prot · G00916 · 1976-12-31 00:00:00 — Även nästa års skatteomläggning kommer att ytterligare öka svårigheternaför kommunerna. I regeringsförklaringen talas om åtgärder för att hållatillbaka de kommunala skattehöjningarna, men än är det bara fråga om ord. Dentidigare överenskommelsen mellan staten och kommunförbunden om en begränsningav skattehöjningen till högst . visade sig inte hålla. Redanförsta året intecknades i runt tal . De beräknadekommunalskattehöjningarna för uppgår till ytterligare . Borgerligapolitiker har gärna ställt upp på kritik av kostnadsfördelningen så längefinansministern hette Sträng. Det återstår atl se om de kommer att göra detlanär finansministrarna heter och . Det återstår också att se hurden nya regeringen med den aviserade återhållsamheten i fråga om statensutgifter kan tillmötesgå kommunernas krav. Denskaliepoliliska linje man kan skönja i regeringsdeklarationen är nya lättnaderför företagen och ökade skattebördor för de grupper i samhället som redanbelastas hårt. En politik som begränsar utrymmet för angelägna sociala reformerdrabbar också samma grupper. Skattesystemetmåste reformeras, heter det i regeringsdeklarationen, och på den punkten tordeinte regeringen bli motsagd. har skatteutredningen arbetat. Fleraolika utredningar sysslar f ö. med förändringar i skattesystemet. Det är bararesultaten som fortfarande låter vänta på sig. Om man från borgeriigi håll hadeutövat någon aktivt pådrivande 8 protokoll 1976/77:16-17 verksamhet i utredningarnakunde den nya regeringen ha kommit med konkreta förslag. Sä är inte fallet. Närdet gäller en reformering av skattesystemet kan man ha olika utgångspunkter.Vissa av de åigärder regeringen aviserar kan knappast anses vara reformer sombidrar till en nödvändig omfördelning av skattebördorna. Frånvänsterpartiet kommunisterna menar vi att en genomgripande skattereform ärnödvändig, bl. a. därför att skattepolitiken inneburit att enökad del av skattebördan lagts på lönarbetarna. Bolag och förmögenhetsägaresvarar för en allt mindre del av de samlade skatterna. Detta i kombination meddirekta och indirekta subventioner i miljardbelopp till bolagen har gjort attfördelningen av skattebördan är djupt orättfärdig. Grundlinjen iskattepolitiken måste enligt vår mening vara minskade skattebördor pålönarbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna och ökade skatter för storaförmögenheler, bolagsvinster, spekulationsvinster. Somgrundlinjer för en skattereform ställer vi kommunisternaföljande problem i förgrunden: De indirekta skatterna utgör enövervägande del av statens skatteinkomster. De indirekta skatternas relativatyngd är störst för lägre inkomsttagare. Som en första åtgärd för att lätta skattetrycketför de gruppersom tvingas använda större delen av inkomsten till livsnödvändigkonsumtion - det gäller låginkomsttagare, barnfamiljer och pensionärer -ställer vi slopandet av matmomsen. Denna fråga har vårt parti energiskt driviti fiera år, och vi kommer att fortsätta kampen för att inte nödvändigalivsmedel skall utgöra en skaitekälla. Kravei på slopad matmoms och härdarebeskattning av kapitalel i förening med vårt krav på vidgat prisslopp skullevara en effektiv åtgärd. De stigande kommunalskatternadrabbar också främst låg- och medelinkomsttagare. I inkomstlägen upp tillmellan 70 000 och . tar kommunalskatten en större del än den direktastatsskatten. Den ekonomiska situationen ställer kommunerna inför valet altavstå från genomförande av angelägna sociala uppgifter eller att höja skatten.Ofta ivingas de göra bådadera. Vpkhar länge drivit kravet att staten skall ta över kostnaderna för viktiga delarav verksamheten inom kommuner och landsting, såsom skolan, barntillsynen ochhuvuddelen av sjukvården, liksom att den skall ge bidrag till pensionärernasbostadstillägg. Det är också rimligt att kommuner och landsting befrias frånallmän arbetsgivaravgift, detta särskilt som omläggningen av statsskattenkombineras med höjda arbetsgivaravgifter och kommunernas enda inkomster utgörsav skaller och taxor. Detta är åtgärder av brådskande natur om man menar allvarmed talet att hålla tillbaka de kommunala skattehöjningarna. Ävendessa åtgärder kan vara otillräckliga. kommunisterna har därförrest frågeställningen om en progressiv statskommunal enhetsskatt. Kostnadernaför den grundläggande omvårdnaden, som bör vara lika oavsett i vilkenkommun man bor, skulle täckas genom en sådan skatt. En rad av de nu rådandeskillnaderna i, fråga om kommunalskatt och service skulle därigenomkunna avskaffas. Det förhållandet att en stor del av samhällsservicenfinansieras via en skatt som hårdast drabbat låg- och medelinkomsttagarnaskulle förändras. Bolagens möjligheter att undandra sig sin andel avkommunernas utgifter skulle minskas. Vifinner det angelägel att frågan om en progressiv statskommunal enhetsskattställs som alternativ till den nuvarande finansieringen av den kommunalaservicen. Nuvarande avdragssystem gynnarhöginkomsttagare och missgynnar de stora grupperna av löntagare. Ett och sammaavdrag betyder större nedsättning av den utgående skatten ju större inkomstenär. Hela systemet med avdragsregler är moget för en total översyn. Medanarbetaren på sin höjd får göra avdrag för cykelslitage och livförsäkringsavgiftkan vissa grupper utnyttja avdragsmöjligheterna på ett sätt som direkt sänkerden skatt som normalt skulle utgå. Vissa avdrag bör slopas helt och befogadeavdrag ske direkt från skatten, i stället för som från inkomsten, så attavdragets värde blir lika för alla. Beskattningen av kapital ochkapitalvinster har gett ett alll mindre bidrag tillstatens samlade skatteinkomster. Vpk anser att beskattningen av kapital ochkapitalvinster måste skärpas. Likaså bör beskattningen av stora arv och gåvorskärpas. En skärpning av realisationsvinstbeskattningen är också motiverad. Statsskatten på juridiskapersoner, dvs. huvudsakligen aktiebolagen, har minskat från 16 96 av statensskatteinkomster till 2 1975. Kommunerna får en allt mindre del avsina skatteinkomster från bolagen. Detla visar på behovet av en skärpt bolagsbeskattning,bl. a. genom en förändring av nuvarande regler för avskrivningar och fonderingaroch genom att bolagsskatten görs progressiv. Vänsterpartietkommunisterna harockså aktualiserat frågan om en beskattning av produktionenefter omsättning, råvaru- och energiförbrukning och inte som enbart iförhållande till löneutgifterna. Ett sådant skattesystem bör kunna användas förmiljöpolitiska och allmänt näringspolitiska syften och skatten bör kunnadifferentieras med hänsyn lill produktionens nytta. Debelopp som undandras från beskattning genom skattefusk och skatteflykt beräknas till tiotals miljarder . Lönarbetarna måste där emot skatta för varje intjänad krona. De får också bära de bördor som vältras över från ekonomiskt bärkraftiga grupper i samhället. Vi har från vpk länge krävt effektiva åtgärder för att stoppa skattefusk och skat- tefiykt. Detta problem måste ges hög prioritet. Sammanfattningsvisvill jag framhålla, herr talman, att skallepolitiken måste ses somklasspolitik. Vilka skall bära de tyngsta bördorna? är det arbetarklassensom gör detta genom den indirekta beskattningen, de höga kommunalskatterna ochorättvisorna i skattesystemet. lepolitiken skall fåfördelningspolitiska effekter måste skattesystemet förändras efter degrundlinjer vi från vpk sökt teckna. Regeringsdeklariätionenutgör inte ett stöd fören sådan genomgripande förändring av skattepolitiken attskattebördorna minskar för lönarbetarna, barnfamiljerna och pensionärerna ochatt skatteuttaget ökar för bolagsvinster, spekulationsvinsteroch storaförmögenheter. Därför är kravet på en demokratisk skattepolitik en viktig deli den radikala arbetarpolitik som enligt vår mening måste ställas mot denborgerliga regeringens politik. Hert TRÄFF (m): En svensk nationalekonom beskrev sedan del läge vibefinner oss i med att något överraskande säga att vi lever både över och undervåra tillgångar. Han menade med det att vi å ena sidan förbrukar mer än vifaktiskt producerar, atl vi importerar mer än vi med hjälp av export kanfinansiera och att vi å andra sidan lever under tillgångarna på det sättet attvi producerar mindre än vi med tanke på produktionskapaciteten skulle kunnaframbringa och sälja utomlands. GunnarSträng sade för sedan här i kammaren att det läge som vi befinneross i och som den nya regeringen tar ansvaret för kan karakteriseras avobjektivt gynnsamma förhållanden och att man ifrån socialdemokratiskt håll varberedd att kontrollera att detta goda arv inte förslösades. Redan av denbeskrivning jag återgav framgår atl situationen kan uppfattas på någotolika sätt. Detmesta som kan sägas i de här allmänna sammanhangen är redan framfört från denhär talarstolen, men det är några saker jag kanske skulle vilja illustreranågot mer i detalj. Får jag först, herr talman, vidröra sysselsättningsfrågan. Manhar från olika håll tecknat vårt sysselsättningsläge som utomordentligt braoch sagt att det på ett positivt sätt skiljer sig från vår omvärlds. Densenaste arbetskraftsundersökningen, som redovisar vad som hänl , säger oss att sysselsättningsökningenuppgick till 235 000 personer. Det låter onekligen ganska imponerande. Mennu förklaras nog slörre delen av denna uppgång av en sensationellt kraftiguppgång av frånvaron. Av de 235 000 nysysselsatta personerna har mindre änhälften, 113 000, verkligen varit i arbete, medan 122 000 varit frånvarande avolika skäl. Omman tittar på den allra senaste utvecklingen, den mellan första halvåret 1975och , är denna fördelning ännu snedare. 36 000 av totalt 48000 fier sysselsatta befann sig inte i arbete utan var frånvarande. Dettabetyder alltså att av de 235 000 nya jobben har mer än hälften inte varitbemannade, om man uttrycker det på det viset. Nästan hela återstoden utgörs aven ökning av antalet deltidsarbeten. har antaletheltidsjobb t. o. m. minskat med 24 000, medan deltidsjobbenökat med 35 000. Manfår alltså lov att läsa arbetsmarknadsdata - beskrivningar av arbetsmarknadenoch sysselsättningssituationen - som uttryck mer för sociala indikationer änför konjunklurindikationer. Dessa data är därför inte någon särskilt bra grundför att bedöma om den svenska stabiliseringspolitiken varit framgångsrik ellerinte. Det betyder också att den här situationen inte kan bestå hur länge somhelst utan att de kostnader som den för med sig måste betalas. Härhar åtskilliga gånger sagts alt det är nödvändigt att man beskriververkligheten så korrekt och realistiskt som möjligt och att man inte skallförsöka att förändra denna bild genom önsketänkande eller medveiet felaktigåtergivning. Jag skulle vilja försöka bidra till en riktigverklighetsbeskrivning, och jag har gjort en ansträngning att komplettera ordenmed några bilder. Jag vill visa ett par diagram på bildskärmen, även omkammaren nu är tom så att de kanske inte för mer än ett antal åskådare får endirekt positiv effekl. Inflationstaktenharju ökat alltmer . Orsaken till detta är stegringenav löner och andra arbetskostnader både i och i utlandet. Den verkligtcentrala förändring som har ägt rum ligger alltså iarbetsmarknadens sätt alt fungera, och vi har på fiera håll bådearbetslöshet och inflation . Avdet diagram som visas framgår att de senaste årens exceptionellaarbetskraftskostnadsökningar helt naturiigt har försvagat vår internationellakonkurrenskraft. Den svenska exportvolymen har utvecklats väsentligt svagareän världshandeln. Försvagningen är särskilt markant. Vårexport av bearbetade varor till , som utgör ungefär 70 96 av dentotala exporten, har under de två senasle åren fått vidkännas marknadsförlusterav en tidigare okänd storlek vilket framgår av näsla bild. Föriusterna avmarknadsandelar beräknas motsvara närmare 14 96 av dendelen av vår export. Den här dramatiska försvagningen kan jämföras med denobetydliga förstärkning av marknadspositionerna som vi hade 1973 och 1974. Dåökade vi våra marknadsandelar inom OECD-områdel vartdera året, underdet att de minskade med 8,8 96 och sannolikt minskar med 5 96. Nästadiagram visar kostnadsutvecklingens avgörande betydelse för vår internationellakonkurrenskraft. Den framgår tydligt vid en jämförelse av utvecklingen avarbetskraftskostnaderna för industriarbetare per producerad enhet i Sverigeoch de sju siörsta industriländerna. Det är dessa kostnader som direkt avgörprisei på våra varor och därmed konkurrenskraften. I den här jämförelsen harman tagit hänsyn till växelkursförändringarna. Vi ser att och1974 var kostnadsutvecklingen ungefär 4 96 förmånligare i änutomlands. ökade, som vi minns, våra marknadsandelar litet grand.Under 1975 och 1976 har däremot de svenska kostnaderna per producerad enhetökat mer än i de stora industriländerna. båda åren har, som nämnt,marknadsförluster uppkommit i en omfattning som vi harregistrerat. Det är en dyster verklighet för del, och den ärresultatet av en exceptionell ökning av arbetskraftskostnaderna och samtidigten utomordentligt svag produktivitetsutveckling. - Låt mig för ordningensskull säga att i arbetskraftskostnaderna ligger inte bara löner utan ävenarbetsgivaravgifter och liknande som tas ut i direki proportion till lönerna. Inästa diagram kan vi se just hur produktiviteten har utvecklats. Den tidigaresnabba produktivitetsutvecklingen inom näringslivet bröts 1975. Produktivitetenminskade med 0,6 96 för näringslivet som helhet. Tillgängliga uppgifterantyder att nedgången har hejdats . Men totalt för båda åren kanproduktiviteten antas ha stagnerat. En sådan produktivitetsutveckling har interegistrerats tidigare. Det betyder att kostnadsutvecklingen medförtett svenskt kostnadsläge som är alldeles för högt. Företagen kan intelängre fortsätta att bereda oförändrad sysselsättning om dessa kostnaderytterligare ökas. Läget kommer att försämras ytterligare om den internationellakonjunkturen inte förbättras, och därvidlag finns ju en viss tveksamhet påmånga håll f n. Det råder i varje fall stor osäkerhet om när förbättringen kanske. Härhar av fiera talare - både av talare från regeringshåll och av att arbetsmarknadens parter har stort ansvar när det gäller denfortsatta ekonomiska utvecklingen i landet. Jag delar den uppfattningen. Manbär ett gemensamt ansvar förbi. a. inflationsbekämpningen. Ju snabbaretillväxt av investeringar och produktion som eftersträvas och ju närmare mankommer målet arbete åt alla, desto viktigare blir det attarbetsmarknadsparterna gör en insats för alt stabilisera kostnaderna. Annarsär ju det traditionella medlet en restriktiv penning-och finanspolitik, och vivet att en sådan politik begränsar investeringarna och sannolikt leder tillarbetslöshet. Den är ett infiationsdämpande medel som arbetsmarknadsparternaborde vara ense om att undvika i det längsta. Men det ställs naturligtvis dåockså ökade krav på arbetsmarknadsparternas förmåga att hejdakostnadsstegringarna. Nästadiagram visar att en stabilisering av kostnaderna i under en följd avår kan återställa konkurrensläget såväl för exporten som för enimportkonkurrerande hemmaindustri. Den nuvarande svaga invesieringsutvecklingeni näringslivet måste brytas. De produktiva investeringarna måste bringas atlöverträffa långtidsutredningens mål. Dennuvarande trenden för investeringarna ger en praktiskt taget horisontell linjei diagrammet. Här gäller det alltså att bryta den trenden och fåinvesteringarna att öka så snabbt som möjligt, och det kan rimligen inte skeutan alt företagsamheten stimuleras. Avdet sista diagrammet framgår att produktionen inom näringslivet har stigit med4 96. har hushållens reala disponibla inkomster ökat med 15 96och den privaia konsumiionen med II 96. Det betyder alltså att vi har levt övervåra tillgångar. Skillnaden mellan denna konsumtion och produktionen harfinansierats med utländska lån. Men vi kan inte rimligenanvända våra internationella lånemöjligheter för att öka konsumtionen, utan demåste avses för produktiva insatser som stimulerar sysselsättningen och gör detmöjligt att nå balans mellan import och export samt underlättar återbetalningenav lånen. Riskerna minskas för både löntagare och företagare om förtroendet förframtiden kan stärkas. Denförre finansministern sade innan han lämnade talarstolen: Nå, hur skall alltdelta goda betalas? Han inkluderade då också en del som jag inte har nämnt här- löften och uttalanden om hur man vill låta svenska folket få del av ettväxande välstånd. Jag vill för min del svara genom atl anknyta till vad dennuvarande finansministern sade när han i slutet av sitt inlägg försökte klaraut vad diskussionen om de självläkande krafterna egentligen gällde. Detfinns väl en principiell skillnad i uppfattning mellan den borgerliga delen avdenna kammare och därmed den nuvarande regeringen och den socialistiska delen.Det är skillnaden i tro på vilka medel som skall användas inomnäringspolitiken, där man från socialistiskt håll mycket starkt förordarselekliva ingrepp medan vi från vårt håll mera vill utnyttja generellt verkandemedel. Jagskulle vilja ta en liknelse från ett annal samhällsområde, nämligen skillnadenmellan hälsovård och friskvård å ena sidan och sjukvård å andra sidan. Alldelesklart är att sjukvård i olika former, selektiva ingrepp, behövs närsjukdomstillstånden har konstaterats, men ännu viktigare är att försöka undvikainsjuknandet. Det gör man bäst med generella medel, med en godföretagshälsovård i ordets vidaste mening. Jagtror att det är vägen som skall leda till ökad effektivitet i det här landetoch därmed till en fortsatt välståndsökning för svenska folket. På förslag av herr andre vice talmannen beslötkammaren att uppskjuta den fortsatta Överiäggningen till . §6 Meddelande om val Hert : Jag får meddela att vidmorgondagens sammanträde kommer att företas val av ledamöter i riksdagenskrigsdelegation samt ledamöter och suppleanter i riksdagensförvaltnings-styrelse. § 7 Anmälan avinterpellationer Onsdagen den 27 oktober1976 Anmäldes och bordlades följande interpellationersom ingivits till kammarkansliet 1976/77:17av i (vpk) till herr industriministern om strukturproblemeninom svenskt produktionsliv: Strukturproblemen inom svenskt produktionslivtränger sig på. I järn-och stålbranschen bringas de , bl. a. av dendåliga stålkonjunkturen. Inom varvsindustrin förespråkas ytterligarenedskärningar. Skogsindustrin står inför storleksrationaliseringar ochråvaruproblem av okänd omfattning. Glas- och textilbranscherna liderav akuta problem. Utslagningen av tjänstemän tar fart, illustrerad bl. a. avuppsägningarna i samband med varuhussammanslagningen. Denavgångna socialdemokratiska regeringen hade inget program för alt mötastrukturproblemen. Den arbetade med tillfälliga kurer: subventioner,statsingripanden med skattebetalarmedel, kortsiktiga "arbetsmarknadspolitiska"åtgärder. Inom de statliga förelagen rådde samma perspektivlöshet och ryckighet. Denprivata storfinansen uppmuntrade regeringens interventionsfilosofi. Lönsamkatastrofhjälp var alltid välkommen. Storfinansens bedömningar blev ocksåvägledande för statens satsningar, t. ex. på stålområdel. Ävenden borgerliga partikoalitionen har saknat en samlad syn och ett program förstrukturproblemen. Dennabrist på långsiktighet och självständighet är ödesdiger. Den hotar 100 000-talsmänniskor med arbetslöshet. Den hotar landets ekonomiska framtid och nödvändiganyorientering. Tillde frågor som måste besvaras hör: Skall man befästa eller förändra denekonomiska strukturen? Skall man understödja eller bekämpa rovdriften på skogoch malm? Skall man salsa på export av råvaror och halvfabrikat och tillåtautflyttning av verkstadsindustri? Skall landets ekonomiska styrka byggas påtraditionella branscher, eller skall man söka helt nya utvecklingsvägar? Skallproduktionslivet ha en tung, energikrävande sammansättning eller en lättareoch mer förädlingsbetonad? Skall exporten fortfara att öka sin andel avbruttonationalprodukten eller skall man satsa på en utveckling av den inremarknaden? Svarenpå dessa frågor avgör sysselsättningen för hundratusenden. De avgörfördelningen av produktionsresultatet mellan samhällsklasserna. De avgör vilkentyp av hushållning och vilken typ av samhälle som blir rådande. Regeringensindustriminister måste besvara dessa frågor. Regeringsdeklarationen har inteens ställt dem. Och den avgångna regeringen har lämnat över dem olösta. Motnämnda bakgrund får jag ställa följande frågor till herr industriministern: Kommer regeringen att följasamma politik av anpassning till storfinansens behov som den förra regeringen? När ämnar regeringen framläggaett långsiktigt utvecklingsprogram för produktionslivet? Vilken syn och vilka riktlinjerkommer att prägla ett eventuellt sådant program? 1976/77:18av i Skärstad (c) till herr försvarsministern om ändring ivapenfrilagen, m. m.: Genom stadgandena i lagen om vapenfri tjänst enskilde individen möjlighet att söka vapenfri tjänst. Enligtden s. k. vapenfrilagen sker en godtycklig bedömning av den enskildes motiv föratt söka vapenfri tjänst. skall pröva om bruk av vapen motannan icke är förenligt med den värnpliktiges allvarliga personliga övertygelseoch skulle medföra djup samvetsnöd för honom. Lagstiftningens godtycklighetvisar sig i alt vapenfrinämnden skall dels göra en skönsmässig bedömning av vadsom kan anses vara den enskildes allvariiga övertygelse, dels på diffusagrunder mäta djupet av samvetsnöden. F.n. arbetar vapenfriutredningen med de här frågorna och räknar med att slutförasitt arbete . Enligt utredningsdirektiven skall den bl. a.undersöka om det är lämpligt och möjligt att ytteriigare precisera deformuleringar av förutsättningarna för vapenfri tjänst som finns i 1 §vapenfrilagen. Enligt vad som "läckt ut" från utredningen kommervapenfrilagens I § att mjukas upp och ge bättre rättstrygghet för den enskilde. Enligtmin mening är det viktigt att den enskildes rättssäkerhet bällre garanteras änf n. i fråga om prövningen av ansökningar om vapenfri tjänst. Det är angelägetatt lagstiftningen inte ger möjlighet till godtyckliga bedömningar avintensiteten i människors trosuppfattningar och samvetsnöd. Medhänvisning till vad som anförts vill jag ställa följande frågor till herrförsvarsministern: medverka till en sådan ändring av vapenfrilagens 1 § att denenskilde individens rättssäkerhet förstärks? beredd medverka till att utredningar och rättegångar motvapenvägrare t. v. uppskjuts i avvaktan på en ändring av vapenfrilagen? § 8 Meddelande omfrågor Meddelades all följandefrågor framställts 1976/77:35av i (vpk) till herr justitieministern om de homosexuellasproblem: Enligt tidigare riksdagsbeslut skall dehomosexuellas situation på skilda områden tas upp via utredningar och andraregeringsinitiativ. har uttryckt speciella förväntningar på defamiljelagssakkunniga. Förutom i sexualbrottsutredningen har dock synbariigeninga initiativ för att förbättra de homosexuellas villkor ännu tagits. Motdenna bakgrund vill jag ställa följande fråga till herr justitieministern: Påvilka områden och på vilket sätt avser regeringen att i fortsättningen gripasig an med de homosexuellas problem och när kan konkreta förslag i dessa frågorväntas? 1976/77:36av () till herr arbetsmarknadsministern om införlivande avGotland med del inre stödområdet: Vill herr statsrådet medverka till att meddess många och speciella problem kommer att inlemmas i det inrestödområdet? 1976/77:37av () till herr statsrådet om kostnaderna för massa-och pappersfabriken i : Vill herr statsrådet inför riksdagenredovisa anledningarna till att kostnaderna för massa- och pappersfabriken iBai så kraftigt överstigit vad som ursprungligen anmäldes för ? 1976/77:38 av herrHugosson (s) till herr industriministern om varvsindustrins problem: Som en följd av ett flertal avbeställningar avkontrakterade fartygsbyggen samt oförutsedda valutaförluster kommer denekonomiska utvecklingen vid Göteborgsvarven atl leda till betydande föriusterunder . Enligt uppgifter i pressen skulle ett kapitaltillskottpå ca 1,5-2 miljarder utöver de varvsgarantier som fattatbeslut om behövas . Motdenna bakgrund vill jag till herr industriministern ställa följande frågor: