prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — Genom denna aktivamedverkan har det varit möjligt all lägga fram ett förslag som har mycketstarkt stöd ute i kommunerna och länen. Vihar i förslaget redovisat de viktigaste framstegen när det gäller sysselsättnings-och regionalpolitiken och utvecklingen på de områdena. Vi har i propositionenlagt fram förslag till mål och riktlinjer för sysselsälinings-ochregionalpolitiken. Det är viktigt att påpeka att syftet med propositionen äratt de här riktlinjerna skall vara vägledande för den praktiska politikenframöver, och det skall komma till uttryck i statens budget, i de propositioneroch beslut som regeringen står för, i statliga verk och länsstyrelser. Mendärutöver innehåller propositionen konkreta förslag lill åtgärder när detgäller sysselsättning, service och samhällsplanering. Låtmig som utgångspunkt för vår diskussion sammanfatta de viktigaste resultaten avsysselsättnings-, närings- och regionalpolitiken. Fördet första har vi pressat tillbaka arbetslösheten. Vi har lyckats minska bådeden öppna och den dolda arbetslösheten. Och vi har gjort detta i närvärldsekonomin har befunnit sig i en mycket allvariig kris. Trots dennaallvarliga kris ute i väriden och trots att vi här hemma har fått känna avkonjunkturdämpningen har det varit möjligt att halvera arbetslösheten här. Fördet andra har vi ökat sysselsättningen mycket kraftigt. Mellan 1972 och 1976har antalet jobb ökat med över 225 000. Med hjälp av en rad olika insatser harvi kunnat hävda sysselsättningen inom industrin. har vi byggt ut dengemensamma verksamheten, förbättrat servicen för medborgarna när det gällerutbildning, sjuk- och hälsovård, social service och omvårdnad. Fördet tredje har vi lyckats vända den ogynnsamma regionala utveckling som vi hadeunder - en utveckling som präglats av obalans mellan olikalandsdelar. Under 1970-lalet har vi klarat den första stora uppgiften förregionalpolitiken - vi har hejdat avfolkningen i skogslänen och vi har dämpatden kraftiga expansionen i storstadsområdena. harsamtliga skogslän haft en befolkningsökning, och utsikterna framöver sergynnsamma ut. Men del förutsätter att staten också i fortsättningen driver enmycket aktiv närings- och regionalpolitik. Vihar anledning att framhålla de resultat som vi har uppnått, men vi har likastor anledning alt diskutera de problem och uppgifter som vi står inför påarbeismarknaden. Och att vi står inför stora och svåra problem har vi väl allaklart för oss. När vi tillsatte den stora sysselsättningsutredningen var detför alt få fram förslag lill hur vi skulle kunna klara sysselsättningenframöver. Även om sysselsättningen är hög och arbetslösheten låg, finns detfortfarande tiotusentals människor som inte kan få arbete i den omfattning somde själva önskar - del har sysselsättningsulred-ningen och länsplaneringenvisat. Mångamänniskor känner etl ökat hot mot sysselsättning och trygghet. Det harsin grund i många faktorer. Den internationella lågkonjunkturen, strukturomvandlingensom särskilt drabbar vissa orter och regioner samt det faktum all det skett etlpolitiskt maktskifte hos oss har hos många människor ingett en känsla avosäkerhet för framtiden. Vårutgångspunkt för förslaget om sysselsättningspolitiken är att del ocksåframöver blir nödvändigt med en fortsatt snabb ökning av sysselsättningen. Detär nödvändigl av fiera skäl: för att åstadkomma en jämnare och mer rättvisfördelning av inkomster och köpkraft, för att bryta diskrimineringen avkvinnorna på arbeismarknaden, för att nå balans mellan olika delar av landetoch för att underlätta för ungdomarna att 11 ett jobb. Men det är uppenbart atten allmänt utökad efterfrågan inte ger några garantier för att vi får en ökadsysselsättning. Detär, hen talman, många hinder som spanar vägen lill arbetslivet för dem som slårutanför. De kan av olika skäl vara bundna till den ort där de bor, många saknarlämplig utbildning eller erfarenhet från arbetslivet, och en del har fysiskaoch psykiska handikapp. Om vi vill att de skall få del av den välfärd somtillgång lill ett jobb innebär, måste vi sätta in våra krafter inte bara på attskapa nya arbetstillfällen, utan också på att ge dessa en sådan utformning attarbetslivet verkligen öppnas för dem som står utanför. Dethär vet vi, och det är med detta som utgångspunkt vi angett hur vi vill bedrivavår sysselsättningspolitik framöver. Vihar slagit fast att målet är arbete ål alla. För att ett sådant mål skall varameningsfylli måste det ges ett konkret innehåll. Vi har därför preciserat måleti fyra huvudpunkter: Vi vill skapa jämlikhet mellanmän och kvinnor i arbetslivet. Del innebär att kvinnorna skall kunna arbeta isamma utsträckning som männen, men det måste också innebära att kvinnorna skallarbeta på samma villkor som männen. Vi vill skapa regional balans.Del betyder fier jobb i skogslänen, som fortfarande har sämrearbetsmarknadsförhållande än landet i övrigt. Vi vill göra del möjligt förvar och en alt delta i arbetslivet efter sin förmåga. Det innebär att viställer stora krav på att arbetsplatser och företag anpassas så all människorkan arbeta där, även om de har någon form av handikapp. Vi vill värna om tryggheten ianställningen. Det betyder att vi med all kraft kommer alt motarbeta dem somvill slå hål på trygghetslagarna och som på annat sätt vill minska samhälletsambitioner all klara sysselsättningen i besväriiga situationer. Vihar haft en snabb ökning av sysselsättningen . Men visst kan vifortsätta att öka antalet arbetstillfällen. Det finns många arbetsuppgiftersom kräver insatser - det har vi fått klart dokumenterat frånsysselsättningsutredningen. Det finns sådana uppgifter inom sjuk-och hälsovården,inom den sociala verksamheten och inom undervisningen. Det är fråga omtiotusentals nya jobb bara för att upprätthålla en något så närhygglig standard inom dessa områden. Det är genom fler jobb som vi skall kunnaförbättra vårdstandarden för de gamla och sjuka och ge barnen en bättre omsorg. Mendet är också fråga om aktiv näringspolitik för att klara jobben inom industrinoch andra grenar av näringslivet och för all skapa de nya jobb som behövs. Vimöter en hård konkunens från stora företag utomlands. Det är nödvändigt att viinom landet samordnar våra strävanden, och det måste ske under samhälletsledning och med löntagarnas aktiva medverkan. Allskaffa nya jobb inom näringsliv och olTentlig verksamhet - det är den ena sidanav vår sysselsättningspolitik. Att undanröja den rad av hinder som finns påarbeismarknaden för många människor och att göra det möjligt för dem som slårutanför arbetslivet att ta de lediga jobben - del är den andra sidan av vårsysselsättningspolitik. Dethandlar om alt ge utbildning och yrkeskunskaper, som svarar mot de krav somställs, att underiätta övergången från skola till arbetsliv för de ungdomar somför första gången skall ut och förvärvsarbeta, all förbättraarbetsförmedlingens insatser, att anpassa arbetsplatserna så att de handikappadekan delta i arbetslivet efter förmåga, alt förbättra resmöjligheterna mellanbostäder och arbetsplatser samt att ordna barntillsynen så all båda föräldrarnakan få möjlighet att arbeta och veta all man har en bra omsorg förbarnen. Vihade föreställt oss att den breda förankring som propositionens förslag har ikommuner, landsting och fackföreningar skulle garantera en positiv Samordnadsysselsä 11 nings - oi li regionalpolitik behandling i utskottet.Men del är alldeles tydligt att de nya majoritetsförhållandena kan komma attfå allvarliga konsekvenser för sysselsättningspolitiken. Vifrån socialdemokratiskt håll har i våra reservationer angivit huvudpunkterna ivår kritik. Låt mig, herr talman, i korthet sammanfatta denna kritik mot denborgerliga majoriteten. De borgerliga har skapatosäkerhet om målen för sysselsättnings- och regionalpolitiken. I det inledandeavsnittet säger man sig godta riktlinjerna i de delar de inte strider motutskottets synpunkter. Men ingenstans kan vi utläsa en klar anslutning tillvårt krav att alla skall kunna fl arbeta efter sin förmåga. Ingenstans finnsdel en klar uppbackning av kravet på trygghet i anställningen. De borgerliga håller inte fastvid den samordning av sysselsätlnings-och regionalpolitiken som är en avgrundtankarna i propositionen. I det praktiska handlandet har detta tagit siguttryck i att regionalpolitiken brutits loss från arbetsmarknadsdepartementetoch alt den samordning som vi eftersträvade nu försvåras. Min efterträdare,, skall snart erfara vidden av den föriust han gjort genom attlämna ifrån sig lokaliserings-och regionalpolitiken - måhända har han redanupptäckt föriusten. De borgeriiga tycks inte hakunnat ena sig om något kraftfullt stöd för tanken alt vi med förbättradyrkesutbildning, förbättrad barnomsorg, förbättrade resmöjligheter, förbättradbebyggelseplanering m. m. måste söka avskaffa hindren för förvärvsarbete. Hurkan jag påslå detta? Jo, man säger bara all det inte finns anledning förriksdagen att göra några uttalanden. Finns det verkligen inte någon som ärberedd alt säga att en förbättrad barnomsorg är en synnerligen viktig insatsför att kvinnorna skall kunna förvärsarbeta på samma villkor som männen och attbarnen skall kunna få en god omsorg? Finns del ingen på den borgeriiga sidansom är beredd att säga att den praktiska politiken bör präglas av vad som sägsi propositionen på dessa områden? Det råder full enighet om altalla ungdomar måste erbjudas arbete, praktik eller ulbildning. Del är bra allvi nu uppnått enighet om detta. Men vad var egentligen innebörden i del somfolkpartiet gjorde stort nummer av under valrörelsen, nämligen den s. k.ungdomsgarantin? Och vad har regeringen gjort för ungdomarna? Såvitt jag kan sehar man förlängt de åtgärder som vi satte in, med en liten försämring, nämligenatt statsbidraget till kommunerna har sänkts från för de särskildaungdomsjobben. De borgerliga har inte kunnatenas om att stödja kravet på en förbättrad induslripolitisk planering. Vi menaralt man måste bygga ut den industripolitiska planeringen, om del skall varamöjligt alt nå målen för sysselsättnings- och regionalpolitiken. De borgeriigahar bara lyckats enas om att man inte skall göra något uttalande. Uttalandena omlokaliseringspolitiken har präglats av motsättningarna inom borgerligheten. Förnågra år sedan var med om att här i kammaren och i offentligautredningar verka för en etableringskoniroll. Vi socialdemokrater införde ibönan av detta år etl system för insyn och för- Men vi sade redan då att om det inte kommer att fungeraså som var avsett, då måste regering och riksdag och näringsliv vara inställdapå att det blir fråga om en lagstiftning om etableringskoniroll. Det verkar nusom om man närmast beklagar att vi har försökt skaffa litet bättre möjligheteratt påverka förelagens val av lokaliseringsort. Jaghar en fråga att ställa till utskottets talesman: Vad menar egentligen deborgeriiga med alt säga att en del orter inom allmänna stödområdet inte harvarit i behov av lokaliseringsstöd? Får jag uppgift om orter som man har satsatpå men som inte borde ha filt stöd, så är jag redo att diskutera delta. Jagvill framhålla att kommunalmännen inom stödområdet säkert är mycket nyfikna påvilka kommuner som vi har hjälpt för mycket och som inte borde ha flit någotstöd. Detmest anmärkningsvärda är kanske ändå den likgiltighet med vilken man behandlar alla de insatser som har gjorts för alt motverka arbetslösheten under den internationella depressionen . offentliga debatten har man från delar av regeringen, främst den moderatadelen med partiledaren i spetsen, på fundamentala punkter angripitdenna sysselsättningspolitik. Liknande uttalanden har kommit från arbetsgivareinom den privata industrin. Kritikerna har egentligen hävdat all vi f n. harför många anställda dels inom industrin, dels inom den offentliga verksamheten.De har egentligen hävdat alt vi inte har råd att hålla full sysselsättning iett läge när västländerna befinner sig i en ekonomisk kris och efterfrågan påvåra exportvaror är svag. Det hedrar arbetsmarknadsminister att han hartagit avstånd från sådana uttalanden, men det hade varit ännu bättre om hanhade försökt övertala sina borgerliga vänner att ställa upp för den aktivaarbetsmarknadspolitiken. De borgeriiga är på väg atturholka ortsplanen. Planen syftar till att ge vägledning för hursamhällsservicen skall organiseras. Den ger en form av garantier för att denstatliga servicen skall nå ut till de orter som anges i planen. Men hålleralltså ortsplanen på att urholkas, och det är tydligt alt här är på vägatt fånga in de andra regeringspartierna och söker göra sig kvitt ortsplanen.Men då gör man sig också av med de garantier som ligger i självaortsplanesystemel. De borgeriiga har även när detgäller befolkningsramarna - de ramar som man ute i länen skall planeraverksamheten efter - tydligen varit på väg att svälja tankar om ettfast befolkningstal. Den frågan diskuterades livligt - vihar det alla i friskt minne. Då skrev borgerliga tidningar att centernsriksplan med dess befolkningstal var rena "'snömoset". Det är intejag som säger det, utan jag citerar borgeriiga lidningar. Men har deltasnömos i det närmaste upphöjts till högsta visdom och lait sanktion avfolkpartiet och . Det är anmärkningsvärt, eftersom vi väl måstekunna vara överens om all del kommer all krävas en mycket härdare centralstyrning av förelag, förvaltning och bostadsbyggande om man skall förverkligacenterns tankar på fasta befolkningstal. Jag har med delta endast kunnat ge en kort presentation av de kritiskasynpunkter vi har på den borgeriiga majoritetens förslag lill belänkande. Desocialdemokratiska ledamöterna i arbetsmarknadsutskottet kommer i den fortsattadebatten alt utveckla dessa synpunkter ytterligare. Föross är sysselsättningen den viktigaste uppgiften. Denna proposition skulle varagrunden för höjda ambitioner, och det var vår tanke att riktlinjerna sedanskulle följas upp med kraftiga satsningar i budgetenoch i andra propositioner. Vi ser nu som vår viktigaste uppgift att förhindraatt man drar ner på ambitionerna inom sysselsättningspolitiken. Jagvill därför med del anförda, herr talman, yrka bifall till de socialdemokratiskareservationerna 1-12 vid arbelsmarknadsutskotiets belänkande 1976/77:7. Hen i (vpk): Proposilionen om sysselsättningspolitiken och utskottets belänkandedäröver är bland de märkligaste dokument som passerat . Baraett enda omdöme är möjligt: Dessa dokument är helt meningslösa. Meningslösaäven utifrån de politiska utgångspunkterna hos sina tillskyn-dare. Skälen är många.Jag skall anföra några. Sysselsättningenär den viktigaste sidan av ekonomin. På dokument som skall vara rikigivande förden framtida sysselsättningspolitiken måste man kunna ställa vissagrundläggande krav. Ett krav är att det skall finnas en målsättning. Man kanvisserligen laborera med mer än en målsättning -dvs. alternativ - men då skallvar och en av dem också vara någorlunda klart angiven. Propositionoch utskottsbetänkande saknar varje målsättning. När skridertill beslut, vet man efteråt inte vad som beslutats. Ingen vet grunden försysselsättningspolitiken. Regering och utskott vet över huvud laget inte vadde vill. Fördelförsta; man proklamerar full sysselsättning. proklameras all manskall säkra en sysselsättningsnivå som är förenlig med en acceptabel takt iinfialionen. Delta betyder helt olika saker, bortsett från att inget avbegreppen är definierade. I del ena fallet talar ekot av , den gamla fullsysselsätlningsprofeten, i det andra hörs desto tydligareåterklangen från nobelpristagaren . Vad skall gälla? Skall allasom efterfrågar arbete också ha rätt härtill? Eller skall deras rätt bara gällaupp till en viss infiationstakt, och när den uppnåtts avlösas av en skyldighetatt med arbetslösheten bidra lill dämpning av infialionen? Om det senare ärfallet: vid vilken takt i infialionen skall detta inträffa? Är den nuvarandetakten acceptabel, eller kan ökad arbetslöshet vara etl medel all dämpa den? Proposilionen ger ingetsvar. ger inget svar. Fördet andra: Vad menar man när man talar om full sysselsättning? Menar man allalla som efterfrågar etl arbete också skall ha ett sådant? Eller menar man att ocksåall dold arbetslöshet skall avskaffas? Menar man en sysselsättning motsvarandenuvarande förvärvsgrad? Eller en framtida högre förvärvsgrad? I så fall vilken? Ärbegreppet full sysselsättning subjektivt eller objektivt? Är det privat ellersamhälleligt? Som samhälleligt begrepp kan det omfatta även ett mål som kräverkamp mot sådana hinder eller subjektiva fördomar som håller tillbakaefterfrågan på arbete. Men som subjektivt begrepp kan det betyda att manaccepterar att könsrollerna i viss utsträckning leder till all stora grupperkvinnor accepterar hemmafrutillvaron. Vad är det som skall gälla? Ipropositionen finns ett avsnitt där man i den heliga valfrihetens namn anslutersig lill den subjektivt grundade definitionen. Detta avsnitt citeras f ö.direkt av utskotiet. Men proklamerar utskottet att jämlikheten mellankönen skall vara en av principerna i sysselsättningspolitiken. Och båda sakernakan ju inte gälla . På den punkten råder den fullständiga tomheten.Propositionen har givit etl svar och utskottet ett helt annat. Utskottet anförparallellt med sitt svar en gillande bedömning av ett annat och heltmotstridande svar i propositionen. Hundraprocentigt tan-kemässigl kaos råder. Numenar kanske någon att detta är en teoretisk diskussion, att iMalmö diskuterar från akademisk nivå och att det är skäligen intresselöst. Nej,så är det tyvärr inte. För hur man definierar dessa grundläggande begrepppåverkar hela målsättningen. Beroende på vilken definition man väljer kan - förall ta ett siffermässigt exempel - del behövliga nettotillskottet avarbetstillfällen bli en hel miljon stöne eller mindre. Och det ärsannerligen ingen akademisk fråga om man skall ha en miljon fierarbetstillfällen eller ej. Men denna gmndfråga besvarar alltså varkenpropositionen eller utskottets betänkande. Del lycker jag faktiskt är rättotroligt. Fördet tredje: om man har en politisk vilja att göra någonting har man givetvisockså, åtminstone i hjälplig grad, ett tidsperspektiv. Det är självklar ochnormal logik. Annars vet man ju inte hur man skall genomföra det. Men förarbetsmarknadsutskottet gäller tydligen inte en sådan vanlig mänsklig logik.Del som man nu eventuellt vill genomföra - vad det nu är -vet man inte i vilkettidsperspektiv man vill genomföra. Det är ju helt fantastiskt med tanke på då inte heller har möjlighet till någon som helst resursplanering. Beroendepå om man vill genomföra en viss sak till exempelvis 1990 eller till år 2000måste man i första fallet under i övrigt lika omständigheter anslå merresurser än i andra fall. Detta är ju lätt all förstå. Men på dessa enklafrågor har propositionen inget svar, och utskottet anser inte att frågan ärvärd att befatta sig med på utskotts-betänkandets mer än 60 trycksidor. Fördet Oärde: sysselsättningspolitik handlar oundvikligen om ett visst antalarbeten, om människors försörjning, om nytillskott och bortrationa-liseringar.Detta förefaller ju vara självklarheler. Men sä icke för propositionensförfattare eller för utskottet. Eftersom man, som jag lidigare sagt, inte vetvad man vill är man också oförmögen alt uttrycka det kvantitativt. Varken proposilionen ellerutskottets betänkande bekymrar sig om problemets allmänna storieksordning.Ingen vet hur många jobb som måste tillskapas, för vem de måste tillskapas,var de måste tillskapas eller hur de måste tillskapas. I hela betänkandet finnsdet fyra eller fem sifferuppgifter som rör total sysselsättning eller tillskotti den totala sysselsättningen. Alla de uppgifterna är, betonas del mycket noga,räkneexempel - och f ö. helt olika räkneexempel. Mendå uppstår frågan: Var är målsättningen? För någon sorts, om också aldrig såungefärlig, uppfattning om storieksordningen av det sysselsättningstillskott,brutto eller netto, som man vill söka förverkliga borde väl ändå finnas i etlutskottsbetänkande! Man må.ste väl ha någon uppfattning i runda tal om vad manvill åstadkomma. Men man har ingen uppfattning om proportionerna. Man har inteens klart för sig skillnaden mellan heltids-och deltidsarbeten. Man talar helatiden om arbetstillfällen och om antalet sysselsatta som om heltid och deltidvar samma sak, trots att som alla vet ett heltidsarbete motsvaras i runda talav två deltidsarbeten. Därför kan man inte blanda ihop de båda sakerna hur somhelst. Men del sker utan hämningar. Vadvill då regeringen och utskottet? Och vad ville socialdemokratin, som lätskriva propositionen? Ja, ingen vet. Det finns inget mål uppsatt för exempelviskvinnornas ekonomiska frigörelse. Man understryker i ett avsnitt valfrihetenför den enskilde men nämner inte ett ord om deltidsarbetena. Och ändå är 96 %av deliidsarbetarna kvinnor. Skall det förbli så i framliden? Skall detkvinnliga deltidsarbetet rent av utsträckas? Om det är detta utskottet menar,så är ju det en djupt reaktionär målsättning. Den är helt oförenlig med varjejämlikhetssträvan och oförenlig över huvud taget med den ekonomiska delen avkvinnofrigörelsen. Varibestår, enligt dem som författat dessa dokument, över huvud laget denekonomiska kvinnofrigörelsen? Är målsättningen - som den rätteligen borde vara- att varje vuxen kvinna skall ha en självständig försörjning? Eller är dennågot annat? Hur länge skall man acceptera massutbredningen av kvinnligundersysselsättning och arbetslöshet? Både regering och reservantertycks på den punkten vara sorglösa som barn. Proportioner, målformuleringar,siffror, tidsperioder-allt försvinneri propositionsspråkets värld av verbalbomull, som ungefär går ut på att "vi är för allt som är gott och mot alltsom är ont". Enlång rad andra frågor kan också ställas. I vilket perspektiv ser manarbetstidsförkortningen? Vad skulle den kunna spela för roll i sysselsättningsfrågan?Hur ser man på näringslivets stmkturfråga? Tror man på allvar, under allafraser om regional balans, att man kan hålla skogslänens orter och bygder underarmarna om man skall acceptera och understödja skogs-, järn- ochstålindustrins väntade starka koncentration? Hur påverkar detta de geografiskaarbetshindren? Vilken alternativ industrisimktur skulle i framliden kunnamotverka etl sådant problem? Inga svar från propositionen. Inga svar frånutskottets betänkande. Hur skallsysselsättningspolitiken finansieras? Vem skall bära bördan? Det är en fråga som i dagställs av många moderna ekonomer. Den har avgörande betydelse för helafördelningsfrågan i samhällel. Cambridge-ekonomen har visat hurstalsinterventionen, för alt hålla sysselsättningen uppe i de kapitalistiskaländerna, lätt tenderar till att lägga huvudbördan härför på arbetarklassen ochdärmed negativt påverka fördelningen. Det blir så att säga de sysselsattaarbetarna som får betala för att de arbetslösa skall komma i arbete igen. Meninga svar ges någonstans på dessa problem, inga aspekter förs fram. Sammanfattningenav detta, herr talman, kan bara bli en, tyvän. Proposition och belänkandeföröver huvud taget inte fram några av de relevanta problemen.Arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 7 saknar insikt, avsikt, utsikt ochåsikt. Tillskillnad härifrån anger vpk:s motioner vissa riktlinjer för möjliga politiskabeslut: definition avfullsysselsättningens begrepp, kvantitativoch kvalitativ målsättning för industri- och tjänstesektorns utveckling, riktlinjer försysselsäitningspolitiska sektorsprogram, stoppför den hämningslösa kapitalexporten och utfiyttningen ur landet avförädlingsindustrier. Politikför arbete kräver politiska beslut. Politiska beslut kräver att man vet vad manvill. Att man vet vad som är nödvändigl i ett samhälle och etl samhällssystemdär utslagning och arbetslöshet är lagbundna inslag. Att man är beredd attförutsättningslöst diskutera detta samhällssystem i relation tillmålsättningen: kamp för arbete ål alla. Dettaär vad vi, om ock i kortfattad form, försökt göra i vpk:s motioner. Jag yrkardärför bifall till de av vpk väckta motionerna nr 10, 1892, 2141 och 2157. HenWIRTÉN (fp):