prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — Jaghåller honom räkning för att han inte sade ./i/// enighet utan klart tog bortden delen av riksdag och regering som inte stött den här politiken. Delär ju ändå på det sättet att väslväriden har plågats aven omfattande arbetslöshet, medan vi har gått igenom den perioden med lågarbetslöshet och hög sysselsättning. Del gläder mig att någon i regeringenhävdar den rimliga uppfattningen att de som deltar i beredskapsarbeten ochutbildning inte är arbetslösa. Det sade hen , och när jag lyssnadepå honom hörde jag att rösten var , men texten kunde havarit hämtad från etl aktstycke som jag hade glömt kvar i en skrivbordslåda.Jag tänker på alt han så bestämt sade att det är alldeles orimligt alljämställa människor som har jobb genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder medmänniskor som är arbetslösa. Detär beklagligt att vissa ledamöter av regeringen går omkring och säger att vi isjälva verket har arbetslöshet. Man talar om "jobb som intefinns". Det är en tolerans mot arbetslösheten som är farlig och påtaglig iandra länder. Del är oerhört viktigt all vi med alla lill buds slående medelbekämpar arbetslöshet. Jag menar att vi måste hala arbetslösheten. Vi vet attdet är alltid de som har det svårast som drabbas först och värst. Närdel gäller att undanröja hinder för förvärvsarbete är jag överens med herrAhlmark om att detta är det största problemet. Men är det då inte väldigtbeklagligt att utskottsmajoriieten säger att det inte finns anledning att göranågra uttalanden på grund av den delen av propositionen? Det sista har redan svarat på. Det finns ingen anledningatt ytteriigare gå in på det. HerrIngemund i säger att vad jag har sagt kunde ha varit hämtatur något papper som han glömt kvar. Vissa delar av arbetsmarknadspolitiken harju under fiera år handlagts under en betydande eller fullständig politiskenighet. Vi har från lagt fram en rad förslag här i somden gamla regeringen till slut kom att godta steg rör steg. Jaghoppas att den nuvarande oppositionen kommer att bedriva en konstruktivopposition på dessa områden. Det finns ingen som helst anledning, tycker jag,att ta strid för stridens egen skull när det gäller våra insatser att hållamänniskor i sysselsättning. Ingenting kan vara värre för etl samhälle än attmänniskor går arbetslösa. Det är samhällsekonomiskt slöseri. Det är framförallt en mänsklig tragedi för dem som drabbas. antyder att jag bara skulle tala för mitt parti och inte förregeringen. Jag kan försäkra hen i att han kan sova lugnt omnatten. Jag talar för regeringen och jag utgår från regeringsförklaringen. Förall ingen oklarhet skall råda vill jag citera en passus i regeringsförklaringen: "Regeringenavser att föra en kraftfull politik för att reformera arbetslivet och fördjupaarbetsdemokratin. Den nya arbetsrätten skall fullföljas, kampen mot dåliga arbetsmiljöerintensifieras. Förslag framläggs om en ny arbetsmiljölag. Arbetarskyddet gesökade resurser", etc. "Nyaarbetstillfällen måste skapas inom näringslivet. Det ger också resurser tillden ökade sysselsättning som krävs i statlig och verksamhet. Allaungdomar skall garanteras arbete, praktik eller utbildning. Arbetsförmedlingenförstärks och effektiviseras. Stödet lill halvskyddad sysselsättningförbättras. Arbetslivet måste anpassas till de handikappades krav." Jagskall inte fortsatta att läsa ur regeringsförklaringen. Men detta visar hur felIngemund har då han säger all vi skulle ha olika mening på dennapunkt. Bakom regeringsförklaringen står hela regeringen samlad. Idebatten har sagt att vi skulle ha ändrat tonfall frånvalrörelsen. I valrörelsen talade vi om småföretag, och talar vi om de storaföretagens problem, påstår . Jag skulle vilja bemöta honom påsamma sätt som jag gjorde i valrörelsen: Spela inte ut de stora företagen motde små! Om vi skall hålla sysselsättningen uppe i regioner som utan de småföretagen i stor utsträckning skulle läggas öde behöver vi de företagen. Närdet gäller de större företagen måste de naturiigtvis få en chans att investera.Det gäller att föra en sådan ekonomisk politik att de kan konkurrera påexportmarknaden och på det viset bereda sysselsättning för de människor somjobbar där. Då kan vi heller inte godta alt man slår ut mindre företag i dentakt som varit fallet , när två självständiga mindreföretag lagts ned eller köpts upp av in- 5 protokoll 1976/77:478 vestmenlbolag eller andrastora bolag. Det skapar risker för sysselsättningen, framför allt i debygder som drabbas. Jagskulle vilja råda i alt icke spela ut de små företagenmot de stora. Låt oss se till att vi har kvar ett stort antal mindre,självständiga företag i vårt land! De är vikliga för den ekonomiska tillväxten,de är nödvändiga för sysselsättningen. sade lidigare att det inte finns skäl att måla någon"katastroföild"' av svensk ekonomi. Själv målade han upp den kanskeljusaste bild av ekonomin som jag har hört . Nej,det är klart att vi inte skall måla ut några kalastrofer. Däremot tycker jagdet var alldeles riktigt av att visa på de problem som vi stårinför på flera områden i näringslivet och därmed också när det gällersysselsättningen. Kostnadslägel är problematiskt i en del branscher. Detförekommer kriser i vissa delar av näringslivet som vi tvingats laitu med: Del gäller inte bara 80 och NJA i - detgällerockså tekoindustrin, glasbruken, specialstålet, handelsstålet och myckelannat. Delär klart att detta är allvariiga problem, som kommer att krävain-dustripoliliska satsningar. Dem måste vi klara. Men då kommer naturiigtvisockså arbetsmarknadspolitiken att sättas på nya prov. Om man i någon branschdrar ned antalet sysselsatta måste vi se till att detta inte leder lill arbetslöshet.Vi måste dämpa en sådan nedgång, ge utbildning för nya jobb, lägga utberedskapsarbeten och göra mycket annat av det som finns i denarbetsmarknadspolitiska arsenalen. sade att de lager vi harär stora "rikedomar" som vårt land håller på. Del är riktigt. Del harvarit väldigt fint all vi har haft ett lagerstöd under den här svära periodenmed dåliga konjunkturer. Och frän den förändrar vi julagerstödets utformning så att vi inte får en snabb avveckling av lagren medarbetslöshet som följd. Mensamtidigt är lagren stora rikedomar först då konjunkturenvänder och vi kan sälja våra lager. De problem som vi gemensamt har att mötaär: När vänder konjunkturen? För vilka branscher vänder den? Hur skall vi selill alt vi avvecklar lagren på sådant sätt att vi ändå håller sysselsättningenuppe? Jagtror att vi är rätt överens om värderingarna på många av dessa punkter. Men detär alldeles klart alt när del gällt satsningen på de mindre och de medelstoraförelagen harvara uppfallningarskill sig ål lidigare. Jag hoppas alt vi också isysselsättningsfrågorna kommer att få en diskussion som visar hur fel det äralt spela ut de stora företagen mot de små - de små företagen behövs också. Detvar en sak som jag skulle vilja fråga om, en konsiighet iutskottsbetänkandet. Det talas mycket om planering i den proposition som harbehandlats och i en del av de socialdemokratiska reservationerna. Vi måstenaturiigtvis ha etl betydande inslag av planering i vår ekonomi - där är vi påflera punkter överens. Men när socialdemokraterna talar om planering kan detibland vara svårt att förslå vad de menar. gånger de konkretiserarsig är vi ofta överens om tagen, men det finns andra punkter där vi inte äröverens. Jagskulle vilja fråga varför det förhåller sig på följande sätt. Utskottet haravstyrkt en vpk-motion. Mot det avstyrkandet reserverar sig socialdemokraternai utskottet. Det intressanta är att de i sin reservation använder nästan exaktsamma formuleringar som utskottsmajoriieten med två undanlag, varav det ena äratt de uteslutit en mening i majoritetens motivering, och den lyder så här;"Utskottet avvisar emellertid den allmänna grundsyn som ligger bakommotionen, nämligen att en socialistisk planekonomi är den rätta metoden attlösa sysselsättningsfrågorna." Attvpk önskar en socialistisk planekonomi är ju naturiigt. Men jag skulle viljafråga av vilket skäl den meningen inte finns med ireservationen? HenINGEMUND i (s) kort genmäle: Med den mycket begränsade tid som står till mitt förfogande får jagprioritera vad jag skall ta upp. Närjag sade att det var röst vi hörde men att texten kunde ha varitmin var det inte avsett som en ovänlighet utan det var mycket positivt. Jagförstår därför inte alls reaktionen. Det är ingenting att skämmas för, menarjag. Heltnyligen var det, hen , ett program i radio där och herrAhlmark framträdde. Hen hävdade där gång efter annan att vårarbetslöshet var 4,4 96, och han räknade då in beredskapsarbeten ochutbildning. Jag är glad över att hen nu har sagt att hen baratalade för sig själv och sitt parti och inte för regeringen. Det var det endajag log upp om oenighet i regeringen. Valetär ju över, och därför tjänar det väl rätt litet till att tala om småföretagen.Men hur kan man retroaktivt så förvanska en valdiskussion och så totalt vändapå argumenteringen att man nu uppmanar oss att inte försöka skapa någotmotsatsförhållande mellan små och stora företag? Det var ju vi som gång efterannan sade till er att vi behöver både små och stora företag. När det gällde att bedöma framtidssituationenvarnade jag er för lättsinne då ni sänkte statsbidraget, stimulansen tillkommunerna, från 75 till 60 96. Då ni gjorde det måste ni ha bedömt situationennågot mer optimistiskt än jag, som hävdar alt det rimliga vore att ha kvar 7596 som stimulans för kommunerna att skapa beredskapsarbeten för ungdomar. Vikommer säkert att behöva ha mycket sådant beredskapsarbete . Jag uppfattade inte heller inlägg som någonovänlighet. Jag underströk ju tvärtom, fiera gånger, den enighet som mycket avarbetsmarknadspolitiken präglats av tidigare och som jag hoppas att den kommeratt präglas av också . Jag hörde också detradioprogram - jag tror det var - som gjort IngemundBengtsson förskräckt. Vad ekonomiministern där talade om var hur man skallbedöma en statistik. Han sade uttryckligen alt han icke ifrågasätter denmarknadspolitik vi för. Den framgår ju också av regeringsförklaringen. Jagtycker därför att detta var ett icke alltför lyckat försök all slå in kilarmellan de regeringsbärande partierna. Sedansade en sak som jag hoppas våren felsägning. Han sade alt nuär valet över och då behöver vi väl inte tala om småföretagen! Tror IngemundBengtsson verkligen att vi på liberalt håll talade om de mindre förelagensbetydelse enbart därför att det var en valrörelse? Närvi sett nedgången av antalet självständiga mindre företag , 1975 ochunder den delen av som vi kan överblicka, måste vi ju dra slutsatsenatt detta icke kan få fortgå. Annars kommer vi ju att rusa fram mot privatamonopol och sedan kanske etl förstatligande av näringslivet. Är del inte ocksåen viktig sak för sysselsättningen i de regioner som är beroende av de mindreföretagen, om det blir en minskning av nyetableringen av företag? Närvi talar om de mindre företagen och deras problem sker det just därför att vianser all de är nödvändiga för den ekonomiska expansionen i vissa branscher,att dessa företag gör en betydande insats också för exporten och alt de ärnödvändiga för sysselsättningen i stora delar av landet. Jag tycker alt detvore bra om vi nu ejier valet kunde nå enighet om detta. Vi skall inte spela utmindre och stora förelag mot varandra. Vi skall stödja de typer av företag somger sysselsättning och som har betydelse för inte minst vår export. Vi har ändåden gemensamma värderingen alt arbetslöshet är ett mänskligt ochsamhällsekonomiskt slöseri, som vi inte kan godta. Herrförste vice talmannen anmälde all i anhållitatt till protokollet få antecknat alt han inte ägde rätt till ytterligarereplik. Hen (vpk): Striden mellan Per och om den socialistiskaplanekonomin får de väl klara upp. Den skall jag inte lägga mig ii dag. Däremot skulle det vara lika om inte än mer intressant att fl höravilken syn på arbetsmarknadspolitiken som Per och har,eftersom deras uppfattningar inte lill alla delar är lika. Det vore av värdeatt fl höra vad som är regeringens samlade syn på arbetsmarknadspolitiken; nisitter ju t. v. i samma regering. Jagfår lacka arbetsmarknadsministern för svaret på min interpellation. Meninnehållet i svaret måste väl ändå närma sig gränsen för vad som är värt attlacka för. Jag har i min interpellation tagit upp etl mycket allvarligt ochdessutom växande problem och frågat: Vilka åtgärder kommer regeringen attvidta för att på ett varaktigt sätt lösa ungdomens sysselsättningsproblem? Viskall hålla kontakten med ungdomarna som går ut skolan, svarar kommer naturiigtvis att ge jobb åt tjänstemännen på ar- betsförmedlingarna menknappast åt de arbetslösa ungdomarna. månad var 32 000 ungdomar arbetslösa. Av dessa var 21 000 kvinnor.Det betyder alt totalt av ungdomarna under var arbetslösa och attmotsvarande siffra för kvinnorna var så hög som 6,5 96. HerrAhlmark påpekar att ungdomsarbetslösheten sjönk lill 25000, och det är sant. Men det är bara en del av sanningen, för harantalet ungdomar i beredskapsarbete ökat med 6 000 och anlalet ungdomar iarbetsmarknadsutbildning stigit. Det betyder alltså att antalet ungdomar somstår utanför den öppna arbetsmarknaden inte har minskat. Vikan också jämföra med situationen . Då var den redovisadearbetslösheten något högre än den är . Men när man gör den jämförelsen,måste man också ta med i bilden att det finns 10 000 fier ungdomar iberedskapsarbete och likaså 10 000 fler i AMU-utbildning. Del är mot dennabakgrund jag påstår att ungdomsarbetslösheten är ett växande problem. Attproblemet dessutom har existerat och visat sig vara tämligenokänsligt för konjunkturväxlingar visar all del är ett djupgåendestrukturproblem, som sammanhänger med en minskande tillväxt avsysselsättningen. Framföralltungdomar och ungdomar som saknar yrkesutbildning drabbas av arbetslöshet. Dehar ingen utbildning att hänvisa till när de söker jobb och har inte hellerkunnat skaffa sig några praktiska erfarenheter som kan stärka deras ställningpå arbeismarknaden. Just därför ratas ungdomarna i stor utsträckning, närföretagen väljer och vrakar bland arbetskraften. Det är också därför somungdomsarbetslösheten både av den gamla regeringen och av de borgerligapartierna i första hand uppfattas som etl utbildningsproblem. Ger manutbildning åt dem som saknar arbete löser man också arbetslöshelsproblemen,menar man. Man har inte velat erkänna det faktum all en aldrig sä godutbildning inte kan öka antalet arbetstillfällen och att vår kapitalistiskaekonomi är en ekonomi i stagnation och kris, som aldrig har kunnat och aldrigkommer att kunna tillgodose lönearbetarnas krav på en trygg och säkeranställning, en ekonomi som inte bara i vårt land utan även i alla andra länderdär den varit den dominerande produktionsformen har inneburit arbetslöshet ochständig risk för arbetslöshet för lönearbetarna. Detär naturligtvis riktigt att det går att lösa en del av arbetslöshetsproblemenmed omfaltande utbildningsverksamhet. Men man måste då också ha klart för sigatt som ungdomar i ökad utsträckning kommer in på arbeismarknadenkommer andra, i första hand äldre, att slås ut. Dettaär inget argument mot ökad utbildningsverksamhet. Tvärtom kan en brayrkesutbildning aldrig vara något negativt. Men vad jag säger är altyrkesutbildning aldrig kan vara nog. För att den skall få de sysselsättningseffektersom fordras måste antalet arbetstillfällen i samhället öka. Hur ser nu den närmasteframtiden ut förde ungdomar som går arbetslösa? Kommer de att få någrajobb? Kan möjligen från denna talarstol garantera jobb för democh dessutom tala om hur han och hans regeringskolleger tänkt sig alt ordnadetta? Den senaste månaden har vi kunnat notera varsel ominskränkningar och nedläggningar av industrier över hela landet. Det syns intei arbetsmarknadsstatistiken, men arbetslösheten kommer alt stiga . Vadtänker göra för att ändra på den utvecklingen? Vad är möjligt attgöra i en regering med en ekonomiminister som , som bekänner sigtill svält-ekonomen teorier? Fortsalloch ökat stöd lill del privata kapitalet och inskränkningar av den offentligasektorn samt nedtrappning av socialpolitiken är några av de uppfattningar somman gav uttryck för i regeringsförklaringen . Det endasom garanteras genom en sådan politik är fortsatt hög arbetslöshet. De som ärarbetslösa har ingen anledning att hysa större tillit lill den borgeriigaregeringen. Jaghade, när jag ställde min fråga till , hoppats på all jag skulle fånågot slags konkret besked om hur han tänker angripa ungdomsarbetslösheten ochöka sysselsättningen i samhället. Något sådant besked har jag inte fått, ochjag kan bara tolka det som att inte har någonting all komma med. Hen i (c); Låt mig allra först tacka arbetsmarknadsministern för svaret på minfråga. Av det lämnade svaret framgår att samhället med olika medel söker skapaökad sysselsättning för bl. a. handikappade ungdomar. Av svaret framgår vidareatt de nya bidragsvillkoren som får ta ställning till innebären ökad satsning för att bereda handikappade möjligheter att erhållameningsfulla arbeten. Tillåt mig att uttrycka min tillfredsställelse över attde generösa statsbidragen för nyanställning av ungdomar med svåra fysiskahandikapp skall öka. Attåtgärder vidtas för att få ut handikappade i arbetslivet torde vara i högstagrad erforderligt. Ett ökat stöd till anpassningsgmpperna är alt föra in nyagrupper av handikappade i förvärvslivet, och del vill jag notera medtillfredsställelse. Attåtgärder måste lill för att bereda handikappade ungdomar arbete torde framgånär man konfronteras med följande siffra: bara 2 96 av 20 000 handikappade somvarje månad söker arbete på förmedlingarna lyckas få jobb på den öppnamarknaden. Enligt arbetsmarknadsmyndigheterna skulle procentsiffran vara någothögre, och det kan tänkas vara så, men faktum kvarstår att den övervägandedelen av arbetssökande handikappad ungdom inte erhåller något meningsfulltarbete. Det är en tragedi att dessa ungdomar som skulle kunna jobba på olikasektorer i samhällslivet skall utestängas från denna möjlighet. Viskall inte måla upp några kalaslrolbilder. Nej, det skall vi sannerligen integöra, men vi skall se förhållandena som de är. Verkligheten talar sitt tydligaspråk. Här behövs åtgärder från samhällets sida för an bereda han- dikappade ungdomarmöjlighet att få meningsfulla arbeten. år pensioneras cirka 2 000ungdomar. Cirka 25 000 människor är pensionärer. Visserligenlöser pensioneringen vissa ekonomiska problem, men del måste väl ändock vara enpersonlig tragedi att få träda in i de förtidspensionerades skara.Dessa ungdomar skulle kunna utföra ett meningsfullt arbete, bara de fickmöjlighet därtill. Ävenom arbetsmarknadsutskottets betänkande, som vi nu diskuterar, innebär attextra åtgärder sätts in för att stimulera företag att anställa handikappade,så anser jag ändå inte de föreslagna åtgärderna tillräckliga. Det är minpersonliga uppfattning, som jag vet delas av många handikappade. Här behövsännu kraftigare åtgärder för att få företag och myndigheter att i störreutsträckning anställa handikappade. Jag tänker då alldeles speciellt på dehandikappade ungdomarna. Fråganär om inte AMS och länsarbetsnämnderna skulle ålägga arbetsgivare att vidnyanställningar också ge plats åt handikappade. Enligt den s. k. främjandelagenflnns detta åläggande gentemot arbetsgivare, men jag är medveten om att ettsådant åläggande i praktisk tillämpning kan vara motbjudande och stötande förjust de handikappade som därmed tvångsvis får placering. Frivillighetens väg ärdock att föredra framför kvotering och därmed ivångsingripande. Omdel i fortsättningen visar sig att tvångsåtgärder bör vidtas är jag intefrämmande för tanken att en viss kvotering vid nyanställning kan bli nödvändig.Men som sagt hoppas jag, herr arbetsmarknadsminister, alt några sådana åtgärderinte behöver vidtas. Manhar anledning att kräva att arbetsmarknadens parter, liksom samhällel iövrigt, skall känna sitt sociala ansvar gentemot de ungdomar det här är frågaom. Vi skall komma ihåg att vad de handikappade kräver är att samhället, ilikhet med vad som angavs i regeringsdeklarationen, skall anpassas till dehandikappade. Detta innebär i klartext att samhällel skall medverka till att dehandikappade bereds ett meningsfullt arbete. Frånde handikappades sida är man givetvis glad över att den nya regeringen ärberedd att stå bakom kravet att samhället skall anpassas till de handikappadeoch inte tvärtom. Dehandikappade har rätt all kräva konkreta åtgärder. I arbetsmarknadsutskottetsbetänkande nr 7 liksom i det lämnade interpellationssvaret redovisas vissaåtgärder, men frågan är om de föreslagna åtgärderna är tillräckliga. Jag trorinte det. Mankan inte bortse från den samhällsekonomiska förlust som förtidspensioneringmedför i jämförelse med om man kunde erbjuda de handikappade ett meningsfulltarbete. Jag är medveten om att många av de förtidspensionerade på gmnd av sitthandikapp inte kan gå ut i förvärvslivet vare sig i halvskyddad sysselsättningeller på den öppna marknaden, men jag är övertygad om all många kunde göradelta, bara möjligheterna därtill funnes. Altdet kan bli fråga om samhällsekonomiska vinster till betydande belopp framgickbl. a. av en uppgift som lämnades av AMS-chefen i ett anförande påen arbetsmarknadskonferens anordnad av . Rehnbergnämnde all av landels 250 000 förtidspensionärer kunde minst 20 000 placeraspå halvskyddade verksläder eller på den öppna arbeismarknaden, givelvis underförutsättning all arbetsmöjligheter erbjöds dem. Om dessa 20 000 kundeplaceras i produktionen kunde statskassan besparas på långsikt. skulle en betydande produktionsvinsl uppstå, som kanske kunderäknas i miljarder kronor. Detvore också önskvärt med en omprövning, förslagsvis , för att ommöjligt placera dem som har tillfredsställande arbetsförmåga i produktionen, omarbetsmöjligheter finns på marknaden. När det t. ex. gäller att placera gravthandikappade i halvskyddad sysselsättning är jag personligen inte främmandeför tanken all samhällel går in och ger den arbetsgivare som anställt sådanarbetskraft full täckning för lön och sociala avgifter av anställningstiden. Om företagaren är nöjd med denanställde, och om denne är nöjd och tillfredsställd med sitt arbete,såskalltjänstgöringen kunna föriängas men bidragsbeloppet successivt nedtrappas. Ochefter skall, förhoppningsvis, något bidrag inte behöva ulgå. Jag hartestat denna tanke på personal anställd vid en arbetsförmedling, och där ansågman att förslaget är bra och skulle kunna medföra att den arbetskraft som i daginte kan få något arbete kunde beredas sysselsättning. Jagtror som sagt att ytterligare åtgärder utöver vad lidigare beslutatoch kommer att besluta om måste till föran bereda handikappade ungdomarsysselsättning. Målsättningen måste vara arbete åt alla, och det skall gälla ilika hög grad de människor som drabbats av ett handikapp. Men rätten tillarbete är en chimär, när 20 000 arbetssökande står i kö och bara 400 kananställas, och när 2 000 handikappade ungdomar pensioneras åriigen, av vilkasäkerligen huvudparten skulle kunna klara ett jobb i produktionen, om de ficken chans till detta. Detär lång väg att gå innan vi når målet: arbete ål alla som vill arbeta. Låt ossalla medverka lill att en förändring kommer lill stånd! Det var ett utomordentligt intressant anförande som iFalköping här höll, och jag kan i stora delar instämma i vad han sade. Enmycket viktig princip för arbetsmarknadspolitiken måste vara att den i så litenutsträckning som möjligt skiljer ut och särbehandlar personer med handikapp.Men många handikappade har behov av särskilda stödåtgärder. Del kan de också fåpå olika sätt: genom ombyggnad av arbetsplatsen, personliga hjälpmedel iarbetet och mycket annat. För anpassningsåtgärder av del slaget kan vi geekonomiskt stöd. Menäven efter del all arbetsplatsen har anpassats kvarstår för många människor enväsentlig begränsning i arbetsförmågan. Det är för att tillgodose demänniskornas rättmätiga krav pä ett arbete som statsbidraget för anordnande avhalvskyddad sysselsättning har kommit till.