prot · G009147 · 1976-12-31 00:00:00 — Men det blir än värre när den borgerliga regeringen samtidigtdriver igenom en rad förmåner för redan relativt välbeställda grupper som, omman lägger ihop dem, för vissa grupper är värda efter skatt.Det upplever väldigt många människor som orättfärdigt, fast ni inte tycksbegripa det. Ett långvarigt socialdemokratiskt regeringsinnehav har vant mångamänniskor - långt in i de borgerligt röstandes led - vid att de storafolkgruppernas intressen måste ha företräde, om den långsiktiga socialabalansen skall utvecklas. senaste numret av jordbrukarrörelsens tidning för man ett mycket egenartatresonemang. Förbättringar för jordbrukarna, säger man, kostar inte så mycket,ty jordbrukarna är få, löneökningar för arbetare och tjänstemän är däremotoerhört dyra, ty arbetarna och tjänstemännen är så många. Vad menas egentligen?Frågan är intressant eftersom samtliga statsråd i det största regeringspartietpå olika sätt har nära anknytning till just denna föreningsrörelse. En politik för de få på bekostnad av de många kan under en viss tidvara genomförbar, det har vi sett exempel på under de senaste åtta månaderna.Men i längden kommer reaktionen att bli myckel stark hos folkflertalet. Därförär kombinationen av borgeriig intressepolitik och militant arbetsgivarpolitikav ondo för vårt land. Inte bara därför all den skadar de människor som har desämsta villkoren utan också därför att den lägger grunden fören social oro och otrygghet, som kan visa sig oerhört skadlig för helasamhället. Närherr här talar om solidarisk medverkan från oss alla tror jag inte ettögonblick alt han begriper solidaritetens innebörd och solidaritetens krav omman skall få människorna med sig, nämligen räll-färdighetskravet. Låtmig för det tredje ta upp sambandet mellan prisstegringarna ochsysselsättningen. Regeringens ekonomiska politik har varit ryckig och planlös.Först för man en lössläppt finanspolitik, som driver på inflationen. När vikritiserar del är vi missnöjespolitiker. Sedan gör man en panikinbromsning meden kraftig åtstramning av konsumenternas köpkraft. Del kan också leda lill svårigheter för sysselsättningen.När vi säger det är vi också missnöjespolitiker. Vihar tidigare från socialdemokratins håll funnit inslag i den borgeriigaregeringens sysselsättningspolitik värda ett uppriktigt erkännande. Men dessagoda intentioner hotas att slås omkull, därför att inflationen undergräververkningsfulla åtgärder mot arbetslösheten. Låtmig för det fjärde la upp prisstegringarna och samhällsansvaret. Vi har dennavinter fåll höra mycket talas om det samhällsansvar somlöntagarorganisationerna bör visa. Del fanns knappt någon gräns för alla depekpinnar och åthutningar som lönlagarna fick åhöra från regeringens sida. De -och inte regeringen - skulle bära ansvaret för kostnadsutvecklingen och denekonomiska stabiliteten. Efteren oerhört svår avtalsrörelse har avtal tecknats på den privataarbetsmarknaden. Det är ytterst glädjande. Lönlagarna har i praktisk handlingvisat sin förmåga att bära det samhällsansvaret. Däri ingår också alt deavstått från en ytteriigare kontanllöneökning under förutsättning attprisstegringarna inte går upp lill en orimlig nivå. Det är alltså en hög nivåsom krävs! Går de emellertid över även denna nivå utlöses ytteriigare 1 96 ikontanllöneökning. läggs ansvaret klart och entydigt på regeringen och påföretagen. Ytterligare kostnadsökningar får ni la ansvaret för. får ni visaom ni är förmögna all ta ert samhällsansvar. Underborgerlighetens har vi - som påpekade - upplevten ständig försvagning av prisövervakningen. Del räcker inte med vagahänvisningar till den fria konkurrensen. Om samhället inte tar ett aktivt ansvarför att hålla tillbaka prishöjningarna kan inflationen inte bemästras. Pådetta område har den borgerliga regeringen svikit sitt samhällsansvar. Jaghar illustrerat den borgerliga regeringens misslyckande att föra en politik ifolkflertalets intresse med hjälp av en fråga: priserna. Men det kan ges engenerell tillämpning, som också ställer socialdemokratin inför bestämda krav. Detförsta gäller de grusade förväntningarna och de svikna löftena. Inför val görpolitiker utfästelser. Stundom gör de sig skyldiga till felbedömningar ochöveroptimism, sträcker sig i sin önskan att vinna väljarnas bevågenhet etlstycke längre än vad skinnfällen räcker. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. förhållandena kanförändras på ett sätt som är svårt all förutse. Detta är mänskligt och inomvissa gränser förlåtligt. Del gör vi oss alla skyldiga till. Deborgerliga partierna har kalfatrat socialdemokratins utfästelser.Själv löpte jag gatlopp i den borgeriiga pressen med en bild där jagstod med en hacka i handen, därför att Stekenjokkprojeklet försenades ett åreller så. Några preciserade löften hade jag inte givit, men jag hade ändå varitlitet oförsiktig genom att låta mig fotograferas. Etllokalt flygblad här i om Järvafällel kom åtskilliga år senare attspela en huvudroll i en valrörelse som bevis för etl brutet vallöfte. Men iallmänhet har man svårt att nagla fast socialdemokratin på den här punkten. Läsvåra manifest - dem följde vi, punkt för punkt. Läs vårtvalprogram - det återkommer vi med i oppositionsställning. Deborgeriiga partierna gick inte till val bara på några långsiktiga visioner. Delade fram en hel del ytterst precisa vallöften: stopp för kärnkraften, 10 000kr. i vårdnadsbidrag, 400 000 nya jobb, lägre prisstegringar, slut påskattehöjningar osv. De flesta av dessa mycket precisa löften har i dagbrutits. Ständigttillförs listan nya bidrag. lovade krafttag mot privatmarkkoncentration och skrämde med att löntagarna ville lägga makten över helabranscher i en hand. skall och slås ihop. Det är förmodligen enriktig åtgärd. Men den tvingar folkpartiledaren till allehanda hummanden. Ty änen gång vissnade ett käckt slagord. Så kommer varven, sammanslagningen avStansaab och Datasaab, stålindustrin. får många tillfällen atthumma. Moderaternalovade skattefria folkpensioner, och centerledaren for omkring och hävdade altpensionärerna inte fick kompensation för prisstegringarna. Men iregeringsställning är det inte precis pensionärerna som får de stora skattesänkningarnaeller är speciellt intressanta när det gäller indexregleringar. Och detsocialdemokratiska förslaget om långtidssjukvården har man sagt nej till. Jagskall inte ta hela listan. Del är fråga om en helt annan dimension pålöftesbrott och svikna förväntningar än vi tidigare varit med om i svenskpolitik. Det är en ny dimension, . Och löftena gick alla i riktningmot reformer, skattesänkningar och ekonomiska extraturer, som det inte fannsmateriellt underlag för. Dettafår två allvariiga konsekvenser. i valrörelsen sade jagefter att ha talat länge om nödvändigheten av en starkt återhållsam ekonomiskpolitik: "För varje miljard som en splittrad borgerlighet nu späder påmed löften och överbud undergräver den sin moraliska auktoritet att kunna talamed människorna i landet om behovet av stramhet, av återhållsamhet, avgemensamt ansvar för det här fina landets ekonomiska styrka." Nuhar överbuden försvunnit, löftena brutits, och ni tvingas tala om juståterhållsamhet och uppoffringar - interfolierat med angrepp mot so- cialdemokratin, vilket nisysslat med också . Jag tror det är rätt att säga att detta har fögatrovärdighet hos människorna, helt enkelt därför att ni hos dem medvetet skapathelt andra förväntningar om hur ni skulle komma att handla, vad en borgerligregering skulle innebära. Det är en väsentlig förklaring till att allt flermänniskor upplever en förtroendeklyfta lill den borgerliga regeringen. Del är också allvarligtfrån demokratisk synpunkt. Valhandlingen i en demokrati är någontingutomordentligt viktigt. Det är för de flesta människor den förnämstamöjligheten att påverka landets politik. Det är vid valet de har att taställning till de olika partiernas konkreta utfästelser. Märker de attpartierna efter valet anser sig ha full frihet att hoppa av sinautfästelser, då kommer valhandlingen av många alt uppfattas som meningslös.Detta kan få ytterligt allvarliga konsekvenser för demokratin. Jag förstår intehur ni i framtida val skall kunna lova egentligen någonting med anspråk på attbli trodda. Dennasituation lägger etl stort ansvar på socialdemokratin. Vi har i våra alternativefter valet så långt det varit möjligt sökt följa precis det vi utfäste osstill i våra valprogram. För demokratins skull måste vi med fasthet ochkonsekvens fullfölja vår strävan att föra en politik, för vilken människornakan känna tillit och förtroende. Vidaregäller det frågan om rättfärdigheten och solidariteten i samhället. Före valetskrev Red Top i ungefär så här: hoppas jag bara alt deborgerliga vinner valet. Då kan de ta från de fattiga och ge lill de rika. Defatliga är ju de som redan tidigare är vana vid att ha det svårt. Dettedde sig då som etl groteskt skämt, men det gav i själva verket en framsyntbit av den verklighet som vi nu upplever. Denmomshöjning och de prisstegringar som drabbar de svenska hushållen ärsvårast all bära för de stora löntagargrupperna, för barnfamiljerna. Dessagrupper ser sin köpkraft sjunka och finner hur hushållskassan blir alltknappare. Vi kan ju inte känna någon glädje över den borgerliga regeringensmisslyckanden, eftersom de främst drabbar de grupper som står oss nära.Samtidigt kan dessa människor se hur den borgerliga regeringen beviljarförmåner till grupper som står den själv nära. Detkan aldrig finnas motiv för alt ensidigt lägga lättnaderna på en grupp med oftaganska goda ekonomiska villkor och låta andra grupper betala med en .sänkning avstandarden. Det kan aldrig finnas motiv för alt öka klyftorna i vårt samhälle.Det är orättfärdigt, och det skapar risker för social oro och splittring avnationen. Skall man hålla samman en nation, skall man först och främst hjälpade sämre ställda. Sedan kan man kräva solidaritet av alla. Går man den andravägen och först bjuder de litet bättre ställda förmåner och sedan kräversolidaritet, splittrar man nationen, för då upplever inte människan en naturligrällfärdighetskänsla i politiken. Den här skadan är i storutsträckning redan skedd. Ni har över huvud Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. taget inte velat lyssna påvåra argument och våra förslag. Men inför den omröstning som förestår villjag ändå rikta en vädjan till riks-dagsmajoriteien till förmån för storagrupper av barnfamiljer och löntagare. Del är en vädjan omrättfärdighet: Stöd vårt förslag om en ökning av bostadstilläggen för attåtminstone i någon mån minska påfrestningarna för de hårdast drabbadefamiljerna. Delhär är det andra stora kravet som ställs på oss socialdemokrater: del måstefinnas någon politisk kraft i detta land som för rällfärdighetens ochsolidaritetens talan. Denna kraft är i dagens läge bara arbetarrörelsen. Deltredje kravet gäller behovet av fasthet och konsekvens i den ekonomiskapolitiken. och har utföriigtbelyst den ryckighel och planlöshet som präglat den borgerliga regeringenspolitik under den korta tid den haft makten. I det läget ställs kravet högt påoss socialdemokrater att forma ett alternativ som präglas av fasthet och konsekvens.Vi har konsekvent och envist talat för en återhållsam och stram ekonomiskpolitik. Det budgetalternativ som vi företräder innebär en nära två miljarderstramare budget än som den borgerliga regeringen åstadkommit. Lika konsekventoch envist har vi hävdat att de bördor vi måste ta på oss måste delas rättvistoch att det reformuirymme som trots allt finns skall inriktas på de sämreställda grupperna samt att vi måste inrikta oss på alt betala reformerna genomvårt eget arbete, inte genom statliga lån i utländska banker. Enpolitik med denna inriktning företrädde vi i valet i vartenda anförande, inovember, , i finansdebatten och . Det är inte till storglädje att vara efterklok. Men hade ni lyssnat till våra maningar motöverbuden, mot att bryta upp skatteuppgörelsen med löntagarna och att intefinansiera den, mot att undergräva statsbudgeten, mot att i realiteten ställaupp på arbetsgivarnas hårda linje, hade många av de svårigheter som drabbatmedborgarna - både i sak och i form av skärpta motsättningar i samhället -kunnat undvikas. Det är viktigt för medborgarna att socialdemokraterna i dettaläge fullföljer en fast och konsekvent politik. Vårkritik söker de borgerliga nu komma undan med att säga att socialdemokraternabedriver missnöjespropaganda. Det har ni hållit på med . Jag tror attherr nämner socialdemokratin 40 gånger i sitt utdelade manuskript, ochdet skedde säkert 40 gånger till under den ytterligare halvtimme som hantalade. Men ärade regeringsledamöter, missnöjet finns hos medborgarna. Detfinns hos husmödrarna som går i butikerna, det finns hos arbetarna ochtjänstemännen och i barnfamiljerna. Och det missnöjet är stort och berättigat. Numera- det var helt annorlunda efter valet - talar regeringensrepresentanter mycket och vältaligt om behovet av samförstånd och samling. Menvad har ni gjort i praktiken? 1 siorl sett alla socialdemokratiska förslagunder detta har ni blankt avvisat, ofta med mycket stor slöddighet ochofta ulan diskussion. uttalande att härdiskuterar vi inte, här voterar vi, kan i många stycken stå som etl motto förden borgerliga regeringens inställning. Detfinns två undantag, nämligen semesterlagen och Sydafrikafrågan, där man frånframför allt folkpartiels sida varit beredd till kompromisser ochöverenskommelser. Kanske finns del ytterligare något exempel. Det har vinoterat med stor tillfredsställelse, men dessa är undantagen som bekräftarregeln. Sittmest påtagliga uttryck fick denna maktfullkomlighet vid behandlingen avmomsförslaget. En proposition med momshöjning lades fram utan motivering.Motiveringen och hela underlagsmaterialet kom i kompletteringspropositionen,som framlades efter det att motionstiden till momsförslaget utgått.Momsförslaget behandlades i innan motionstiden påkompletteringspropositionen utgått. I praktiken förhindrades därigenomriksdagen att diskutera etl genomarbetat alternativ till regeringensekonomiska politik. Jagbestrider inte regeringens konstitutionella rätt alt handla pådetta sätt - förmodligen upplevde ni det som mycket fiffigt. Däremot bestriderjag bestämt er politiska rätt att därefter komma och beklaga er över bristen påsamförstånd i . Ni har själva eftertryckligen i handling bevisat attni inte eftersträvat något sådant samförstånd - annat änmöjligen i form av en socialdemokratisk underkastelse under borgerligt diktat.När ni blåser till strid skall ni inte i efterhand beklaga er över alt stridenblir ett faktum! Omman nu på borgerligt håll önskar bredda samförståndet i riksdag skalljag erbjuda ett enkelt och praktiskt förslag: Låt riksdagsmajoritetensverkliga uppfattning komma till uttryck också i beslut! förhållerdet sig så, att det är den borgerliga regeringskoa-lilionen som i en radcentrala politiska frågor blockerar riksdagsmajoriteten. Låt mig ta ett parexempel. Varoch en vet att vatlendelaren i energipolitiken går mitt i regeringen. Den storamajoritet som beslöt om riktlinjerna för energipolitikenexisterar naturligtvis fortfarande. Det skulle inte vara svårtförsocialdemokralerna, och att komma överens om enförnuftig energipolitik, som vore till gagn för landet och som kunde samla enbred majoritet i dagens svenska riksdag. Däri innefattas naturligtvis enomprövning av hela energipolitiken 1978, men intill dess ligger 1975 årsriktlinjer fast. Nuupplever vi i stället hur och i regeringen topprids ochtrakasseras av herrar och och och vaddet nu kan vara. Tillfolkpartiets och försvar kan naturligtvis sägas all ipraktiken tvingas till reträtt efter reträtt. ståtliga löften frånvalrörelsen har vissnat. Partiets absoluta moral är icke lika lätt att torgförai dag. producerar elektrisk ström, kärnkraflsbyggena fortsätter. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Likväl är konsekvensernasvåra. Vihar redan föriorat hundratals miljoner på förseningar och fördyringar. Vi harfått minskad arbetsglädje och framtidstro bland alla dem som arbetar påområdet. Detsprider sig en osäkerhet och ovisshet inom stora delar av svenskt näringslivgenom regeringens brist på energipolitik. Får detta fortsätta kan vi snabbirasera en industribransch där när det gäller forskning, utveckling ochteknisk kompetens internationellt sett ligger i främsta ledet. Tiotusentalsmänniskor går i en gnagande ovisshet om sin sysselsättning och sin framlid ochkänner sig som lekbollar i etl taktiskt spel, som de upplever som upprörandedärför att det fattas saklig grund. Detta spel illustreras av den senasteveckans turer om . Från centerhåll får man höra att bygget i Forsmarkhar stoppats. Från moderater och folkpartister får man höra alt projektetfortsätter. Det går naturiigtvis inte ihop annat än i en viss taktisk mening. Iett nötskal tycks del ligga lill så här. Byggnadsarbetena i Forsmark stoppas,byggnadsarbetarna får vara offeriamm på altare. Byggnadsarbetenasvarar för ca 30 96 av anläggningsvärdet. Verkstadsarbetena fortsätter däremoti stort sett som förut. De svarar för ca 70 96 av anläggningsvärdet och är ivissa stycken redan långt framskridna. Manbygger innanmätet men väntar med skalet. Sedan får väl bildligt talat delarnaligga under presenning tills vidare. Till dess att man omsider kommer i gångmed bygget. Alla de borgeriiga kan i någon mening vara nöjda med kompromissen,hävda att just de fått sin vilja fram. Menallmänheten kan inte vara nöjd ty den vilseleds om vad som faktiskt sker.Skattebetalarna kan inte vara nöjda, ty de får betala den fördyring somofrånkomligen blir följden. Företagen och de anställda kan inte vara nöjda tyde får inga rejäla besked, får fortsätta att leva i ovisshet, drabbas i många fallav en sakligt sett helt onödig arbetslöshet. Sammaspektakel riskerar att utspela sig när det gäller laddningen av 3.Moderater och folkpartister säger sig ha goda förhoppningar om att reaktornskall kunna laddas. säger att det för dagen inte finns någonting somtyder på att en laddning skall kunna ske, vilket ju i sak är en oerhört hårdlåsning. är färdigt för laddning. kommeratt lägga in ansökan eller augusti. En försening på sex månaderinnebär förluster i storleksordningen 500 milj. kr. Statsministerngav i fredagens interpellationsdebatt omsider en utfästelse att regeringensbeslut i frågan skall meddelas före . Kan ochherr ge samma besked? Då vet vi åtminstone att frågan inte kan förhalashur länge och till hur stora kostnader som helst. Ulfäster ni er att gemedborgarna besked före ? Moderaternaoch har valt att mer eller mindre öppet skylla ifrån sigpå . Det kan ni inte hålla på med hur länge som helst med hänsyn tillden skada som därmed tillfogas landet. ju också ett medansvar.Det går inte att fortsätta alt tala om landets bekymmersamma ekonomiska lägesom och höll på med länge som ni härredan förslösat i onödan och hotet om en gigantiskkapitalförstöring kvarstår inom energipolitiken. Minuppmaning blir denna: låt riksdagsmajoriteten bestämma om en förnuftigenergipolitik! Sammaproblem återkommer när det gäller familjepoliiiken. Regeringspartierna ärdjupt splittrade i sin syn på familjepoliiiken. 1 valrörelsen lågsocialdemokraterna och nära varandra i denna fråga. Det borde intevara svårt att i skapa en bred majoritet för en fa-miljepolilik somger mer utrymme för ökad samvaro mellan föräldrar och barn och som sätterjämställdheten mellan män och kvinnor i förgrunden och som är förankrad hos destora löntagarorganisationerna. Men familjepoliiiken göms undan i arbetsgrupperi kanslihuset, som skall försöka förena det oförenliga och som presterarprodukter som får vända ut och in på sig för att försvara.Socialministern åker i väg lill och lovar . i vårdnadsbidrag.Arbetsgruppen presterar produkter som folkpariiet får vända ut och in på sigför att försvara här i kammaren. Igen: Låtriksdagsmajoriteten bestämma om en förnuftig familjepolitik. Mitttredje exempel gäller indexregleringen av skatterna. Vi socialdemokrater äremot indexregleringen. Den är fördelningspolitiskt klart ogynnsam i jämförelsemed de senaste årens skatteomläggning. Det är bara intressant att se helatrojkan i aktion på en gång. Den undergräver stabiliseringspolitiken. Den fårlångtgående statsfinansiella konsekvenser. Ser man på långtidsbudgeten framgåratt nästa års budget, urholkad på varje reform, t. o. m. utan del magra stödlill kommunerna som regeringen lovat men med indexreglering, visar etl kraftigtökat underskott i en enligt förutsägelserna uppåtgående konjunktur. Det ärfråga om 18 miljarder eller så. Åtskilligacenterpartister har öppet uttalat sig mot indexreglering. Jag har svårt alt troatt är någon ensam svala - nu har de blivit fyra, herrtalman. Jag vet inte om man längre skall räkna med gårdagens upplevelser, men det har åtminstone agerat kraftigt i dennafråga. Centernhar ju haft ambitionen alt framställa sig som låginkomsttagarnasvärnare. Man har haft ambitionen att framstå som kommunernasvärnare, bl. a. genom att staten skulle öka sina bidrag till kommunerna för attdärigenom göra det möjligt att hålla nere de för låginkomstlagarna besvärandekommunalskatterna. trovärdighet på denna punkt skulle snabbiundergrävas om man gav företräde för indexregleringen framför åtgärder som larstörre hänsyn till låginkomsttagarna och till fattiga och hårt trängdakommuner. trovärdighet skulle undergrävas än mer om man gick in föratt betala indexregleringen med ytterligare höjd moms och ytterligare sviknareformlöften. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Igen:Undvik låsningar och dåliga kompromisser bakom kanslihusets stängda dörrar! Då finns del - därom är jag rätt övertygad - enbred majoritet för ett bättre alternativ än indexreglering av skatterna. Denborgerliga splittringen är ett allvarligt hinder för en konstruktivlösning av vikliga samhällsfrågor. Del har alltid varit så. Hur hade det gåttom vi haft en splittrad borgerlig regering som skulle hantera t. ex. EG-fråganeller hela den stora frågan om arbetslivets förnyelse? Det hade blivithandlingsförlamning och en serie dåliga kompromisser, som hade varit skadligaför landet. Då gick det i dessa frågor att skapa breda majoriteter i riksdagentack vare att socialdemokraterna och ett eller ett par av de borgerligapartierna i stort sett var överens om lagen. Sammasituation upplever vi i en rad viktiga frågor. Vi socialdemokrater harnu inte regeringsmakten. Men vi är självfallet beredda alt i landets intressemedverka till en bättre politik och till breda riksdagsmajoriteter omförnuftiga lösningar. Men då måste riksdagsmajoriteten få frihet att bestämmaoch icke underordnas samordningskanslierna i kanslihuset. Släpp fångarna loss, oborgare, det är vår! Ävenom möjligen kan inse det sakligt förnuftiga i detta kan jag förståall det politiskt ter sig omöjligt för honom. Ty har alltid varitblockpolitikens främsta företrädare i vårt land. har alltid eftersträvaten hård konfrontalionspolitik mot socialdemokratin. tyckte juintensivt illa om Hagaöverläggningarna. försvann ut så snabbt hannågonsin kunde. Det har redan i målande ordalag beskrivit. Hansbudskap var ihärdigt: gärna samförstånd, men inte med socialdemokraterna.Borgerlig samling skulle det vara mot socialdemokratin. Närherr nu talar om samförstånd är det antingen krokodiltårar eller ocksåuttryck för en hisnande känsla hos att han företräder enmisslyckad politik. Det var ju långt från den ytteriigt självsäkre valrörelsen - eller - lill den som underlång lid gnällde och gnällde om socialdemokratin. Han har alltid drivit sinatal mot socialdemokratin, men när han var i opposition var det litet fläkt ochflykt över det hela. var det mest ett ganska gnetigt gnällande. Det är synd,för det var ganska roligt att lyssna till den gamle , som ännu hadeoppositionens friska kinder. sitter han och administrerar en, som hannaturligtvis själv upplever det, misslyckad politik. Menmoderaterna har ändå i viss utsträckning fått sin önskan uppfylld. Moderaternahar lyckats återskapa en hård blockpolitik.