prot · G00994 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:94 Om åtgärder för att förhindra kidnapp-Förhandlingarna leddes till en början av herr förstevice talmannen. §1 Justerades protokollen för den 16 innevarande månad. §2 Upplästes följande lill kammaren inkomna ansökan: Härmedfår jag anhålla om föräldraledighet från riksdagsarbelei den 25april-den 5 juni 1977. Kammarenbiföll denna an.sökan. Herr förste vice talmannen anmälde att fruLundqvist (fp) skulle inträda som ersättare för under hansledighet från riksdagsman-nauppd råget. §3 Herr förste vice talmannen meddelade atl lill kammaren inkommit läkarintygför , som var sjukskriven ytieriigare under liden den 1 april-den 1 maj. Erforderlig ledighet beviljades. Herr förste vice talmannen anmälde att herrPettersson i (m) även skulle tjänstgöra som ersättareför . §4 Om åtgärder för att förhindra kidnappning Herr justitieministern erhöll ordet för allbesvara i (vpk) anmälda fråga,1976/77:289, lill fru utrikesministern, och anförde: i har - under hänvisning lill en inträffadhändelse i - frågat utrikesministern vad regeringen gör för attupprätthålla lagliga förhållanden och förhindra s. k. kidnappning. Frågan haröveriämnats till mig för att jag skall besvara den. Delfall som har gett anledning till fråga gällde en sexårig norskflicka som var bosatt i med sina föräldrar Omåtgärderför atl förhindra kidnappning men som av fadern fördeslill i samband med en äktenskapsskillnads- och värdnadsprocess mellanföräldrarna. När fadern och dottern detla år var på tillfälligt besöki , promenerade dottern tillsammans med en barnflicka och en annanperson på en gata i . De överrumplades av modern och en medhjälparetill henne som tog hand om barnet och förde bort det i en bil. Sedan det inträffadepolisanmälts, föranstaltade polisen om gränslarm och rikslarm.Dessutom kopplades in pä fallet. Modern lyckades emellertid undkommamed dottern och föra henne tillbaka till . Självfalletär det ytterst beklagligt när den ene av föräldrarna i samband med envårdnadstvisi egenmäktigt bortför barnet, något som tyvärr ibland inträffar.Ett sådant förfarande måsle alltid vara förenat med stora risker för barnetspsykiska hälsa, och alldeles särskilt om det lar sig sådana uppseendeväckandeformer som i del nu aktuella fallet. Om barnet förs lill annan stat, kan deldessutom erbjuda stora svårigheter och ibland t. o. m. visa sig omöjligt atlåterföra barnet. Närdel gäller frågan om åtgärder för att förhindra förfaranden av detla slag bördel först konstaleras, alt den som obehörigen skiljer barn fränvårdnadshavaren gör sig skyldig lill egenmäklighet med barn, en handling som ärstrafföelagd i . Detsamma gäller när fadern eller modern utanbeaktansvärt skäl egenmäktigt för bort barn som står under båda föräldrarnasvårdnad eller närden som skall ha vårdnaden själv tar sig rätt. Under vissaomständigheter kan handlingar av detta slag vara att hänföra under desträngare straffbestämmelserna om olaga frihetsberövande och människorov. Eftersomdet här alltså är fråga om straffbara handlingar, har polisen enligt allmännaregler befogenhet och skyldighet alt ingripa. Del nu inträffade visaremellertid alt man trots ett förhållandevis stort polispådrag kan misslyckas medall hindra försök att föra barn ur landet. I sammanhanget bör dock anmärkasatl del inle är helt ovanligt att man lyckas stoppa sädana försök i samband medden utresekontroll som enligt den nordiska passkontrollöverenskommelsen skallske vid ytlergrän-ser. Önskemålet atl förhindra förfaranden av detlaslag har också varit ett av skälen till att man från svensk sida har verkat föratl denna utresekontroll skall behållas. Serman frågan ur ett vidare perspektiv står det emellertid klart att en tillfredsställandelösning av de problem del här gäller torde förutsätta att man lyckas bygga utdet internationella samarbetet när det gäller frågor som rör vårdnaden om barn.Strävanden med denna inriktning pågår f n. I denna del vill jag särskilt hänvisatill att det sjunde mötet för de europeiska justitieministrarna toginitiativ till en undersökning av möjligheterna atl nå fram lill etl utvidgatinternationellt samarbete i vårdnads- och förmynderskapsfrågor. Med anledninghärav har inom tillkallats en expertkommitté, som f. n. ärsysselsatt med att bl. a. arbeta fram elt förslag till konvention ommellanstatligl samarbete för verkställighet av beslut rörande vårdnaden ombarn. na kommitté ar Sverigerepresenterat. Det kan också nämnas att de frågor Nr 94 del här gäller även stårpå dagordningen för nästa session med Haag- Torsdaeen den konferensenför internationell privaträtt. Hen i (vpk): Jag ber att få tacka för etl fylligt svar på min fråga. Jag ställdeursprungligen denna fråga till utrikesministern, och bakgrunden till det varalt jag säg detla som till stor del elt diplomatiskt problem. är ju intediplomatin fackområde, men han kanske kan svara ändå om vi kommerin på den. Dethär fallet är säreget, eftersom det inte riktigt liknar de mer spontanahändelser som inträffar när desperata eller förtvivlade föräldrar själva tar utvad de uppfattar som sin rätt i en orättvis situation. Här är det i stället enamerikansk privat detekiivbyrä som pä svensk mark har organiserat ochförberett en kidnappning av elt barn, ett grovt integritetsbrott vilket, somjustitieministern också säger, är strafföelagt i svensk lag. Såvittjag förstår är det något helt oacceptabelt i del mellanstatliga umgänget atlmedborgare i en stat skall kunna förfara sä på en annan stats territorium. Vihar haft flera andra fall där sådan självtäkt har förekommit, om också iandra, icke så organiserade former, och där jag tycker att del mänga gångerbåde från svenska myndigheter och från utländska myndigheter har visalsmissaktning för barnets rätt. Man har varit alltför benägen alt när bortförandethar varit fullbordat på något sätt acceptera det. I synnerhet om del varitmodern som fört bort barnet och om det gällt ett litet barn tycker jag migförstå, att man varit mera benägen atl acceptera förfarandet, även om fadernhar haft den lagliga rätten. Mendetta fall skiljer sig som sagt kvalitativt från andra slag av sådana härsjälvtäkter just genom sin osedvanligt medvetna och beräknande form. Såvitt jagförstår är detta eller borde vara en diplomatisk fråga mellan och USA.Jag vill därför ställa en följdfråga, som jag gärna vill ha svar på: Kännerjustitieministern lill om någon diplomatisk framställning har gjorts från detsvenska eller om en sådan framställning med anledning avdetla kidnappningsfall eventuellt förbereds? Om åtgärderför att förhindra kidnappning Såvitt jag känner till har icke någon sådan framställning gjorts frånsvenskt håll. HenSVENSSON i (vpk): Dä vill jag ställa ytterligare en fråga. Anser justitieministern, medhänsyn lill den kvalificerade och organiserade karaktär som dettakidnappningsfall har och med tanke på risken för upprepningar för den händel.seatt detta fall visar sig bli framgångsrikt för dem som Omåtgärderför att förhindra kidnappning organiserat kidnappningen,alt del vore motiverat all en sådan här fråga tas upp pä diplomatisk nivå? Jagställer den frågan på grund av en annan sak som jag noterar i svaret, nämligenall efter sina otvetydiga och klara fördömanden av denna typ avförfaranden sedan inle går vidare utan låter sitt svar stanna vid detla. Manhar också i liknande fall hos en del myndigheter kunnat iaktta en mentalitet,som lar sig uttryck däri att man när saken är fullbordad avfärdar del hela meden lätt axelryckning. Saken är klar. skall vi inle fiytta barnet en gångtill, osv. Så tycks man ibland resonera. Och så låter man saken ha sin gång. Jagmenar att det ligger en väldig risk i atl man på något sätt genom att inlemyckel energiskt ingripa och fullfölja sädana här ärenden ger intrycket av attett lyckat bortförande av ell barn har utsikt till framgång. Del är till fördelför den som lyckas genomföra bortförandet och räknas som "ett plus" ien eventuell kommande process. Det borde ju precis tvärtom räknas som etlminus. Jagvill alltså fråga om menar att det vore lämpligt atl överväga endiplomatisk framställning med anledning av den nya karaktär som deltakidnappningsfall otvivelaktigt har. Jag är ense med i om alt delta är en fråga som upp i internationellt sammanhang. Och som jag nämnde i mitt svar har fråganredan upptagits lill behandling bäde i och inom Haagkonferensernasram. Jagkan tillägga att när det gäller åtgärder för att förhindra försök altegenmäktigt bortföra barn frän har vissa aspekter pä den frågan tagitsupp i en departementspromemoria med förslag lill passlag, somjuslitiedepartementet har publicerat. Det är fråga om möjlighet allåterkalla pass för barn på begäran av en av vårdnadshavarna. Vidarehar mellan de nordiska länderna träffats en överenskommelse omutvidgat samarbete när det gäller verkställighet och avgöranden ivärdnadsfrågor. Denna överenskommelse redovisas i en lagrådsremiss med förslagtill ny lag om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttensområde, vilken också behandlar andra frågor. Den propositionen väntas när somhelst bli förelagd . Detär alltså arbete på gäng på det internationella planet, och jag villunderstryka alt det är gemensamma internationella överenskommelser, sådana somman bör sträva efter i detta fall. HenSVENSSON i (vpk); Jag är lacksam för del här beskedet. Det visar ju atl man pä detallmänna planet arbetar efter flera linjer, och delar naturligtvis bra. Men detvar inte rikligt den frågan jag ställde, utan jag ställde frågan så här; För att nu förhindra atldet här kidnappningsfallel leder till framgång för dem som organiseratkidnappningen på elt så väl kalkylerat och beräknande sätt och med sä ringahänsyn till barnet - skulle med anledning av detla relativt färskafall anse del befogat eller lämpligt atl det gjordes en diplomatiskframställning till eller med anledning av detinträffade? Om man går in på det enskilda fallet, så är del inle fråga om någraageranden från amerikanska myndigheters sida, och i fråga om just de personersom har deltagit i denna handlingärdet som förevarit inte ett sådant brott somgrundar rätt för alt begära utlämning av gärningsmannen från USA.Brottet har enligt svensk lag i straffskalan böter eller fängelse i högst sexmånader. En förutsättning för utlämning är enligt gällande konvention mellanSverige och atl frihetsstraff i mer än elt är kan följa på brottet. är sålunda inle framkomlig i della konkreta fall. HerrSVENSSON i (vpk): Nej, , det känner jag i och för sig lill. Jag känner ocksåtill att de amerikanska myndigheterna veterligen inte var inblandade. De är juinblandade i mycket annal men inle just i det här fallet. Närdet gäller den här typen av förfaranden är det emellertid väsentligt förSverige atl försöka skapa den förståelsen hos vederbörande amerikanskamyndigheter, atl de bör bistå svenska myndigheter i försöken att hävda det somär barnets rätt, nämligen att det som har blivit beslutat om dessvård-nadsslalus inte skall brytas genom att man kan organisera en sådan här kidnappningoch sedan hamna i , och där skall ingenting inträffa därföratt ingen utlämning kan ske. Det är viktigt att de amerikanska myndigheternafår klart för sig hur principiellt ser på sådana fall, så atl maninteoavsiktligt eller genom sin inaktivitet i praktiken skyddar förövaren motstraffpåföljder. Överläggningenvar härmed slutad. §5 Om ökad polisbevakning Herr justitieministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda fråga, 1976/77:325, och anförde; har frågat mig om jag anser del försvarbart med hänsyntill brottsutvecklingen i samhället atl vissa polisdistrikt inle har någonpolisbevakning . Polisresurserför att täcka utryckningsbehovet finns i alla 118 polisdistrikten ilandei. I 50 av distrikten äger kontinuerlig övervakning i egentlig mening rum,dvs. det finns minst elt befäl på polisstationen och en dubbelpalrull i bilute i distriktet i tjänst dygnet runt. I övriga polisdistrikt finns polismäntillgängliga antingen genom jour på polisstationen eller genomhemberedskap, dvs. polisman finns anträffbar i bostaden och är beredd attomedelbart träda i tjänst. Även en kombination av jour och beredskapförekommer. Förkontinuerlig övervakning med ett vaklhavande befäl och två polismän krävsminst fem tjänster som vaklhavande befäl och minst tio polismanstjänster. Fråganom kontinuerlig övervakning behandlades ingående av polisutredning ibetänkandet (SOU 1970:32) Polisen i samhället. Utredningen angav att kravet påkontinuerlig övervakning inte kunde tillgodoses i de mindre distrikten.Orsaken var atl sådan övervakning är relativt personalkrävande. Man bordedärför sträva efter att effektivisera övervakningsverksamheten genom att läggasamman polisdistrikt som inte hade resurser att anordna kontinuerligövervakning. Utredningen redovisade emellertid vissa betänkligheter som hadeanförts möten alltför långtgående reform på delta område och föreslog för sindel en begränsad distriktsindelningsreform. 1971:173 om vissa reformerinom polis-och åklagarväsendet anslöt sig departementschefen i huvudsak tillvad utredningen anfört. Juslitieulskotlel(JuU 1972:1) godtog i stort sett departementschefens uppfattning. Utskottetframhöll att det inte var ekonomiskt möjligt eller försvarbart med tanke på denöverkapacitet som i vissa hänseenden skulle bli följden, om samtliga distriktfick sådana resurser atl de vart för sig blev bärkraftiga. Utskottet ansågemellertid, att önskemålet om en kon-linueriig övervakning borde skjutas iförgrunden när sammanläggningar aktualiseras. Riksdagenanslöt sig till de riktlinjer som dragits upp i propositionen i fråga ompolisdistriktens storlek och anlal. I praktiken har emellertid sammanslagningav polisdistrikt bara skett i etl fall. Anledningen till atl flerasammanläggningsbeslut inte har fattats är främst den negativa inställningentill dislriklssammanslagningar frän ortsbefolkningen och ofta även frånanställda vid myndigheter i de olika distrikten. Detär angelägel att övervakningen i polisdistrikten dygnet runt är anordnad på etttillfredsställande sätt. Härvid är naturligtvis kontinuerlig övervakning i alladistrikt det mest effektiva. Som juslitieulskotlel anförde 1972 är delemellertid inle ekonomiskt försvarbart all införa en sådan ordning överallt.Man kommer därför all även i fortsättningen fä nöja sig med alt i en delpolisdistrikt uiryckningsberedskapen upprätthålls genom jourljänsteller beredskap. Genom atl polisen har fått ökade resurser har del emellertidblivit möjligt att anordna kontinuerlig övervakning i allt fler distrikt. Jagräknar med atl denna utveckling skall fortsätta. HenKOMSTEDT (m): Jag ber alt fä tacka justitieministern för den långa his- toriebeskrivningen ianledning av min korta aktuella fråga. Våldeti vårt land trappas upp. läser vi om misshandel och knivslagsmäl.Ensamboende pensionärer sparkas ihjäl. Den utländska maffian infiltrerar ochdirigerar. Den maffian har ofta sin dirigentplats i våra större tätorter, mendärifrån drar brottsligheten också ut på landsbygden i allt större omfattning. Närbelägnapolisdistrikt med dålig bevakning fär nu uppleva nattliga ovälkomna besök. Desom vet om den dåliga bevakningen är framför allt de som sysslar med brottsligverksamhet. har det aviserats ytterligare inskränkningar i bevakningen inomvissa polisdistrikt. Del kan i nuvarande läge inte accepteras. Ett polisdistriktmed dålig bevakning är som att öppna dörrarna på vid gavel och inbjuda denorganiserade brottsligheten. Ute i de mindre tätorterna och på landsbygdenfinns ofta del begärliga stöldgodset, som skall förvandlas till pengar som isin lur i många fall skall förvandlas till knark. Regeringenvarken kan eller fär låta något polisdistrikt i della land ha en försämradbevakning. I stället borde det vara självklart med en förstärkning av derasresurser. En lelefonsvarare som talar om, alt polisen träffas , och hänvisar till nästa polisdistrikt, beläget bort, fär intebli vad som möter människor som har råkat ut för våldsverkare. Dedistrikt som har dålig tillgäng pä personal under dygnets mörka limmarborde tvärtom få förstärkta resurser. Detta är en uppfattning som delas avväldigt många människor i samhället - säkert även av många i riksdag. Nuhänvisar justitieministern i sitt svar dels till polisutredning, somavgav sill betänkande 1970, dels lill att juslitieutskoUel, när fråganbehandlades 1972, framhöll atl det inte var ekonomisktförsvarbart att förstärka resurserna i alla polisdistrikt. Men del har ju häntså myckel, herr justitieminister, ! Utvecklingen har varitså negativ att man inte gärna i nuvarande situation kan hänvisa till enutredning eller lill atl justitieutskottet i ett betänkande är 1972förklarade atl del tänkte sig en kontinuerlig övervakning men inte kunde anseen allmän förstärkning försvarbar. Det tycker jag är ell dåligt svar, som jaginte kan känna mig speciellt lill freds med . Det är klart alt det har skett en hel del sedan 1971-1972. är detbara i omkring tio av de allra minsta polisdistrikten som polisstationen inlekan hållas öppen , utan personalen i stället fullgör beredskap ihemm.en och där kan nås av allmänheten via polisstationens lelefonsvarare. Lägetförbättras naturligtvis allteftersom distrikten tillförs nya tjänster, men härtillkommer atl de arbetstidsförkortningar som har genomförts under senare århar verkat i motsatt riktning. I den mån det tillkommer nya tjänster i distrikten- och det sker ju vae år - är del emellertid självklart atl man skall beaktavar behovet av de nya tjänsterna är störst. HerrKOMSTEDT (m): Det är alldeles givet atl polisen är elt eftersatt område. Under densocialdemokratiska regimen - framför allt under dess senaste justitieminister -blev det väldigt stora påfrestningar med eftergifter mol brottsligheten ochsämre bevakning, som många människor har svårt att förstå och acceptera. Jagsätter naturligtvis stort hopp till den borgerliga regeringen ochjustitieministern när det gäller att vi skall kunna fä en förbättring tillstånd. Nuhäller fördelningen av de ökade resurserna på alt göras. Jag vel alt vissapolisdistrikt har en väldigt dålig bevakning med etttjänstgörande befäl och - vilket justitieministern i sitt senare inlägg beskrev- ett par poliser som har jour och kan nås i sitt hem. Jag lycker inte att detär en tillfredsställande lösning. Det tar tid atl fä kontakt med polisen och ärbesvärligt från mänga synpunkter. Vi vet ju atl del här gäller atthandla mycket snabbi, och då är det knappast bra atl hänvisa till atl del finnspoliser som har jour i hemmet. Vihar ett aktuellt fall. För polisdistrikt, innefattande Simrishamnsoch kommuner med ca 35 000 invånare, har det aviserats en eventuellindragning av det befäl som man har . Delta anser jag inle vara entillfredsställande lösning. Därför vill jag fråga justitieministern om han ärberedd alt medverka till att polisdistrikt modell inte drabbas avytterligare inskränkningar ulan att man i varje fall får den bevakning som manhar . Detär en fråga om resurser. Men det är också fråga om en resursfördelning, herrjustitieminister. Man skall inte tillåta någon form av brottslighet. Men ivalet mellan alt jaga en chaufför som har för mycket iarbetstid och som man kan ringa fiera gånger samma vecka om man vill få tag ihonom, atl ta en farlsyndare som kör för fort på motorväg halv sex påmorgonen, eller låta den organiserade brottsligheten fä fortsätta, sä är delför mig ganska klart hur resursfördelningen skall ske. Det är klart att det ytterst är en fråga om hur myckel medel man fårtilldelade för att skapa resurser för polisen. Närdet gäller fördelningen av de tjänster som inrättas, så är det klart all dettaär elt av de skäl som man skall beakta vid fördelningen. Men del är en mängdandra omständigheter som man också måsle ta hänsyn till i det sammanhanget. Detär inte så enkelt att man utan vidare bestämmer om dessa små polisdistrikt,utan det måsle bli en allmän bedömning av behovet i de olika distrikten. Hen KOMSTEDT (m); Jag vill följa upp min fråga till justitieministern, för det här ärväldigt angelägel. Visst kan man tala om små polisdistrikt. Men detpolisdistrikt som jag har tagit som exempel är beläget på kort avståndfrån tätorten , som haren mycket stor organiserad brottslighet i dag.Denna brottslighet har lätt alt förfiytta sig ut till elt polisdistrikt somligger sä nära, alt utföra sina operationer och försvinna innan polisen hinnergöra någonting. Del är inte ell acceptabelt förhållande. Harman tyckt alt del var för dyrt 1967, 1970 och 1972, så kan vi kanske ha enannan syn pä del , eftersom den här verksamheten uppenbarligen har tendensatt öka på elt oroväckande sätt. Detskulle vara befriande om justitieministern kunde ge elt besked om atlsämre bevakning än vad som gäller på och jämförbarapolisdistrikt slipper vi atl få uppleva. Jag kan inle för dagen uttala mig om hur del är beträffande Simrishamn.Men jag vill understryka att vad jag har talat om förut är inte läget 1970,1971 och 1972, ulan det aktuella lägel. Varie är tillkommer ytterligare ettantal polistjänster, och del gäller att fördela dem lill de distrikt där delstörsta behovet finns. Då kan man inle bara la hänsyn lill denna fråga om hurdygnsbevakningen skall ske. HenKOMSTEDT (m): Del är alldeles självklart alt man gör en prioritering närdet gäller dessa frågor. Men jag tog ett exempel som många av oss får upplevaibland, dä vi tycker all polisen gör en kanske litet konstig fördelning avresurserna, när man i stället för all angripa den grövre brottslighet, som vivill bekämpa, ägnar sig åt vad som har kallats för bagatellbrott, bl. a. ganskaofta av herr justitieministerns företrädare. Det finns uppenbarligen något somman kan kalla för bagatellbrott, och frågan är var man skall sälla inresurserna. Jagär helt medveten om all t. ex. Slockholm är elt ston problem här. Men om mandärmed lämnar vissa polisdistrikt utan bevakning, har man gett denorganiserade brottsligheten, den utländska maffian, som uppenbarligeninfiltrerar i , större möjligheter alt operera i dessa områden. Detgäller ju inte heller några små distrikt. I det här fallet handlar det om 35000 invånare pä en ganska stor yla. De människorna har självfallet också rättatl begära en samhällelig insats. Överiäggningenvar härmed slutad. Omnedläggningen avSJ:s eleklrobyggnadsavdelning i § 6 Om nedläggningen av SJ:s eleklrobyggnadsavdelning i Herr kommunikationsministern erhöll ordetför att besvara i (s) anmälda fråga, 1976/77:300,och anförde: i har frågat mig vilka åtgärder regeringen avservidta för atl skapa annan sysselsättning vid SJ i i stället för den somförsvinner genom regeringens beslut alt lägga ned elekirobyggnadsavdel ningen. SJbeslöt atl organisera om och rationalisera verksamheten vid des. k. eleklrobyggnaderna i . Beslutet innebär att verksamheten ihuvudsak inordnas i SJ:s reguljära dislriktsorganisaiion. kommun ochpersonalklubbarna vid eleklrobyggnaderna skrev till regeringenoch begärde att beslutet skulle prövas om, så alt hela den nuvarandeverksamheten vid eleklrobyggnaderna fortfarande skulle få vara lokaliserad iNässjö. Regeringen har beslutat att lämna skrivelserna ulan åtgärd. Jagförmodar att det är detta beslut som avser i sin fråga. SJmåste fortlöpande se över sin organisation för atl kunna effektivisera ochrationalisera sin verksamhet. Omorganisationen av eleklrobyggnaderna mäste sesmot denna bakgrund. SJhar f n. ca 900 anställda i . Eleklrobyggnaderna sysselsätter ca 280 man,varav ungefär 140 i . Omorganisationen av eleklrobyggnaderna innebär att20-25 tjänster kan sparas inom administralions-och arbetsledning och alt 5-10tjänster överförs från lill i huvudsak olika bandistrikt. Besparingen ärsåledes betydande i förhållande till omfattningen av eleklrobyggnadernasverksamhet. Jämfört med SJ:s totala verksamhet i är det emellertid frågaom en begränsad minskning. Omorganisationenmedför självfallet inga avskedanden. Jag utgår dessutom från att SJ så långtsom möjligl bereder den personal som berörs av omorganisationen möjligheter attstanna i . Hen i (s):