prot · G009100 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag är imponerad och stolt över den kompelens,effektivitet, integritet och takt som kännetecknar våra diplomaters vardagligaarbete. Det är en oerhört långsam process som pågår där borta i FN-husel. Detkrävs mycket tålamod och mycken ödmjukhet i detta vardagliga slit. Den sompåstår att FN-arbetet mest är cocktailpartyn och umgänge av olika slag har hellfel. Jag kan intyga all den svenske vardag oftast är en myckellång arbetsdag. Ävenom det svenska FN-arbetet således är ett lagarbete vill jag ändå från den härplatsen uttrycka stor uppskattning av det sätt på vilket ambassadör har lett arbetet . Han har med sina medarbetare omsatt vårutrikespolitiska vilja i praktisk handling, Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt som ytterligare har stärktvår ställning. Delta kom särskilt till uttryck , 1975 och 1976,då var medlem av säkerhetsrådet och inle minst då OlofRydbeck fungerade som dess ordförande. Förra gången var medlem avsäkerhetsrådet var , . Nästa gång blir välnågon gäng . Detla FN-organ har enligt FN-stadganhuvudansvaret för upprätthållandet av internationell fred och säkerhet. Pänågot vis har säkerhetsrådet utvecklats till något av en minigeneralförsamlingsom till skillnad frän den stora och rikliga generalförsamlingen kansammanträda när som helst . Närelt medlemskap i säkerhetsrådet förekommer så sällan är det desto viktigare förett alliansfritt land atl utnyttja möjligheterna att medverka lill samlandefredslösningar. Alldet pratas enormt myckel i FN är väl känt, och del upplever verkligen alla somdeltar i eller studerar det dagliga FN-arbetet. Del vill lill att allt som sägsär klokt, ty FN-apparalen kostar mycket pengar. Del har i. o. m. påståtts attvarje ord som sägs kostar - dvs. Jag förstårdem som undrar om allt prat nyttar någonting lill. Jag förstår dem somifrågasätter om verkligen etl så litet land som kan säga något somandra - små eller slora - nationer verkligen lyssnar till. Jag tror alt del ärTage som har sagt atl "även elt litet landkan göra sin röst hörd om dess företrädare finner de rätta orden". Del börpåpekas att för småstaterna är FN del viktigaste och egentligen del endainternationella forum där de kan göra sin röst hörd. Stormakterna kan inte ilängden negligera den samlade opinionen av småstater. Nubör det sägas all våra representanter i FN är ganska sparsamma med retoriken.Jag tror atl del är klokt. Det är också klokt, tror jag, atl följa OlofRydbecks princip, nämligen alt förhandla mera än att hålla länga, vackra lal.Del är bällre alt i samtal och underhandlingar ständigt förbättra de personligarelationerna och öka förståelsen för varandras åsikter och särart. Orsakernalill starka ställning i FN är många. Jag nämnde alldeles en avdem. En annan är aktiviteten, en tredje alliansfriheten och en QärdeRydbeck-principen alt vi som representanter för etl utvecklat industrilandicke skall sälla oss på höga hästar i umgänget med representanter föru-länderna. Jagfick särskilt uppleva delta senare i FN;s tredje kommitté när vi behandladefrågan om jämslälldhel mellan kvinnor och män. Del tal som vi skulle hålla ikommittén tyckte jag var lamt och menlöst. Jag kände ell behov av att vi skullesäga ifrån mer kraftfullt. Men av mina kolleger i delegationen - kloka ochkunniga diplomater - fick jag råd i annan riktning. Jagvill i det här sammanhanget peka på en artikel i den 12november 1976, där skriver; "Medlemsstaterna hartenderat all successivt inta en alltmer realistisk attityd till FN-arbetei. De bombastiska och ordrikatalen har blivit färre. Krafterna koncentreras i stället på alt söka lösakonkreta problem." Detutrikespolitiska språkbruket behandlades i en annan artikel i ungefär av ambassadör . Iartikeln pekade författaren bl. a. pä elt asiatiskt uttryck, att man skall"rädda ansiktet", inte bara sitt eget utan också motpartens. Man velaldrig hur snart del kan bli nödvändigt all ånyo samverka med den som nyssledde sig som motståndare. Jag vill också peka pä något som är oroande när del gäller FN. Det ärde ständiga likvidiletskriserna och ekonomiska svårigheterna sorn drabbar FN.Huvudorsakerna är för det första all utgifterna för FN-administrationen ökarulan all medlemsstaternas bidrag ökar i samma mån. För del andra betalar en delstater inle in sina medlemsbidrag , ja, en del betalar inte var underskottet ca 70 milj. dollar. Då kunde mannotera all vägrade betala gamla bidragsskulder på ca . Formosakina lämnade efter sig en bidragsskuld på ca 17 milj. dollar.Gamla skulder för tidigare insatser i och uppgick tillca 40 milj. dollar. Mankan ju fråga sig varför en medlemsstat som inte betalar in sinamedlemsavgifter . hade en rest pä 29 milj. dollar.För hela 1975 var betalningsskyldighet 36 milj. dollar. I femtekommittén, som har ansvaret för FN;s ekonomi, har många deballimmar ägnats åldessa problem. Vår svenske diplomat där, kanslirådet , har gjortslora insatser för atl medverka till en lösning. Men har det varitsvårt all ena stormakterna på den här punkten. Del ligger något i ett uttalandesom vid ell tillfälle gjordes i kommittén: "När stormakterna kan för . att skaka hand i rymden, borde de också ha rådatt skaka hand i FN;s femte utskott om några få miljoner." Del finns allanledning alt hoppas på en förbättrad ekonomi för FN. Sammanfattningsvis vågar jag påstå atl den svenska FN-diplomatinutvecklats i alldeles särskilt hög grad . Många harmedverkat till delta - från och fram lill . MenFN-arbetel går vidare. Jag är övertygad om all FN-diplomalin kommer altutvecklas ytterligare, icke minst i det lagarbete sohi leds av ambassadörThunborg. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Hen (): Det är de ryska revolutionerna ägde rum. Den första påvåren hälsades med väldig glädje av alla demokrater. Äntligen skulle dettagamla pinade och plågade ryska folk få en möjlighet att självt bestämma sinegen framlid och utvecklas så som man hoppades alt så många andra länder skullegöra. Man var full av optimism. hade lett till attdiktaturer föll: den ryska, den tyska osv. Men vi vet att , någramånader senare, kom så mycket Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt av detla all förstörasgenom atl en liten men starkt sammanhållen grupp med våld log makten och ipraktiken förhindrade en utveckling i demokratisk riktning. Vadgruppen gjorde var atl den tog över så myckel av den gamla tsarregimensinstrument - t. ex. dess hemliga polis och dess angiverisystem - bara med enföresats: vi skall inle göra om tsarregimens misslag. Ingen skall kunna rymma.Ingen skall kunna bilda motslåndsgrupper. Vi skall bli mycket effektivare. Ochförvisso blev man det. Nu60 år efteråt är det väl rätt rimligt att de fiesta utgår ifrån alt denna regimkommer att beslå för åtskillig tid framåt. Vi bedömer en diktatur och tror attjust den är så fast knuten och har så härd maktapparat att det är osannoliktatt den faller. Vihar varit pessimister beträffande många diktaturer. Men plötsligt märkte vi attGrekland och kunde bli demokratier igen. Vi tror att t. o. m. Spanienåter kan bli en nalion, där människorna själva i fria val skall få bestämmautvecklingen. Närdet gäller är det rimligt att utgå frän all det inle finns någonmöjlighet atl fälla den regimen. Inte heller i de många länder som harlagt under sig i tror vi alt det är möjligl att införademokrati under överskådlig lid. var ju del första land efter Stalinsdåvarande bundsförvant, Nazityskland, som erkände ockupationen av de trebaltiska staterna. Vivet all avsikt med Helsingforsöverenskommelsen var att få världen iövrigt att acceptera segrar och de länder som lagt under sig.Bresjnevdoklrinen innebär att den stat som en gång har kommit under Kremlsledband aldrig skall få lämna det. Regimen fär inte hotas. Den som hotarregimen hotar väridsfreden. Mankan naturiigtvis också fråga sig vad som är långsiktigautrikespolitiska mål. Del är väldigt svårt alt försöka formulera det bara i enenda tes. Några har sagt att den ryska utrikespolitiken hell enkelt är entillämpning av det gamla tanke att lägga under sig så mycket sommöjligt. Det man har det skall man utvidga och försvara - ett slags långsiktigexpansionspolitik. Andra har sagt att det är fråga om ett slags defensiv. Manvill värna sill land. gamla har ju så många erfarenheter avanfall västerifrån, frän Napoleonstäg mot och från tre olika invasionerunder det här århundradet. Förmodligenfinns del myckel av sådana nedärvda nationella tankar som förklarar åtskilligti den sovjetiska politiken. Men del är klarl alt det väsentliga kan vara vadsom faktiskt proklameras, nämligen marxismen-leninismen som sådan, tankar frånMarx via och hela raddan. sade 1919: Vi lever inte blott i en statulan i elt statssystem, och tillvaro bredvid imperialistiskastater är i längden otänkbar. kommer den ene eller den andre attsegra. Påsikt kommer man alltså att segra, enligt sovjetisk uppfattning. Manmäste säga det, därför atl annars har man övergivit den kommunistiskadialektiken, sin historiesyn. Det är inte fråga om all lycka all delta är bra ellerdåligt, ulan det liksom ingår i systemet. Man måste vara övertygad om all mansjälv segrar lill slut. Problemetkan väl delvis vara all internationellt och i förhållande lill andrastater gärna må säga all avspänning är ett önskvärt tillstånd, men det blirväldigt svårt att inåt erkänna att delta skulle vara något slags slutligttillstånd, för därmed har man också i praktiken sagt: Vi tror inle att den egnaideologin är lillämpbar internationellt. Vikan gä lillbaka i liden. En som i alla väder sade att den enda tanken iutrikespolitiken är att driva världsrevolutionen var Trotskij. Stalinsinställning var litet mera pragmatisk: Vi skall utveckla det egna landet ochförverkliga kommunismen i . Att göra någonting ät resten av väriden fårbli en senare historia. Dragkampendem emellan speglar naturiigtvis något av motsättningarna: Är det bara ideologinsom styr eller är del också pragmatisk politik? Den pragmatiska politiken ficksenare hos Chrustjov en oändligt mycket starkare innebörd än hos Slalin. Nukunde man peka på att det fanns kärnvapen: Vi mäste se till alt vi självaöverlever. Det var elt oerhört slöd för dem i som menade att manmäste i praktisk politik ändå söka komma till samförstånd. Jagtycker inle alt man skall - framför allt inte i utrikespolitik - tro att denena eller andra förutsägelsen är sann, utan man bör försöka skissera upp vissascenarier framför sig; Vilka utvecklingar kan vara rimliga? Lät oss säga alldet optimistiska alternativet för oss rimligtvis måste vara en avspänning somfortsätter, en avspänning som fördjupas. Kan dä detta också frän sovjetisk utgångspunktvara det långsiktiga optimistiska alternativet? Detär frågan om. När den franske presidenten gästade sade hanjusl delta lill ; Vi borde försöka moderera sinsemellan och fä enutveckling med ökad avspänning. svarade med mycket stor bestämdhet attdet kunde inte bli tal om någonting sådant. Ännu hårdare har naturligtvisSuslov sagt att den långsiktiga ideologiska motsättningen kvarstår. Den kan maninle komma förbi. Avspänning är ett tillstånd, men det är inte något mål. Iviss mening kan vi se en beslående avspänning som det långsiktiga målel, i denmeningen att vi icke vill krig. Men vill vi inte själva ha som ell mål attdemokratin skall utvecklas, dvs. atl förtryckta folk -balter, andra östeuropeiskafolk - i ett längre perspektiv skall få en utveckling mol demokrati? Vadsom gör den här frågan så besväriig är all den lill stor del rör sig ommänskliga fri- och rättigheter. Många betraktade väl Helsingforskonferensensord om friheter som litet av en formalitet - inte minst naturiigtvis östsidansregeringar. Del väsentliga för dem var att de fick gränserna från andraväridskriget fastlagda som de beslående gränserna. Det var ju lätt att skrivaunder dokumenten, och de tal som olika länders statschefer höll gick ganska välalt förena efiersom det var mest retorik. Frågan blev sedan vad detta sedanskulle innebära i praktisk politik. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debalt Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt öch del är väl ingentillfällighet atl det är svårare , när man efteråt skall se vad somförverkligats. Man kunde ju tro att det bara var tomma och till intetförpliktande ord som sades, men det har sedan visat sig vara rejält sprängstoffDet var inle för inte som Neues skrev, när Solzjenilsyn utvisadesfrån , att del vore självmord för en socialistisk stat alttillåla att han fick fortsätta inom landet. Möjligen kan man vara oförskämd ochsäga atl ju svagare regimen känner sig, desto räddare måste de styrande varaför alt det skall bli verklighet av orden om utbyte av tankar över gränserna. Närdet talas om atl det i ändå finns enstaka människor som tillåtsyttra sig - eller som i varie fall inte likvideras och inte heller fängslasdärför atl de är kända internationellt - så kan vi göra en viktig iakttagelse.Den är viktig inte minst för en liberal. Och det är den att man kan accepteraen och annan person, men man kan aldrig acceptera en organisation, alltsåmänniskor i gemenskap, med en uppfattning som strider mot regimens. Det var juockså Trotskij som mililariserade eller förstatligade fackföreningarna, och hangjorde del med den baklanken alt det inte får finnas någon annan makt änstaten. Detla var ingen självklar linje. och andra var emotden och sade att även en kommunistisk stal bör kunna innehålla pluralism. MenTrotskij sade att det får bara finnas en makt; staten. Och han vannnaturligtvis. Häromdagenstod och talade inför fackföreningsrörelsen i . I vilketärende då? Jo, han skällde ut den därför att man inte hade gjort tillräckligt mycketför arbetsdisciplinen, att man inte hade tillräckligt mycket gjort det somstaten ville. Detta är myckel fundamentalt, alt man i en kommunistisk stataldrig kommer alt erkänna organisationer och sammanslutningar. En och annanenskild person kan möjligen vara till extra besvär internationellt om mantystar honom, och därför får Sacharov fortsätta. Jagtror vi måsle inse alt delta är realiteter. Sä måsle man ha del, därför att denegna regimen skulle löpa stora risker atl falla om människor böriade tyckafriare och om de ville yttra sig. Och den bedömning vi då måsle göra ärnaturiigtvis; Är del en konfiikt mellan delta atl kräva mänskliga fri- ochrättigheter samt ökade kontakter över gränserna och en önskan om avspänning?Vill man båda sakerna, så måste det bli en avvägning mellan dem. Manhar sagt all avspänningen är mycket viktig för . Men när det nu desenaste veckorna har sagts från , att om man från väst trycker så hårt påmänskliga fri- och rättigheter, dä äventyras avspänningen? Då äventyrasSALT-avtalel som vi trodde var viktigt för ryska intressen. Men det är enunderordnad fråga jämfört med den risk som man i upplever det vara påsikt om tankar om människors fri-och rättigheter skulle tränga in i det egnasystemet. Detlaär den verklighet vi har att leva med. Vi må tycka atl den är bra eller dålig,men den är en realitet. Om vi inle tror att kan påverka - och det kanvi självfallet inte göra annat än i mycket ringa män - sä är det endavi kan göra alt försöka teckna olika scenarier: Vilken utveckling tror vi detkan bli? Och det är klart att detla med ökad avspänning är en möjlighet. Menlåt oss inte vara sä optimistiska att vi tror alt ökad avspänning också ledertill ökad gemenskap och atl de östeuropeiska staterna kommer all ge siörre ochstörre möjligheter till fri information och sådant. Tvärtom är det så, all omman från rysk sida inle tror sig pä ett senare stadium kunna stoppa en sådanutveckling, så kommer man att säga nej så fort som möjligt. Det är en tanke somi och för sig är kuslig, men den kan vara lika realistisk som den första. Jag vill bara göra ytterligare en liten kommentar, och den gäller detspråkbruk som har använts här. Det är en gammal och rätt begriplig traditionatl ett litet neutralt land inle pratar sä mycket om diktatur i en närliggandestormakt - det ligger sä att säga i sakens natur. Del är lättare för oss alltala om diktatorer i små stater. Jag lycker med rätla kallade detjeckiska ledarna "diktaturens kreatur". De är nämligen intediktatorer, för en diktator är ju någon som har makt. Och inte sjutton är Husaken person med makt! Han är en person som mäste agera i de tåtar som dras avnågon annan, han aren marionett. Det innebär inte att man inle kan kritiserahonom, men kalla honom dä jusl ett diktalurens kreatur, med betoning päkreatur! Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Hen (): fick vi en intressant belysning på den nya ochlitet annoriunda partikonslellalion som vi pä sistone har fäll här i kammaren.Vi hörde tala om de kommunistiska diktaturerna i , och hanbeskrev dem som den högsta formen av demokrati i världen. har vi hörtJörn tala om precis samma diktaturer, men han kallade dem sina bröderoch systrar. Man förstår all det med en sådan ideologisk spännvidd måste händasaker inom etl parti. StureEricson förde ett ganska egendomligt resonemang om vår försvarspolitik som jagkänner ett visst behov av atl kommentera. Han började med atl göra jämförelsemellan rustningskostnaderna dels från NATO:s sida, dels inom ,och han kom då fram till all del är NATO som slår för de största rustningarna.Jag skall inte gä in i polemik med om den sakfrågan, utan jagkonstaterar bara att det är en nära nog hopplös uppgift att jämföraNATO-ruslningar i dollar med Warszawapaktsrustningar i rubel och mot denbakgrunden försöka göra en bedömning av styrkerelationerna. För svenskt vidkommandefinns del anledning alt konstatera all det är ganska oväsentligt var de störstarustningarna sker, och om de sker inom NATO eller . Vad som ärviktigt för från säkerhetspolitisk synpunkt är naturligtvis dentotalnivå som.finns när det gäller rustningar i vår omvärld. Det är den som vimåsle la hänsyn lill när vi bedömer utvecklingen av del svenska försvaret. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Såvittjag förstår är det inle alls så, som försökte göra gällande, attdet finns någon motsättning mellan ochförsvarsdepartementets bedömning av vår säkerhetspolitiska situation. Detfaktum att vi kan se vissa möjligheter till öppningar när del gällernedruslningsförhandlingarna kan vi naturiigtvis inte ta som intäkt för alt häroch böria en nedrustning i . Bara därför alt vi hoppas kunna nå vissaresultat i de framtida nedruslningsförhandlingarna kan vi inle nu överge dengrundpelare i den svenska utrikespolitiken som heter en neutralitetspolitik somstöds av ett starkt försvar. Detfinns också anledning att här upprepa det som sade ,nämligen att det förslag som ligger pä bord inte innebär en svenskupprustning, utan ett fasthållande vid en gammal svensk princip om att vi skallha ett starkt försvar. Förslaget innebär alltså all man skall se lill atlförsvaret får de resurser som behövs för att behålla denna styrka. Det är i och för sig litet banalt att konstatera att vår värld präglasav stora orättvisor. Men jag tycker ändå att del är intressant att tänka pä allsamtidigt som vi kanske nu upplever exempel på den största rikedomen ivärldshistorien - aldrig har så många människor haft det så bra som i de rikaländerna - måste vi också konstatera att aldrig har så många lidit av svält,sjukdomar och andra umbäranden som i vår värld . Vi känner alla väl lillfakta i målet och är bekanta med den kusliga statistiken. Men vad som gör detlaperspektiv kanske extra allvarligt är att de resurser som vi baserar vår högalevnadsstandard på i de rika länderna inte är outsinliga. Vi baserar vårtvälstånd på exploatering av tillgångar, som bara finns i begränsad omfattning.I vissa fall räknar man med att de kanske bara kommer atl finnas lillgängliga inågra årtionden framöver. Det gäller de energiråvaror som vi begagnar -olja och uran - liksom koppar, bly, tenn, aluminium osv. När det gäller andravikliga resurser, som t. ex. järn och kol, diskuterar man århundraden. Visserligenkan vi tänka oss att göra en hel del nya fynd, men vi måste under allaomständigheter räkna med alt vi inle med de tillgångar som finns på jorden kanförsörja en ständigt stigande konsumtion. Del finns uppenbariigen en risk attden dag de falliga länderna har nätt en sådan köpkraft, att de kan efterfrågasin rättmätiga del av världens resurser, är det inte särskilt mycket resurserkvar atl efterfråga. Därför är det mycket viktigt att vi, som ocksåutrikesministern framhöll i regeringsdeklarationen, snart får till stånd etteffektivt konkrel samarbete för en resurshushållning i väriden. Vi mäste få ennoggrann och systematisk uppföljning dels av hur våra tillgångar pä ändligaresurser förändras, dels av hur konsumtionen av dessa tillgångar utvecklas iolika delar av världen. Vi måste samarbeta för att utveckla resursbevarandeteknik när det gäller produktion och återanvändning och se lill alt dessatekniker verkligen också utnyttjas. Det är en del av bilden.Den andra delen är naturiigtvis att vi måste se lill all de fattigaländerna så snart ske kan får möjlighet all disponera sin rättmätiga del avvärldens tillgångar. är pådrivande i den s. k. nord-syddialogen iParis. Del är ett myckel viktigt arbete som bedrivs där. Det är viktigt att vifår till stånd handelsvillkor, som ger rättvisa åt de fattiga länderna, det ärviktigt alt vi åstadkommer ett kraftigare bistånd till de länder som inte harmöjligheter atl hävda sig genom handel och det är viktigt all vi kan lindra deskuldbördor som många länder dignar under. Mendet är inte bara en fråga om resursfördelningen mellan faltiga och rika länder.Det är också en fråga om resursfördelningen inom länderna. Lika väl som vikanske mäste erkänna att vi baserar en del av vår rikedom på del faktum allstörre delen av väridens befolkning lever i fattigdom, lika väl finns det enlång rad länder i väriden, ja det gäller i de allra flesta i varierande grad,där fätalet baserar sin rikedom pä flertalets fattigdom. Därförär del viktigt att vi i vårt agerande, i vår biståndspolitik, i vår attitydlill sociala befrielserörelser av olika slag och över huvud laget i vårtinternationella uppträdande inle bara stödjer en resursfördelning mellanväridens stater utan också stödjer en demokratisk utveckling och en utvecklingmed sikte på social utjämning inom världens stater. Dethar här i olika sammanhang gjorts försök alt misstänkliggöra dennuvarande regeringens goda vilja och strävanden alt åstadkomma social rättvisaoch utjämning i väriden. Det är allvarligt all sädana försök förekommer.Sverige har en gammal tradition på det här området, en myckel viktig tradition.Sverige har elt stort anvar, bl. a. därför att vi är ell av de rikaste ländernai världen, som vi är elt av de länder i väriden som har lyckats bästatt för egen del genomföra en fungerande demokrati och en social utjämning. Vihar alltså - även om vi är ett litet land med begränsade möjligheter - enuppgift att fylla i den internationella debatten, och vi måste ha möjligheteratl forlsälla påverka utvecklingen. Delinnebär också att de som vill göra gällande atl den nya regeringen inle harviljan atl verka för en utjämning i världen, de hjälper bara de krafter som serSveriges agerande som besvärande, de reaktionära krafterna i väriden. Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt Hen i (s)kort genmäle: ifrågasatte dejämförelser jag gjorde mellan ruslningsnivåerna. Jagnämnde att har 30 96 av väridens totala rustningskostnader ochatt NATO har . Jag nämnde också alt under 1970-lalet harWarszawapaklens rustningskostnader i fasta priser legal ungefär konslant, medandäremot NATO-länderna i har höjt sina rustningskostnader i realatermer. Dethär är medvetet grova jämförelser, efiersom det naturiigtvis inte går attjämföra detaljer i det här sammanhanget. Men del är en väldig 10 protokoll 1976/77:99-100 Utrikes-,handels-och valutapolitisk debatt skillnad på om del ärmindre än eller mer än 50 96. Och del är en väldig skillnad om nivån ärkonstant eller om det går ganska brant uppåt. Minkälla är den amerikanska publikationen World Mililary and Social Expendilures1976 med förord av senatorn och tidigare vice presidenten .