prot · G00982 · 1976-12-31 00:00:00 — Den socialdemokraliska doktrinen ställer från denna synpunktinte några speciella anspråk på företagen, eftersom samhället förutsätts gå ini företagen direkt och ta ansvar för sysselsättningen. Den handlingslinje jaghävdat förutsätter att samhället inte går in i företagen med detaOregleringarulan i stället har bestämda krav på förelagen att dessa skall klara sittsociala ansvar, dvs. spela med pä de villkor samhället uppställt. Detär naturligtvis tvä ideologier som möts i dessa skilda synsätt. Densocialistiska ideologin och dess tro på ceniral styrning i minsta detaO utgörden ena. Det är naivt alt tro att denna styrning skulle kunna ske genom attregeringen "slår näven i bordet", som det sagts. Vad som i sä fallkrävs är hell enkelt att biandekonomin avskaffas. Deninterna socialdemokratiska debatten efter berömda "slå näven ibordet" har också varit mera medvetet socialistisk . En frågasom vi ställer oss även i den här debatten är: Står ni tomhänta, utanalternativa näringspolitiska linjer? När frågor om alternativ aktualiseras,åberopar ni då - vilket skett i debatter - att botemedlet skallvara statliga företagsöverlaganden och att slaten skall engagera sig inäringslivet med direkt ägande? Dä kan man fråga sig om inte ensocialdemokratisk omprövning håller på att ske, en omprövning som i sä fall ärmycket intressant eftersom den vittnar om att man upplever den brist pänäringspolitik som rått som misslyckad. Jaganser att företagen är bäst skickade att - på av samhället angivna villkor -svara för sysselsättningen. I det skede vi nu befinner oss har skillnadernamellan dessa två uppfattningar kommit klart till uttryck. Det är då givet frågar sig hur oppositionen ser på trygghetslagen och medbestämmandelagenoch deras roll i arbetet pä näringslivets förnyelse. Dessalagstiflningskomplex understryker förelagens ansvar för sysselsättningen. Närde anställda får ett ökat ansvar för beslut på arbetsplatsen - vilket, som jagser det, är en mycket positiv faktor för näringslivets och företagsamhetensutveckling - är del också en logisk konsekvens att företagen i första hand äransvariga för att det finns arbete. Om förändring skall ske måste beslutenfattas gemensamt av företag och anställda. Men samhället får självfallet intetveka att i sista hand garantera människors trygghet. Det är ju dén som skallvara det övergripande och allt avgörande målet för en näringspolitik. () kortgenmäle: försökte spela upp ett litet indignationsnummer genom attsäga att han tyckte sig ha funnit en cynism i socialdemokratins inställningtill sysselsättningen, nya värderingar av sysselsättningspolitiken. Till denslutsatsen kom han därför att han tyckte sig ha funnit alt vi inte omedelbartaccepterade alla de förslag som kom från departement. Jag måste säga att del ären ganska halsbrytande argumentering. kan ju vara så, herrÅsling, att de förslag ni lägger fram inte är helt kloka och genomtänkta. Dekan t. o. rn. vara hell felaktiga - fel åigärder . Del är intefel att göra något för sysselsättningen, men frågan är om del inte är ganskaenkelt att göra fel saker. Detvi har all invända när del gäller del av fögderiet är tvåsaker. Detförsta är att industridepartementet tänker sig att ösa ut hundratals miOonerkronor över företagen utan att några som helst garantier skapas för all dettaverkligen leder till nya jobb eller tryggar redan existerande. Vaddet egentligen är fråga om här, som jag har börjat tolka det, är en allmäninfiationspolitik. Man hoppas på att bara man skapar elt tillräckligtinfiatoriskl klimat sä klarar sig även de sämsta företagen, och sedan späderman på med subventioner för att fylla igen de hål som återstår. Deldär tror vi är en farlig politik, eftersom den bara skjuter upp problemen. Dendag när företagen ställs inför del ofrånkomliga, nämligen att vi måste slopasubventionerna och stoppa inflationspolitiken, avslöjas alla svagheterna.Konservativa regeringar i andra länder har försökt sig på den politiken, men dehar ramlat ner i en avgrund, . Detandra vi har all invända emot är framför allt det förslag i går. Man överlåter ål affärsbankerna alt driva statligstrukturpolitik med skattepengar, dvs. alt med slalliga kreditgarantier bakomsig avgöra vilka investeringar som leder till en vettig strukturutveckling.Del kan vi inte acceptera därför alt det lämnar samhället och löntagarna heltutan inflytande. Vårhuvudlinje borde känna till. Vi stöder stora delar av densysselsättningspolitik som har genomförts, men vi säger att det behövsmera av samhällsplanering, inflytande och direkt engagemang för samhällel ochlöntagarna. Vi vill ha 500 miO. till Investerings-banken i aktiekapital föratt banken skall kunna öka sitt risklagande och sin utlåning. Vi vill ha enstrukturfond med resurser på 750 miO. och med löntagarmajoriiet i styrelsenför att kunna göra de insatser på sirukturområdel som blir nödvändiga. Jag behöver inte spela upp något indignalionsnummer. Jag tycker attherr Feldts yttrande om att vi arbetar i skräck för arbetslöshet får slå förhonom själv. Del är etl ganska anmärkningsvärt yttrande av elt lidigaresocialdemokratiskt statsråd, och det tyder på all inte är beredd attvärdera arbetslösheten som något ont i etl modernt samhälle, som man inte kanspara några resurser för alt bekämpa. Det tyder på att i sinopposiiionsroll har avlägsnat sig betänkligt från det stämningsläge som vi harute på arbetsplatserna , där människor är oroade för sin sysselsättning.Jag finner detta vara etl syn-neriigen intressant inlägg i den här debattendärför att det lyder på en attitydförändring, som jagbeklagar. Jag föreställer mig all även de svenska löntagarna, som är lyhördaför nyanserna i den här debatten, måsle djupt beklaga . Jagvill också säga att är något vårdslös när han talar om att vi öserul hundratals miOoner som kritiserar vår giv medinvesteringsgarantier. Det är ju inte fråga om att ösa ut miOoner, ulan om altstaten tecknar borgen som en garanti för vissa prestationer som företagen gör iform av vissa tidigarelagda och målbestämda investeringar. Det är alltså enupptrappning av konjunktur-politiken, och den ger möjlighet lill ökadselektering av kreditpolitiken - det måste vara medveten om. Delinnebär således detsamma som alt höja ambitionsnivån i del här sammanhanget. Allhär tala om infiationspolitik vittnar om alt inte närmare harövervägt vad detta är avsett att vara. talar om alt bankerna får ett för stort infiytande vill jag påpekaatt bankernas roll i sammanhanget är alt göra kreditvärderingen av projektenoch alt övervaka att det rör sig om lönsamma projekt. Jag vill fråga han är beredd att ge avkall på lönsamhets-kravet när del gällerinvesteringarna i näringslivet. Även de struktur-motiverade investeringarnamåsle ju på vara lönsamma, eftersom lönsamheten är bestämmande förinvesteringarnas möjlighet all bidra lill förelagens överlevnad ochlöntagarnas trygghet i arbetet. Dethär måste klara ul. Del resonemang som förde tydernämligen på att han inte riktigt har förstått finessen med deltainduslripolitiska paket. () kortgenmäle: Jag förslår hell enkelt inte vad talar om. Jag sade alt detär bra om regeringen känner sig pressad all undvika alt bli ertappadmed en ökad arbetslöshet, alltså all jag som oppositionspolitiker anser attsysselsättningen måsle vara vad regeringen skall prioritera högst. Meni denna skräck för att bli ertappad med ökad arbetslöshet lycker jag altregeringen gör illa genomlänka utspel och föreslår åtgärder som inte äreffektiva nog och som vi anser borde ersättas med andra. Del måsle vi ju irimlighetens namn kunna diskutera utan att talar om ändradeattityder hos det socialdemokratiska . HerrÅsling skall nog inte föreställa sig alltför myckel om löntagarnas upplevelserav trygghet och otrygghet. Vad är del han erbjuder dem? Jo, han säger själv attdet är fråga om etl rådrum. är han beredd att betala uthundratals miOoner för att folk skall ha kvar sina jobb. Men vad händer den 1januari 1978? Då är del ju slut med allt detta. Då har subventionerna upphörtenligt den plan som redovisades i går. Och är ni inte inställda på att driva enalldeles våldsam infiationspolitik , kommer också detskyddsnätet under en del dåliga företag alt falla undan. Dåvar vår fråga - och den kvarstår: Vem skall ta ansvaret för planeringen av denstrukturomvandling som måste komma inom vissa industribranscher?Beklädnadsindustrin, järn- och stålindustrin har vi dragit fram som deviktigaste exemplen. Delenda besked vi får är att det är väldigt fint att affärsbankerna sköterdenna politik, för de håller ;reda på lönsamhetskravet. Men del kan väl för detförsta göras på annat sätt. För det andra finns del ju ett samhällsekonomisktlönsamhelskrav som också måste in i bilden. Ingenting av detta är bankernakompetenta att bedöma. Frågan blir: Är det alltså meningen att bankerna skailsköta allt i näringspolitik? Skall man överlåta ål dem .som haråstadkommit en stor del av strukturproblemen att sköta planeringen för hurdessa problem skall lösas? Har inga egna idéer? Har hansdepartement ingen känsla för att det är ett ansvar att ta? Är del bara attvräka ut skattebetalarnas pengar och sedan hoppas pä att bankerna ochstorföretagen tillsammans skall komma till resultat? Därligger vår principiella invändning, och den är av ideologisk natur, herrÅsling. Det är kanske därför inte fattar vad vi talar om. Jag förstår mycket väl vad menar i delta sammanhang. Hanmenar att samhället skall ta ansvaret för strukturförändringarna inäringslivet. Men därvidlag har jag principiellt en annan uppfattning. Del ärföretagen som har ansvaret för sin anpassning till de marknadsförutsättningarsom skall styra produktionen. Det är därför -för au få en riktig balans iföretagens värderingar av sin situation -som vi har stärkt löntagarinflytandeti företagens styrelser. De anställda måste ha sitt att säga i detta sammanhang.Del skall inte bara vara kapitalägarna som skall bestämma hurstrukturförändringarna skall ske. De anställda skall också vara engagerade iden förändring som sker i företagen. är, , någonting hell annat än alt staten dirigerar företagen ochsägeratt den strukturplan som ni skall arbeta efter fastställer vi ikanslihuset. Här finns det en klyfta mellan oss, och det beklagar jag. Del ärockså, , att ifrågasätta idén och tanken bakom med-inflyiandel för deanställda i förelagen. Bankernasroll i sammanhanget är att göra den företagsekonomiska värdering av ell projektsom en bankförbindelse alltid måste göra, och det bör ske på bankmässigagrunder, så att man har garantier för att samhälleliga åtgärder av den härarten får en tillpassning till vad som är möjligt från företagsekonomisksynpunkt alt prestera. Bankerna bör här spela den roll man spelar som reguOärkreditgivare, även fast det här är frågan om ett investeringsgarantisystem somhar till ändamål all flytta fram redan planerade investeringar. frågar mig vadsom sker när det här regelsystemet upphör att verka.Finessen med konjunkturpolitiska åigärder av den härka- Nr 82 raktären är självfallet att man har en avgränsad giltighetstid och att man den sedan är beredd, av hänsyntill konjunkturutvecklingen och de allmänna 9mars 1977 ekonomiska förutsättningarna, att omvärderasituationen och vidta nya åtgärder som kan vara påkallade. i (vpk): inte gå för jag har endirekt fråga att ställa lill honom . Regeringens ekonomiska politik är etl fiasko. Liksom vid alla kriser söker man efter en syndabock. Regeringen har hittatsin syndabock: de svenska lönarbetarna.Del är stegringen av lönekostnaderna som påstås hota export och sysselsättning. Och lönestegringarnagörs nu till en stöttepelare i den borgeriiga majoritetensfinanspolitiska resonemang. Regeringens och ulskottsmajoritetens påståenden saknarall grund. Del är här inte fråga om ekonomiska bedömningar, utan det är fråga om cynisk politisk propaganda. Hela steg lönekostnaderna betydligt mindre i än i alla andra länder,undantaget. försprång var dä avsevärt även i förhållande tillVästtyskland. Genom att de svenska lönerna höllstillbaka tillskansade sig kapitalet stora fördelar.Denna bakgrund tigs det om. häröver huvud taget i sin redogörelse inget perspektiv . Men också lågSverige lågt. Dess relation lill var densamma som 1970. Tillsammansmed och framstår i självaverket som ett av de mest effektiva lönenedpressningsländerna. och regeringens påståenden om lönekostnadernas stegring hänför sig helttill 1976. Men också här saknar påståendet grund. Utskottet kan inte presentera något annat material än en prognos från . Del flnnsinga faktiska siffror framräknade ännu.Det finns heller inget underlag förpåståendet om fariiga lönestegringarunder 1976. Ingenting lyder heller på att lönekostnaderna över huvud skulle spela någon nämnvärd roll förett lands exportsituation. har haft den i särklass största stegringen av lönekostnaderna per producerad varuenhet , men det hindrar inte den japanska exporten att rulla framsom en ångvält över världens marknader. Jag frågarindustriminister , som förpassat sig självlill andra jaktmarker: På vilken grund framställer ni i regeringen de svenska lönerna som en fara? Vad har ni för verkligt underlag? Kan ni inte redovisa ertunderlag tycker jag att ni skall be löntagare offentligt om ursäkt. Denna uppriggade propaganda om lönerna ärinte grundad på ekonomiska fakta. Den är uttryck förett politiskt behov: kapitalets behov att angripa de lönearbelande och trycka tillbaka deras positioner.Del Nr 82 krävs en niotaklion från arbetarrörelsen. Det krävs en radikal politik Onsdaeen den ""angriper den verkliga orsaken till krisen och arbetslösheten. krävsen radikal politik som kan vara riktmärke för den rörelse som nu finnsbland de arbetande. FinansdebatI Ensådan radikal politik borde fackföreningsrörelsen och arbetarrörel- sens två politiska partierföra fram. Men i den socialdemokraliska reservationen finns knappast någraspår av en sådan politik. Del är som om socialdemokratins talesmän har bestämtsig för att resonera utifrån en kapitalistisk ståndpunkt och använda borgerligaekonomers språk. Mot stora upplåning sätter man en mer balanseradbudget -ett gammalt konservativt krav, som republikaner redan har slititul. Mot allmänna stimulanser sätter man s. k. selektiva arbetsmarknadsåtgärder- ell klassiskt argument från den gamla AK-poliliken. Man talar om starkekonomi och ekonomisk balans. Stark för vem? Stark i vems intresse? Balans för vilket ändamål? Detär ju inte sä att det finns någon sorts allmän styrka eller allmän balans iekonomin, lika önskvärd för alla - tvärtom. Styrka för storfinansen betydersvaghet och reträtt för de arbetande. Balans i storfinansens konton betyderutslagning och rovdrift för de arbetande. Regeringensperspeklivlösa politik borde ha uppkallat arbetarrörelsen lill något annat:till all ställa avgörande frågor, lill alt lägga fram elt längsikligl program -ell program värdigl de arbetande människornas krav och förhoppningar ochvärdigl en arbetarrörelse, vars historiska mission ändå är att brytakapitalets makt och bygga en annan sorts samhälle. Nuär del lid för etl sådant program. Det är tid alt ställa de raka, avgörandefrågorna. Varförblir det arbetslöshet? Därför alt ekonomin styrs av privat profit. Därför attprofiten kräver att arbetare slås ut. Varförblir det rovdrift och miljöförstöring? Därför att man kan utvinna kortsiktigaprofiler genom all låta naturen och människornas hälsa betala. Varförfiyttar kapitalisterna produkiion utomlands? Därför att profit-hungern tvingardem. Därför all storfinansen i alltför hög grad har bundit landelvid produktion av gamla, klassiska råvaror och halvfabrikat. Därför all dessahalvfabrikat slås hårt av lågkonjunkturen. Därför att de hindrar nya,framiidsbetonade produkters utveckling. Varförvill storfinansen pressa lill att acceptera kärnkraften? Därför altrovdrift och halvfabrikat kräver stora mängder elkraft och oOa. Varförär kärnkraften fariig för sysselsättningen? Därför all den lill övervägande delhamnar just i de rovdriftspräglade branscher, där utslagningen av arbetare ärstörst och koncentrationen av företag hårdast. Varförär del en farlig politik att hälla lillbaka lönerna? Därför alt del minskar den nalionella marknaden. Därför all delta i sin tur hämmar möjligheterna att utveckla längre serier i produktionen. Därför alt det 112 återverkar negativt pä exporten och desssammansättning. Lätoss också inom arbetarrörelsen ställa de positiva frågorna om framtiden. Vadär det som behövs? Vilka är behoven och kraven för en ekonomi i folkfiertaletsintresse? Detbehövs trygghet mot utslagning. Det behövs skydd mot att få se sin hemorts endaarbetsplats läggas ner. Det behövs skydd mol att räknas lill något B-lag ellerC-lag pä arbeismarknaden. Det behövs en plan för all produktion. Man måstesluta producera på slump, för spekulation eller för meningslös förbrukning.Det behövs hundratusentals nya daghemsplatser, tiotusentals nya vårdplatser. Detbehövs en ny produktionsteknik. En teknik som inte förstör miOön och dearbetande människorna. En teknik som kräver stora investeringar men som gertillbaka sjufalt pä sikt. Detbehövs en planmässig höjning av ekonomins förädlingsgrad. Det behövs mergenomtänkta, förfinade produkter i stället för kalhuggning, rovdrift, kärnkraftoch slit-och-släng. Delbehövs en produktion som byggs på de arbetandes kunnande, på kvalitet och påanvändbarhet snarare än på slukande av alll större mängder materiel och alltstörre mängder energi. Detbehövs etl nytt sätt att bygga städer och tätorter. Det behövs andra lösningarpå boendet, pä trafiken, på människornas kollekliva liv. Detbehövs en stor expansion inom undervisnings- och kultursektorn. Del behövsväldiga insatser för dem som aldrig fick utbildning och för de ungdomar som slås ut ur skolan. Det behövs ett tillvaralagande av begåvningen hos debarn som lämnas vind för våg ät ett ytligt och mekaniskt kunskapsinhämtandeoch en social disciplinering som trycker ner deras utveckling. Detbehövs mer och bättre dagligvaror. Det behövs mindre rustningar och färreskrytprodukter. Ochmitt bland dessa samhälleliga behov, mitt bland dessa väldiga uppgifler somväntar, står en reservarmé. En armé av deltidsarbetare, arbetslösa, utslagna,kvinnor som stått i kö för att få ett riktigt arbele, ungdomar sominget bättre begär än en mening med sin tillvaro och sin utbildning. Detta ärett slöseri med människoliv, en misshushållning med ett helt samhällesresurser. Men sådan är kapitalismen. Införett sådant perspektiv, inför sådana uppgifter, kan inte arbetarrörelsenstalesmän bara ägna sig åt en akademisk diskussion om detaOer i borgarnasfinanspolitik. Arbetarrörelsensfolk är kanske inte alltid medvetna socialister. Men de är för den skull ingaborgare. Därför skall inte arbetarrörelsens partier här tala borgarnasspråk. Vi skall inte tala om stark ekonomi, balanserad budget, sundfinanspolitik, starka företag, stram politik, slimulansprogram,återhållsamhet i avtalsrörelsen osv. - allt detta är ju borgerlig fraseologi. Viskall tala om hur man kan skapa ett nytt samhälle. Ett samhälle där profit ochrovdrift är avskaffade. Där angelägna mänskliga behov styr produktionen. Där dearbetande i kan bestämma landels 8 protokoll 1976/77:82-83 utveckling utan att varaberoende av stimulanspaket. Där meningen med liv och arbete inteär att glädjas åt det egna checkhäftet, att jubla över konkurrentersmisslyckande, att svartsjukt vaka över den egna lilla villans värdestegring ochatt sedan stå likgiltig inför medmänniskor som slås ut och skogar som skövlas. Kampenför ett nytt samhälle slår mer och mer rot i människors medvetande.Händelserna i det kapitalistiska samhället driver pä den. Detta medvetande hosfolk behöver ett politiskt program. Vänsterpartietkommunisterna vill söka driva debatten om etl sådant program. Vpk säger; Väntainte på privatföretagens goda viOa. Del behövs ett statligt industriprogram förutbyggnad av industrin. För alt skapa nya industrier, som kan kraftigt höjaförädlingsgraden i ekonomin. Industrier som kan kompensera bortfallet avsysselsättning som föOer i halvfabrikatindustriernas, stål- och massaindustrinsnedläggningsspår. Industrier som kan utveckla en ny produktionsteknik. Som kanförbättra den yttre och inre miOön. Som kan sänka åtgången av material ochenergi per producerad enhet. Som kan utveckla nya, förfinade produkter ochsystem. Vpksäger; Bygg upp nya trafiklösningar. Effektivisera järnvägsväsendet.Konstruera nya trafiksystem i de större städerna, som gör dem oberoende av densvällande privatbilismen. Vpksäger; Lägg upp ell program för alt systematiskt bygga bort de socialabristerna - daghemmen, vården, undervisningen, kulluren. Vpksäger: Stoppa kapitalexporten och utflyttningen av värdefulla förädlingsindustriertill andra länder. Vpk säger: Minskaarbetsdagens längd men bibehåll lönen. Vpksäger: Förstatliga de privata affärsbankerna, sä att kapital kan styras tillangelägna sektorer och inte nyttjas för kortsiktig spekulation och kortsiktigprofit. Delär ett program som skulle ge arbete ät byggnads- och anläggningsarbetare. Åtindustriarbetare och tekniker. Åt värdarbetare och kulturarbetare. Åt dediskriminerade kvinnorna i arbetsmarknadens utkant. Åt de unga, som hotar attpassiviseras i meningslös väntan eller mekanisk tristess. Detskulle ge expansion under kontroll. Det skulle ge planmässighel i stället förkaos och anarki. Det skulle ge utveckling utan prisspekulation och inflation. Detskulle ge industriella framsteg utan rovdrift. Del skulle ge ökad social nyttautan slöseri och förstöring. Detskulle ge en social omfördelning till förmån för de breda folklagrens behov.Det skulle stärka de breda folklagrens köpkraft. Det skulle därmed skapa envidgad inre marknad. Detskulle skapa säkrare export, byggd på de arbetandes kunnande och på enteknologi med en ny och annoriunda målsättning. Dettaprogram ger en konkret bild av det nya samhälle om vars nödvändighet allt flerarbetande människor blir medvetna och övertygade. Detär ett program som i sina första steg skulle kunna genomföras . Men det ärockså ett program, vars fullgörande kräver ett fullständigt avskaffande avstorfinansens makt. Ochdet är ju så det skall vara. Den socialistiska idén skall vara närvarande idagens kamp. Och dagens kamp skall bäras upp av den socialistiska idén om ettkvalitativt annoriunda samhälle. Kampenmot borgarregering, storfinans och reaktion måste byggas på en sådan idé.Annars är den bara opportunism. Ju klarare och konkretare vi inomarbetarrörelsen kan framställa idén, desto kortare blir den tid som förfiyterinnan kapitalismen går till historien. Hen (): I den ekonomiska politiken spelar skatterna en stor roll. Det gälleratt uppnå bästa möjliga effektivitet i de åtgärder som sätts in i förhållandetill vad man vill uppnå med den allmänna ekonomiska politiken, men man kanheller inte vid uttaget av skatter bortse från rättvisesynpunkter. En ekonomiskpolitik som syftar till full sysselsättning även i besvärliga tider måstebetalas av alla, inte bara av vissa grupper. Skatternasprimära uppgift i gångna tider har ju varit alt tillförsäkra samhället deinkomster som behövs för att betala samhällets utgifter. I modern lid harskattesystemet börjat användas till så myckel annat för att styra utvecklingeni en eller annan riktning. Detta är naturligtvis riktigt, men jag lycker ändåall det kan vara på sin plals med en varning för att helt bortse frånskatternas ursprungliga ändamål. Jag har på senare är varnat förde stora underskotten i statens budget. Jag kan inte dela många ekonomersuppfattning att en stor statlig upplåning är intresselös. Ekonomiministern varf ö. inne pä samma linje, alltså att inhemsk upplåning inte spelar sästor roll. Dä man frän borgerligt håll, framför allt från , harhävdat att också fonderingen i de sociala fonderna måste räknas in - trots altdessa fonder till varje krona ar placerade och trots att den framtidaavkastningen är intecknad - som en motpol lill den starkt ökade statligaupplåningen, då tror jag att man är ute på farliga vägar.