prot · G00946 · 1976-12-31 00:00:00 — Det finns anledning att här beröra skillnaden mellan regeringensskatteförslag och det förslag som den tidigare regeringen lade fram ochsom nu upprepas av socialdemokraterna i motion nr 25. Dentotala skattesänkningsskillnaden utgör ca 360 milj. kr. för inkomstnivåerna 40000-65 000kr. Ensådanstörreskattesänkning motsvarar en total ökning avårsinkomsterna i de här berörda lönelägena med ,enligt vad man kan framläsa av vad som meddelats från riksdagensupplysningstjänst. Regeringensskatlesänkningsförslag möjliggör således en större reellstandardförbättring för heltidsarbetande i vanliga lönelägen utan att storanominella lönehöjningar erfordras. Detta är fördelaktigt för kostnadsnivån vidvåra företag och därmed gynnsamt för våra exportmöjligheter. Även förkommunerna är det fördelaktigt att slippa för stora nominella lönehöjningar.Dessa leder ju också till behov av kommunala skattehöjningar, som med sittproportionella uttag drabbar låginkomsttagare förhållandevis hårt. Regeringensförslag innebär ytterligare en fördel framför socialdemokraternas, nämligennär det gäller marginalskaltesänkningarna. För inkomstnivåerna mellan 40 000och , där ca två tredjedelar av de heltidsarbetande löntagarna kommeratt befinna sig , sänks marginalskatten, dvs. skatten på de sistintjänade tusenlapparna, vid inkomsten 45 000 mera än idet lidigare förslaget, vid inkomsten 50 000 , vid 55 000med och vid 60 000 med I procentenhet. I de tre senarelönelägena föreslår socialdemokraterna ingen marginalskattesänkning alls. Dethar ju också betonats här . Denstörre marginalskatiesänkningen i regeringsförslaget är blygsam, det måstemedges. Men sänkningen får ses som ett första steg, och fortsättning följerredan från nästa årsskifte, förhoppningsvis. Regeringspartierna anser detorimligt att skall gå bort i skatt från övertidsersättningar,skifttillägg, annan extra inkomst eller de sist intjänade tusenlapparna på denordinarie inkomsten, om man ligger i ett normalt löneläge för LO:s eller TCO:sheltidsarbetande medlemmar. "Detmåste löna sig att arbeta" har länge varit ett motto. Regeringen visargenom skatieprovisoriel all det går att sänka marginalskatterna omman vill. Regeringen sänker marginalskatten i vanliga lönelägen, men inte fördem som 1977 får årslöner på . Därmed visar regeringenockså den väg för framtiden som man vill slå in på. Ett väsentligt led i denkommande stora skatteomläggningen blir att fortsätta den nu påbörjademarginalskattesänkningen i normala lönelägen och att skydda sådana sänkningarmot infiationens skattehö-jande effekter. Jag konstaterar att enighet råder om att viss skatteomläggning införår 1977 är helt nödvändig. Om metod och grad av insatser Att så ärfallet torde bero på skilda bedömningar av nuläge, insatsernas utfall och denframtida utvecklingen. Jag yrkar bifall till skatteutskottets hemställan ibetänkandet nr II. HerrKRISTENSON (s) kort genmäle: Sänkning av den Jag villbara ställa en fråga till , eftersom statliga inkomst- han gör sig stor ochkraftig på propositionens förslag, nämligen att mar- skatten, m. m. ginalskatierna sänks merän i förra regeringens förslag. fråga till får betala denna sänkning? HenSTENSSON (fp) kort genmäle; Kan jag få frågan upprepad? Jag uppfattade den inte under min promenadfrån talarstolen till bänken. HerrKRISTENSON (s) kort genmäle; Mer än gärna! Jag tror att den frågan behöver ställas . HerrStensson lovprisar regeringen för alt man har sänkt marginalskatterna i dettaförslag mer än i förra regeringens förslag. Min enkla fråga är; Vem betalardenna sänkning av marginalskatterna? HerrSTENSSON (fp) kort genmäle; Den omläggning av skatten som det ärfråga om måste givelvis betalas på något sätt, och det får vi givetvis allihopvara med om. Hen (): Den proposition nu behandlar är märklig åtminstone i ettavseende. Det torde vara första gången som en svensk regering föreläggerriksdagen förslag om skattesänkningar av den här omfattningen ulan att upplysaom vad skattesänkningen kostar statskassan eller, med andra ord, hur stortinkomstbortfall för staten som följer av de nya skatteskalorna. Budgetministernär till obegriplighet kortfattad i sin redovisning av de statsfinansiella ochsamhällsekonomiska konsekvenserna av sitt förslag. Han påstår helt enkelt attskattereformen är lotalfinansierad. Men hur budgetminisiern nått fram till denslutsatsen får ingen veta. Han hänvisar bara till sitt förslag att höjasocialförsäkringsavgiften med 1,5 96 och till ett kommande, men heltokänt förslag om "vissa förändringar i energibeskattningen". Vilkeninkomstökning för staten dessa höjda avgifter och skatter kan tänkas leda till,meddelar inte . Måhända tyckte han att det var onödigt, eftersomhan inte heller upplyser om storleken på det inkomstbortfall som skallkompenseras. Jagtrodde till en början att denna ganska häpnadsväckande nonchalans mot riksdagenvar resultatet av ett förbiseende i arbets- Sänkningav den statliga inkomstskatten, m. m. tyngda departement och attdet skulle rättas till under utskottsbehandlingen. Men skatteutskottetsbetänkande sprider inget ljus i det här mörkret. Utskoltsmajoritetensäger trosvisst - utan någon som helst analys -all finansieringsförslagen ipropositionen innebär att skattesänkningen blir lotalfinansierad. Dettauttalande gör alltså den borgeriiga majoriteten synbarligen ulan att veta vadreformen kostar och vad de åberopade finansieringsförslagen innebär. Manaccepterar utan en blinkning budgetministerns uppgift att hans helt okändaförslag om höjda energiskatter skall ge staten det tillskott som behövs för alltäcka intäklsbortfallel. Jag kan inte finna att riksdagsmajoriteten, om den godtar del härunderiagel för sitt beslut, på ett rikligt sätt fullgör uppgift attpröva regeringsförslag. Det här är ändå ett av de allra viktigasteekonomiskt-politiska besluten , som kan få vittgående konsekvenser förstatsfinanser och samhällsekonomi . Men de borgerliga partiernahar inte bara valt att till självutplåning lyda påbuden från kanslihuset. Manhar dessutom visat totalt ointresse för oppositionens önskemål att granskaregeringsförslaget med avseende på dess stalsfinansiella och samhällsekonomiskakonsekvenser. Frånsocialdemokratisk sida har vi under utskottsbehandlingen fört framuppfattningen att finansutskottet borde beredas tillfälle att yttra sig om deaspekterna på den föreslagna skatteomläggningen. Vi ansåg oss ha goda skäl förden uppfattningen. Fördel första är regeringens huvudmotiv för skatteomläggningen av rentsamhällsekonomisk art. Skatteomläggningen sägs syfta till att dämpa takten iprisökningarna, förstärka konkurrenskraften i den svenska industrin ochdärigenom skapa förutsättningar för att återställa balansen i våra utrikesbetalningar. Det torde vara uppenbart att frågan huruvida dessa mål kan nås ihög grad beror av skattereformens verkningar på statsbudgeten. Om den ledertill en väsentlig försvagning av statsfinanserna måste detta negativt påverkamöjligheterna att stabilisera ekonomin och förbättra utrikesbalansen. Fördet andra åligger del faktiskt finansutskottet att bereda frågor av del härslaget. I 4 kap. 5 S riksdagsordningen sägs: "'Finansutskottetskall- bereda ärenden om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politikenoch för budgetregleringen ." Skatteut skottet har 1973 gjort en tolkning av finansutskottets uppgifter, som borde vara giltig också . Man sade då (SkU I973:3y): "Detankommer i första hand på finansutskottet att göra en bedömning av de olikaåtgärder, som erfordras för att uppnå de eftersträvade ekonomisk-politiskaeffekterna, och av det samhällsekonomiska utrymme, som står lill budshärför." Detframgår också av utredningen om arbetsformer, som godtogs avriksdagen , att den tänkta ordningen för kammarens remisser lillutskotten förutsätter en vilja från fackutskotten att höra finansutskottet iärenden "av stor ekonomisk räckvidd". Menden viljan fanns inte när den här skatteproposilionen skulle behandlas. Jag vill inte göra detta till en strid om olika utskotts kompetens. Menom de borgerliga partierna tänker utnyttja sin nyvunna maktställning till altdirekt försvåra oppositionens arbete, lill att hindra att regeringsförslagenfår den granskning och behandling som grundlagen förutsätter, då måste viprotestera. Då är det inte fråga om maktutövning ulan om maklövergrepp. Deborgerliga partierna har alltså gjort sitt bästa för att från riksdagensgranskning och diskussion skjuta undan frågan om de statsfinansiella ochsamhällsekonomiska konsekvenserna av regeringens skatteförslag. Men jag tänkervara obekväm nog att göra den granskningen. Regeringenanger i sin proposition målet för skatteomläggningen vara att hålla skatternasandel av inkomsten oförändrad. Med inkomsten antar jag att man menarnationalinkomsten och med skatterna den totala statliga skatteintäkten. Dettauppnås, säger man, genom att reformen blir lotalfinansierad. Avskäl som jag redan angett går det inte att klarlägga om detta påstående ärsant. Men även om det skulle vara så, att de statliga skatteintäkternas andelav nationalinkomsten förblir oförändrad, är detta ett meningsfullt mål förfinanspolitiken bara om det ställs i relation till hur statsutgifternas andelav nationalinkomsten utvecklas . Men hur stor den andelen blir, om denökar, minskar eller är oförändrad, det vet vi ingenting om . Det kan vi ibästa fall få en aning om när regeringen presenterar sin budget i januari.Såvida inte regeringen är beredd att ange sin politik , är det alltså ganska meningslöst att diskutera om en oförändradskatteandel av nationalinkomsten är den riktiga finanspolitiken. Denenda fråga som det är möjligt att ge ett svar på är följande: Vilkenförsvagning av statsfinanserna innebär regeringsförslaget jämfört med detalternativ som har att ta ställning till, nämligen detsocialdemokratiska förslaget till skatteomläggning? Regeringensoch den borgerliga utskottsmajorilelens försök att mörklägga den här fråganhar nämligen inte lyckats. Det finns sålunda en myndighet, ,som uppenbariigen inte nåtts av de nya signalerna om hur ochallmänhetens insyn i finanspolitiken skall förhindras. Enligt sinainstruktioner fortsätter att publicera sina månadsprognoserför det statliga budgetutfallet. Av den senaste prognosen, som bygger påutvecklingen fram t. o. m. november, framgåratt budgetläget drastisktförsämrats. Enligt den närmast föregående rapporten, , skullebudgetunderskottet för innevarande budgetår bli 8 miljarder kronor.Novemberprognosen anger ett underskott på nära . Detintressanta är då att av denna budgetförsvagning på 3,5 miljarder beror I 600milj. på att riksre-visionsverkel enligt vad verket självt säger"tagit hänsyn till regeringens förslag om skatteomläggning ".Skillnaden mellan dessa två pro- Sänkningav den stadiga inkomstskatten, m. m. Sänkning av den statliga inkomstskatten, m. m. gnoser förstatsinkomsterna är uppenbarligen att RRV i den första prognosen utgått fråndet socialdemokratiska skalteförslaget, medan man i den andra utgått från detborgerliga förslaget. Försvagningenav statsinkomsterna med I 600 milj. kr. Rimligenbör då helårseffekten av det borgerliga skatteförslaget bli allstatsinkomsterna för hela 1977 blir lägre än om vårtskatteförslag genomförs. Jag kan tillägga att det här resultatet helt stämmeröverens med de beräkningar vi kunnat göra. Vi har funnit all det borgerligaskalteförslaget leder till 3,2 miljarder lägre statsinkomster än omvårt förslag genomförs. Att den av regeringen antydda skärpningen avenergibeskattningen på något avgörande sätt skulle ändra den slutsatsenförefaller inte troligt. Dessaresonemang utmynnar med nödvändighet i en allvarligt menad fråga tillföreträdarna för den borgerliga regeringskoalitionen: På vilka grunder menar niatt en försvagning av statsfinanserna på kanförsvaras - en försvagning som dessutom slår ut i en ökning av den privatakonsumtionen? Jagkan i varje fall inte finna annat än att del står i klar motsättning till allade deklarationer om den ekonomiska politikens inriktning som den borgerligaregeringen avgett . Statsministern har gång på gång upprepat att vi leveröver våra tillgångar, att vi i fortsättningen måste producera mer än vikonsumerar. Ekonomiministern och industriministern predikar i tal efter talåterhållsamhetens höga visa för löntagarna. Budgetminisiern anger själv somhuvudmål för den ekonomiska politiken att utrikesbalansen måste förbättras ochinfialionen bekämpas. Hur detta skall uppnås med ett snabbt växandebudgetunderskott och en ökad statsupplåning för att finansiera privatkonsumtion borde kännas som en angelägen uppgift för regeringen att reda ut. Enligtuppgifter i pressen skulle den budget /78 som skall presenteras ijanuari uppvisa ett ännu större underskott - siffran 17 miljarder harförekommit i dessa sammanhang. Jag vet att det är mot spelets regler alt sökamana fram en diskussion om en ännu inte framlagd budget. Jag vill inte hellerfästa något avseende vid dessa pressuppgifter, låt vara att läckagen från detborgerliga visat sig vara förvånansvärttillförlitliga. Men jag anser att regeringen och dess företrädare genom sitthemlighetsmakeri och sina försök att hindra en diskussion om destatsfinansiella konsekvenserna av sitt skatteförslag försatt sig i ensituation, där frågorna hopar sig kring den finanspolitik som regeringen kanväntas bedriva. Regeringen vill all mer eller mindre i blindo skallgodta dess skalteförslag, trots att den för statens inkomstberäkningaransvariga myndigheten funnit det nödvändigt att reducera de förväntadestatsinkomsterna med 1 600 milj. kr. Jag måste därförfråga regeringen om den kan lämna garantier för att denna försvagning, som påett år uppgår till ca 3 miljarder, kommer att kompenseras av motsvarandeåtstramning på utgiftssidan i det kommande budgetförslaget. Alternativenär bara två. Antingen avser regeringen att senare återkomma med förslag omandra och väsentligt större skattehöjningar än vad man nu vill avslöja. Ellerockså är regeringen inställd på att acceptera en så kraftig försämring avbudgetläget att det kan föra det här landet in i en statsfinansiell kris. Bådahandlingslinjerna får allvarliga konsekvenser för den ekonomiska och politiskastabiliteten i vårt land. Därför är det i hög grad önskvärt att regeringen nuoch här ger klara och entydiga besked. Ekonomisk politik kan inte föras medkluriga formuleringar och mångtydiga kompromisser, som skjuter problemen påframliden. Sänkningav den statliga inkomstskatten, m. m. Hen (); Den nu aktuella skatteomläggningen är en i raden av fiera provisoriskaomläggningar med syfte att temporärt undanröja den negativa effekten av denstarka progressionen i de statliga skatteskalorna. Det nuvarande statligaskattesystemet har till innebörd att infialionen automatiskt höjer skatteuttaget.Inom de fiesta grupper i samhället finns en enighet om nackdelarna meddetta förhållande. Inkomslför-bättringar som enbart är betingade av inflationenskall inte behöva leda till ett högre procentuellt skatteuttag. Det varken ärrättvist eller befrämjar kampen mot infialionen. Detär alltså viktigt att understryka den nu aktuella skatteomläggningensprovisoriska karaktär. Som framhålls både i propositionen och iregeringsförklaringen är en mera varaktig skattereform, som bl. a. innebär attskatteskalorna får ett definitivt infiationsskydd, en angelägen och snarpolitisk uppgift. Det finns alltså anledning att i ett annat sammanhangåterkomma till utformningen av ett varaktigt skattesystem. HerrFeldt berörde i sitt inlägg del faktum all den nu aktuella skatteomläggningenendast beretts av skatteutskottet. Han ville karakterisera det som ettmaktövergrepp. Om man studerar hur liknande frågor tidigare handlagts iriksdagen, kan man inte utläsa någon enhetlig praxis. remitterades en propositionmed förslag lill skatteomläggning till skatteutskottet, som då beredde fråganutan alt höra finansutskottet. 1974 och 1975 behandlades skatteomläggningarnaför följande år som en del av de s. k. Hagaöverenskommelserna och bereddes då isin helhet av finansutskottet. När de speciella propositionerna med förslagtill skatteomläggning, byggd på Hagaöverenskommelserna, senare avgavs tillriksdagen, remitterades dessa till skatteutskottet, som under beredningen ejhörde finansutskottet. Utredningenom arbetsformer har prövat utskottens ämnesområden.Utredningen framhåller att utskottsarbetel så långt möjligt skall bedrivasenligt fackutskoitsprincipen och att finansutskottet icke skall fungera som ettöverutskotl. En rätt för finansutskottet att på eget initiativ ta upp ett annatutskotts utlåtande till granskning avvisas på grund av att finansutskottet dåskulle få karaktären av ett överutskotl. Däremot borde, menar utredningen,fackutskotten vid beredning av frå- Sänkningav den statliga inkomstskatten, m. m. gor med stor ekonomiskräckvidd i större utsträckning höra finansutskottet. Gränsdragningenmellan finansutskottet och fackutskotten - särskilt skatieutskoltet - är alltsåf n. inte fullständigt definierad, och praxis måste betecknas som oklar. Dettaär enligt min mening inte tillfredsställande, och del är angelägel attgränsdragningen klarläggs med utgångspunkt i att skatteomläggningar, sommotiveras av den väntade konjunktureffekten, i en eller annan form bör prövasav finansutskottet. Skatteutskottethar vid behandlingen av regeringens förslag om provisorisk omläggning av denstatliga skatten också tagit upp ett antal motioner, som berör mera långtgåendeaspekter på skattesystemet. Ettav dessa problem har jag aktualiserat i motionen 533 i januari i år.Utskottspunkien för motionen är att det höga skattetrycket leder lill all olikaavdragsregler i inkomstbeskattningen får stor reell betydelse för den utgåendeskatten och därmed för den faktiska standarden. Det existerar principiellt tvåtyper av sådana avdrag. Den ena typen gäller rätten till avdrag för kostnadersom man har för att förvärva inkomsten. Att dessa kostnader oberoende avstorleken på kostnaderna skall vara avdragsgilla råder det i grunden enighetom. 1 skatteutskottets betänkande finns också exempel på förslag omutvidgningar av denna typ av avdragsrätt. Denandra typen av avdrag gäller vissa kostnader som är knutna tillkapitalbildningen för den enskilde och som kan dras av från exempelvis inkomstav tjänst. Det gäller bl. a. avdrag för skuldräntor, försäkringsavgifter,underskott i annan förvärvskälla och reparationer av vissa fastigheter. Summanav dessa avdrag kan i enskilda fall uppgå till mycket stora belopp. Det äruppenbart att de enskilda inkomsttagarnas möjligheter alt utnyttja dessaavdrag varierar. Avdragsmöjligheterna är t. ex. större för personer med höganominella inkomster, och det har ju i den allmänna debatten funnits exempel påinkomsttagare med mycket hög nominell inkomst som genom dessa avdragsregler harkunnat nedbringa sin beskattningsbara inkomst till en bråkdel av den nominellainkomsten. Andra inkomsttagare med långt mindre nominell inkomst har funnit sigbetala mera i skatt än höginkomsttagare med stora avdrag. Jagtror att del är riktigt att säga alt det finns en långtgående enighet om att ivarje fall en del av dessa avdragsregler inte är godtagbara. har ien artikel pekat på de orimligt generösa bestämmelser om avdragsrättfrån annan inkomst som finns för vissa reparationskostnader. Dessabestämmelser leder till att man har möjligheter att rusta upp fastigheter, somär i dåligt skick, med pengar som undandras beskattning. Dessasnedheter i skattesystemet skulle naturligtvis kunna rättas lill genom alt mangjorde en granskning av varje avdragslyp för sig och ändrade reglerna. Imotionen 533 har jag pekat på en annan och enligt min mening enklare och meralättförståelig metod för att komma till rätta med de här oformligheterna i denfaktiska beskattningen av enskilda I motionenföreslår jag införandet av ett avdragstak, vilket innebär alt summan av eninkomsttagares olika avdrag skall få uppgå lill högst 25 96 av densammanräknade inkomsten. Avdrag som överstiger 25 96 av den sammanräknadeinkomsten skulle alltså inte medges, oavsett vilken typ av avdrag det var frågaom. En sådan regel skulle normalt inte komma att drabba avdrag för kostnaderför intäkternas förvärvande utan bara påverka möjligheten all göra avdrag somsammanhänger med den enskildes kapitalbildning. Föratt en sådan här regel om avdragstak inte skall ogynnsamt påverka lägreinkomsttagares skattesituation eller inkomsttagare som har en till årstarkt varierande inkomst bör regeln om avdragstak bara gälla i de fall då depåyrkade avdragen överstiger ett visst minimibelopp, exempelvis basbeloppet iden allmänna försäkringen. Införande av ett avdragstak är alltså enligt minmening det enklaste sättet att komma till rätta med det allvarliga och igrunden moraliska problem som nuvarande generösa avdragsregler skapar. Utskottethar hänvisat till att denna frågeställning granskas av skat-teulredningen. Jaghar därför ingen anledning att nu framföra något yrkande, men jag hoppas attutredningen allvarligt prövar den lösning som ett avdragstak innebär. Jag vill göra en kommentar lill en fråga som fiera talare harställt tidigare i debatten, nämligen hur denna skatteomläggning skallfinansieras. Det är klart att svaret på det är i första hand att finansieringensker genom en med 1,5 96 höjd arbetsgivaravgift vad gäller avgiften förfolkpensioneringen. Men till det svaret bör självfallet läggas att om ingenskatteomläggning alls hade företagits, hade ju staten automatiskt fåttbetydande inkomstökningar från den statliga skatten, just därför att detnuvarande systemet innebär att inflationen automatiskt ökar skattetrycket. Denandra delen av svaret på frågan är alltså alt man finansierar den härskatteomläggningen genom de stora inkomstökningar som staten eljestautomatiskt skulle ha fått. Detta är, som både föredragande statsrådet ochutskottet understryker, en totalfinansiering av skatteomläggningen.I vilken utsträckning den sedan kommer alt räcka till för att finansiera deolika utgiftsåtaganden som staten kan la på sig får vi se närbudgetpropositionen ligger på bordet. Sänkningav den statliga inkomstskatten, m. tn. Underdetta anförande övertog herr talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kortgenmäle: ordförande redovisar en praxis som han anser varaoklar när det gäller hur samhällsekonomiska frågor skall beredas i riksdagen.Jag vill bara tala om för honom - om jag skall tolka hans inlägg så alt hanaccepterar den praxis som skatteutskottet nu vill slå fast - att jag icke kanfinna någon fråga som har remitterats till Sänkningav den statliga inkomstskatten, m. m. något fackutskotl där mansedan skulle behöva höra finansutskottet. Om icke denna proposition, som gälleren skatteomläggning på , uttryckligen motiverad för attstabilisera ekonomin, bekämpa infialionen osv., inte tillhörde områden somfinansutskottet kan bereda, vilken proposition eller vilken motion skulle dågöra det? medverkar i och med detta sitt inlägg lill en praxis somdå ställer finansutskottet på en helt annan nivå än hans företrädare somutskotts-ordförande ville ha finansutskottet placerat på. Sedanåstadkom en ny definition av det här märkliga begreppettotalfinansiering. Tolalfinansiering uppstår , säger , därför attstaten avstår från . Ja, kullerbyttorna kan tydligen intebli för många när man skall försöka försvara en omöjlig sak. Det har talats om ett transportkompani i förhållandel mellan regeringoch riksdag. Jag tycker att debatten kring den här proposilionen visar alt vinu har tre plutoner som hårt blundande och ivrigt lyssnande marscherar i denriktning man får order om, sedan må det bära i väg vart som helst. HerrMOLIN (fp) kort genmäle: Jag tycker kanske att skall notera vad jag faktiskt sade ochjag tror all vi därvidlag kan vara ense om några saker. Fördel första kan finansutskottet inte begära att få granska ett ärende som avkammaren remitterats till annat utskott. Det ger nuvarande grundlagsregleringen möjlighet till. Fördet andra tror jag att vi kan vara ense om att här finns en oklar praxis.