prot · G00920 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:20 §1 Fyllnadsval till utskott m. m. De'på föredragningslistan uppförda valen är föranledda av att skall beredas plats i utskott samt av att herr finansministernBohman, fru utrikesministern och herr utbildningsministern sig sina uppdrag i . Moderatasamlingspartiets riksdagsgrupp har som ny suppleant i försvarsutskottet anmältfru samt som ombud i i stället förherr finansministern anmält nuvarande suppleanten . Som nysuppleant i efter har anmältsherr i . Somnya suppleanter i efter fru utrikesministernSöder och herr utbildningsministern har vederbörande partigrupperanmält i resp. . Herrtalmannen förklarade därefter valda till suppleanti försvarsutskottet () (föråterstående tid till öppnandet av församlingens nästa ordinarie möte) () (för ) () i (m) i (c) (för ) Fyllnadsvaltill utskott m. m. §2 Justerades protokollet för den 21 innevarande månad. §3 Föredrogs och hänvisades 1976/77:14 tilltrafikutskottet 1976/77:16 och 17 tillförsvarsutskottet §4 Föredrogs och bifölls interpellationsframställningarna 1976/77:19-24. § 5 Allmänpolitisk debatt(forts.) HerrSÖRENSON (s): Jag vill gärna börja med att med en annan vinkling instämma i denkritik som tidigare under den här debatten har riktats mot den någotegendomliga debattordningen. I mycket god tid anmälde jag mig påtalarlistan. Jag hade då ett tjugotal talare framför mig och räknade därför medatt få komma upp i den ordningen. står jag här på tredje dagen som nr 76bland talarna, och det har självfallet bidragit till att jag på något sätt harmåst omdisponera det material som jag kommer att föredra. Så mycket har juredan blivit sagt. Jaglyssnade med spänning på den kapitalistiska regeringens två företrädare somskall ta på sig huvudansvaret för landets ekonomiska politik . Detvar ingen ljus bild de tecknade, vare sig av den tid vi har närmast bakom osseller av den vi har framför oss, och det är klart att det med hänsyn till denovana situationen för den nya regeringen väl är taktiskt riktigt att skyllaväntade misslyckanden och svårigheter på det tidigare fögderiet. Omman kunde lyssna fram nyanser i framtoningen mellan och skulle det närmast vara den bornerade käckhet och ackuratess medvilken framförde den kapitalistiska ideologin. Vi finns inte på exportmarknaden,menade han, därför att vi har ett för högt arbetskostnadsläge. På det tematskall det sjungas rejält ett tag framöver , såvitt jag förstår.Samstämmigheten mellan regeringen och herrarna på är påfallande,men som vanligt skiner motsägelserna i den egna ideologin igenom. Hur skall manannars förklara att den nye finansministern kan ge den avgångna regeringenskulden för den skeva löne- och prisutvecklingen? I budskapet före valet lågherr onekligen mer i fas med den grundläggande ideologin. Då sjöngsfrihetens lov. säger han att den socialdemokratiska regeringen underlåtitatt ingripa med tillräcklig kraft för att styra ned kostnaderna. Då sade hanatt löntagarna inte fått någon reallönestegring över huvud taget under1970-talet. säger han att vi har fått för höga löner. Denförre finansministern påvisade på det här området attdär regeringen har ett direkt ansvar för löneutvecklingen - dvs.företagaransvaret för de statsanställdas löner - har löneutvecklingen fått ettbetydligt lugnare föriopp än inom den privata sektorn. Det där känner jag till,eftersom det rör mitt eget förbunds område -. Jagminns mycket väl läget , då det nu gällande tvåårsavtalet tecknades.Det var kärvt över hela fältet. Läget var helt låst ända fram i mars månad.Genom regeringens handlingskraft och initiativ fick vi en snabb och rimliglösning, som, med skattelättnaderna enligt i botten, toghänsyn både till samhället och till löntagarnas berättigade krav. Närvi nu i efterhand ser tillbaka på den uppgörelsen kan vi inte med bästa vilja ivärlden beteckna den som samhällsekonomiskt svag i den mening läggerin i begreppet. Enligt våra framräkningar, och de står oemotsagda, fick destatsanställda inom vårt område - - 12 96löneförhöjning medan den s. k. fria marknadens löner räknades uppmed mellan 17 och 18 96. I de ligger också uppräkningen genomkontrollstationsförhandlingarna för . Isitt tal här i kammaren under onsdagens debatt sade finansministern ordagrant: "Detfinns anledning att åter stryka under att det i längden inte går att lösafolkhushållets och sysselsättningens problem genom en ohämmad expansion av denoffentliga sektorn. Förutsättningen för en utbyggnad av denna sektor är att vikan åstadkomma en motsvarande produktions-och produktivitetsökning inäringslivet. Detta är realiteter som inte långtidsutredning ochandra liknande utredningar klart har strukit under." Dettaär en trivialitet, en plattityd. Men med vem söker finansministern sak genomdet uttalandet? 1 hela den kapitalistiska världen försiggår en förändring avrelationerna i sysselsättningen mellan den varuprodu-cerande och den offentligasektorn. Den åstadkoms, för att inte säga framtvingas, genom förskjutningar irelationerna inom det organiskt sammansatta kapital som den kapitalistiskastrukturen arbetar med. Mervärde investeras i alltmer avancerad teknologi inomden konstanta kapitaldelen då företagens konkurrensförhållandenär sådana att stock-ningar inte uppträder utan varor kan realiseras tillkapital. Denna förskjutning från varuproduktion till offentlig produktion avtjänster är nödvändig för att de rådande produktionsförhållandena skall bestå,och den sker likvärdigt på lika nivåer inom hela den internationellakapitalistiska strukturen. Den kan växla till sitt innehåll genom skiftandevärderingar men knappast till omfånget. Och den kan framför allt inte ske isnabbare takt än vaiuproduktiviteten tillåter. Här, i vårt egetMand, underinflytande av värderingar som påverkats av oss alla men främst avsocialdemokratin i ledande ställning , har den offentliga sektornfått sin speciella accent genom inriktningen mot solidaritet och jämlikhet tillförmån för de utsatta grupperna. Jagskulle nu vilja fråga finansministern var någonstans inom den offentligasektorn någon komponent tillåtits "en ohämmad expansion". Är det inomsjukvården? Är det fråga omutbildningsområdet eller är det kanske försvaret som fått expandera påbekostnad av varuproduktionen? Vi kanske rent av har fått för många poliser?Eller är det fråga om de affärsdrivande verken? I så fall: Är det postverketsom vi tillåtit expandera eller kanske SJ med sina ständiga bekymmer att sökahålla sig kvar på marknaden i konkurrens med bilproduktionen och dessvaruexpansion? Det skulle vara intressantatt här i kammaren få veta litet mer preciserat vad det är finansministernskulle önskat ha annoriunda utformat i den offentliga sektorn. I går stodnämligen hans partikamrat här och försökte övertyga kammaren omatt vi med mycket små nyanser varit helt överens om socialpolitiken, ochtidigare har andra företrädare för de kapitalistiska partierna sökt övertygasig själva och oss socialister om att det inte råder skilda värderingar inomutbildningens och forskningens expansion, medan andra tjatat om attpolisväsendet är under-bemannat på grund av vår sparsamhet. Men det kanske gersig längre fram i den politik ni tänker föra när ni kommer er förmed att börja regera. - Nog om detta. Inteheller kan man låsa sig fast vid den svenska skattepolitiken somförklaringsgrund till kostnadsutvecklingen. Snarare har de senaste årens s. k.Hagauppgörelser bidragit till att lugna ned både löne- och prisutvecklingen,men dessutom har det - och det anser vi vara den främsta och mest försvarligaeffekten - varit en politik helt i överensstämmelse med de intressen som destora löntagarkollektiven inom LO och TCO står för. Det har varit enskattepolitik som möjliggjort de senaste årens rejäla satsningar på att lösalåglönegruppernas problem, och den har utformats i fullt samförstånd med destora löntagarorganisationerna. Jag varnar den nya kapitalistiska regeringenför att söka bryta denna linje i skattefrågan med satsningar som innebär ökadefördelar för de redan bättre betalda. En sådan skattepolitik innebär enofrånkomlig strid med LO:s och TCO:s löntagarkollektiv! Nej,, gå i stället tillbaka till herrarna på och talaallvarsord med dem, och för all del också med företrädarna för de andra tvåkapitalistiska partierna. Som den ledande ideologen i den nya regeringen kan juden nye finansministern framhålla för exportindustrins ledningar behovet avatt investera i en effektiv teknologi, så att produktiviteten hålls på den nivådär kapitalistisk konkurrens måste finnas - om våra varor skall kunna komma utpå marknaderna i , i och i liksom i , därpengar säkert finns att hämta. Och glöm inte att tala om för dem att svenskalöntagare inte är nämnvärt intresserade av att sälja sin arbetskraft här hemmabilligare med sänkt standard som följd bara för att svenska kapitalister inteklarar av förnyelsen av vår teknologi. Själva finessen med den kapitalistiskautvecklingsmodellen är ju att den skall ge - eller skulle ge - som resultat enmätbar och överiägsen standardutveckling, påtaglig i kronor och ören, ellermätt i prylar. Kan vi inte ens få det genom kapitalismen - vad skall vi då medden till? Detgår också bra att tala om för exportföretagarna att man i kärva tider inte kantjuvhålla på exportvarorna i överfyllda lager hur länge som helst för att väntaut de högsta priserna, och att man inte heller kan välja och vraka marknadersom det passar eller spekulera i valutasvindel i stället för att investera ochproducera på den nivå ett land som vårt masta klara, om det skall finnas kvar iden tävlan finansministern vill delta i. Glömför all del inte att tala om för den nye statsministern att varken enligt eregen kapitalistiska ideologi eller enligt någon annan analys av denkapitalistiska strukturen kan ni finnas kvar på den begäriiga exportmarknadenutan kärnkraftsteknologi, om konkurrenterna i och och nere påkontinenten har sina högproduktiviteter som ett resultat av att de hänger med iden utvecklingen. Somföreträdare för det största tycks statsministern jufortfarande genom sin energiminister vilja ge sken av att svensk kapitalismhar en handlingsfrihet på det området som andra kapitalistiska strukturer påvår utvecklingsnivå inte har. Snarare är det ju så att den svenskakapitalismens handlingsfrihet på det här området är mindre än andra nationers. Sanningenär den att vårt lands på egen råvara byggda energiproduktion, vattenkraften, ären spott i havet på den teknologiska nivå där svensk kapitalism tävlarute i världen. Huvuddelen av den höga produktivitet som försvaras medpå väridsmarknaden bärs ju upp av en oljeimport som bas för energiproduktion.Någon annan energiform av betydelse finns inte framtagen vare sig här hemmaeller ute i väriden. Som kapitalist kan man på det här området inte äta uppkakan och ändå ha den kvar. Det tror jag att landets nye finansminister harfullt klart för sig, även om han har det svårt med sin statsminister. Fördet kan väl inte vara så att man egentligen är överens kapitalister emellan?Och det kan man vara på flera linjer. Manbehöver ju inte välja den linje som talade varmt för ivalrörelsen, dvs. att ta bort kärnkraften helt . Man kan gå fram litetförsiktigt och visa väljarna en god vilja. Det betyder nedtoning i detnärmaste perspektivet och upptoning litet längre fram, om man då sitter kvar. Idet korta perspektivet kan man söka föra en stram politik och låta löntagarnakompensera energibortfallet och den dyrare oljan genom att sänka deras köpkraftoch hoppas att situationen löser sig genom "de självläkandekrafternas spel". Det finns en del inslag i finansministerns rejäla utspeli arbetsmarknadsfrågorna som tyder på det. "Allabör emellertid vara på det klara med att denna regering, om så erfordras, intekommer att tveka att vidta åtgärder, ägnade såväl att begränsaköpkraftsökningen till vad som är samhällsekonomisktacceptabelt som att förbättra vår exportindustris konkurrenskraft." finns det emellertid ingen säriösning på det här problemet förvårt lands kapitalism. Skall våra kapitalister här hemma finnas kvar ikonkurrens, måste mervärde här i landet i lika hög grad som på den övrigamarknaden plöjas ner i minst likvärdig, helst överlägsen, teknologi inom ramenför det konstanta kapitalet. Nedtoningen eller avstående från kärnkraftinom ramen för de kapitalistiska produktionsförhållandena kommer, omkostnaderna för totalhanteringen av t. ex. kärnkraften framträder somolönsamma, dvs. Nedtoningenkommer inte genom att en kapitalistisk partiledare skulle så önska eller talavackert om att vi skall gå in i marschen ur kärnkraftssamhället. Detta är attbedra sig själv och väljarna. Valfrihetenpå detta område liksom på andra inom ekonomin ligger i skapandet av ettsocialistiskt samhälle. Ochdebatten, herr talman, om det samhället och det alternativ till ökad frihet somdärigenom bjuds, den kommer att föras med ökad intensitet ett tag framöver idet svenska samhället. Och den kommer att föras i andra och avregeringsinnehavet mindre bundna former än under den avslutaderegeringsperioden. HertJOHANSSON i (s): I säger vi ibland att vårt landskap är ett i miniatyr.Det gäller geografi och natur, men absolut inte arbetsmarknaden, därför attVärmland har en i jämförelse med landet i övrigt förhållandevis högarbetslöshet. Förseptember månad redovisas i 3 740 personer arbetslösa, varav 1 397 ärrhän och 2 343 kvinnor. Antalet arbetslösa under var 1 515, Antaletmänniskor som arbetade med beredskapsarbete var 1 176 och iarbetsmarknadsutbildning fanns 1 397 personer. Dessutom var 1 596 personerunderställda arbetsvårdande åtgärder. Värmlandssituation i vad det gäller undersysselsättningen är jämförbar med den situationsom råder i Norrlandslänen. Deolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder som den socialdemokratiska regeringenvidtog har varit positiva och räddat liksom övriga drabbade län frånmånga av de negativa konsekvenser som företagsnedläggningar ochstrukturförändringar medfört. gavs lokaliseringsstöd med 390 miljoner till 178 företag iVärmland. 1 utbildnings- och introduktionsstöd gavs 33,4 milj. kr. Undernämnda period lösgjordes 300 milj. kr. från de värmländska företagensinvesteringsfonder. Dessutom gavs under 1974-1975 2,4 milj. kr. isysselsättningsstöd till 29 företag inom den del av som tillhördet inre stödområdet. Detta var en kort sammanfattning av en del av de stödåtgärder som dentidigare socialdemokratiska regeringen satt in för att befrämjasysselsättningen i . Nuhar vi en ny regering, och självfallet ställer vi oss i , liksomjag tror även i landet i övrigt, frågande till vilken sysselsättningspolitikden nya regeringen tänker föra. Till denna frågeställning kopplas en vissoroskänsla för den framtida utvecklingen. Socialdemokratini befarar att de varslade omstruktureringarnaav ett flertal företag är åtgärder som kan få negativa konsekvenser även försysselsättningen i och som aktuella företag , när vi har fått enborgerlig regering, kanske ämnar genomföra utan att samhället lägger sig i vadde gör. Det är lättförståeligt om företagen efter att ha hört de borgerligasalla löften i valrörelsen nu tror att de i vinst-och lönsamhetssyfte skall få genomföra genomgripande förändringar som endastföretagen själva skall få bestämma inriktningen av. De har ju fått draghjälpför en dylik inställning av bl. a. de under valrörelsen ständigt återkommandeborgerliga påståendena om att under socialdemokratiskt styre skulle hahaft ett företags-ovänligt klimat. Desiffror om stödåtgärder till som jag här nämnt hoppas jag emellertid inågon mån belyser vad socialdemokratin gjort för företagsamheten i vårt länoch som samhället gett i återbäring till näringslivet. Vivill inom den fackliga politiska arbetarrörelsen i klart deklarera attvårt län inte tål någon ytterligare uttunning av arbetstillfällena och att viinför framtiden kräver en fortsättning av den socialdemokratiska regeringenspåbörjade insatser i vårt län. Industrisysselsättningeni uppgår f n. till omkring 40 000 personer, fördelade på 600större industriföretag. i länet är medca 9 000 anställda, vilket utgör ca 23 96 av den totala sysselsättningen ilänet. Om man å andra sidan ser på de mindre företagen kan man konstatera attföretag med upp till 100 anställda är en ungefär lika stor grupp som Uddeholmoch sysselsätter 9 100 personer. Även dessa utgör ungefär 23 96 av den totalasysselsättningen i länet. Antalet företag i är ca 10 000, varav ca 9500 är av kategorin småföretag. Socialdemokratinhar beskyllts för att inte ha satsat på de små företagen. Ser man på effektenav det lokaliseringsstöd som utgått kan man dock konstatera att mer än hälftenav sysselsättningseffekten ligger på företag med upp till 50 anställda, vilketinnebär att de små företagen fått ett betydande stöd, som distribuerats av densocialdemokratiska regeringen. Mensmåföretagen i har liksom landets företag i övrigt under helavalrörelsen jämt och ständigt varit utsatta för borgerliga påståenden om attsituationen för småföretagen i vårt land skulle vara nästan omöjlig.Systematiskt inympades således en känsla av depression och hopplöshet hosföretagarna. Denna känsla fortlever och accentueras av företagarorganisationersom fortsätter sina kampanjer och som därigenom håller hopplöshetskänslan vidliv. Detta ser vi som en mycket farlig tendens för framtiden som innebär riskför att de små och medelstora företagen inte tar några initiativ till attförstärka och utveckla sin verksamhet från de förutsättningar som gäller i dag.Som en följd av den borgerliga valpropagandan förväntar sig nu de flestaföretag betydande lättnader i sina sociala avgifter samt en uppluckring avtrygghetslagarna. Nugäller det såvitt jag förstår för den borgerliga regeringen att infria sinalöften till företagsamheten. Skall man infria dessa löften betyder det försämring av löntagarnas sociala trygghet, men även anställningstrygghetensvävar i fara om lagstiftningen luckras upp, 1ett län som , där vi har en stor undersysselsättning, är det ocksåarbetsgivarens marknad. Han har möjlighet att välja arbetskraft, men den arbetslöse harsällan samma möjlighet att välja arbetsgivare. Vi har i lärt oss attsätta värde på trygghetslagen. Vi accepterar ingen uppluckring av denna lag. Istället vill vi ha en skärpning av lagen på vissa områden, bl, a. på detlagområde som ger arbetsgivaren rätt att säga upp den som erhållit sjukbidrag. Skulledet ligga något korn av sanning i de borgerliga partiernas deklarationer eftervalet om att man vill ha ett gott förhållande till den fackliga rörelsen, såbör man nog avhålla sig från att göra om trygghetslagarna till arbetsgivarnasförmån. De borgerliga partierna har, som jag tidigare påpekat, bedrivit helasin valrörelse med att framhålla företagens negativa situation. OlofPalme framhöll i ett tal i att både de borgerliga partierna ochföretagens organisationer i stället borde lägga ned mera kraft på att informeraföretagen om de samhällsinsatser som stod till deras förfogande. Han nämndedärvid bl. a. arbetsmiljögarantilånen. hade rätt, för enligtuppgifter som framkommit skulle endast 55 milj. kr. av de 200 miljoner somstår till förfogande vara utlånade. Manfrågar sig om arbetsmiljögarantilånen var en onödig reform eftersom de inteutnyttjas. Finns det inga dåliga arbetsmiljöer längre? Den som sysslar medfackliga frågor vet att det återstår otroligt mycket att uträtta inomarbetsmiljöns område innan den frågan är färdiglöst. På en arbetsmarknad som den som råder i mitt hemlän har man utöver denhöga arbetslösheten även andra problem som följer i undersysselsättningensspår. Ett sådant problem gäller möjligheten till arbete för de handikappade ochför dem som slagits ut från den vanliga arbetsmarknaden. Här har samhället fåttgå in och ordna arbetstillfällen i form av skyddade verkstäder, och det finnsexempelvis i 566 personer som är sysselsatta vid kommunalt anordnadeskyddade verkstäder. Dessa verkstäder drivs ofta med betydande underskott. Härfår alltså kommuner som i övrigt har en svår arbetsmarknad klara de uppgiftersom det fria näringslivet borde klara. Denförutvarande regeringen tillsatte 1974 en organisationskommitté, kallad OSA,som avgav ett betänkande, SOU 1975:82, angående anordnandet av den skyddadeverksamheten . Majoriteten av organisationskommittén för skyddatarbete förordade att staten tillsammans med landstingen skulle bilda regionalastiftelser för skyddad verksamhet inom varje landstingsområde och att delandstingsfria kommunerna skulle jämställas medlandstingsområde. Jagskall inte gå in på några detaljer i OSA-förslaget, men den tidigare regeringenförberedde lösning av den skyddade verksamhetens problem enligt de riktlinjersom majoriteten av OSA angett. Inom många kommuner, däribland min egen kommun,har man förväntningar på en snar lösning av frågorna om huvudmannaskap,finansiering och samordning av produktion och marknadsföring av produkter somproducerats av skyddade verkstäder. nuvarande regeringen lätta kommunernas börda för den skyddadeverksamheten, så bör man ta fasta på den inriktning som OSA angett och se tillatt det kommer fram en proposition om den skyddadeverksamheten . Redan1974 fanns det enligt OSA 89 622 personer i vårt land som sökte arbetsvärd. Avdessa var 11 262 placerade i arbete. Endast 12 96 av alla dem som var i behovav arbetsvärd och exempelvis skyddad anställning hade kunnat placeras. Jag kaninte de nu aktuella siffrorna, men mycket tyder på att läget inte harförbättrats. InomAMS, som är den myndighet som varit inkopplad på den skyddade verksamheten, ärman, enligt vad som sagts mig, osäker på hur man skall agera inför deprojekt som finns inom ett flertal kommuner när det gäller nybyggnation avskyddade verkstäder, AMS torde därför också vara beroende av ett snabbt beskedi frågan. Jagtycker inte att den nuvarande regeringen behöver engagera sig och bidra tillytterligare tidsutdräkt i fråga om den skyddade verksamheten. Man bör istället ta den inriktning som OSA angett och som fanns förankrad hossocialdemokratin. Då löser man frågan på ett riktigt sätt. Detta gäller ocksåarbetsmarknadspolitken i övrigt. Följ den av socialdemokratin snitslade rödabanan! Då springer ni åt rätt håll i arbetsmarknadspolitiken. har vi haft en intensiv trafikpolitisk debatt.Den trafikpolitik som fastlades 1963 byggde på föreställningen att en i principfri konkurrens mellan olika trafikmedel och ett strikt kostnadsansvar för deolika trafikmedlen automatiskt skulle leda till en tillfredsställandetrafikförsörjning. Vårtsamhälle och våra värderingar förändras snabbt. Redan under slutet av1960-talet blev vi inom socialdemokratin, i motsats till de borgerliga,medvetna om att principerna bakom beslut inte skulle leda fram tillden uppsatta målsättningen. Socialdemokratinblev medveten om behovet av att samordna trafiksektorn med andrasamhällssektorer. Vi mötte krav på förbättring av den kollektiva trafiken. 1glesbygderna uppstod nya problem genom att minskat trafikunderlag skapadesvårigheter för människorna. I tätorterna upplevde vi minskad framkomlighet,försämrad boendemiljö och ökade trafikolycksfallsrisker. Långtradartrafikenbörjade kapa åt sig allt större andelar av det gods som naturligen bordetransporteras med järnväg på långa och medellånga avstånd. Kostnadsansvaretsutformning ledde inte till den önskvärda fördelningen på trafikmedel. Eftersomtrafikförsörjningen är en viktig del i vår välfärdspolitik framstod det somnaturligt för socialdemokratin att påbörja ett brett upplagt reformarbete. Frånslutet av har därför pågått ett intensivt utredningsarbete. , trafikplaneringsutredningen, utredningen om regionalt gällanderabattkort, kollektivtrafikutredningen, kommittén för långsiktigvägplanering och utredningen om handikappanpassad kollektivtrafik har allalagt sina förslag. Härtill kommer förslag om förbättrad hamn- ochflygplatsplanering samt förslag om inrättandet av ett samordnande organ förtrafikplaneringsfrågor. Jag nämner också trafiksäkerhetsutredningen ochtrafikbullerutredningen.