prot · G00989 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:89 §1 Justerades protokollen för den 9 innevarande månad. Omen enhetlig oiganisation for skyddat arbete §2 Om en enhetlig organisation för skyddat arbete Herr arbetsmarknadsministern erhöll ordetför att besvara i (s) anmälda fråga,1976/77:290, och anförde: i har med hänvisning till betänkandet (SOU1975:82) arbete frågat mig när regeringen kommer altlägga fram ett förslag i frågan lill samt om jag delarlöntagarorganisationernas mening om hur reformen bör genomföras. arbete föreslogs en enhetlig organisationför verkstäder för skyddat arbete, hemarbete, konlorsarbets-centraler och vissaindustriella beredskapsarbeten. Belänkandet har remissbehandlats. Arbetetmed en proposition i ämnet har påbörjats i . Vi planerar allförelägga förslag i frågan i är. Vid utformningen avregeringens förslag kommer självfallet löntagarorganisationernas synpunkteratt beaktas. HerrNILSSON i (s); Låt mig först tacka arbetsmarknadsministern för svaret, även om detkunde ha varit entydigare pä vissa punkter. Bakgrundenlill den här frågan är alt de fackliga organisationerna sedan flera år tillbakaansett den skyddade verksamheten utgöra en viktig resurs i vårarbetsmarknadspolitik genom att bereda särskilt utsatta människor en plats iarbetslivet. Därigenom har vi kunnat sysselsätta ca 16 000 personer i skyddadverksamhet, vartill kommer ett par tusen i industriella beredskapsarbeten ochungefär lika mänga vid kontorsarbelscenlraler. Iolika omgångar har den skyddade verksamheten varit föremål för utredning. Närdel gäller huvudmannaskapet, som ligger på olika händer, föreslogs år1972 att skyddade verksläder och kontorsarbetsplatser skulle höra underlandslingen. Del förslaget avvisades vid remissbehandlingen av ett flertalinstanser, bl. a. av och andra löntagarorganisationer, avKommunförbundet, , och statenshandikappråd. Detgenomgående argumentet mot den här lösningen av frågan om huvudmannaskapet varalt skyddat arbete i första hand är en del av samhällets sysselsättningspolitik,vars grundläggande tanke är rätten till Omen enhetlig organisation för skyddat arbete arbete för alla. Medhänsyn lill alt staten även i övrigt har det främsta ansvaret försysselsättningspolitiken anfördes all staten också borde vara huvudman för denskyddade verksamheten. Man avvisade framför allt tankar på att den skyddadeverksamheten främst skulle motiveras utifrån sådana vårdpoliliska ochsocialpolitiska utgångspunkter som huvudsakligen ligger bakom landstingensövriga verksamhet. Motbakgrund av den här starka remissopinionen tillsatte den socialdemokratiskaregeringen en ny utredning, främst för atl se över huvudmannaskapet ochorganisationen. Den nya utredningen, den s. k. , föreslog enenhetlig företagsbildning för de tre verksamheterna genom särskildastiftelser, ägda av staten och landstingen gemensamt. Finansieringen skulle skegenom en arbetsgivaravgift. Nästanalla remissinstanserna - del gällde alla löntagarorganisationerna, , . ,och handikapporganisationerna - anslöt sig tillutredningsförslaget. Enda undanlaget utgjordes av enstaka borgerligareservanter i bl. Den förra regeringen deklarerade sinavsikt att genomföra förslaget. Dennya regeringen här ännu inle gett något besked om hur man slällersig tillOSA-utredningens förslag. Det har dock i olika sammanhang framkommit altregeringen inte skulle ha för avsikt all genomföra förslaget. Nu.finner jag avarbetsmarknadsministerns svar att en proposition är alt vänta. Vad som ärviktigt i del sammanhanget är alt man beaktar de förslag som OSA-utredningenframlade. Jag delar utredningens bedömning atl verksamheterna bör samordnas. Idet instämmer också en enig remissopinion. Det har varit olyckligt altutbyggnaden av verksamheten kommit lill stånd utan någon övergripandesamordning. Splittringen har hämmat utbyggnadstakten. Vi har fått en betydanderegional obalans i fråga om tillgängen på skyddat arbete, och det harmissgynnat grupper av arbelshindrade. Jagdelar värdering atl den skyddade sysselsättningen i första handär etl viktigt arbetsmarknadspoliliskt instrument. Den är en del av samhälletsomsorg för att värna alla människors rätt till arbete. Den är inte och får intebetraktas som en sämre sorts arbete. Verksamheten bör utformas och bedrivas såalt skyddat arbete ger de arbetshandikappade möjligheter atl ta steget överlill det som ibland kallas "den ordinarie produktionen". Därför ärdel viktigt atl skyddad verksamhet drivs på sådant sätt och i sådana formeratl den så långt som möjligt kan likna det övriga arbetslivet. HerrNILSSON i (s): Jag är tacksam för de fiesta förlydligandena och un-derstrykandena somarbetsmarknadsministern gjort. Låt mig emellertid peka pä något som är viktigti sammanhanget och som vi menar måste beaktas, nämligen fråganom ett enhetligt huvudmannaskap. Så länge Nr 89 Om tillämpningen, av främjandelagen den frågan inte är lösttror vi inte heller alt den skyddade verksamheten får den stabilitet och görden stora nytta i arbetsmarknadspoliliskt hänseende som vi önskar. Överläggningenvar härmed slutad. §3 Om tillämpningen av främjandelagen Herr arbetsmarknadsministern erhöll ordetför alt besvara (vpk) anmälda fråga, 1976/77:267, ochanförde; har frågat mig om jag kommer alt vidta några åtgärder för allfrämjandelagen i fortsättningen skall komma att tillämpas. Främjandelagentillämpas , t. ex. när det gäller reglerna om varsel viddriftsinskränkning samt inskränkningarna i rätten att sluta avtal för begränsadlid. Vadfru avser med sin fråga är dock något annat; nämligen de regler somåterfinns i lagens 7-13 vj och som anger ett antal tvångsåtgärder som kanvidtas för atl främja anställning av äldre arbetstagare och arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga. Lagens grundläggande tanke är dock attarbetsmarknadsmyndigheterna i dessa frågor skall samverka med arbetsgivare ochfackliga organisationer. Anpassningsgrupperna har skapats bl. a. för detlaändamål. Verksamheten med anpassningsgrupper är under uppbyggnad. Det finns fn. ca 6 000 grupper i vilka uppskattningsvis 30 000 människor är engagerade. Deerfarenheter vi har fått av anpassningsgruppernas verksamhet ärövervägande goda. Främjandelagenförutsätter således frivillig samverkan mellan berörda parter. Om någonarbetsgivare skulle undandra sig sådan samverkan och lösningar i samförstånddärför inte uppnås, ger lagen dock länsarbetsnämnderna vissa möjligheter attefter överläggning meddela arbetsgivaren anvisningar om vilka åtgärder dennebör vidta. Omen arbetsgivare inte följer lämnade anvisningar, skall länsarbetsnämndenhänskjuia ärendet till , som i sista hand kan förordnaalt arbetsgivaren inle får anställa andra arbetstagare än dem somarbetsförmedlingen har godtagit. Ingetärende har ännu förts vidare på detta sätt. Jag ser det främst som ett teckenpå att lösningar i samförstånd i allmänhet har kunnat uppnås. FruLANTZ (vpk): Först ber jagatt få tacka för svaret. Engrundläggande rättighet är rätten lill arbete. Del innebär inte bara en rätttill sysselsättning utan också en rätt att delta i arbetets gemenskap och.samhällsbyggandel. Men många människor förvägras den rätten . Inte minstförvägras de handikappade den rätten. Över20 000 handikappade söker arbete på förmedlingarna runt om ilandei. Men lyckas få arbete. Av de synskadade i arbetsför ålder harbara arbete. Det här är skrämmande siffror. Trygghetslagarnakan förstås medföra alt utslagningen minskar. Men problemet är akut förde mänga unga handikappade som inte fått något fotfäste på arbetsmarknaden.Därför krävs det omedelbara åtgärder för att ge dessa människor arbete. Det ärväl inte ur några aspekter, , försvarbart alt vi har 25 000förtidspensionerade som är ? Anpassningsgruppernasarbete är av mycket stor betydelse. Men grupperna har mest sysslatmed omplaceringar inom företagen. Anpassningsgrupperna borde kunna ställadirekta krav på arbetsgivarna alt följa den s. k. främjandelagen, som säger attarbetsgivarna vid nyanställning är skyldiga alt anställa också handikappade.Arbetsförmedlingarna fungerar mer eller mindre som serviceorgan för förelagenoch uppfyller alltför litet de skyldigheter man har mot de handikappade. Den 1januari trädde nya bestämmelser i kraft när det gäller den halv-skyddadeverksamheten. De innebär alt arbetsköpare som anställer en handikappad fårpengar lill en stor del av dennes lön från statskassan. Delär med lock och pock, herr talman, man försöker förmå arbels-köparna atl beredade handikappade arbete. Del borde vara en skyldighet för företagen att beredadessa människor arbete. har använt lagens möjlighet att tvinga företagen att anställamänniskor, säger . Och det är riktigt. Han ser detta som positivt.Men del tycker jag är ett skrämmande nonchalant synsätt. Det är atlman börjar använda främjandelagen som den är menad atl användas. Del blirförsläs konfrontationer med arbetsgivarna, som helst vill ha arbetskraft urdet s. k. A-laget. Men både arbetsförmedlingarna och anpassningsgrupperna harju hela och regeringens stöd genom denna lagstifining, och det bordemer än väl räcka till för att sälta människornas behov av arbete föreföretagens rop på elitarbetskrafi. HerrAhlmark borde la tillfället i akt att deklarera atl han stöder främjandelagen,och som regeringens representant påbjuda alt den skall användas. Han bordeinte vara nöjd med atl den inle används - för det är det som sker. Siffrornavisar ju på alt den här lagen salts ur spel. 20 000 söker arbete. Tyckerherr inle atl det är på liden att arbetsförmedlingarna ochanpassningsgrupperna ges direktiv och uppmanas atl använda främjandelagen ochalt de ges resurser för del? Det här är förhållanden som man inte kan blundaför och vara nonchalant inför. Det är alldeles självklart alt man inte kan vara nonchalant inför denhär frågan. Det är därför anpassningsgrupperna har byggts upp ochfrämjandelagen har antagits. Det är utomordentligt väsentligt att ar- betshandikappade gesmöjligheter alt få etl arbete som passar dem. Del är också väsentligt att såmånga som möjligt får arbeta på den öppna arbetsmarknaden. Och del är ju detsom främjandelagen syftar till. Förden handikappade som får en arbetsplacering lill följd av att sanktionsmöjligheternautnyttjats kan utgångsläget i det nya jobbet inle vara helt problemfritt. Haneller hon har ju då anställts mot arbetsgivarens direkta önskan. Och det är föratl inte sätta människor i den situationen som arbetsmarknadsmyndigheterna idet längsta undviker tvingande åtgärder och i stället väljer frivillighetensväg. Menjag tycker ändå alt det är naturligt att som fråga sig varförfrämjandelagens sanktionsmöjligheter aldrig har utnyttjats. Och jag har svårtatt tro atl sysselsältningsutredningen kan undvika den frågan i samband med utreder möjligheterna att förbättra de handikappades ställning påarbetsmarknaden. FruLANTZ (vpk): De siffror som figurerar i pressen ganska ofta och som också är belagdaborde väl göra uppmärksam på att någonting måste ske . Delfinns redan en lagstiftning som i sig har ett tvång inbyggt; del är bara detfelet alt man inte använder den. Men använder man lagen till fullo och så somlagstifiarna - och - har varit med om att besluta behövs del ingaytterligare åtgärder. Det räcker med den lagstiftning som finns, men då måsteden också användas! Därförvill jag ånyo veta: Vad tänker göra för att få i första handarbetsförmedlingarna och anpassningsgrupperna att använda den här lagen? Det ärju det som behövs. 1 lagen finns en klart angiven tågordning. Enligt den kanlänsarbetsnämnden och AMS fatta beslut om steg för steg alltmer långtgåendeåtgärder, som kan riktas mot arbetsgivare när de inte gör vad som rimligen börkunna krävas för alt bereda anställning åt äldre arbetstagare och arbetstagaremed nedsatt arbetsförmåga. Andra arbels-tagargrupper omfattas inte av lagen. Jagförutsätter att länsarbetsnämnderna överväger de åtgärder som lagen avser, omen arbetsgivare undandrar sig samverkan med arbetsförmedlingen ianpassningsgruppen. FruLANTZ (vpk): Det är ju del som länsarbetsnämnderna inte har gjort! De harmöjligheten atl tvinga företag atl anställa även handikappade, eftersom manskall se pä hela befolkningsstrukturen när man bedömer personalsituationen vidétl visst företag. Men inte en enda länsarbetsnämnd har använt lagens tvingandeåtgärder, som ger rätt att kontrollera bl. a. personalsammansättningen. Del ärdel som är sä farligt och som medför att handikappade personer i denna situationslår sig Omdirektiv till den förlikningskommis -ston som utses med anledning av attförhandlingarna mellan SAF och LO-PTK strandat Det göratt-arbetsförmedlingarna är mer serviceorgan för företagen och mindre arbetarmed att söka bereda handikappade arbete. Detta är beklagligt, och det är därförsom jag frågar vad man skall kunna göra åt det här. Jag har inte fält någotsvar av . Det är också beklagligt. Överläggningenvar härmed slutad. §4 Om direktiv till den som utses med anledning av attförhandlingarna mellan SAF och LO-PTK strandat Herrarbetsmarknadsministern erhöll ordet för att besvara i (s) anmälda fråga, 1976/77:306, och anförde; i har frågat mig om jag är beredd attklargöra för det olämpliga i atl framlägga ettmedlingsförslag som leder lill att av beslutade sociala förmånerförsämras för löntagarna. Förhandlingarnamellan och strandade pä eftermiddagen den9 mars. Vid en uppvaktning hos mig överlämnade LO och PTKen skrivelse vari begärdes alt en skulle tillsättas. Ensådan tillsattes vid regeringssammanträdet påföljande förmiddag. Enighetrådde mellan berörda parter om formerna för tillsättandet av kommissionen ochsammansättningen av den. Denna enighet innefattade också hurlöntagarorganisationernas i skrivelsen framförda krav skulle vidarebefordrastill kommissionen. Jag har i enlighet därmed överlämnat LO-PTK:s skrivelse tillförlikningsmännen och för dem understrukit den vikt som organisationernatillmäter de i skrivelsen framförda synpunkterna. Även en senare tillregeringen inkommen skrivelse frän haröverlämnats lill kommissionen. Jagnoterar alt fråga inte gäller huruvida s. k. direktiv tillkommissionen skall lämnas. Frågan gäller i stället regeringens inställninglill förslag som leder till att av beslutade sociala förmånerförsämras för lönlagarna. Kommissionen har fullt klart för sig att regeringeninte har för avsikt atl föreslå en försämring av lagstifiade sociala förmåner. HerrINGEMUND i (s); Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret på min fråga. Min avsiktmed frågan var självfallet atl få vela om herr arbetsmarknadsministern i dedirektiv som ändå måste finnas för medlarna klargjorde att deras uppgift är altmedla i arbetslvist och inte att ta upp frågor om lagstiftningen. Delär ju en alldeles unik händelse som har inträffat i är. har det intefunnits anledning för en regering atl över huvud taget diskutera den härsortens direktiv till en , efiersom tvisterna alltid hargällt sådant som hör avtalen lill, lönevillkor och allmänna avtalsfrågor. I årär situationen alltså helt unik, och jag hoppas alt haruppmärksammat delta. Det är nämligen l"örsta gången som arbetsgivarnakräver att löntagarna genom avtal skall acceptera försämringar i av riksdagenbeslutade reformer. Sådant har aldrig hänt tidigare. Del är klart atl om vifrån socialdemokratiskt håll haft regeringsansvaret, hade vi talat om förArbetsgivareföreningen att det är alldeles meningslöst alt föreslå sädanaförsämringar, och vi hade självfallet inle låtit det ingå uppdrag alt ägna sig ät sådana frågor. Nusäger arbetsmarknadsministern att regeringen har gjort fullt klart förkommissionen att den inte har för avsikt alt föreslå en försämring av de lagstiftadesociala förmånerna. Men pä vilket sätt har det kommit lill uttryck? Vi får vetaav arbetsmarknadsministern att brevet från personalorganisationerna haröverlämnats lill , men brev harbehandlats på samma sätt. Kommissionen har alltså fått båda de här breven ulannågon kommentar från regeringen. Fårjag nu tolka herr arbetsmarknadsministern så, alt hans svar här är ett beskedtill att det inte kan bli tal om att föreslå sådana förändringarsom den har begärt? Då förstår jag inle varför inte arbetsmarknadsministern gavdel beskedet till löntagarorganisationerna och på en gång sade, att det aldrigblir tal om alt skall syssla med lagstifiningen, fördelär angelägenhet. Omdirektiv till den som utses med anledning av attförhandlingarna mellan SAF och LO-PTK strandat Jag har ju gett etl fullständigt klarläggande svar :"Kommissionen har fullt klart för sig, att regeringen inte har för avsiktatt föreslå en försämring av lagstifiade sociala förmåner." Naturligtvishar jag i mina kontakter med medlarna också understrukit den synpunkten. Delhär har sagts offentligt vid fiera tillfällen. Redan när SAF lade framförslag gjordes uttalanden med del innehållet av flera statsråd.Socialministern sade alt han inte var beredd atl medverka till att det blevdyrare att vara borta från jobbet på grund av sjukdom. Budgetministernförklarade sig vara kritisk mot SAF:s utspel angående ändring avsjukförsäkringen. Ekonomiministern framhöll att del strider mot alla humanitäraoch solidariska synpunkter, om man försvårar för människor som är sjuka attvara lediga, och slog fast, atl det alltså aldrig kan bli fråga om någontingsådant. I samband medtillsättandet av har jag själv Omdirektiv till den som utses med anledning av attförhandlingarna mellan SAF och LO-PTK strandat gjort uttalanden med sammainnebörd. Det kan alltså inte råda något som helst tvivel om var regeringenslår i den här frågan. HerrINGEMUND i (s): Jag noterar naturligtvis med glädje och tacksamhet att alt det inte råder minsta tveksamhet på den här punkten; hans klargörandekom, som' han själv sade, . Jaghade självfallet aldrig ställt frågan, om personalorganisationerna hade fältdet rimliga beskedet när de uppvaktade arbetsmarknadsministern icke skall syssla med dessa lagstiftningsfrågor. Det äralldeles riktigt att jag blev mycket förvånad över all arbetsmarknadsministerninte gav ett klart besked redan från början just med hänsyn till det han sadehär . ville slopa helgdagar var jukyrkoministern raskt ute och slog vakt om dem, och socialministern fälldemycket rikligt det yttrande som här erinrade om. Men då hade delvarit rält rimligt att man sagt till medlarna och till personalorganisationernaatt det denna organisation inte vill att man skall förhandla om, det skall niinte förhandla om; ni skall syssla med löne- och avtalsförhållandena och inlemed lagstiftningen. Ärdet nu så att har sagt bestämt ifrån till SAF att del bliringenting av den här ullen, då är jag helt nöjd med svaret. Annars hoppas jagatt SAF läser vad har sagt . Några direktiv har inte tidigare, åtminstone inte i modern tid, givitstill någon . Det vikliga är ju alt regeringen fastlägger sinhållning i de frågor som statsmakterna direkt reglerar, alltsålagstiftningsfrågor. Del har medlemmar av regeringen gjort . , , har sagt alt jag somarbetsmarknadsminister "varken kan eller bör skriva in denna beställning inågra direktiv till kommissionen" - det skulle "kunna uppfattas somen inblandning i vad som är en angelägenhet för arbetsmarknadens parter".Detta om de s. k. direktiven. Men vad gäller de frågor som direkt beslutas avriksdagen så har och tidigare regeringen gjort fullt klan var den slår.Kommissionen har fullt klart för sig alt regeringen inte har för avsikt altföreslå en försämring av lagstifiade sociala förmåner. iVarberg (s): är det inte helt riktigt, , att man tidigare inte harlämnat direktiv till en . Det har t. o. m. jag gjort genomatt tala om vad en skulle syssla med. Under konfliktenmellan tjänstemännen och arbetsgivarna var man oense om vad manskulle förhandla om, och det klarade vi ut i direktiven. Menäven om vi tidigare inte har behövt utfärda några direktiv har det nu inträffaten sådan unik händelse, nämligen att arbetsgivarparten aktualiserar försämringav lagstifiningen. Jag kräver inte att regeringen skall lägga sig iavtalsrörelsen - tvärtom, håll fingrarna borta från den! Men här är det frågaom det som regeringen skall slå vakt om, nämligen lagstiftningen. Den skallinte parterna förhandla om utan den saken skall vi sköta här i . Påden punkten hade vi gett direktiv om vi hade suttit med regeringsansvaret, ochdet tyckte jag att också borde ha gjort. Om uttalande rörande förutsättningarna för avtal om upparbelning av använt kärnbränsle Överläggningen var härmedslutad. §5 Om uttalande rörande förutsättningarna för avtal om upparbelning av använtkärnbränsle Herr statsrådet erhöll ordet för attbesvara i (s) anmälda fråga, 1976/77:294, ochanförde: i har frågat mig om jag anser det lämpligt attjag, ulan att underrätta och trots vad somsägs om ansvarsfördelningen i villkorspropositionen, blandar mig iförhandlingarna mellan två fristående bolag och därtill ger offentlighet åtmina bedömningar i ett känsligt förhandlingsläge. Bakgrundentill frågan är uppenbarligen att jag besökte det franskaatomenergikommissariatet (CEA) i . Syfiel med besöket var att fäinformation om läget på upparbetningsområdet i direkt från de franskamyndigheterna. Representanterna för CEA orienterade om bl. a. utveckling avupparbetningsanläggningen i , processer för solidifiering av dethögaktiva avfallet och i vilken form högaktivt avfall kommer att sändas frånFrankrike till ursprungsländerna för slutförvaring. Vid mötet var ocksånärvarande en representant från del av CEA ägda bolaget . Denneredogjorde för syn på de pågående diskussionerna med krafiföretag i bl.a. , , , och om upparbelning iFrankrike. Vidare nämndes all avtal om upparbetningstjänster blir avhängiga avatt överenskommelser träffas även på regeringsnivå. Somsvar på den första delen av fråga vill jag säga atl jag varkenvid detla eller annat tillfälle blandat mig i förhandlingarna mellan de berördaföretagen. Jag anser det emellertid vara min skyldighet att informera mig omkonkreta förhållanden rörande upparbelning av använt kärnbränsle och hanteringav radioaktivt avfall. Motbakgrund av bl. a. den information som gavs på CEA har jag uttalat att - enligtsåväl CEA:s som min egen bedömning - ett långsiktigt upparbetningsavtalförutsätter dels avtal mellan resp. företag, dels avtal mellan berörda regeringar. Omuttalande rörande förutsättningarna för avtal om upparbelning av använtkärnbränsle HerrPETTERSSON i (s): . Jag tackar industriministern för svaret.Självfallet är jag inte nöjd med det. Och det är inte bara frånsocialdemokratiskt håll som kritik har riktats mot agerande.Även många borgerliga tidningar har reagerat mot det sätt varpåenergiministern har försökt försvåra kraftföretagens förhandlingar om ettgodtagbart upparbetningsavtal. Såväli regeringsdeklarationen som i den s. k. villkorspropositionen slås fast attdet är kraftföretagen som har ansvaret för atl få fram ett betryggandeupparbetningsavtal och alt regeringen därefter tar ställning. Trots denna klaraarbetsfördelning har energiministern genom personliga ingripanden på olika sättförsökt försvåra kraftföretagens möjligheter att uppfylla kraven i villkorspropositionen.Nu avsvär sig energiministern i sitt svar allt ansvar. Han svär sig fri frånpåståenden om ministerstyre och försök att stjälpa förhandlingarna. Men,herr talman, svaret övertygar sannerligen inte. Energiministern sägerexempelvis att han åkte ner till bara för all informera sig, ulan någrasom helst avsikter att störa förhandlingarna. Menvarför då detta hemlighetsmakeri kring ett besök hos Kärnbränsleförsörjningsfranska förhandlingsmotparl? är ju hundraprocentigt ägt av det franskaenergikommissariatet, som energiministern besökte. Varken regeringen, svenskaambassaden eller ens de svenska förhandlarna var informerade omenergiministerns besök. Än mindre, vilket hade varit naturiigt i sammanhanget,var någon representant för Kärnbränsleförsörjning med. Detta är helt unikt,såvitt jag kan förstå, och mycket anmärkningsvärt. Sedankommer energiministern hem lill , och det kommer ut via TT atlenergiministern inte anser att det går all fä fram något godtagbart upparbetningsavtal.Detta reser naturiigtvis flera frågor;