minimeras, där ålgärder av förebyggande art och hjälpinsatser avfrivillig natur i samverkan med den enskilde skall dominera. Omtrots detla en missbrukare fortsätter sitt missbruk så, alt fara för liv ochhälsa är uppenbar, skall möjlighet finnas för socialnämnden att besluta om vårdmot vederbörandes vilja pä institution. Dessainstitutioner bör vara lokalt anknutna inrättningar, värdtiden bör vara starktbegränsad och med individuellt utformade värdprogram, upprättade i samrådmellan hemkommunens socialarbetare och institutionens vårdpersonal. Kontaktskall hela liden hållas mellan kommunens sociala organ och den värdbehövandeför atl effektiva öppenvårdsäigärder skall kunna sällas in efterinstitutionsvistelsen. Rättssäkerhetentryggas genom alt länsrätten i varje enskilt fall prövar och fastställervårdbeslutel. Dettaär mycket kortfattat den vårdkedja som socialulredningen presenterade iprincipbetänkandet och som godtogs av en bred majoritet blandremissinstanserna. Jagförmodar alt vi alla är överens om alt målsättningen bör vara att alla som efterfrågarfrivillig vård också skall kunna erhålla sådan. Detla förutsätter ökaderesurser för frivilliga vårdinsatser. Del är vikligl att denna värd byggs ut iflexibla former som svarar mot de vårdbe-hövandes behov och önskemål. Vimänniskor är olika. Del finns ingen given patentlösning för vårdbehov av dellaslag. Därför bör samhället stödja alla frivilliga vårdformer som kan redovisapositiva resultat. Givetvis bör även målinriktad försöksverksamhet stödjas. Såväli den socialdemokratiska motionen som i reservalionen omtalas den positivautveckling som ägi rum beträffande frivillig intagning påvårdanstalter. Även om denna ökade frivilligintagning till en del har sin grundi ändrade sjukförsäkringsbestämmelser är den, lycker även jag, all notera medtillfredsställelse. Menom nu alla som efterfrågar vård blir tillgodosedda, kommer det ändå enligt allabedömare atl finnas ell reslklienlel som inle godtar erbjuden vård, människorsom är i klarl behov av värd för atl inte gä under men som saknar vårdinsikt.Den gruppen kommer att vara lika stor och lika liten oavsett vilken väg viväljer belräffande formerna för sluten vård, oavsett vilket samhällsorgan sombeslutar om vård mol den enskildes vilja. Omvi är överens om all det är samhällels skyldighel alt vårda även dem som saknarinsikt om sitt eget vårdbehov, är talet om atl regler om vård mol den enskildesvilja i sociallagen skulle vara en klasslagstiftning fullkomligt ovidkommande- såvitt man inte menar att samhället skulle lämna dessa värdbehövande utanall värd, och del vill jag ändå inte tro. Omvi nu är överens om atl vård bör meddelas även den som saknar vårdinsikt såkvarstår frågan: Vilkel eller vilka samhällsorgan skall besluta om värd mol denenskildes vilja? Idebatten och senast i molionen 1097 och i reservalionen sägs alttvångsregler i sociallagsliflningen skulle bli etl hinder för socialvärdens nyautvecklingsmöjligheter. I de här åberopade skrivningarna talas om vuxnamissbrukare. Jag utgår därför från alt man i sociallagsliflningen vill ha kvarvård ulan enskilds samtycke för barn och ungdomar under 18 är. Del är i så falletl tvång mot en myckel stor del av befolkningen. Jagmåste ställa frågan: Pä vad sätt kan det vara humant och socialt riktigt altomhänderta en 17-äring, medan del betraktas som socialt oacceptabeltalt omhänderta en 18-åring med precis samma problem? Kan inte en sådan regelinnebära atl fiera ungdomar i 18-20-ärsåldern än hamnar inomkriminalvården? Anser man detta vara en human och socialt riktig utveckling? principbetänkande bör primärkommunala socialnämnder ha detövergripande ansvaret för medborgarnas sociala välfärd. Detta innebär all omnågon är i behov av värd och socialnämnden ej förfogar över resurser som svararmot vårdbehovet, är nämnden skyldig all hos en annan huvudman anmälavårdbehovet. Socialnämndernasövergripande ansvar har såvitt jag vet ingen vänt Vissa socialvårdsfrågor m. m. Vissa socialvårdsfrågor m. m. Det betyder attsocialnämnden har att anmäla behov av vård även för den som saknar värdinsikt.Enligt lagen om sluten psykiatrisk vård kommer dä det juridiska beslutet omvård mol den enskildes vilja att fattas av annat samhällsorgan. Ärdel någon som tror atl allmänhetens reaktion skulle bli mera positiv lillsociala organ därför att man lar initiativet till tvångsvård men ej själv tarbeslut och ansvar? Frågan är om inte reaktionen skulle bli den rakt motsatta. Jaghar tidigare pekat pä nödvändigheten av atl rätt utnyttja tillgängligaresurser. Sjukvårdens resurser är hårt ansträngda, inle minst denpsykiatriska värdens. Vi får kallt räkna med att denna resursbrist kvarstår förläng lid framåt. Är det rimligt all i det läget avskaffa en vårdresurs somsocialvärden förfogar över och ytterligare belasta sjukvårdssidan? Kommer intedelta atl leda lill försämrade möjligheter för värdbehövande människor? Jaghar när det gäller öppen, frivillig vård framhållit nödvändigheten av flexibla,individuellt anpassade värdformer. Bör vi inte sträva efter mera flexiblavårdformer även inom sluten värd? Vitalar om värdet av nivåstrukturering inom sjukvården, dvs. atl varie patientskall fä vård avpassad till del aktuella vårdbehovet. Del borde vara naturligtatt företrädare för sociala organ och sjukvärden gemensamt diskuteradeproblemställningarna i della avseende. All sociala organ måsle la sitt ansvaräven för de vårdformer vi här diskuterar förefaller mig självklart. Diskussioneni frågor som berörs i denna debalt kommer säkeriigen alt fortsätta. Vi bör dåinte glömma alt utgångspunkten bör vara de värdbehövandes faktiska situation,all diskussionen om samhällels vårdpolitik som grund alllid bör ha humanitetoch medmänsklighet. Med delta, herr talman,yrkar jag bifall till utskotlels hemställan. Hen CARLSHAMRE (m); i hävdade all det skulle vara en konservativsyn på sociala problem all de har sin orsak i individuella brister, i bristerhos individen. Det är nu faktiskt inte sant atl del skulle vara särskilt utmärkandeför konservaliv syn, i varje fall inle i någon nu gängse mening, atl allasociala problem har sin orsak i brister hos individen. Däremot är del faktisktsant - såvitt jag förslår i det närmaste oslridigt - att en del sociala problemhar sin orsak i problem som finns hos den enskilda människan. iVärmdö talade om att l. ex. alkoholproblem, utan alt viriktigt känner mekanismen, otvivelaktigt har något inslag av ärftlighet i sig.Jag tror inle alt någon bestrider det. Det är en individuellt relateradproblemställning i sä fall. Menviktigare är, oavsett hur elt problem uppstår - det kan vara etlberoendeproblem eller något annat - all när det väl har uppstått och utvecklatslill en svår situation hos en enskild människa, dä måste hjälp- insatsen la sikte pä denenskilda människan. alkoholproblem eller narkotikaproblem kan säkert imånga fall återföras till yttre orsaker utanför den enskilde, t. ex. socialamissförhållanden av olika slag. Men när problemet väl är etablerat, när denfysiska och psykiska skadan är ett faktum, då kan icke längre den människanhjälpas genom att man efteråt undanröjer de yttre omständigheter som en gångorsakade skadan. Då mäste den människan få en individuellt insatt hjälp.Egentligen tycker jag att vi borde vara överens om så pass enkla ting. Delär egendomligt atl det har slumpat sig så att vi under samma riksdagsdebatt fårdelvis samma debatt tvä gånger i följd, knuten lill två olika ärenden, bådafrån socialutskottet, nämligen i den här frågan om tvång och frivillighet. Mankan verkligen säga som i Öskevik sade, att det i viss mening finnsringa anledning atl diskutera denna fråga just eftersom den handläggs, somvi alla vet, i annan ordning och kommer pä bord relativt snart. Mennu är den här, och något skall väl ändå sägas. Detär alldeles uppenbart - med en viss reservalion för fröken ochhennes partivänner, som jag återkommer till - att det råder praktiskttaget total enighet om att vi inte kan helt undvara det som vi ibland kallar Krvärd utan den enskildes samtycke och ibland, litet brutalare, kallar förtvångsvård. Det är också klarl att vi är alldeles ense om att dessa tvångsåtgärderskall, som uttryckte det, minimeras så långt det över huvud tagetär möjligt. Minsta möjliga inslag av tvång i värden - del är en självklarhetför oss alla. Kvarstår alltså egentligen bara frågan: Vem skall till slut hålla i skaftet när detgäller de, som vi alla hoppas, få - och allt färre -fall avivångsingripande som ändå är nödvändiga? Det är på den punkten som jag villgöra en liten reflexion efter allt del som , som jag uppfattadedet, sä korrekt och sä sakligt har anfört. Jaghar , sedan den här diskussionen senast tog fart, försökt allinformera mig själv hos dem som det verkligen gäller. Nusäger man atl det viktigaste motivet för att avhända just socialvärden allatvångsmedel och placera dem någon annanstans, för de måsle alltså ändå finnaskvar, är att detla är nödvändigt för all upprätthälla och förbättra förtroendetför socialvärden. Men när jag frågar dem det verkligen gäller får jag heltundantagslöst rakt motsatt svar. Det har hänt all jag frågat en människa, somhar varil eller är i en sådan situation alt hon kan länkas bli eller har blivitföremål för tvängsingripanden; Hur ställer du dig till detta? Du har umgåttsunder med någon socialarbetare, t. ex. en kurator eller kanske ensjuksköterska eller en läkare, anställd vid den kommunala socialvården - sådanafinns ju också - och så kommer du i den mycket svåra situationen, din dittillssvåraste, att ett beslut skall fattas om alt omhänderta dig mot din vilja. Hurpåverkas ditt förtroende av att den socialarbetare, den sjuksköterska eller denkurator du känner då säger: tvär jag mina händer. fär någon annan tadetta obehagliga beslut, för milt förtroendekapital är Vissa socialvårds-frågor m. m. Vissa socialvårdsfrågor m. m. Jag är förfin för att smutsa mina händer med det. Svaret jag får blir undantagslöst; Jagkommer aldrig mer alt ha något förtroende för en sådan människa. Han svek mig imin svåraste stund genom att säga att någon annan skulle la hand om detta. Dettaär absolut undantagslöst den information jag fär när jag försöker söka den därden borde finnas.