prot · G00923 · 1976-12-31 00:00:00 — Mot begränsade förbättringar står idet nya förslaget till tryckfrihetsförordning flera allvariiga försämringar.Med IB-affärens erfarenheter i minne vill vi inte göra oss medskyldiga tillsådana försämringar. Vi yrkar därför avslag på förslaget till ändring itryckfrihetsförordningen enligt bil. 4 i utskottsbetänkandet. HertSVENSSON i (s): Jag skall enbart uppehålla mig vid de tryckfrihetsrättsliga frågornamen tvingas kanske tala litet längre än vad jag föranmäll på grund av herrSvenssons i utförliga kritik av förslaget. Jagvill givetvis instämma i uttalande att den förda debatten harvarit angelägen, men man kan ändå vara något förvånad över debattensinriktning. Plötsligt har vi fått en debatt som går ut på att försvaratryckfrihetsförordningen såsom någonting heligt och oföränderligt och attavvisa ändringsförslagen. Delta sker sedan de närmast berörda inom pressens ochpublicisternas organisationer har krävt ändringar i sammatryckfrihetsförordning på grund av dess brister. Den dag då dessa önskemål i såstor utsträckning har beaktats kommer kritikerna - som anslötsig till, har Folket i Bild/Kulturfront, FIB-juristerna och Ordfrontförenat sig i ett upprop - med vädjanden lill oss alt låta allt förbli vid detgamla. Detta kan ändock knappast vara vettigt. Låtmig påminna om några väsentliga fakta. framförde - , och - i skrivelse till regeringen med anledning av dens. k. IB-affären förslag lill en förstärkning av meddelarskyddet och rättentill anonymitet för författare och meddelare lill massmedierna. Dettaföranledde tilläggsdirektiv till massmedieutredningen, och utredningensförslag kom . Detta förslag flck i vad gäller meddelarskydd ochanonymitetsrätt, ett gott mottagande under remissbehandlingen. I en skrivelsetill regeringen begärde att - dåingen proposition om ny massmediegrundlag skulle framläggas - de delar avförslaget som berörde meddelarskyddet borde brytas ut och föreläggas riksdagen.Det var alltså ett direkt krav från pressens organisationer. Så viktigt var detenligt dessa alt reglerna om meddelarskydd och anonymitet skulle förstärkas ienlighet med utredningens förslag. - är plötsligt tryckfri- 6 protokoll 1976/77:21-24 hetsförordningen någontingheligt, som man inte får rucka på! Regeringentillgodosåg dessa önskemål genom all framlägga en proposition den 25 mars1976, Denna proposition har godtagits av och . Den senare organisationen har i sin styrelse behandlatfrågan om att delta i en protest mot de ändringar i tryckfrihetsförordningensom föreslagits men har avböjt att stödja denna protest, har ordförande motiverat dettaställningstagande med att det finns ett antal viktiga och odiskutablaförbättringar i förslaget och att det är dessa som är förslagets hjärtpunkter.Man kan inte bara sätta plus och minus, i , utan att graderakvaliteten när det gäller förändringar och eventuella försämringar. Denhär angivna slutsatsen har alltså framförts av . Och i DagensNyheter i går skrev vice ordförande -i har redan nämnt detta - i en ledande artikel, att skulleriksdagen säga nej vid den omröstning som snart förestår blir resultatet baraett, nämligen atl vi får leva till över nästa val med en tappning som är sämreän den föreslagna. Delfinns alltså en rad auktoritativa författare och publicister som har en heltannan uppfattning om grundlagsändringen än den här redovisat. Jagskall åberopa ytterligare en auktoritet när det gäller beslutet här. Detta ärett direkt citat: "Då regeringen aviserar en utredning som skall se överfrågan om yttrandefrihet i grundlag kan propositionen med dess, i och för sigallvariiga, brister godtagas i väntan på det helhetsförslag som bör komma efterpågående utredningars och den aviserade utredningens arbete." Densenast citerade auktoriteten är vpk:s grundlagsexpert i ,som kom fram till denna slutsats, att lagen borde antas, efter all ha suttitvid utskottsbordet under KU:s hela behandling av ärendet . Denbehandlingen slutade med ett enhälligt betänkande, i vilket grundlagsförslagetrekommenderades för antagande och till vilket knöt det härciterade uttalandet i ett särskilt yttrande. Vilkenär då förslagets hjärtpunkt? har pekat på följande tre punkter:Genom det nya förslaget kan stenciler få samma grundlagsskydd som tryckta skrifter.- Jag förvånade mig över att det, såvitt jag förstår, inte nämndes på plussidanav i . Ändå talade han och om att denarbetande befolkningens rättigheter skall utbyggas och kapitalets maktmotverkas. Men vad innebär det här? Jo, den nuvarande ordningen kan - för atttravestera - sammanfattas i orden: det är skam och det ärfläck på baner, att yttrandefrihet heter pengar. Den gäller bara fördem som har pengar och kan starta tidningar. öppnar man en möjlighet förvanliga människor alt delta i debatten under grundlagsskydd, via stenciler ochliknande skrifter. Men det förslaget avvisar vpk. Vidarevill jag peka på att det enligt 7 kap. 3 § i gällande TF redan nu inte ansestillåtet för myndigheter att efterforska meddelare till tryckt skrift. Men komihåg: det är inte förbjudet. Del vilande förslaget inför ett sådant uttryckligtförbud och utsätter straffansvar för den som bryter mot detta. Det måste varaen mycket positiv reform. Man får här ett med straffhot underbyggtefterforskningsförbud, som länge har efteriysts av pressfolk. Det är väl ocksåen mycket positiv sak. Dentredje stora nyheten i förslaget är all meddelare och anskaffare av hemliguppgift, vilka nu är hundraprocentigt underkastade vanliga straff- ochprocessrättsliga regler, skall få samma förmåner av entryckfrihetsprocess som en ansvarig utgivare. Det innebär, skriver Gehlin, ettflertal fördelar som leder till avsevärt ökade chanser till frikännande i falldå yttrandefriheten skär sig mot överhetens krav på tystnad. Detta är alltsåen positiv sak. Sånågra ord om den diskuterade frågan om hur ensamansvaret för tidningsulgivareutformas i gällande och i föreslagen ordning. För innehållet i en tidningsvarar tidningsutgivaren ensam. Andra som medverkar vid tillkomsten avtidningen är i princip fria från ansvar. Från den principen gäller redan i dagvissa undanlag. I den allmänna debatten har det sagts - och det sades av JörnSvensson - att det nya förslaget skulle innebära längre gående undantag frånprincipen om ensamansvar än TF i gällande lydelse. Låt oss se närmare på dettapåstående: Enligtförslagen är undantagen tre. Av dessa har bara ett fall någon praktiskbetydelse för en person som är anställd på en tidning, nämligen del som gällergrova brott mot rikets säkerhet. Det är alltså i praktiken bara i fråga omansvar för sådana brott som olika slags tidningsanställda berörs. I andrasituationer gäller ensamansvaret ograverat. Vilkaär det då som vid sidan av en ansvarig utgivare kan få ansvara för grova brottmot rikets säkerhet? I första hand är det den som lämnar meddelanden till entidning vilka bildar underiag för artiklar i denna. Men av domstolspraxisframgår, något som också har stöd i tryckfrihetsförordningens förarbeten, attockså den som lämnar in en artikel till en tidning, och som alltså framstår somförfattare till denna, enligt gällande tryckfrihetsförordning kan drabbas avansvar för grova brott mot rikets säkerhet. Praxis visar även att det intehjälper att skribenten är redaktör på tidningen. Idet vilande förslaget kommer det nu angivna ansvarsförhållandet tillytteriigare uttryck. Därmed fastslår man också vilka som skall ha förmånen aven tryckfrihetsprocess, om de blir åtalade. Kretsen av dem som har ansvar förbl. a. grova brott mot rikels säkerhet, faslän brotten har samband medframställning i tryckt skrift, består enligt förslaget dels av meddelare i merasnäv mening, dels av den som medverkat i framställning som är avsedd attinföras i tryckt skrift, såsom författare eller annan upphovsman eller såsomutgivare. Utgivarenär ju inte aktuell i detta sammanhang. Vid sidan om meddelare kvarstår alltsåförfattare och annan upphovsman. mer i fråga, t. ex.saltare eller tryckare, så som det har påståtts i den allmänna debatten. Detframgår klart av propositionen 1975/76:204. Jag hänvisar till sidorna 130 och160. Vem som är författare bör i allmänhet inte bereda någon svårighet attavgöra. Om en person har skrivit en artikel för en tidning och en tidningsmanredigerar den, kan denne endast i undantagsfall anses ha blivit författare, Iså fall har man att göra med ett fall där den ursprungliga artikeln bara harkommit att bli ett underlag för en ny artikel. Menvem är då upphovsman? Det framgår av propositionen att uttrycket skall tolkassnävt. I propositionen sägs att det skall vara fråga om sådan som direkt harmedverkat till att framställningen har ett visst innehåll. Begreppet upphovsmankan inte användas för alt tunna ut för-fattarbegreppet. Avdet sagda framgår atl den som deltar i arbetet i ett redaktions-kollektiv intekan träffas av ansvar för brott mot rikets säkerhet, om han inte verkligenlämnar ett förgripligt meddelande eller har medverkat som författare ellerupphovsman i angiven bemärkelse. Sammanfattningsviskan då om kretsen av de personer, som kan komma att svara enligtundantagsregleringen, sägas att någon förändring i förhållande till vad som ärgällande rätt inte följer av förslaget. Vilkabrott mot rikets säkerhet är del då som ansvaret kan gälla? Det är särskiltbrottet mot grov obehörig befattning med hemlig uppgift som har tilldragit sigintresse. Del är ett resultat av ändringar i regler omspioneribrottet. Det nya spioneribrottet blir enligt dessa ändringar snävareän . Det omfattar bara gärningar med s. k. direkt uppsåt. En del av det som är spioneri blir för framtiden helt slraffritt. Del gäller befattning meduppgifter som inte är av hemlig natur. Resten av del gamla spioneribrollet försöver lill ett lindrigare brott som kallas obehörig befattning med hemliguppgift. Detta brott har en normalform och en grov form. Det är bara gärningarsom hör lill den grova formen som kan leda lill ansvar för meddelare eller meddenne jämställd person. Jämför man här med gällande rätt, kan man med fog sägaatl styckningen av det nuvarande spioneribrottet leder lill mindre äntill större ansvar för meddelare m. fl. Och det bör betonas att det i fråga ombrottet grov obehörig befattning med hemlig uppgift rör sig om vadsom kan kallas försvarshemligheier. Del är alltså inte fråga om uppgift som avannan anledning är hemlig hos myndighet. Detta belyser också graden av hurvanlig denna fråga kan vara. Alt den kan vara viktig är en sak, men det rör sigändå inte om någonting normalt alt man sysslar med försvarshemligheter hostidningsredaktioner. Vadsom sagts innebär att de som arbetar vid tidningar inte behöver befaraatt bli utsatta för rättsliga åtgärder i större omfattning än . Ibetydelsefulla hänseenden är det tvärtom så all de blir bättre ställda. 1.Som framgick av IB-affären ansvarar en meddelare, inräknat författaretill tidningsartikel, för de brott där ansvar kan komma i fråga vid vanlig domstol och åtalasav vanlig åklagare. Förslaget innebär att han för framtiden får förmånen avtryckfrihetsprocess. Frågan om åtal prövas av JK. Åtalet väcks vidtryckfrihetsdomslol och avgörs i regel av jury. Juryns frikännande utslag kaninte överprövas utan slår fast, och i tryckfrihetsprocessen ges ett särskiltutrymmee för att beakta yttrandefrihetens krav, exempelvis delsamhällskritiska syftet. Där kan man alltså på ett annat sätt än i en vanligrättegång väga mot varandra stridande intressen. 2.Också på en annan under IB-affären uppmärksammad punkt får de som arbetar åttidningarna en bättre ställning. I princip görs nämligen också anskaffande avuppgift för publicering straffritt. Undantag finns här i sådana fall då självaförfarandet är straffbart och när grovt brott mot rikels säkerhet föreligger. senare fallet kan anskaffaren i allmänhet räkna med alt få sin sak prövadi juryrällegången, till skillnad mot vad som var fallet i IB-affären. Delfinns ytterligare positiva saker att peka på. Jag skall inte föriänga denuppräkningen, men jag skulle kunna göra pluslistan betydligt längre än vad herrSvensson i gjorde. Låtmig också klargöra att nära förbunden med den här meddelarfriheten - ibetydelsen frihet att lämna meddelande utan att drabbas av straff- äranonymitetsskyddet för författare och meddelare. Det skyddet får ju enligtförslaget också, såsom påpekade, en starkare ställning. Dessutomslopas den nuvarande ordningen att vittnesplikten vid domstol har obetingatföreträde framför skyldigheten alt hålla tyst orn en anonym författare ellermeddelare. Huvudregeln är atl tystnadsplikten får brytas endast om domstolfinner detta vara av synneriig vikt. Även annars krävs - bortsett från degrövsta brotten mot rikets säkerhet -en domstolsprövning för atttystnadsplikten skall vika för vittnesplikten. Sedanhar också i , liksom tidigare även , varit inne påfrågan om tillsynen över tryckfriheten. Man har sagt i den offentliga debattenall det blir en sak för JK i stället för en sak för justitieministern - ochdetta är rikligt - samt för åklagare och polis. Principenalt föra över denna tillsyn från justitieministern till JK har varit okontroversielloch har allmänt accepterats av remissinstanserna. Som skäl för överflyttningenhar anförts bl. a. atl justitieministern principiellt inte bör fungera somangivare. Att en politisk bedömning kan ha betydelse kan naturiigtvisvitsordas. Detta har också kommit till uttryck i förslaget på två sätt: delskan regeringen anmäla en skrift till åtal, dels kan det i lag föreskrivas attför åtal i vissa fall skall fordras regeringens medgivande. Förslag till sådanföljdlagsliflning utarbetas nu och kan väntas . Jag vill alltsåbetona atl det då kan bli en förändring som innebär att justiliekanslern istörre utsträckning än enligt gällande lagstiftning måste underställasåtalsbeslut. Det är inte justitieministern, utan regeringen som då får ettkollektivt politiskt ansvar - regeringens politiska ansvar är ännu klararemarkerat där. Att påstå att vanligaåklagare och polis skulle kunna ingripa är att föra fram påståenden somlätt kan missförstås. Åklagaren skall i vissa fall kunna förordna om beslag,men han har ingen befattning i övrigt med tryckfrihetsbrolt. Däremot kan haninleda en förundersökning när del gäller mål mot meddelaren. Så kan emellertidske redan nu enligt gällande tryckfrihetsförordnig. Någon försämring är detalltså inte fråga om. Möjligheten för en vanlig åklagare att ingripa är befogadom det gäller brottsligt anskaffande av uppgifter. Om dessa uppgifter anskaffasför publicering kan man regelmässigt inte se förrän man hunnit en bit in iförundersökningen, och då måste denna kunna ledas enligt vanliga regler. Närman kan konstatera att tryckfrihetsförordningen är tillämplig är del fråga omett meddelaransvar, och då övertar justiliekanslern rollen som åklagare. Förslagetom beslag i ulredningssyfte beror på att man inte längre får tillgång lillgranskningsexemplar, som har kunnat fungera som bevismedel i fråga omvad som stått i skriften. Det har därför varit nödvändigt att införa enmöjlighet att ta skrift i beslag för utredning. Emellertid får bara enstakaexemplar tas i beslag i detta syfte. Beslaget påverkar alltså inte allsutgivningen. Förbeslag i ulredningssyfte fordras atl exemplaren skäligen kan antas ägabetydelse för utredningen i tryckfrihetsmål. Påståenden i debatten att beslagfår ske oavsett om skrifternas innehål misstänks vara brottsligt är alltsåmissvisande. I och för sig kan man ta en skrift i beslag för att kontrollera omen straffbar uppgift flutit in från meddelare eller för att utreda mål som rören skrift som har samband med den beslagtagna skriften. Men eftersom det barahandlar om något eller några exemplar av en hel upplaga kan ju inte saken hanågon betydelse i praktiken. Fråganom allmänna åklagarens beslagsrätt är inte avgjord. Regler i det avseendetskall ges i lag, och saken övervägs nu av massmedieutredningen. här i debatten riktat en direkt fråga till justitieministern om hur hanställer sig i detta sammanhang, och jag vill avvakta svaret på den. Sammanfattningsvisvill jag framhålla att jag anser mig ha verifierat att konstitutionsutskottethar skäl att uttala att det "råder enighet om att ett vart av de vilandeförslagen vid en sådan prövning är att föredra framför ett bibehållande avhittills gällande grundlag". Jag instämmer i yrkandet att slutligt antar de vilandeförslagen. i (vpk) kort genmäie: Först en kommentar till vpk:s tidigare attityd till ändringar itryckfrihetsförordningen. Vi har aldrig varit obenägna att godta sådant somverkligen skulle innebära förbättringar eller åtminstone övervägandeförbättringar; till det har vi haft en positiv grundinställning. Att vi ändradeoss och begärde återremiss berodde på att vi ställde mycket bestämdafrågor till i såsom utskottets företrädare om vad viansåg vara tveksamt och oklart men fick sådana förvirrade, fariiga ochdubbeltydiga svar att vi därmed fick klart för oss att det låg vida störrefaror i detta förslag än vad vi kanske tidigare hade observerat. Så förhöll detsig med det, och det borde ha talat om. i har tagit mycket på sig och fört en mängdkomplicerade och mycket slingrtga formella resonemang om vad som skulle ansesha stöd i praxis, vad som skulle anses ha stöd i lagtext osv. Det var oerhörtsvårgenomträngliga resonemang, och för att polemisera emot dem skulle manegentligen behöva se dem i skriven upplaga, som man kunde gå igenom och granskaunder . Blottadetta förhållande att man måste föra så slingriga och komplicerade resonemangbelyser hur farlig den materia är som vi här har. Detta är egentligen kärnan ivpk:s kritik. Den är icke i huvudsak bara formell, utan den är politisk. Vi ärrädda - och med skäl - för dessa oklarheter och tänkbara dubbeltydningar motbakgrunden av myndigheternas benägenhet att i praxis göra någonting annat änvad lagstiftarna har avsett, och därför vill vi inte godkänna sådanaoklarheter. Ettexempel, herr talman! Jag har här i min hand officiella handlingar som visaratt journalist, som i oklanderiig grundlagsordning begär att få ta del avoffentliga handlingar vid en myndighet, av myndighetens tjänstemän fotograferasoch att fotografiet i fyra exemplar översänds till den militärasäkerhetstjänsten. När myndigheterna helt ogenerat begår sådana handlingar mittunder en pågående offentlig debatt om tryckfrihetens innebörd, då är vi i vårtparti icke politiskt sinnade att godkänna oklarheter, luckor och svävandeformuleringar i den grundlag som skall reglera tryckfriheten. Vi är ickesinnade att öka byråkratins makt över tryckfrihetens övervakning, och vi äricke sinnade att godkänna utsträckta åtalstider för icke-periodisk skrift. i (s) kort genmäie: Jag noterade att i kallade mina inlägg vidföregående debattillfälle förvirrade. När jag fullföljde denargumentationen och noggrant gick igenom dessa frågor, som ulan tvivel ärsvåra, säger han att jag för ett slingrande resonemang. Det tycker jag inte äratt försöka bidra till klarhet i de här frågorna. Jagstår alltså fast vid vad jag sade - att den här grundlagsändringen innebärbetydande förbättringar, begärda av pressens organisationer, och att den kritiksom riktas mot den har fog endast om den också riktas mot den nu gällandetryckfrihetsförordningen. Därför kan man säga att i Malmöpolemiserar mot sitt eget yrkande, att behålla svagheter som han exemplifieratoch som också gäller den nuvarande tryckfrihetsförordningen. Han gör dettillägget atl han går emot de betydande förbättringar det här är fråga om ochsom av ordförande har betecknats som viktiga ochodiskutabla förbättringar. Å andra sidan har heladebatten här rört sig om risk för missbruk Jag anseratt man måste ha tilltro lill rättssamhällets grundvalar och till dem somhandhar av tilldelade uppgifter - även som tjänstemän.Insinuationerna att de medvetet skulle gå emot intentioner påtryckfrihetsområdet måste med bestämdhet avvisas. HertSVENSSON i (vpk) kort genmäie: i bekräftar för varje nytt inlägg den oro somvi känner inför det här förslaget. Del senaste han sade visar vilken omsorg hanhyser om byråkratins och auktorileternas anseende i samhället. De får liktCaesars hustru icke misstänkas ens för möjligheten till missbruk. Han harstörre omsorg om dem än om tryckfriheten. Del visar även de uppfattningar somhan har framfört med anledning av IB-affären. Ensida av saken som jag också har funderat litet över är all personer som OlleSvensson, som försvarar och försöker täcka över de här oklarheterna, i sinpolitiska verksamhet sysslar dels med tryckfrihets-saker, dels såvitt jag vetmed del psykologiska försvaret. De företräder alltså på samma gång friheten ochauktoriteten. De företräder på samma gång dem som vill bevara tryckfriheten ochdem som har intresse av att inskränka den. Det är en svårartadpersonlighetsklyvning, som i det här senaste yttrandet ju också leder lill sinlogiska slutsats - att man måste välja sida. Man väljer sida lill förmån förbyråkratins integritet och oförvitlighel. Den får icke misslänkas för allmissbruka grundlagen. Dåfrågar jag: Den handling som jag har här, om all man från försvaretssäkerhetstjänst fotograferar journalister som söker ta del av offentligahandlingar i oklanderiig grundlagsenlig ordning, ger den argument att försvara byråkratins missbruk? HerrSVENSSON i (s) kort genmäie: I brist påargument blir i tarvlig. Jagmedverkar som ordförande i försvar. Det äringen institution som skall begränsa yttrandefriheten. Dess uppgift är attsäkra goda villkor för yttrandefriheten även under krig och krigsfara, och iden medverkar pressens organisationer. Jag avvisar varje insinuation om attdenna medverkan skulle innebära en vilja från min sida att motverkatryckfriheten - motsatsen är förhållandel. Det är inte meningen att låtamyndigheterna ensamma bestämma om yttrandefrihetens villkor under krig. Det ärmeningen att få ett publicistiskt deltagande som säkrar tillgång till källornaäven under svåra förhållanden. Försvarför byråkratin, säger i . Jag säger: Tryckfrihetsförordningenhar noll och intet värde, om man som utgångspunkt för sina resonemang har atttjänstemännen i det svenska samhället, om de sitter i domstolar, i departementeller inom polismyndigheten, medvetet önskar sabotera intentionerna iriksdagens beslut. gande värderingen måste viha gemensam här i , atl vi har en tilltro lill tjänstemännenslojalitet mot fattade beslut i denna riksdag. Och det beslut vi nu kommer attfalla, i , innebär ett stärkt skydd förinformationsfriheten, ett stärkt skydd för de människor som vänder sig lilltidningar för att få fram sina meddelanden, ett stärkt skydd för dem som villuttala sig genom stencilerade meddelanden. Nimotverkar en vidgning av informationsfriheten, och så har ni bara som svar eravanliga rallarsvingar mot byråkratin och misstänkliggörande av tjänstemännensvilja all lojall följa fattade beslut. Det är en ganska svag position. Herrtalmannen anmälde att i anhållit att lill protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. Hert (): Det finns enaspekt i denna fråga som i visseriigen berörde men somannars har rönt alltför litet intresse såväl från krilikerhåll som från övrigairyckfrihetsdebattörers sida. Jagciteraren artikel av författaren i senaste numret av iBild/Kulturfront som utgör exempel på en vanlig missuppfattning bland detföreliggande tryckfrihelsförslagets kritiker: "den gamla Tryckfrihetsförordningenhade sina brister. Men det var ju inte Tryckfrihetsförordningens brister somgjorde alt polisen kunde stövla upp på FiB/k:s redaktion och stoppa våra papperi svarta plastsäckar och det var inte Tryckfrihetsförordningens fel att Brattoch och sattes i fängelse. Det var genom att bryta och vrängalag som det lyckades en lögnaktig minister och hans handgångna ämbetsmän altfixa in politiskt olämpligt folk i fängelse." Maninbillar sig alltså atl den ännu gällande tryckfrihetsförordningen skulleerbjuda lagligt skydd för de personer som dömdes i IB-affären. Så är, som juherr i också har visat här, inte fallet.