prot · G00921 · 1976-12-31 00:00:00 — Avstor betydelse är naturligtvis den upplysning som ges i samlevnadsfrågor, bl,a, på olika stadier i skolan. I den delen har förslag lagts fram av utredningenrörande sexual- och samlevnadsfrågor i undervisnings- och upplysningsarbetet.Utredningsförslaget har överiämnats till , som harfått i uppdrag all utforma mål och riktlinjer för samlevnadsundervisningen igrundskolan och gymnasieskolan samt lärarhandledning för denna undervisning. Närdel gäller lagstiftningsåtgärder har sexualbrotlsutredningen lagtfram ett betänkande där det bl. a. föreslås att de nuvarande särbestämmelsernai om homosexuellt umgänge skall slopas. Frågan övervägs f n. ijustitiedepartementet. Familjelagssakkunnigahar i uppdrag att bl. a. utreda frågor som avser makars och andra samboendesekonomiska förhållanden. Inom ramen för det utredningsarbetet kommer desakkunniga också att behandla frågor som gäller homosexuella samboende. Jagkan dock för dagen inte säga något om när förslag i dessa delar kan föreligga. Utövervad jag nu har sagt övervägs inte f n. några lagstiftningsåtgärder som direktrör de homosexuella. Det är emellertid självklart att man vid all lagstiftningsom är av intresse i sammanhanget skall beakta även de homosexuellas villkor. Hert i (vpk): Jag får lacka för svaret. Tyvärr speglar det kanske i någon mån denattityd som går ut på att det är väldigt svårt att komma med några aktivainitiativ till förbättring av de homosexuellas situation i samhället. 1973uttalade lagutskottet - efter en kommunistisk motion - att homosexuellsamlevnad aren samhälleligt fullt acceptabel samlevnadsform. hartvå gånger uttalat att man förutsätter all familjelagssakkunniga kommer altbehandla frågan om samlevnadslagstiftningens utsträckande också tillhomosexuella gemenskaper. Jagvill nu precisera med ett antal frågor för alt få upplysning om regeringensattityd. Omfamiljelagssakkunniga kommer med ett förslag till utsträckande avsamlevnadslagstiftningen, avser justitieministern i så fall att avlåtaproposition på grundval av ett sådant förslag? Kommerjustitieministern all följa sexualbrottsutredningens förslag, när han såsmåningom avlåter proposition på basis av dess betänkande? Ytterligarenågra konkreta frågor i sammanhanget som kan vara aktuella: 2 protokoll 1976/77:21-24 1militära sammanhang har homosexualitet ofta utpekats som en generellsäkerhetsrisk. justitieombudsman har friat överbefälhavaren ochgodkänt diskriminerande åtgärder mot homosexuella inom militärväsendet. Delarjustitieministern JO:s uppfattning? Anser han del berättigat alt utmålahomosexuella som säkerhetsrisker, eller ämnar han göra något aktivt åtdiskrimineringen inom militärväsendet? Homosexuellasamlevande saknar de sociala och ekonomiska rättigheter som tillkommer andrasamlevande. Avser justitieministern att ta något initiativ för att uppnålikformighet i dessa hänseenden? Detförkommer förstucken diskriminering av homosexuella vid tillsättning avallmänna tjänster, trots all detta är grundlagsstridigt. Avserjustitieministern att ta initiativ för att avvärja sådan diskriminering? Fördomsfullaoch ovetenskapliga uppfattningar om homosexualitet och dess bakgrund slår attfinna i många sammanhang - inte minst i den av justitieministern åberopadeutredningen för sexual- och samlevnadsundervisning, USSU, och jag vill fråga:Avser justitieministern att i någon form ta initiativ för att motverka altsådana uppfattningar sprids i undervisningen och i andra offentligasammanhang? Som i betonade kommer frågan om de homosexuellasammanboendes ställning att tas upp av familjelagssakkunniga. Jag vill i dendelen hänvisa lill vad sade i anledning av en motion av , då utskottet underströk - som utskottet framhöll attdessa frågor bör lösas i varje särskilt sammanhang - att förutsättningarna förgenomgripande reformer på dessa områden knappast var för handen förränhuvudlinjerna beträffande den civilrätlsliga regleringen av parternas inbördesförhållanden vid homosexuell samlevnad klarnat. Det hänger alltså på famil-jelagssakkunnigasförslag i myckel stor utsträckning. förhåller det sig så, som jag nämnde förut, att den ärunder övervägande i departementet. Jag kan för dagen inte säga något om hur detförslaget kommer att behandlas. HertSVENSSON i (vpk): Jag är ännu inte nöjd. Justitieministern är sin vana trogen som f d.domstolsjurisl ytterst knapphändig i sina uttalanden. Vad jag skulle önska äratt han så att säga mera anpassade sig till det parlamentariska forum där vinu befinner oss och där man kan redovisa inte bara det man oundgängligen måsteredovisa utan också en politisk attityd till de problem som det här gäller. Jagskulle gärna vilja ha en precisering. Jag tror mig nämligen vela attfamiljelagssakkunniga kommer med ett positivt förslag i dennariktning. Ett sådant positivt förslag föreligger redan från sexualbrotlsutredningen. Även på det här stadietskall det väl vara möjligt att få vela om del är justitiedepartementetsuppfattning, dess politiska åsikt, att man i dessa båda lagstiftningssammanhangbör eftersträva likartade regler för hetero-och homosexuella. Tillsist en mera allmän politisk fråga. Det tog under den förraregeringens epok innan man på allvar började uppmärksamma de homosexuellassituation i samhället och göra någonting åt den. Men under de senaste åreninträdde en klart märkbar öppning. Jag skulle vilja fråga: Delar den nyaregeringen och justitieministern personligen den uppfattning som där började tasig uttryck? Jag ställer denna fråga av det skälet att ett av de i koalitioneningående regeringspartierna faktiskt inte ville vara med om det positivauttalande som lagutskottet gjorde 1973 om homosexuell samlevnad. Omfotografering av personer som tar del av offentliga handlingar Med anledning av senaste anförande kan jag bara säga attdet såvitt jag förstår är vanligt även i pariamentariskl sammanhang att manavvaktar arbetande utredningar innan man tar slutlig ställning. Därmed anserjag att jag har besvarat frågan. Överläggningenvar härmed slutad. §8 Om fotografering av personer som tar del av offentliga handlingar Herr justitieministern erhöll ordet för attbesvara i (vpk) anmälda fråga, 1976/77:42,och anförde: i har frågat mig varför medborgare, som tar del avoffentliga handlingar, fotograferas och för vad slags register dennafotografering sker. Med anledning av denna fråga kan jag barakonstatera att det självfallet inte får förekomma att myndigheter låterfotografera någon därför att han utnyttjar sin grundlagsfästa rätt att ta delav offentliga allmänna handlingar. i (vpk): Jag får tacka för svaret. Jag skall oförbehållsamt säga att det är ettsvar som man måste vara mycket nöjd med. Dethandlar i detta sammanhang om flera olika fel som kan begås av myndighet. Delframgår av handlingar som jag har tagit del av att man för del första kräverfolk på legitimation när de begär att få ta del av offentliga handlingar. Dekan dessutom uppmanas att redogöra för sitt syfte med besöket. För det andrakan det hända att handlingar förvaras så, att besökande inte kan nå normalkontakt med registraturen och alltså inte kan ta del av de offentligahandlingarna annat än under Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik praktiskt försvårandeomständigheter, t. ex. utomhus på en trottoar. För det tredje händer del alltsåall man fotograferar besökande. Denna fotografering kan rimligen bara ha ettsyfte, nämligen att eflerforska besökarens identitet. Jaghar ställt denna fråga bl. a. därför alt det har uppdagats altpersondala i olika sammanhang samlats och uppförts på ett otillåtet sätt avmyndigheter. Vi står här inför en ny typ av sådana fall. Därför ärjustitieministerns svar ytterst tillfredsställande. Man kan alltså förutsättaatt myndigheternas åtgöranden, om fall av denna art kommer till regeringenskännedom eller under dess prövning, icke kommer att godkännas. Ensista fråga bara: Avser man från att begära inupplysningar om de närmare omständigheterna kring fall av denna typen från denmyndighet som del här speciella fallet rör? Jag förmodar att i syftar på ett konkret fall.Såvitt jag vet är delta fall anmält lill justitieombudsmannen, och ärendetkommer alltså att utredas. Men jag vill gärna upprepa alt det klart ligger iinnebörden av grundlagsreglerna att vem som helst skall få la del av deoffentliga handlingar han önskar ta del av utan att behöva röja sin identiteteller tala om avsikten med sin begäran. HerrSVENSSON i (vpk): Jag begär naturiigtvis inte att statsrådet skall uttala sig om detkonkreta fall som närmast är utgångspunkten för min fråga. Det kan emellertidtänkas att detta fall inte är unikt - det visar tidigare händelser när detgäller att uppföra personer i otillåtna register eller förteckningar - och jagvill därför upprepa och precisera min fråga: Kan det inte finnas anledning förjustitiedepartementet att göra en översyn eller all vid en generell kontakt medolika myndigheter påpeka att denna typ av åtgärder är grundlagsstridig? Överläggningenvar härmed slutad. § 9 Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik Herrjustitieministern erhöll ordet för att besvara () den12 oktober anmälda interpellation, 1976/77:3, och anförde: har frågat mig vilka åtgärder regeringen ämnar vidta föralt bättre klargöra väktarnas roll i samhällets kontrollpolitik. Såsent som antogs en särskild lag om bevakningsföretag som ger samhälletinsyn och kontroll över bevakningsföretagens verksamhet. Enligt den lagen är allaförelag som yrkesmässigt åtar sig att utföra bevakningsuppgifter för andras räkningunderkastade ett obligatoriskt krav på auktorisation. En förutsättning förauktorisation är att verksamheten kan antas bli bedriven på ett sakkunnigt ochomdömesgillt sätt. Bevakningsföretagen står under kontinuerlig tillsyn avlänsstyrelsen, som också prövar auktorisationsfrågor. Väktare liksom övrigpersonal hos bevakningsföretagen skall godkännas av eller, ivissa distrikt, polisstyrelsen. Väktarna måste vidare undergå utbildning enligtrikspolisstyrelsens föreskrifter. F. n. finns drygt 9 000 väktare här ilandet. 1nära anslutning till lagstiftning tillsattesordningsvaktsul-redningen. En ordningsvakt är en person som med stöd avpolisin-struklionen har fått förordnande alt utföra polisbevakning utan attvara anställd inom polisväsendet. Om inte annat framgår av förordnandet, får enordningsvakt i vissa fall tillgripa våld för att lösa uppgift som faller inomramen för hans uppdrag samt tillfälligt omhänderta bl. a. den som uppträderordningsstörande. har i uppdrag bl, a, att laställning till både del allmänna behovet av och de principiella och praktiskaaspekterna på en ordning som innebär att personer som inte är polismän åläggsatt utföra vissa polisiära uppgifter. En väsentlig uppgift för utredningen ärockså att överväga frågan om ordningsvakternas utbildning. Utredningen beräknasbli klar med sitt uppdrag . 1motsats lill ordningsvakterna har väktare inte några särskilda befogenheter.Väktare har bara den rätt som enligt 24 kap. 7 § tillkommerenvar, nämligen att gripa bl. a. den som ertappas på bar gärning eller flyendefot när det är fråga om brott som kan bestraffas med fängelse. Det förekommeremellertid att väktare erhåller ordnings-vaklsförordnande för visstbevakningsuppdrag. I den mån väktare med sådant förordnande fullgörmyndighetsfunktioner står han under polisens befäl och ytterst under JO:stillsyn. Ävenutbildningen av väktare utreds f n. Utredningen om väktar-ulbildning skallenligt sina direktiv bl. a. undersöka i vad mån det behövs åtgärder för attcentralisera utbildningen eller delar av denna och om utbildningen i så falllämpligen bör bedrivas i det allmännas regi eller kan ordnas i andra former.Med hänsyn till det samband som råder mellan arbetsuppgifternas art och behovetav utbildning framhålls i direktiven till utredningen att den särskilt böruppmärksamma frågan om gränsdragningen mellan bevakningsföretagens verksamhetoch sådana uppgifter som bör ankomma på polisväsendet. 1974års lag om bevakningsföretag bygger på uppfattningen att man inte skall gebevakningsföretagen uppgifter som i första hand bör ankomma på någotsamhälleligt organ, främst polisväsendet. Jag har samma uppfattning. Det finnsanledning återkomma till gränsdragningen mellan bevakningsföretagens verksamhetoch polisens uppgifter när ställning tas till de nämnda utredningarnasförslag. Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik Tack för svaret. debatt som blossat upp kring de privata bevakningsföretagens roll isamhället har många kritiska röster höjts. a. har författaren publicerat en på personliga upplevelser byggd pamflett med titelnDivina , som innehåller en synnerligen häftig kritik mot en del inslagi vissa bevakningsförelags verksamhet. Otvivelaktigthar sakliga felaktigheter insmugit sig i starkt känslomässigaframställning, och jag har ingen.anledning att kommentera eller försvaradetaljer i den. Jag vill ändå notera att den nuvarande regeringenuppenbarligen inte intar samma nedlåtande attityd till den typen av spontanarapporter om samhällsproblem med själupplevd utgångspunkt som den förrejustitieministern fann för gott alt inta i en recension av Jahnssons skrift iExpressen i går. Man skulle av del inlägget lätt kunna få föreställningen attden förra regeringens fögderi över väktare och ordningsvakter skapat ensituation utan allvarliga problem. Så är förvisso inte fallet. Låt mig citeranågra synpunkter från ett annat håll: "Enantydan till debatt om ordningsvakter och väktare har skymtat i massmedia somen reaktion på en nyutkommen bok i ämnet. har varit försiktig ochföredömligt fri från övertoner. hoppas på är alltså ensaklig och upplysande debatt som ökar samhällets vaksamhet inför utvecklingen.Vad som i särskilt hög grad motiverar denna vaksamhet är att bevakningsbolagenbedriver sin verksamhet efter helt företagsmässiga principer på områden därmänniskors integritet kan komma att beröras. Olika former av vakt- ochbevakningskårer har vuxit fram och utvecklats till en industri därkonjunkturerna påverkas gynnsamt av en försämrad respekt för enskild ochallmän egendom." Ja, herr talman, så heterdet i en ledare i nr 8 1976. Oroninom poliskåren är inte ny för dagen, även om man med tillfredsställelse kannotera all är demokratisk nog att se till en debattbokshuvudpoäng och inte låta marginella effekter skymma viktig principkritik. InomStockholmspolisen har särskilt det statliga bevakningsbolaget verksamhetvid tunnelbanorna vållat häftiga reaktioner. Ur en informationsskrift till ettrepresentanlskapssammanträde hos den2-3 september 1975 citerar jag följande: "Dagligenrapporterar kolleger om hur de tvingas att ingripa och ställa tillrätta närvakterna gjort felaktiga ingripanden. Många är de tillfällen då polispersonalanlänt till en station där ABAB gjort ett ingripande. På vår fråga varförpersonen i fråga har blivit omhändertagen blir svaret så gott som alltid'fylleri och LTO 3'. Alltför ofta tvingas polispersonalen att omedelbartförsälta den omhändertagne på fri fot, då det snabbt konstaterats att vakternagjort ett olaga frihelsberövande. Inte alltför sällan möts man av synen, enomhändertagen person med påsatta hand-fängsel, liggande i ett hörn och med tvåvakter sittande på sig. vid tunnelbanegruppenupplever det som mycket påfrestande och olustigt all ta sig an dylika uppdrag.Någon kanske frågar sig varför inte dylik verksamhet kommit till allmänhetenskännedom. Svaret på denna fråga är, att den kritik som rätteligen skulle kommaABAB lill hända den får polisen, på grund av att det klientel som blir utsattför vakternas ingripande ej kan se någon skillnad mellan vakter ochpolismän." Väktarekan alltså i olika funktioner agera som poliser och, vilket är det viktiga,uppfattas som poliser av allmänheten. har man visserligen bytt uniform ochdet ärett steg åt rätt håll men är likheten i funktioner ochverksamhetsutövning sådan alt det är naturligt all polisen reagerar frånfackliga utgångspunkter och också att man ur allmän samhällssynvinkel måste seallvarligt på frånvaron av exakta och klart uppfattbara gränser. Är del, föralt använda uttryckssättet i ett annat meddelande från , meningen att bevakningsverksamheten skall få utvecklaslill "illegala poliskårer" eller "hjälppoliskårer"? Delvar mot denna bakgrund jag framställde min interpellation, framför alltfrågeställning nr 3: I vilken utsträckning är det över huvud laget rimligt attprivata bevakningsföretag fullgör samhälleliga polisiära funktioner? svararjustitieministern att han har den uppfattningen att man inte skall gebevakningsföretagen uppgifter som i första hand bör ankomma på någotsamhälleligt organ, i första hand polisväsendet. Men han vill återkomma lillgränsdragningsproblemet i samband med förslag från ordningsvaktsutredningen ochväktarutbildningsutredningen. Det är i och för sig gott och väl. I direktiventill nämnda utredningar beställs uttryckligen principiella överväganden ochgränsdragningsresonemang. Men finns oklarheter. I direktiven tillordningsvaktsulredning-en finns t. ex. ett resonemang om kostnadsaspekterna somdel är litet oklart hur man skall tolka. Del står där all "ansvaret förkostnaderna för sådan extra bevakning som har sin grund i något specielltförhållande --- bör åvila den som ägerdet objekt eller driver den verksamhet som det är fråga om". Sedanföljer, och det är poängen: "Det bör mot bakgrund härav inte komma ifråga att förevarande uppgifter i vidgad omfattning fullgörs inom ramen för polisensallmänna åligganden ." Det kan vara ett oklart uttryckssätt men det kanockså betyda att kostnadsaspekten, som jag i och för sig in te har något att invända emot som den kommer till uttryck, till sina konsekvenser leder till allbevakningsföretagen, väktare eller personer med ordningsvaktsförordnande, trotsallt kommer att få fullgöra polisiära funktioner som man annars inte skulle hafunnit lämpliga. Underförarbetena lill denna debatt har jag blivit uppmärksammad på att del just ärordningsvaklsinstitutet som är en av stötestenarna när det gäller kollisionermellan polis och väklarefunklion. Det kan t, ex, inte vara en tillfällighet attden kritik från polishåll som jag har fåll kontakt med i första hand riktar sigmot ABAB som har ett mycket stort antal väktare med förordnande somordningsvakter, däremot inte mot som är ett myckel större förelag,men som enligt egen uppgift har ordningsvaktsförordnande för av sinaanställda väk- Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik Ombevakningsföretagens roll i samhällets kontrollpolitik Sedan lagen ombevakningsförelag infördes med stärkt rättsskydd för väktare även utanordningsvaklsförordnande har ett viktigt skäl för ordningsvaktslorordnandebortfallit. Man frågar sig då: Finns det över huvud taget behov av ettinstrument som ger icke polisulbildade personer möjlighet att delvis erhållapolisbefogenheler, t. ex. omhändertagande på allmän plats enligt lagen om tillfälligtomhändertagande? Eftersom direktiven till ordningsvaktsutredningen synesförutsätta att ordningsvaklsinstitutet skall behållas vill jag fråga: Ärjustitieministern beredd att genom tilläggsdirektiv ge utredningen i uppdragatt också förutsättningslöst pröva möjligheten att helt avskaffaordningsvaklsinstitutet? En annan av mina delfrågor gällde samhällets möjlighet att utövatillsyn över auktoriserade bevakningsföretag. , som ärtillsynsmyndighet, har inga andra direktiv all gå efter än lagtextens 8 §, somfaktiskt inte är så myckel att stödja sig på för den praktiska tillsynen. Inteheller de förutsättningar som - om jag tolkar lagen rätt - formellt gäller baraauktorisationen och inte tillsynen är, om de trots allt kan tas somutgångspunkt för tillsynen, så mycket att hålla sig till i det praktiskaarbetet. Skall t. ex. kontrollen gälla verksamhetens kvalitet eller bara deformella rättsliga förutsättningarna? Vilka sanktionsmöjligheter hartillsynsmyndigheten - är del enbart ett återtagande av auktorisationen? Det äri så fall en ofta klumpig metod, som kan vålla inte minst många anställdaallvarligt avbräck. Vilka möjligheter har tillsynsmyndigheten att ingripa motuppenbara regelbrott som den kommer på vid inspektioner eller på annat sätt, t.ex. om en väktare påträffas med en icke godkänd hund? Problem av den här typen är vardagsmat för tillsynsmyndigheten här iStockholm - f ö. den enda tillsynsmyndighet som under den debatt som förevaritframträtt med en organisation för tillsynen, en organisation som består av ensärskilt avdelad tjänsteman. ex, , som är av särskilt intresse eftersom har sitt säte där,finns ännu ingen i tjänst varande särskild tjänsteman för tillsynsfunktionen.Enligt uppgift skall en sådan tjänst inrättas, men ännu i 1976finns del alltså ingen fungerande särskild tjänsteman med detta betungandeuppdrag. Sedan auklorisationslagen trädde i kraft har man i bara hunnitkontrollera själva auktorisationen av bevakningsföretagen och klaragodkännandet av personalen, men enligt uppgift inte mycket att nämna därutöver. Hurdet är i övriga landet har jag inte haft möjlighet att få överblick över. Menmitt intryck, som har verifierats från en hel del håll, är att helatillsynsfunktionen fungerar dåligt, dels beroende på otillräckliga centraladirektiv och normer, dels på grund av otillräckliga resurser för tillsynen hostillsynsmyndigheten. Därför vill jag fråga: Är justitieministern beredd attvidta åtgärder för att förbättra möjligheterna lill effektiv tillsynenligt 8 § auklorisationslagen? Enannan problematik, som snuddar vid den föregående, gäller möjligheterna förallmänheten alt klaga och få rättelse om anställda i be- vakningsföretag har ageratpå sådant sätt att folk vill klaga. Det är riktigt som justitieministern svararatt man kan klaga på väktare och andra personer med ordningsvaktsförordnande påvanligt sätt och i sista hand lill JO. Men det har i debatten framkommit altdel kan finnas skäl att klaga även i andra sammanhang, när väktare saknarsådant förordnande, och del har litet löst föreslagits en vaktombudsman. Menoberoende av sådana konkreta förslag vill jag formulera en fråga: Vilket rådger justitieministern lill den som råkar ut för en sådan behandling av enväktare utan ordningsvaktsförordnande som de finner vara grundval för klagomål?Hur skall de bära sig ål? Var skall de klaga? Mintredje delfråga i interpellationen gäller utbildningen av väktare ochordningsvakter. Det är riktigt att två utredningar nu arbetar med denproblematiken. Ändå är del nödvändigt all peka på några svaga punkter inuläget. Dethar framhållits för mig att mindre nogräknade bevakningsföretag skulle kunnakringgå de utbildningskrav som finns enligt genomall gå lill väga på följande sätt. Först får de en person godkänd som väktare.Därefter skaffar de ett ordningsvaklsförordnande för vederbörande, vilketleder till att personen får gratis utbildning i polisens regi. Därefter låterde vederbörande tjänstgöra som ordningsvakt, i så att säga väktarskepnad. Omdetta är formellt illegalt eller på gränsen till vad lagarna tillåter saknarjag kompelens att avgöra. Men om det förekommer, så innebär det uppenbart med sådan bevakningspersonal till lägre personalkostnad kan bedriva illojalför att inte säga illegal konkurrens på bekostnad av mer nogräknade förelag.Del är ett problem som har förekommit i diskussionen. Enannan - och kanske viktigare och mer påtaglig - fråga i fokus är utbildningenför hundverksamhet. räcker det med 40 timmars träning för att en väktarhundskall kunna godkännas. Men frågan är: Vad är den då godkänd för?Polisdirektiven är faktiskt inte kristallklara på den här punkten. Del slårinte tydligt att väktarhunden endast får fungera som skydd för väktarensperson. Enligt uppgifter, som förvisso har diskuterats i det förarbete jagbedrivit, förekommer del att väktare utnyttjar sina hundar för personsökning,något som - ifall del förekommer -är livsfarligt om man använder en väktarhundistället förvältränad polishund.