prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — varje länkande människa,oavsett politisk åskådning, alt småföretag icke kan svara för desysselsättningstillskoit som är nödvändiga för att skapa full sysselsättning,ekonomisk frigörelse för kvinnorna osv. Den privata sektorn över huvud tagelhar stagnerat eller minskat, och tillskotten i sysselsättningenhar i huvudsak kommit på den s. k. samhälleliga sektorn. Industriutfiyttningenoch utflyttningen av kapital är avsevärd, och härav kommer del ju ingatillskott till sysselsättningen. Vad skall man göra åt den? Vistår inför myckel stora strukturomvandlingar inom skogsindustrin och inom järn-och stålindustrin, branscher som är av avgörande betydelse för sysselsättningeni just skogslänen och Bergslagen. Om det nu visar sig att detta ekonomiskasystem skapar sådana här problem, vad är man villig att företa sig? Vilket ärdet överordnade målet, ifall man kommer i konflikt med systemets egnatendenser? Är det överordnade målet att skapa full sysselsättning, eller är detatt bevara systemet? HerrNILSSON i (c) kort genmäle: Belräffiinde senaste fråga vill jag säga att del inteborde vara obekant att det överordnade målet myckel väl kan nås inom delsamhällssystem vi har. Målsättningen arbete ål alla är, som jag ser det, ettgemensamt mål för alla politiska partier i vårt land. kan inte förneka att i vpk:s partimotion tecknas bilden av ettsocialistiskt samhälle och all del är inom delta som vi, enligt vpk, kan skapafömtsältningarna för arbete ål alla. Vi säger i utskottsbetänkandet att viavvisar detta samhällssystem inte enbart av den här anledningen ulan också avmånga andra orsaker, framför allt därför att vi vill behålla vårt friademokratiska samhälle. Demånga frågor som har ställt borde han rimligen ha kunnat skaffasig svaren på, inte bara i del betänkande som vi nu behandlar utan många, mångaår lidigare. Närdel gäller näringspolitiken har regeringspartierna uttalat sig i bl. Där sägs att småföretagen skall tillgodoses på ettbättre sätt. Man skall stoppa sammanslagningar som hindrar konkurrens ochutveckling inom mindre företag. Om vi skall fortsätta debatten med vpk på dennapunkt är det, som jag sade i mitt förra anförande, synnerligen svårt att tahänsyn till de aktuella frågorna, eftersom vpk ju vill skapa ett heltannat samhälle och därför framlägger förslag och för debatten med hänsyn tilldetta mål. HerrSVENSSON i (vpk) kort genmäle; Herr talman! är ett pedagogiskt svårt fall. Jag har juinte alls begärt alt han skall föra någon diskussion med mig om densocialistiska planekonomin ulan bara begärt att han skall definiera regeringensmål när del gäller sysselsättningen. Ärmålet 400 000 nya jobb, ja, är det då brutto eller netto, och hur lång lidskall tillskapandet av dessa nya arbeten ungefäriigen kräva? antar att alla de som ärarbetslösa och undersysselsatta , inkl. kvinnor, skall ha etlheltidsarbete omkring , kommer man fram till att det skulle behövas etlnettotillskott på mellan 800 000 och 900 000 nya jobb - alltså för alt uppnåvad som i egentlig mening är full sysselsättning. Detta är inte så svårt atträkna ut. Siffran kan variera något, t. ex. beroende på hur stor invandringenblir. Men om man har ett ambitiöst mål när det gäller full sysselsättning förbåde män och kvinnor, för alla kategorier, och vill ha in alla arbetslösa ochundersysselsatta i produktionen, hamnar man som sagt någonstans mellan 800 000och närmare 1 miljon jobb. Detta är någonting helt annat än 400 000, ochnågonting helt annat än vad som står i utskottsbetänkandet, där det över huvudtaget inte anges någon siffra. Vidaremåste man precisera tidpunkten, för det räcker inte med att säga att vi behöver400 000 nya jobb. Hur snart behöver vi dem? Målsättningen måste ju bli en heltannan, om arbetena skall finnas eller t. ex. . Något så närmåste man ha klart för sig inom vilken tid del är nödvändigt att uppnå målet. Sedanvill väl hen ändå inte bestrida att hela det mål som man teoretisktförsöker ställa upp för regionpolitiken, nämligen att det skall bli bättre iskogslänen, i mycket hög grad hotas av den storieksrationalisering som vi kanförvänta oss på skogsindustrins och järn- och stålindustrins områden. Det blirdär ju fullständigt nya och långt allvariigare problem än , och hurskall de problemen lösas? Skall man hindra förädlingsindustrierna att fiyttautomlands, skall man styra dem till de platser där den tunga industrin vacklareller där företagsnedläggningar sker som följd av koncentrationen? Och hurskall man kompensera den sannolika sysselsättningsminskning, som kommer attuppstå i dessa viktiga basnäringar? Vem skall kompensera för detta? Skall dedecentraliserade beslutsfattarna i de slutna styrelserummen i de privatastorföretagen kompensera, är det dem man litar på? Eller tänker man sigstarkare statliga insatser? Dettaär konkreta problem som står för donen. Jag anhåller om ett svar på vad denborgeriiga regeringens politik skall gå ut på inom dettaområde. HerrNILSSON i (c) kort genmäle: säger att jag är ett pedagogiskt svårt fall, men han gerändå inte upp ulan fortsätter så länge tiden ger honom möjlighet att tala. Närdet gäller mig som pedagogiskt fall kan jag medge att jag kanske är för svårför honom, liksom han kanske är för svår för mig då det gäller eenterideologi. Beträffande tidsangivelsen är det alldeles klartatt målet skall vara att människor skall ha möjlighet attfå arbete om de önskar arbete. Ursprunget till det betänkande vi här har att behandla är bl. a. allsöka i arbetslöshetsåren i början på 1970-lalel. 4 proiokoll 1976/77:47-48 tanken på ensysselsällningsutredning tillkom. Det kan vara nyttigt all påminna sig detta då vi från socialdemokratiskt håll fåll höra så mycket om den framgångsrikasysselsättningspolitiken. Ja, vi har lyckats hävda sysselsättningen väl underde gångna tre åren, i synnerhet i jämförelse med vår onivärid. Men enväsentlig orsak till delta är ju att de borgerliga partierna genomdrev enexpansiv ekonomisk politik, bl. a. en momssänkning. Verkligheten är alltså rakamotsatsen lill det som i försökte insinuera isitt anförande. Vihar klarat jobben, hette det i den socialdemokratiska valrörelsen. Och herrBengtsson har spunnit på samma tema här . Är inte ändå en litet störreblygsamhet på sin plats i när vi har 15 000 ungdomar i beredskapsarbete,när ca 35 000 ungdomar är arbetslösa och när vi vet all vi har enhög latent arbelslöshelsrisk i de många företag som kämpar medsvårigheter? Enmera rättvisande beskrivning av de gångna tre åren är väl att vi genom enexpansiv ekonomisk politik, utländsk upplåning, en kraftig satsning påarbetsmarknadspolitiken, lagerslöd m. m. lyckats hålla nere den öppnaarbetslösheten och i viss utsträckning öka sysselsättningen, men vi har inteskapat tillräckligt många nya jobb förande nytilllrädande på arbetsmarknaden,kvinnor och ungdomar, skall slippa gå arbetslösa. Det finns också direktnegativa inslag i den förda politiken: den snabba infialionen,kostnadsstegringarna, näringslivets försämrade konkurrenskraft, svårigheternaför de mindre förelagen - allt detta värker ut som hot mot den fullasysselsättningen. Detär mot den här bakgrunden som vi funnit det så väsentligt att i utskottetsskrivning betona regeringsdeklarationens ord om att grunden för ettframgångsrikt reformarbete är en stark ekonomi. En bättre skattepolitik, ennäringspolitik som tar lill vara utvecklingskraften också i de mindre företagensamt en aktiv konjunkiurpolitik är viktiga instrument för att Irygga arbete ålalla. Del är kombinationen av insatser inom den ekonomiska politiken,arbetsmarknadspolitiken och regionalpolitiken som är så viktig. Kanskefinns del också anledning all betona att det är moderata samlingspartietsbestämda uppfattning att den fulla sysselsättningen bäst tryggas inom dendemokratiska biandekonomins ram, dvs. med hjälp av fri företagsamhet. 1 likhetmed i beklagar och noterar vi att socialdemokraternainte ansett sig kunna följa utskottsmajoriletens avståndstagande tillkommunisternas krav på införande av en socialistisk planekonomi. Ifråga om målen för sysselsättningspolitiken råder bred samstämmighet överpartigränserna. Detta har redan konstaterats i debatten här . a. i fråga om trygghet i anställningen och åtgärder för att öka tillgångenpå arbete och undanröja förvärvshinder. Del gäller också att jämställdheten mellankvinnor och män i förvärvslivet måste förverkligas. Del finns faktiskt styckeni propositionen 211 som det är ett sant nöje att citera. 224och 225 slår bl. a. följande; "Skallarbetslivet rymma alla måste det vara i hög grad fiexibelt och ta hänsyn lillden enskildes behov och förutsättningar. En sådan inriktning innebär också ettkrav på flexibilitet utifrån de under ett liv skiftande kraven ochförutsättningarna t. ex. samspel utbildning-arbete och senaresärskilda arbetslidskrav i samband med att barn föds och behöver omvårdnad,anpassning till lägre tempo och mindre arbetsinsats när pensioneringen närmarsig, särskilt tillrättalagda arbetsförhållanden i samband med längre sjukdom,vid handikapp osv." Dethär är så fint och individanpassal skrivet att jag tycker mig nästan höra enåterklang av den nya individualismen. Jag noterar med tillfredsställelse attsocialdemokraterna här sluter upp bakom kravet på en kortare arbetsdag försmåbarnsföräldrar och över huvud taget uttalar sig för etl fiexibelt arbetslivockså i fråga om arbetstider. Jag tror personligen att fiexibiliteten ochvalfriheten i arbetslivet blir den stora uppgiften inför 1980-talet. Ifråga om ungdomsarbetslösheten innehåller inte propositionen och inte hellervårt betänkande mycket nytt. Del har dock funnits anledning för utskottet attpåpeka alt utskottet med anledning av ett antal borgerliga motioner loginitiativ i frågan . En rad vikliga åtgärder har vidtagits och deutvärderas löpande. Trots dessa åtgärder har vi, som jag påpekade, enarbetslöshet bland de unga på ca 35 000, medan 15000 ungdomar finns iberedskapsarbete och dryga 5 000 i arbetsmarknadsutbildning. Det är de nyajobben som inte skapats i tillräcklig utsträckning, och då räcker ingenarbetsmarknadspolitik i väriden. Det är i den höga arbetslösheten bland ungdomvi framför allt märker att den hittillsvarande sysselsättningspolitiken intehar lyckats i önskvärd utsträckning. Blandde mera specifika åtgärderna på detta område vill jag peka på två som jag menarmåste uppmärksammas särskilt . Den ena gäller de s. k.planeringsråden som skall inrättas i kommunerna och vara samverkansorgan förskola, arbetsförmedling, arbetsgivare och fackföreningar. Dessa råd skall blidet instrument som gör det möjligt att förverkliga regeringsdeklarationens ordom att alla ungdomar skall erbjudas arbete, praktik eller utbildning. Denandra viktiga och ännu inte lösta frågan är problemet med praktikplatserna. Vimåste få eil större utbud av praktikplatser. De senaste två årens erfarenhetvisar att ett praklikjobb eller ett beredskapsarbete är etl effektivt sätt allbryta en arbetslöshetsperiod för en ung människa och ge henne ett fotfäste iarbetslivet. Staten måste här ta sitt ansvar - del har man ännu inte gjort itillräcklig utsträckning - liksom det enskilda näringslivet. När det gällernäringslivets möjligheter att erbjuda praktikplatser kommer Åmanlagarna in ibilden. Jag vet att en praktikgrupp inom sysselsättningsutredningen arbetarmed det här problemet, och det är bara att hoppas att denna grupp snart kommermed ett konstruktivt förslag. Närdet gäller propositionens förslag om bidrag till lönekostnaden för svårthandikappad ungdom liksom ändrade regler för stöd lill s. k. halvskyddadsysselsättning vill jag bara hänvisa till vad utskottet anfört. Vår förhoppningär att utskottets förslag till generösare bidragsregler skall leda tillväsentligt utökade sysselsättningsmöjligheter för de handikappade. Regionalpolitikenupptar en stor del av utskottets belänkande, trots all den viktiga frågan omregionalpolitikens medel förts till sysselsätlningsutredningen. Jag menar, ilikhet med i , att vi i betänkandet anger riktlinjernaför en mera decenlralisiisk inriktning av regionalpolitiken. Utgångspunktenför det moderata ställningstagandet i utskottet har varit dels vår anslutningtill regionalpolitikens allmänna mål om tillgång för alla människor tillarbete, service och god miljö, dels vår bestämda övertygelse att den kommunalasjälvstyrelsen måste stärkas. Vi måste decentralisera de regionalpolitiska beslutenut till länen, till länsstyrelserna, lill de folkvalda landstingen och tillkommunerna. De regionalpolitiska besluten måste föras närmare de människor dedirekt berör. Våruppfattning om hur regionalpolitiken bör bedrivas är densamma som den somutformades års regionalpoliliska beslut. Då pekade vi bl. a. påföljande punkter: En god företagsmiljö över helalandet som grund för regionalpolitiken. Åtgärder med verkan på helaregioner - differentierade taxor och avgifter, utvidgning av transportstödet m.m. - i syfte att skapa likvärdiga förhållanden mellan regioner samt mellanredan etablerade och nyut-byggda företag. Ökat stöd till basnäringarnajord- och skogsbruk. Tillde här punkterna skulle jag vilja lägga önskemålet om en ökad satsning påsysselsättningsstöd till företag samt betona vikten av att regionalpolitikensamordnas med arbetsmarknadspolitiken, näringspolitiken och den ekonomiskapolitiken. kan man aldrig nå framgång med regionalpolitiken med aldrigså välmenande punktinsatser om man vidtager allmänna åtgärder, vilkasnegativa effekter drabbar glesbygden särskilt svårt. Även den mestgenomgripande regionalpolitiska satsning torde ha svårt att lyckas om inteförutsättningarna för landet i dess helhet är gynnsamma. Vivill bedriva regionalpolitiken med positiva medel. Därför säger vi ja tillolika former av stimulansåtgärder, medan vi kritiserade den första och sade nejlill den andra etappen av utfiyttningen av de statliga verken. Vi tycker intedet är bättre att tvångsfiytta stockholmare än norrlänningar. Vi säger nej tilletableringskoniroll och kritiserar från principiella utgångspunkter denöverenskommelse om lokaliseringssamråd som träffades mellan Industriförbundetoch regeringen . Enligt vår uppfattning utgör en sådan häröverenskommelse ett främmande element i svensk förvaltning. Risk för bristandeinsyn föreligger, och anknyt- ningen lill begreppet"mygelekonomi" ligger nära lill hands. Eftersom överenskommelsenemellertid är ett faktum godtar vi att den prövas på försök. Detfaktum alt vi kritiserat och sagt nej till verksutfiyttningen innebär inte attvi inte anser att en decentralisering av den statliga verksamheten är önskvärd.Den offentliga sektorns ökade betydelse för sysselsättningen gör i stället endecentralisering av statligt beslutsfattande och statlig verksamhet särskiltangelägen. Den koncentration av beslutsfallandet i samhället som skett undersocialdemokratiskt styre går stick i stäv mot de regionalpolitiskaambitionerna. Politiskaoch administrativa beslut är naturiigtvis sammanvävda, och den offentligasektorns tillväxt har också förorsakat en stark ansvällning av byråkratin.Väsentligt är enligt vår mening att den önskvärda decentraliseringen avstatlig verksamhet sker genom en decentralisering av beslut och funktioner ochinte i första hand genom en utlokalisering av institutioner. Även landsting ochkommuner måste sträva efter att decentralisera sin verksamhet. Detär glädjande att notera att den regionala balansen har förbättrats under 1970-talet.Expansionen i storstadslänen har dämpats, medan skogslänen har kunnat hålla ocht. o. m. öka sitt befolkningstal. Även sysselsättningsmöjligheterna harförbättrats inom stödområdet. De fyra nordligaste länen har ökat sin sysselsättning med 11 9é. Trots en positivbefolkningsutveckling i skogslänen som helhet uppvisar emellertid kommunerna ide inre delarna av dessa län en negativ befolkningsutveckling. Det finnssåledes anledning att i den fortsatta regionalpolitiken särskilt uppmärksammade mindre och medelstora orterna i det inre stödområdet. kvarstårockså stora svårigheter för kvinnorna i skogslänen att finna arbete. Ettinslag i den regionalpolitiska planeringen är de av fastställda planeringsnivåernauttryckta i vissa befolkningstal för länen. Befolkningsramar av delta slag kanvara lämpliga att ha som riktmärken förhandlandet, men de leder i och för siginte närmare de regionalpolitiska målen. Del är inte genom att fastställabefolkningstal som en region kan fås att expandera. Härför krävs konkretainsatser. Del är de regionalpoliliska medlen som är avgörande. Utskottetgodtar nu de i proposilionen föreslagna befolkningsramarna men gördet med den preciseringen att planeringen bör inriktas på viss del av ramen.Jag tror att det här är ett rimligt ställningstagande, då det ger en ökadstadga ål planeringen som en fiexibilitel bibehålls. Särskilt betydelsefullär fiexibiliteten för storstadsregionernas del, där fiuktuationer iinvandringen försvårar upprättandet av säkra prognoser. Minkollega kommer att närmare utveckla den moderatasynen på befolkningstalen, ortsstrukturen och länsdemokraiin. Dåvi inte med säkerhet kan förutse kommande generationers värderingar, börregionalpolitiken syfta till all utveckla valfrihetens samhälle. Människornabör kunna välja att bo i en storstad eller i en medelstor eller i en mindre orteller i en glesbygd. Människorna bör kunna välja mellan olika bostadsformer. Människornabör kunna välja mellan olika yrken och arbetsgivare. De bör kunna träffa sinaval i förvissningen om att kunna komma i åtnjutande av en god social service,bl. a. i fråga om utbildning och vård. Valfriheten kan givelvis aldrig blifullständig. Man kan inte på en gång välja bosättning i ett glesbygdsområde ochutnyttja storstadens rikt ditTerentierade arbetsmarknad. Regionalpolitiken börinte desto mindre syfta lill att ge varje medborgare så rika urvalsmöjlighetersom möjligt. Ochtill sist, herr talman! Enligt vår mening är den centrala sysselsättningspolitiskauppgiften att skapa jobb nu åt dem som vill ha jobb. Det handlar om demänniskor i arbetskraften som inte har del fasta arbete som de önskar. Dethandlar om de unga som skall ha arbete. Det handlar om att möjligheterskapas för kvinnorna att ta förvärvsarbete. Det är en fortlöpande uppgift. Hurmånga jobb som behöver tillkomma i varje givet ögonblick är knappast möjligtatt ange. För alt klara sysselsättningen måste man bemästra de samhällsekonomiskabalansproblemen. Vi måste klara balansen i de utrikes betalningarna, vilket ären allvarlig uppgift för framliden. Vi måste få bukt med prisstegringarna.Detta kräver enligt vår mening god tillväxt i vårt lands totala ekonomi, attvårt lands konkurrensförmåga hålls uppe, en vettig skattepolitik och godhushållning inom den offentliga sektorn. Jag ber att få yrka bifall till arbetsmarknadsutskottets hemställan ibetänkandet nr 7. i (vpk) kort genmäle: Varje ny borgerlig talare svarar för nya oklarheter och väcker nyaintressanta definitionsproblem. Nusenast ville fru ta upp demokralibegreppel. Får jag då fråga fru afUgglas, för all hon skall kunna klargöra vad hon egentligen menar; Vad är delfru avser när fru säger att biandekonomin skulle varaspeciellt demokratisk? Det som man nu kallar biandekonomi är ju en ekonomi somär blandad av 5 96 samhällelig och 95 96 privatkapitalislisk företagsamhet! Omen stor privatkoncern utnyttjar sina ägarräiter och kapitalet till att låta sinstyrelse besluta att fiytta verksamheten utomlands, är det då enligt fru afUgglas ett demokratiskt beslut? Om järn- och stålindustrins lilla krets avledande män - för del är ju män - beslutar att genomdriva en mycket omfattandestrukturomvandling, som starkt koncentrerar företagsenheterna och ställermånga mindre orter inför svåra problem, är det ett demokratiskt beslut? Ellerär det så all de arbetande, som utgör majoriteten, i varje fall om man har ettsystem med en man - en röst, borde få vara med och ha del avgörande ordel,borde få vara med och bestämma hur strukturomvandlingen skall se ut och hur sysselsättningspolitikenskall te sig i stort? Är det detta som är demokrati? Vilket av dessa beslut ärett demokratiskt beslut och vilket är en icke- Sedanvill jag ställa följande hypotetiska fråga - som är en ideologifråga - lill fruaf : Om del skulle visa sig all den tendens som gjort sig gällande underde håller i sig, nämligen alt den privatkapiialistiskasektorn i stort sett icke ökar sin sysselsättning och vi måstekonstatera all det, för all uppnå kvinnornas frigörelse och för att säkra fullsysselsättning i framliden åt alla, är nödvändigt med ett mycket betydandenettotillskott av sysselsättningstillfällen - om det är 400 000 jobb eller 800000 job kan vi ju lämna därhän för ögonblicket -och vi vidare konstaterar privatägda sektorn icke tycks kunna åstadkomma ett tillskott av dennastorleksordning, vad prioriterar då fru ? Är fru beredd alloffra fullsysselsätlningen för den privata kapitalmarknaden eller alt offra denprivata kapitalmarknaden för fullsysselsättningen och kvinnornas frigörelse? FruAF () kort genmäle; Jag är besviken på . hade han chansen alt lill migställa samma fråga som han ställt till de övriga borgerliga talarna, nämligenhur många jobb jag ville att vi skulle skapa. Jag gav honom faktiskt ett svar.Jag sade all det inte går alt fastställa exakt hur många jobbsom behövs. Det aren fortlöpande uppgift. Vad vi aldrig får göra är att sägaalt vi klarat jobben. Det är milt svar. När det gällde mina funderingar om demokratin kanjag konstalera alt det inte finns ett enda land på jorden som har socialistiskplanekonomi och är en politisk demokrati. Hen i (vpk)kort genmäle: Jag ställde inte alls den fråga som fru besvarade. Ochdemokratin i de socialistiska planekonomierna skall jag gärna diskutera vidnågot annat tillfälle. Denfråga jag ställde var: Är det ett demokratiskt beslut om en liten grupp ägarebeslutar sådana ting som är av avgörande betydelse för de ar-betandes levnadsförhållanden? 1de socialistiska planekonomierna finns mycket allvarliga begränsningar i dedemokratiska fri- och rättigheterna. Men det finns dock en demokratisk fri- ochrättighet som är av betydelse, och del är att de arbetande faktiskt deltar i planeringen.De är med och fattar beslut. Fabriksdirektören är icke enväldig. Han ochstyrelsen kan inte bestämma var ett företag skall ligga. Tillfrågan om hur många jobb som behövs; Nej, jag ställde inte den frågan. Jaganser del meningslöst. Det är så tydligt dokumenterat att ni inte vet hur mångajobb ni vill ha. sätter t. o. m. en ära i att inte veta del. Honsäger att del är omöjligt all veta. Är det alltså omöjligt all veta hur mångajobb som krävs för att kvinnofrigörelsen skall genomföras? Vi vet ju ändå hurmånga kvinnor som är undersysselsatta, hur mänga som är arbetslösa och hurmånga som inte är Då måste viockså kunna vela hur många jobb som krävs för att föra dem ut i arbetslivet,för alt återförena dem med det samhälleliga arbetet. Detta måste man veta. Detkan också tämligen exakt beräknas för varje givet tillfälle. Vad jag kritiseratär alt del inte finns några sådana beräkningar. Det förs över huvud laget ingendiskussion om vilken målsättning man skall ha. Och jag förstår det mycket väl,för det är ett svalg befäst mellan exempelvis betydligt mermilitanta och ambitiösa uppfattning när det gäller den ekonomiskakvinnofrigörelsen och moderata samlingspartiels försåtliga propaganda förhemmafruidealet, som naturligtvis leder till all man inte behöver ha någonmålsättning när del gäller kvinnornas sysselsättning, eftersom man skallförsöka säga att kvinnorna inte skall frigöras genom alt gå ut i arbetslivet,ulan de skall frigöras genom valfriheten. De skall få lov att stanna hemma omde vill, de skall få lov att gå ut i arbetslivet om de vill.