prot · G00976 · 1976-12-31 00:00:00 — Vibör se till att vi inte skapar nya stålverk 80, där resurserna på ettorealistiskt sätt knyts till gigantiska projekt med mycket begränsade marknadsmässigaförutsättningar. Detär klart, , att jag är beredd att medverka till att vi får bättreutredningar som underlag för politiska beslut. Det är självklart att vi allahar intresse av del. Vi skall bara ha klart för oss att vi när det gäller attbedöma de marknadsekonomiska förutsättningarna för olika projekt har begränsademöjligheter att finjustera materialet och att få fram ett beslutsunderiag somtill alla delar är så väl utarbetat att man kan säga att siffrorna talar sittklara och tydliga språk. blir det ändå alltid en politisk värderingav hur resursfördelningen skall ske som blir avgörande. Hen HÄLL (s): När jag sade att ingenting talade emot att starta projektet var detnaturiigtvis ett litet felaktigt ordval. Jag sade så med tanke på att ingentinghindrar gruvbrytningen som sådan. Ingenting talar för det, men i den härutredningen har dragits fram en rad hinder, både ekonomiska och andra, somtycks vara oöverkomliga, sade attKaunisvaara är ett av de dyraste och osäkraste 3.Riksdagens protokoll 1976/77:75-76 Om man harkommit fram till detta efter att det här projektet har utretts i så mångaomgångar, då drar jag faktiskt efter förda resonemang dendefinitiva slutsatsen att del nu är slut med . Det ärbättre att renhårigt säga det än att föra sådana här kringgående resonemang.Jag drar i varje fall den slutsatsen, om inte på sluttampen ärvänlig och säger någonting annat som verkligen kan komma att gälla. Vadsedan gäller påståendet att regeringen inte kan hindras att ta initiativ, såär väl det, , riktigt. Det kan väl ändå inte vara så att nämnden förstaiens gruvegendom på något sätt har vetorätt i den här frågan? Om regeringenvill och anser det vara en riklig åtgärd att starta är detnaturligtvis fullt möjligt för den att göra det. HerrÅsling betecknade som etl gigantiskt projekt och drarparalleller med 80. Då undrar jag om det inte är dags alt sluta denhär debatten. Man kan väl ändå inte dra paralleller mellan projekten som sådanaoch jämföra t. ex. 80, som det en gång kallades, medKaunisvaaragruvan. Det finner jag ganska häpnadsväckande. Jag kan haförståelse för att man inte nu klarar av att öppna Kaunisvaaragruvan. Men detär bråttom med nya jobb, . Det är bråttom därför att deförutsättningslösa utredningarnas tid nu måste vara förbi. Annars kommer snartden dag då vi får lov att bara konstatera, alt vad vi än vill göra i dettaområde finns möjligheterna kvar, eftersom befolkningen haruttunnats så allvarligt och man därför får ta konsekvenserna av att områdetblir praktiskt taget ödelagt. Och det vore ju det allra tråkigasteslutresultatet av de många ansträngningar som gjorts. Om man ser till den relativa sysselsättningseffekten och deförutsättningar som vi f n. har är det uppenbart att ärmycket dyrt - för att inte säga det dyraste som kan igångsättas i den aktuellabygden. Jag menar därför all man rimligtvis måsle kunna använda samhälletstrots allt begränsade resurser till att säkra sysselsättningen på ett bättreoch mera konstruktivt sätt. Och där är välkommen med i det arbete somvi nu bedriver i regeringens regi genom Norrbottendelegationen för att skapaalternativa sysselsättningstillfällen i och i i övrigt. Låtoss få en samling kring de konstruktiva förslag som jag är förvissad om alt vikan mobilisera i Norrbottendelegationens regi. Då kan vi också få både enregional spridning av sysselsättningstillfällena och en branschmässigspridning som gör att man inte är så beroende av världskonjunkturen som man är i , med den stora roll som gruvbrytningen där spelar, och somäven innebär att riskmomentet på den norrbottniska arbetsmarknaden är mycketstörre än på andra håll. När det sedan gällerKaunisvaaramalmen på är det uppenbart att den är en malmreservsom vi under ändrade förutsättningar kan få anledning att på nyttaktualisera en brytning av. Vi skall inte avfärda Kaunisvaaramalmen som för allframtid ointressant. Det är mycket möjligt att vi , med andramarknadsförutsättningar för malm och andra internationella förhållanden, pånytt kan få anledning att aktualisera den malmreserven. HenHÄLL (s): säger att - som han uttrycktedet - är det allra dyraste och äventyrligaste. Ja, såvitt jag förstår är detdessutom det enda projektet. Något annat än förhoppningar om att åtgärder avNorrbottendelegationen och andra skall leda till resultat har heller inteframkommit. Jag har här hälsats välkommen att hjälpa till i det arbetet. Men,, om problemet vore så enkelt att jag kunde hjälpa till att lösadet, så skulle jag gärna göra det. Jag måste dock tyvärr slutgiltigt säga attjag har tolkat besked så, att det för överskådlig tid nu är punktoch slut med planerna för malmbrytningen i Kaunisvaara, Malmen kommer att fåligga där den ligger som en reserv. Det är naturiigtvis ett besked sominvånarna i och områdena däromkring inte är glada åt, men jag ärsäker på att de värdesätter att de nu ändå har fått etl ordentligt besked. Överläggningenvar härmed slutad. § 6 Om utbyggnadenav barnomsorgen Herrsocialministern erhöll ordet för att besvara () den 31januari anmälda interpellation, 1976/77:88, och anförde: har frågat mig dels om det aktuella planeringslägetbeträffande barnomsorgens utbyggnad, dels om man med utgångspunkt i gällandeutbyggnadsplaner kan räkna med att riksdagsbeslut om barnomsorgensutbyggnad kommer att nås och, om så inte är fallet, om jag avser att ta någrainiiiativ i syfte att riksdagsbeslutet skall fullföOas, Låtmig inledningsvis understryka att utbyggnaden av barnomsorgen är avgrundläggande betydelse för barnens egen utveckling och stimulans och för att ipraktiken möjliggöra en ökad jämställdhet mellan könen. Denna grundsyn varockså avgörande för att det i blev en så stor uppslutning bakombeslutet om en utbyggnad av barnomsorgen , Detbör understrykas att uppslutningen även gällde förslaget i propositionen om enallmän målsättning för utbyggnaden inom den närmaste tioårsperioden, sominnebar att plats inom barnomsorgen skulle beredas alla barn i förskoleåldernmed förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt barn med särskilda behovav stöd och stimulans, så att efterfrågan pä sådana platser tillgodoses. framgår avregeringsförklaringen har regeringen för avsikt att verka för att riksdagensbeslut uppfylls. skall enligt överenskommelsen med 100000 platser i daghem och 50 000 platser i fritidshem börja byggas. Dennautbyggnad beräknades ske på så sätt att 16 000 daghemsplalser skulle påbörjasår , 18 1977, 20 1978,22 1979 och 24 1980,Utbyggnaden av fritidshemmen skulle ske med hälften av nämnda platsanlal resp,år. Vidare förutsattes en utbyggnad av famiOedaghemmen enligt den bedömning somgörs lokalt i varje kommun. Socialstyrelsenhar gjort en sammanställning av de förslag lill förskoleplaner för årenI976-I98I som - delvis innan fattade beslut om utbyggnaden -utarbetades av kommunernas sociala centralnämnder. Sammanställningenvisar alt det lill 1981 skulle färdigställas sammanlagt ca 65000 platser i daghem. Med användande av tumregeln alt det tar mellanbyggstart och färdigställande skulle av dessa 65 000 platser drygt 20 000platser påbörjas , 12 1977, 12 1978, 1979 och 1980. På initiativ genomförde en speciell enkät till samtliga kommuner med förfrågan omkommunernas planerade igångsättning av dag- och fritidshemsplatser under åren1976 och 1977. Enkäten visade att kommunerna beräknade att böria bygga 27 400daghemsplatser och 9 400 daghemsplatser . Delförhållandel alt huvuddelen av nybyggnationen beräknades ske hängergivetvis samman med anordningsbidragets slopande vid utgången av . Atttiden för erhållande av anordningsbidrag senare har förlängts lill den 28februari 1977 har troligen medfört att en viss del av den planeradeigångsättningen förskjutits lill . Sammanfattningsvisvisar kommunernas planering för de båda , vilka av ovannämndaskäl måste ses som en helhet, att närmare 37 000 daghemsplatser planeras bönabyggas. Planeringen överstiger således den enligt överenskommelsen beräknadeutbyggnaden för de båda åren, vilken som nämnts var 16 000 plus 18 000, dvs. Förde tre föOande åren av utbyggnadsperioden, dvs. åren I978-I980, finns f n. ingamotsvarande uppgifter om planerat påbörjande. Den redovisade sammanställningenav sociala centralnämndernas förslag till förskoleplaner visar emellertid attkommunerna planerar att börja bygga endast ungefär hälftenav det i överenskommelsen beräknade anlalet daghem. Erfarenhetsmässigt brukaralltid långsiktiga planer av detta slag visa en sjunkande tendens mot slutet avplaneringsperioden. Enligt min mening bör de nya förskoleplaner som skallupprättas ge ett bättre underlag för en bedömningav utbyggnaden under senare delen av den femåriga utbyggnadsperioden. Jag villemellertid inte förneka att det underlag som finns ger anledningtill oro beträffande utbyggnaden under den senare delen av femårsperioden.Kommunförbundet har enligt överenskommelsen åtagit sig all verka för att enutbyggnad av barnomsorgen kommer till slånd. Som en förberedelse inför de nyaförskoleplaner som skall utarbetas kommer jag därför alt ta uppdiskussioner med om dessa frågor. Jaghar för avsikt att senast i nästa års budgetproposition återkomma med enredovisning av den planerade byggnationen . Jag ber att fåtacka socialministern för svaret på min interpellation. Jagskall gärna börja med att framhäva vad jag uppfattar som positivt i svaret,nämligen all den borgerliga regeringen framhåller barnens behov ochjämställdhetskravei som skäl till att ställa sig bakom det beslut som 1976 årsr'ksdag fattade på initiativ av den socialdemokratiska regeringen och att verkaför att del beslutet fullföOs. Det är naturligtvis också positivt allsocialministern erkänner att det finns anledning till oro för om detta beslutskall kunna fullföOas och även meddelar sin avsikt att redovisaplaneringslägel. Somhelhet betraktat är jag emellertid mycket missnöjd med svaret, framför alltdärför att det ger så tydligt ullryck för att vi inte längre har en regeringsom med kraft och handlingsförmåga verkar för barnomsorgsutbyggnaden. Det gerockså, om man granskar siffrorna närmare, en glättad och ytlig bild av denfaktiska situationen, förskönad i förhållande till det verkliga läget ute ikommunerna. Vibör ändå erinra oss att beslutet om 100 000 platser i daghem och 50000 platser i fritidshem måste betecknas som en minimimålsätt-ning och enetappmålsättning. Vi vet, inte minst efter vad som har påpekats från fackligthåll, att behovei är oändligt mycket större, redan om vi vill tillgodose baradet som gäller de föräldrar som förvärvsarbetar. Vi vet att det finnsmellan 400 000 och 500 000 förskolebarn med förvärvsarbetande föräldrar ochungefär lika många låg- och mellanstadiebarn med förvärvsarbetande föräldrar.Till detta antal skall läggas barn med särskilda behov. Vi bör även ta hänsyntill de föräldrar som skulle förvärvsarbeta om daghemsplatserna räckte. Bakomde här siffrorna, som genom sin storlek kan verka bedövande, döOer sig ensocial verklighet som borde uppröra oss och som vi aldrig borde tillåta oss attglömma. Det är framför allt barn som inte har det bra så länge som samhälletsbarnomsorg inte räcker till. Det är barn med särskilda behov och barn med behovav bättre kamralkontakt, som inte kan få de behoven tillgodosedda. Det är barnsom är hemma med en förälder, som egentligen inte vill vara hemma och somvantrivs med sin situation. Det är barn som har en dålig och osäker tillsyndärför alt föräldrarna inte klarar all ordna det så bra för barnen som deskulle viOa, barn .som tvingasbyta vårdare och miOö ofta. Det är barn i famiOer med dålig ekonomi därför altde måsle avstå från den ena förälderns inkomst eller har höga kostnader förprivat barntillsyn. Det är barn i famiOer där famiOelivet påverkas mycketnegativt därför att föräldrarna tvingas jobba i skift och därföratt barntillsynen inte fungerat. Det finns naturiigtvis också bakom dessasiffror många föräldrar som inte har det bra därför att de lever underpåtvingade livsformer, som de inte trivs med, och i ångest för sina barn som devet inte har det så bra som de skulle önska. Jagundrar om socialministern kan föreställa sig den känsla av övergivenhet ochdesperation som de föräldrar känner som upplever, att ingen verkligtgenomgripande förändring inträffar, och som tycker att ingen frän samhälletssida bryr sig om att deras barn skall ha det bra eller all de själva nästansliter ut sig för att klara famiOesituationen. Detär mot den här bakgrunden självklart att varje regering måste betraktautbyggnaden av barnomsorgen som en central uppgift. Det är en fråga där manständigt måste bevaka och driva på utvecklingen. Den förpliktelsen har manalldeles oavsett vad man personligen eller partiet tycker om t. ex. daghem somvärdform för barnen därför att vi har riksdagsbeslutet som förpliktigar och vihar alla de hundratusen famiOer som behöver och vill ha det här stödet och vianser ju att de själva skall få väOa sin livsform. Det är, vilket vi inte fårglömma bort, tyvärr så alt det inte på länge än är fråga om att bygga daghemför att fier kvinnor skall kunna gå ut i förvärvslivet utan för att tillgodosebehovet hos de famiOer där föräldrarna redan förvärvsarbetar men inte harbarntillsynen ordnad. Därförär det verkligen ett minimikrav att beslutet om 100 000 daghemsplatser och 50000 fritidshemsplatser fullföOs. Den ambitionen borde t. o. m. höjas. Visocialdemokrater har också i samband med att beslutet togs deklarerat att viför vår del mycket noga kommer att föOa utvecklingen. Vi har därförsjälvfallet tagit upp frågan i en partimotion till årets riksdag och vi räknarmed att den motionen kommer att bifallas. Vi kan inte tänka oss att man skallse negativt på den. Hurär då situationen ? Här har socialministern redovisat siffror som tagitsfram av den gamla regeringen före valet, något som alltså tyder på att nyasiffror har regeringen inte orkat ta fram. Vid en analys av de siffrorna tyderallt pä att det är fråga om en tillfällig topp i daghemsutbyggnaden under1976, att den snabbt kommer att gå ned och att programmet alltså inte kommeratt kunna fullföOas. Omman sedan besvärar sig med att gå till och fråga vad denfaktiska igångsättningen var - för det går att få fram sådanauppgifter - finner man att planerna inte alls har hållils. Man kan t. ex. se påhur mycket anordningsbidrag som har beviOats. Även om man lägger ihopanordningsbidrag för både fritidshem, daghem och deltidsförskolan, kommer maninte upp i en högre siffra än 22 656. Den siffran måste alltså reduceras för skall få fram enbart antalet daghemsplatser att jämföramed det här redovisade planerade anlalet på drygt 27 000. Bara del tyder på allvi är mycket långt ifrån målet . Manmåste dessutom ta med sådana faktorer - som det också finns siffror på - somatt daghemsutbyggnaden är mycket ojämn över landet och att de kommuner somredan tidigare var sämst tillgodosedda också nu har den lägsta takten iutbyggnaden, medan de kommuner som redan tidigare var ambitiösa har en hög takti utbyggnaden. Enannan sak som man borde besvära sig med att analysera är att det här inte ärnågot nettotillskott. som det byggts nya daghem har gamla nedslitnadaghem lagts ned. Och vi ökar kraven på personaltäthet, minskar barngrupperoch vill gå vidare med det. Skall man ta hänsyn till delta och räkna mednettotillskottet, kommer man till ännu mer deprimerande siffror. Detfinns andra saker som också borde vara alarmerande, t. ex. den kraftigakostnadsfördyring i produktionen som har skett. Det finns exempel påkostnadsfördyringar från 35 och bara på något halvårs tid. Dettyder på att här finns behov av att man ökar stödet till kommunerna eller måste gå in med prisreglerande åtgärder därför att man kan misstänka enspekulation i daghemsbyggandel som trissar upp priserna och ökar kommunernaskostnader i onödan. Påfritidshemssidan är situationen ännu mer deprimerande, och det är helt klartatt utbyggnaden där är långt ifrån till fyllest. Denhär alarmerande situationen borde ha lett till ständiga aktiviteter frånregeringens sida; en noggrann redovisning och alarm i budgetpropositionen;överläggningar i regeringen, med kommuner, med , medKommunförbundet; aktiviteter i partierna riktade till de egna kommunalmännenför att dessa skall driva de här frågorna sä som vi socialdemokrater har gjort.Men socialministern har inte precis profilerat sig som pådrivande och aktiv idessa frågor och inte regeringen som helhet heller. Det som antyds i svaretär otillräckligt, och det borde dessutom ha gjorts . PerAhlmark avslöjade i Rapport någonting som jag tyckte var mycketupprörande. Han höll ett bra tal och sade att daghemmen behöverbyggas ut, men i Rapport talade han också om att regeringen ännu inte har haftnågon gemensam diskussion om åtgärder för att skynda på daghemsutbyggnaden.Detta påstående får ju Per själv stå för, men om det verkligen är santtycker jag att han kunde ha gjort en större insats för att driva pådaghemsutbyggnaden genom att se till att de här frågorna hade tagits upp tillgemensam diskussion i regeringen än genom att bara hålla tal. Jagmåste, herr talman, sluta mitt anförande med att säga att jag är mycketmissnöjd med det svar jag har fått. Det har inte lugnat vare sig mig eller deföräldrar som är direkt berörda av situationen. Jag vill därför ställa någrafrågor till socialministern: Tror socialministernfortfarande att målet 100000 daghemsplatser Nr 76 och50 000 frilidshemsplatser , och full behovstäckning Tisdagenden , skall kunna fullföOas? ' " riktigt alt regeringen ännu inte har haft någon gemensam --------------- överläggningom erforderiiga åtgärder? Jag skulle vara tacksam, om Per Om utbyggnaden av uppgift i det här fallet vore felaktig. Varförhar socialministern inte tidigare tagit något initiativ i frågan Har ni varit lika aktivainternt med rekommendationer till era egna kommunalmän att prioritera de härfrågorna ute i kommunerna som vi har varit? Vad vill socialministern göraför att motverka kostnadsfördyringen i produktionen av daghemmen? Finns det några andra konkretaåtgärder som socialministern kan ange såsom tecken på att det har förekommitett konstruktivt tänkande i regeringen i de här frågorna? Är socialministern beredd att göra ett klartoch tydligt uttalande, riklat till kommuner och andra berörda, med maning tilldem att driva på de här frågorna bättre? Jag hade inte alls räknat med att skulle vara nöjd med svaret.Men måste jag säga att det anförande som nu har hållit är ensvidande kritik inte bara mot den gamla regeringen utan också mot arbete under de år då har varit i ! Det är ju rättintressant. Jagskall först konstatera att vi var överens om det beslut vi fattade här iriksdagen. Vi har således klart gett uttryck för att vi skall medverka till attdet beslutet kommer att föOas upp, men del är kommunerna som har ansvaret fördetta. Det uttalande vi gjorde gemensamt och som både och jag var medom byggde på denna målsättning och på överenskommelsen mellan regeringen ochKommunförbundet, och det innebar att staten skulle bidra med ökade satsningar. Sedanvill jag påpeka att den kritik som riktar mot kommunerna inte ärfullt berättigad. Jag har sagt att jag hyser en viss oro för den senare delenav femårsperioden, men under de tvä år som det nu först gäller liggerkommunerna i nivå med den överenskommelse som har träffats. Härsäger att regeringen eller socialministern inte har ansträngt sig föratt ta fram några nya siffror eller inte har orkat göra det. Men de siffror somfinns att ta fram har jag redan, och jag skall tala om för att underår 1976, som framhöll, har anordningsbidrag beviOats för drygt 22 000platser i daghem och fritidshem. detta år harytterligare anordningsbidrag beviOats för 13 000 platser i famiOe- och fritidshem,och därutöver har ansökningar inne för åtskilliga tusenplatser vilka kommeratt beviOas . Om man tar hänsyn till att vissakommuner inte söker de här statsbidragenförrän efter det att de har börjat bygga, lyder dessa uppgifter på attkommunernas planer också kommer att infrias i verkligheten i vad gäller de tvåförsta frågorna. Viskriver , och som har gått sedanbeslutet fattades har kommunerna enligt min mening föOt det. Jag tycker att fruDahl kan vänta med kritiken till utgången av 1977. Då får vi se resultatet frånde två första åren. Närdet gäller de tre senare åren har jag meddelat här att jag har tagit kontaktmed med dess representanter diskutera närsocialstyrelsen får in ett nytt material från kommunerna. Del man hararbetat med är ju ett äldre material, och om den tidigare regeringen suttitkvar hade inte heller den haft något annat material att arbeta med. Jag vetinte om har några speciella vägar att gå för att få fram material somkan vara objektivt och ge ett mera allsidigt resultat. Med detta har jag velat tillbakavisa en del av den kritik som fram. Sedanställde en hel del frågor; jag hann inte anteckna alla som kom. Såväljag som de övriga i regeringen är emellertid lika intresserade som avatt del beslut som har fattat skall föOas upp, och det kommer vi attarbeta för. Men om vi har haft interna överläggningar om detta i regeringeneller inte är något som jag inte har anledning att redovisa från dennatalarstol. () kort genmäle; Först till frågan om den svidande kritiken mot den tidigare regeringen,mot milt parti och mot mitt eget misslyckande! Det är i och för sig ynkligt attta upp en sådan diskussion för att sprida dimridåer kring de nuvarandeförhållandena. Men jag erkänner gärna att under 1950- och1960-lalen missköttes barnomsorgsfrågorna av samtliga partier. Del enda partisom ställde upp för att driva de här frågorna var ändå det socialdemokratiskapartiet. Som socialministern vet var del bl. a. efter en motion av mig iriksdagen och till vår partikongress som den socialdemokratiska regeringen togfram det förslag som vi fattade beslut om här i . Jagär av den uppfattningen att det var först då som något avgörande positivi hände- och det skulle aldrig ha hänt om vi hade haft en borgerlig regering redan då. Socialministernskall inte heller försöka frisera verklighelen. Jag har precis samma tabellersom socialministern över antalet beviOade anordningsbidrag och1977. Även om man räknar med det som tillkommer ,kommer man icke upp i de siffror som var uppsatta som ett mål , trotsatt anordningsbidragen omfattar inte bara daghem utan även fritidshem ochdeltidsgrupper i barnstugor. Siffermaterialet är helt övertygande på denpunkten. Del skulle inge mycketstörre trygghet för alla de föräldrar och politiker som är oroade avsituationen, om socialministern ville redovisa det verkliga läget och inte enförskönad bild av verklighelen. En faktisk redovisning visar att man tarallvarligt på dessa frågor och inte försöker blunda för verkligheten. Jagtänker inte vänta med vare sig diskussion eller kritik eller krav på initiativett helt år till, när vi redan nu har så många och tydliga tecken på attutvecklingen inte sker i den takt som vi har skäl att kräva. Det är ytterstoroande att socialministern säger att vi får vänta till medställningstagandet. Omsocialministern hade något positivt att meddela om vad som har gjorts inomregeringen, skulle han ju gärna redovisa det här. har socialministern intenågot sådant att meddela, och då vill han inte svara på frågor och interedovisa regeringsarbetet. Först vill jag säga till att enligt planerna skulle deligångsättas 52 000 platser i daghem och fritidshem /77. Vi har den 1mars , , och jag har sagt att vi först kan bedömaom kommunerna har föOt dessa planer. Det finns ingenting som säger attkommunerna inte skulle föOa vad som finns i överenskommelsen /77.Regeringen beslöt att förlänga tiden för erhållande avanordningsbidrag frän till för att viskulle få bätire fart på byggandet. Det fanns vissa problem som gjorde att kommunernavid det tillfället inte kunde komma i gång med delta byggande. Huruvida fruDahl betraktar det som ett positivt inslag spelar ju mindre roll i dettasammanhang.