prot · G00941 · 1976-12-31 00:00:00 — Föredrogs konstitulionsutskottets betänkande1976/77:14 med anledning av motion om avgiftssällningen inom statlig ochkommunal verksamhel. 1 detta belänkande behandlades molionen 1975/76:922av (), vari hemställts att hos regeringen skulleanhålla om utredning och förslag syftande till förbud mot att inom statlig ochkommunal verksamhet ta ut betalning för vara eller tjänst som ej tillhandahållits. Utskottet hemställde atlriksdagen skulle avslå motionen 1975/76:922. HerrÅKERLIND (m): "Inom all enskild verksamhel är del självklart atl man bara skallta betalt för arbete som ulförts eller för vara som levererats. Påolika områden av statlig och verksamhet kritiseras ofta del förhållandetalt fulla avgifter tas ut trots all motsvarande tjänster inle tillhandahålls.Sålunda har t. ex. kritiserats all tar ul full abonnemangsavgiftäven i de fall då kabelfel vållat avbrott på en telefonlinje under lång tid.Alt de som bor så lill alt de inle kan se TV2 ändå måste betala full TV-avgiftär elt annal sådanl exempel. Påsenare år har problemen ökat pä det kommunala områdel genom del kommunalarenhållningsmonopolet. I åtskilliga fall har påtalats att enskilda tvingatsbetala för renhållningsavgift trots atl någon däremot svarande tjänst aldrigutförts av kommunen. Delborde vara lika självklart inom statlig och verksamhel som inom privatverksamhet att den enskilde aldrig skall ivingas betala för någol som han iniehar fåll." Jaghar nu läsi upp lexien i den niolion som loranleii konsliiuiions-ulskolielsbelänkande nr 14. Ulskollel avstyrker molionen. Hemsiällan i molionen lyder:"alt hos regeringen anhåller om ulredning och förslag syftandelill förbud mol all inom statlig och verksamhel la ut betalning förvara eller ijänsl som ej tillhandahållits". Dellaavstyrks som sagt av ulskoltet, med den rält egendomliga motiveringen all delvisserligen är "självklart att krilik kan riktas mot beslut och ålgärderfrån samhällets sida som av den enskilde uppfattas som rältsstridiga ellerorättvisa. Emellertid måste beaktas att bakom besluten ligger en strävan allåstadkomma så ändamålsenliga och likformiga principer som möjligt samt alttillgodose den enskildes räiistrygghel." Om man går den motsatta vägen,skulle man alliså icke tillgodose den enskildes räiistrygghel. Del är ju ellganska hårresande argumenl. Vidareavfärdar man molionen med all säga all del bör erinras om de möjligheler somslår den enskilde lill buds i fråga om räll all föra talan mot myndighetsbeslut. Jag undrar om ulskollel kan påvisa någol fall där en person somfört lalan då han tvingats betala telefonavgift faslän telefonen pågrund av kabelfelvaril avslängd under ell par månader fått rätl eller om någon fåll rätt i defall de fört lalan mol leleverkel lör all de fått betala avgift för TV2 trotsatl de inle kunnat se TV2. Del skulle vara iniressanl om ulskollel kunde påvisaall den enskilde har möjlighet all få rätl i sådana fall. Ulskoltet harfakliskl i sill belänkande skrivit au möjlighet står den enskilde till budsatl få dispens från givna regler. Vidareavfärdar man niotionen med alt hänvisa till exempelvis kulturutskottets belänkande1972:11, som icke var enhälligt. Där fanns en reservation från två partier. 107ledamöter i kammaren röstade em.ol Ulskollels hemställan. Det var jusl isaniband med del betänkandet TV2-avgifterna behandlades, och 107 av kammarensledamöter tyckte att det var riktigt all man skulle slippa den delen avavgiften om man inte kunde se TV2. sitter en del av dem .som röstade förrätten lill befrielse 1972 i konstitutionsulskoiiel och avslyrker sammayrkande. Jag tycker det är väldigt märkligt all man kan handlägga en fråga pådel här sättet. Jag yrkarbifall till molionen 1975/76:922. Avgiftssättningen inom statlig och verksamhet Idetta anförande - under vilket herr andre vice talmannen övertog ledningen avkammarens förhandlingar - instämde herrar , i Vrångebäck,Leuchovius och (samtliga m). Till den beskrivning lämnade över vilka bekymmer denenskilde medborgaren kan drabbas av vill jag bara göra den kommentaren alt fåskulle kunna vinna om den sanningen så mycket som jag, som själv bor ule på denrena landsbygden och under lid fick uppleva all bilden i min TV-apparatmer påminde om roterande kläder i en tvättmaskin. Det var kanske inte så lättalt med glatt ansikte betala sin TV-licens, men jag gjorde det i vetskapen inle väntar för länge på någol gott. Samhället och har försöktarbeta efter målsättningen all på TV-området så snabbt som möjligt byggasändare som ger en så god täckning all hela vårt lands befolkning blir delaktigav TV-sändningarna. Alltnog,jag har förståelse för de bekymmer lar upp. Vad jag däremot inlerikligl förslår är all en ulredning skulle vara riiita vägen all lösa de härproblemen. Delär en självklar princip all ingen skall behöva belala för del han inte får. Menhur skall del se ut i praktiken? Jag är glad all inie log upp en.sopdebaii. Jag lycker vi skall bespara kammarens ledamöler del. Men vi kan laandra exempel på del kommunala service-områdel. Kommunerna måsie i många fallav prakliska skäl låta bli att tillämpa millimeterrätivisa när del gällerdebitering av exempelvis vallenavgifter. Man har en schablon all rälla sigefter. Del betyder an den fastighet som förbrukar litet ändå mångagånger får belala Avgiftssättningen inom statlig och verksamhet en ganska betungandeavgift. Man måste göra på del sättet av praktiska skäl. Jag skulle kunnaforlsälla all bygga på dessa exempel. Vadskall vi då göra för atl komma lill rälla med della problem, om vi nu inle irorall vi kan lösa del så enkell som genom en ulredning och en lagsliftning? Vifår göra på del säll man sträval efter här i . Ijordbruksulskoliels belänkande över sophämtningsmo-lionerna har man t. ex.klarl sagt all kommunerna skall försöka vara smidigare. Man skall se lill allmyndigheterna får större dispensmöjligheler. Man skall sträva efter - och detgäller inte bara på sophäml-ningsområdel - att fiytta besluten så näramänniskorna som möjligt; då blir det praktiska beslut. Här kommer alltsådecentraliseringsprincipen in. Slutligenanser jag, även om inle hade mycket lill övers för del, att viskall ge hjälp och information åt drabbade enskilda medborgare så all de kanhävda sin rält. Del görs emellanåt fel i både och statligförvaltning, det händer emellanåt att människan står där frågande, hjälplös ochsorgsen. Det kan vara en uppgift för en och var som känner ett samhällsansvaralt hjälpa den medborgaren med en klagoskrift eller goda råd. Vägen lill ellmerajämliki samhälle, , går genom mänsklighel och inle allagånger genom lagsliftning. Jag ber allfå yrka bifall lill ulskollels hemställan. Jag beklagar all valde all lala om någonting annat än deljag lalade om. HerrNordin sade lill slut atl vi skall.ge hjälp och inform-ation åt de drabbade menatl jag inte skulle ha myckel lill övers för det. Jag har inte någonsin sagt delta;tvärtom har jag mycket till övers för del. Jag anser alt det är rikligt, jaganser alt det ges alldeles för litet information om hur människor skall betesig i sådana här situationer. Del var alltså en klar miss. Utredningär inte rätta vägen, säger . Varför inte del? Skall vi direkigenomföra förslagen i min moiion? Här gäller del så vittomfattande ochallvarliga frågor om begränsningar på olika områden, all det måste göras enutvärdering av på vilka vägar vi skall komma till rätta med missförhållandena.Atl det sedan kan tillämpas schabloner av prakliska skäl, som , är helt klarl. En ulredning skulle kanske komma lill all man på vissaområden inle kan gå fulll ul ulan måsie ha schabloner, men på många andra kanman säga: Här får avgift absolut inle tas ut för del som inle har givits. Jagställde ett par konkreta frågor. Utskottet anför alt del skall beaktas attbakom beslut och åtgärder från samhällets sida, som av den enskilde uppfattassom rältsstridiga eller or'äUvisa, ligger en strävan alt tillgodose denenskildes rättstrygghet. Jag frågade, om man i utskottet möjligen har skrivitfel här, eller om man verkligen slår bakom en så egendomlig formulering. Är detall försämra den enskildes räiistrygghel, om han slipper betala för annatän det han får? Det är en konkret fråga. Vidareställde jag frågan: Går det alt påvisa något fall där en enskild har fåll rättgentemot då det gälll atl slippa belala full TV-avgift när man inteser TV2? Jag fick inle höra någonting av på de punkterna. HertNORDIN (c): tyckte sig inte ha fått svar på alla de frågor hanställde. Inledningsvisvill jag erinra om atl ulskollel har uppfallal moiion somväldigl viilsyflande. Av del skälet har vi lalal om hur rällssäkerheien verkar,påpekal alt fel kan begås osv. HerrÅkerlind är fortfarande övertygad om alt en utredning skall lösa de härproblemen. Men har verkligen gjort klart för sig hurvitlomfallande ett sådanl utredningsuppdrag skulle bli? Del kommer att slriickasig över praktiskt tagel alla deparlemenisområden. Vore del inie bällre att vi,som jag sade i mitt förra inlägg, i fråga efter fråga, som är uppe lillbehandling i utskott och här i kammaren, ser till all vi skapar ett merajämlikt samhälle genom möjligheter till praktiska beslut? Är det inte enklokare väg än atl starta denna mastodontutredning? Vi vel ju vad som händer,, och vad man säger i utskotten: I avvaktan på sittande ulredninggör man ingeniing i det aktuella fallet. Den utvecklingen skall vi väl ändåinie ha. Delär möjligl all vi från ulskoltet inte här kan la fram något exempel på attnågon har fått rätt mol , ifall linjen har varit avbruten av kraftigtsnöfall eller vad det nu kan vara. Även på det privata områdel finns det junågonting som man kallar force majeure, och del borde väl också en statligmyndighet få lov atl lillämpa . Sedan får vi se lill all del blir pengarför all hålla ledningarna i gott skick så all .sådana hiir saker inte händerför ofta, men det tycker jag är så enkelt atl man inte skulle behöva påpeka deli en sådan här kammardebalt. HerrÅKERLIND (m): Jag noterar som en positiv sak all nu säger att han ärintresserad av all få dessa frågor behandlade var för sig -en och en - avkammaren. Det är alltså i alla fall någol positivt. Men i övrigt var det intemyckel nyll som kom fram. Jagfinner an utskolleis lalesman lycker all della egenlligen är ganska onödigt ochomöjligl all komma lill rälla med. Har man den utgångspunkten, finns det inlestor möjlighet alt någonsin få någon förbättring. Man måste ha utgångspunktenall man vill någonting. Vill man ingel, så händer heller ingel. Jag vidhållermitt yrkande om bifall lill molionen. Avgiftssättningen inom statlig och verksamhet Innan vi slutar den här korta debaiien vill jag bara säga lill herrÅkerlind an jag inle alls lycker an delta är onödigt och omöjligt. Jag hardäremot konstaterat all den väg lill lösning som anvisar ärolämplig. Överläggningenvar härmed sluiad. Propositioner gavs på bifall till dels utskottetshemställan, dels motionen nr 922 av , och förklarades den förrapropositionen vara med övervägande ja besvarad. 1976/77:10 med förslag till lagstiftning omfortsatt giltighet av lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedeli vissa brottmål och lagen (1969:36) om telefonavlyssning vid förundersökningangående grovt narkotikabrott m. m. 1976/77:12 med anledning av propositionen1976/77:25 med förslag om tilläggsbudget 1 till statsbudgeten för budgetåret1976/77 såvitt avser justitiedepartementels verksamhetsområde 1976/77:14 med anledningav propositionen 1976/77:25 med förslag om tilläggsbudget I tillstatsbudgeten för /77 såvitt avser 1976/77:13 med anledning av molioner om stöd lillhemvändande utlandssvenskar, tillfälligt inresta utlänningar samt invandrarem. 1976/77:15 med anledning av motion omhuvudmannaskapet för bårhusväsendet, m. m. Kammarenbiföll vad utskotten i dessa betänkanden hemställt. §13 Arbetsdemokrati inom sjukvården belänkande 1976/77:16 med anledning av molioner omarbetsdemokrati och tjänster för utvecklingsarbete inom sjukvården. i (m): Inför socialutskottets belänkande nr 16 känner jag en moraliskskyldighel alt motivera varför jag deltagit i ett beslut som kan förefalla att innebäralikgiltighet mol några synnerligen förnuftiga och behjärtansvärda motioner. Ettgammalt uttryck är att kvarnar mal långsamt, och många anser nog alt dellaäven gäller . Men när det gäller att avstyrka molioner lycks det ialla fall inle vara tillämpligt på socialutskottet - åtminstone har jag upplevtdess tempo som ganska svindlande och inte rikligt hunnit sansa mig förrän nuinför behandlingen i kammaren. Demotioner det här gäller - 1975/76:269, en parlimotion från , och1975/76:885 med , socialdemokratisk sjuksköterska, som första namn- innehåller, vad folkpartimotionen beträffar, krav på att"avbyråkratisera sjukvården", att "förbättra utbildningen ochstimulera folk atl stanna i vårdyrken" och i fråga om motionatl bereda "ökade möjligheler lill forskarutbildning för viss värdpersonal".En moderat moiion till förra i samma ärende rönte motsvarandebehandling i utbildningsutskottet. Såväl socialutskottets folkpartister somdess socialdemokrater har biträtt avslagsyrkandet i fråga om de två nu aktuellamoiionerna, men del kan väl inle anses politiskt förkastligt, om jag här istället bekänner min starka sympati för de åsikter som motionärerna givituttryck ål. De motsvarar nämligen i stor utsträckning behov som envar, somdeltar i och bär ansvar för sjukvårdens verksamhet, och stundligenerfar. Ifolkparlimolionen talas det om önskvärdheten att decentralisera uppgifter frånsocialstyrelsen lill landstingen och att i samband därmed ge klinikerna vidgadebefogenheter, med mindre detaljreglering från administratörernas sida ochsiörre frihet för vårdenheterna att utveckla sina egna arbetsformer. Jag har enganska stor personlig erfarenhet av sådana bekymmer, och när nu bådemotionärerna och ulskollel vill att utredningen om hälso- ochsjukvårdslagstiftningen skall begrunda dessa problem, så vill jag gärna knytanågra reflexioner lill ulskollels belänkande i förhoppning alt uiredningen villbeakta dem. Jag är också överens med motionärerna om att bör få enbättre insyn i vad sysslar med och inte minst i vad som därtill äventyrs kommer bort i hanteringen. Omnågra veckor iräder den nya lagen om medbestämmanderält i kraft. På flertalet -kanske alla? - områden, som den lagen berör, finns det tre parter:arbetsgivare, arbetstagare och konsumenter. En lagstiftning som främst gällerde två förstnämnda parterna kan alltid få konsekvenser för den tredje parten -konsumenterna. Inom näringslivet har konsumenterna vissa möjligheler atl hävdasin rätl: genom att ulnyttja de valmöjligheter som finns på fria marknader förvaror och tjänster. När det gäller den offentliga sektorn är tredje mansmöjligheter myckel mer begränsade och i många fall obefintliga. 1 alltväsentligt gäller detta förhållande sjukhusvården i vårt land. 1konstellationen sjukvårdshuvudmannen - sjukvårdspersonalen - patienterna: vemföreträder där egentligen patienterna? Vilken blir deras situation, när man nuskall vidga kretsen av dem som bestämmer om förhållandena på arbetsplatsen? Ursprungligenmåste man väl ändå ha föreställt sig att patienternas intressen i själva verketvar identiska med samhällsintresset, atl huvudmännen som företrädare förväljarkåren också företrädde dem som var sjuka inom denna väljarkår. Det harsagts om en gammal landsfiskal atl han indelade mänskligheten i"häktade" och "ännu icke häktade", och om man skall trostatistiken så kan väljarkåren och dess representanter också indelas i sjuka -kanske skall man säga "sjukskrivna" - och "ännu ickesjukskrivna". Patienter blir vi förr eller senare alle samman, på några få undantag när, och i så fall består naturligtvis för valtningsutskott och sjukvårdsstyrelser av före detla, nuvarande och bli vande patienter. Menriktigt så enkelt är det nog ändå inle. Del är ju så här i landet, att i deåldrar då man betalar höga skatter är man sällan sjuk, men när man inte längrebetalar så mycket skatt, det är då man får behov av sjukvård. Ju större andelav de skatteintäkter de "ännu icke sjukskrivna" tillhandahåller, sommåste anslås till vården av de sjuka, desto känsligare blir rimligtvishuvudmännen för de arbetsföra skattebetalarnas synpunkler, och desto kärvareblir del för dem som drabbats av sjukdom - patienterna - att hävda sina önskemål. Det är väldärför vi sett av patientföreningar - t. o. m. riksförbundför patienter Verkliga, eller föregivna, patientintressenbörjar las om hand av Organisalionssverige och flnner i huvudmännen snarare enmotpart. Storkonsumenterna vill ha sitt ord med i laget. Denna utveckling ärinte problemfri. Äveni andra avseenden är den förelagsdemokratiska strukturen inom sjukvårdenmotsägelsefull. Jag är t. ex. arbetsgivarrepresentant i vår företagsnämnd, menkan omöjligt identifiera mig med den uppgiften, inte bara därför all jag ärlöntagare liksom all annan personal, utan främst därför all min primäralojalitet naturiigtvis gäller patienterna, som är föremålet för - och varsbästa är ändamålet med - vårt arbete. De verkliga arbetsgivarföreträdarna ärnaturligtvis de lokala sjukvårdspolitikerna, men i realiteten är del ofta - ivarje fall inom ell landsting som jag känner till - "direktörerna"som styr och ställer, och förtroendemännen som, med vissa lysande undantag,dansar efter deras pipor, därför all organisationen har blivit - eller gjorts?- så komplicerad all den knappast kan genomskådas av andra än teknokraternasjälva. Då är det mycket svårt att veta, vilka som har ansvaret eller hur ellsådanl skall kunna utkrävas. Mitt eget intryck är alt direktörerna begripermindre än förtroendemännen vad sjukvård egentligen är och går ut på.Sjukvårdens uppgift är nämligen humanitär och inle företagsekonomisk. 1gengäld har jag - så långt min erfarenhet sträcker sig - funnit att allapersonalgrupper i den verkliga sjukvården i stort sett alltid haft sammavärderingar, nämligen att förmåner för personalen inte får köpas påpatienternas bekostnad. Elt underbart exempel på delta upplevde jag föråtskilliga år sedan, när en arbetstidsförkortning skulle genomföras. Då kom endeputation från de äldre erfarna sjukvårdsbiträdena ned till mig och bad att få stå kvar pådel gamla schemat - "för del här går ju ut över patienterna, och det villvi inle". Tyvärr stod det inte i min makt att bevilja deras framställning.Detta var dock , när utvecklingen i alla fall gick framåt. Nubefinner vi oss ju lillbaka i reträtternas årtionde. Det kan interåda någon tvekan om att när utrymmena - de må vara finansiella, eller, efterbokslaven, lokalmässiga - begränsas, när ramarna blir låsta, eller närinskränkningar blir ofrånkomliga, då riskerar den principiella konfiiktenmellan personalens krav och patienternas, som mestadels varit dold,att bli uppenbar. I ett hårdnande klimat riskerar man också att fackligahuvudorganisationer, vilkas ledningar inte på samma sätt som medlemmarnasjälva har "kroppskontakt" med de sjuka, måhända komnier att vara merdogmatiska och mindre humana än den vårdpersonal de anser sig företräda. Envarinom sjukvårdspersonalen känner först och främst lojalitet mot sin arbetsplats,och mot dem som där är beroende av hans eller hennes arbetsinsats: det gällerbåde patienterna och arbetskamraterna. Därnäst identifierar man sig med sinklinik och sitt sjukhus. Men där går gränsen. Med byråkratiskapapperskonslruktioner som "block" och "förvaltningsområden"känner man ingen gemenskap, och det kan jag väl förstå. Medbestämmandet måstedärför framför allt utövas i den lilla gruppen: av vårdavdelningens ellerklinikens personal. Det är självfallet lill nytta för alla atl få besked om vadsom händer och sker, alt observera och rätta lill brister och att ta vara påuppslag till förbättringar. Man skall också komma ihåg att sjukvårdspersonal äruppfostrad till både hög beredskap och stor tänjbarhet. En förnuftigklinikchef försöker självfallet, för att använda en vacker men förolyckadEG-fras, ha ell "nära, omfattande och varaktigt" samarbete med sinamedarbetare av alla slag - låt vara att svårigheterna växer med klinikensstorlek. Alltdetta förefaller ytligt sett gott och väl. Men verkligheten ler sig mestadelsannorlunda, för nästan allt den lilla gruppen önskar sig antingen kostarpengar, och några sådana står inte till förfogande, eller kräver ändring avbestämmelser och avtal, och dessa kan den lilla enheten inte ändra. För attgenomföra beslut behövs resurser och befogenheter - och ingetdera står till desmå enheternas förfogande. Allt delta är - långt i fjärran - skyddat av mångafördröjande mellaninstanser, samlat i den centrala förvaltningens järngrepp. Urvår företagsnämnds kvalda bröst höjdes ett förtvivlans skri: Låt bliatl skicka på oss kilovis med meningslösa stencilpaket, men ge oss möjligheteratt själva ordna vår egen verksamhet på ett förnuftigt sätt! Någon reaktion pådetta har inte försports, och knappasl heller för-vänlais. Men meclbesiämmandeblir bara en lom fras om man inle först och främst decentraliserar resurser ochbefogenheter. Olyckligtvis förefaller del som om den nya lagen skulleförhindra atl medbestämmanderätten förankrades hos de små - men fakliskl mestbetydelsefulla -enheterna. Om så är måste man länka om redan från begynnelsen. Medbestämmandebelyder emellertid också medansvar. Den som bestämmer tar också på sigansvaret. I goda lider behöver della inte tynga så hårt. Det är när snart sagtvarje dag medför nya inskränkningar som medbestämmandet komnier att sällas påprov. Det var kanske inte den silualion lagstiftningens upphovsmän egenlligenhade tänkt sig. Om vi kan befria oss från byråkratins tvång - jag länker härinle bara på den samhälleliga byråkratin - och bekämpa de alltid hotandetendenserna till ny formalisering och byråkrati även i de små grupperna, såhyser jag en stark tilltro till all ansvarskänslan också framgent komnier allprägla arbetsplatsens demokrati i sjukvården. Genom sin omedelbara närhet lillpalienlerna kommer vårdpersonalen all så långl del slår i mänsklig makl skyddaden fackligt försvarslöse tredje mannens - patientens -inlressen. Den finamänskliga gemenskap som kännetecknat svensk sjukvårdspersonal måste vivara mycket rädda om. Djupast är del i den som patientens trygghet ärförankrad. Låt mig säga några ord om omvårdnadsforskningen. Jag harförmånen alt få ge husrum åt sådan forskning i samband med uiredningen omsjukvård vid livets slut. Jag finner del väl befogat alt man inte bara stöderutan också underlättar forskning som rör på samma gång den prakliska sjukvårdenoch patientens egen upplevelse av denna vård. Det finns en tendens i tiden att samhällsveienskapareoch beieendevelenskapare ger sig in i sjukvården i avsikt all förvandla dentill ell experimentfält för teoretiska hypoteser och modeller eller blott ochbart därför att delta är ett område, där man hoppas kunna stilla sin nyfikenheti fråga om "känsliga" problem. Men även om man - med bevarad kritisksans - kan tillåta sig att hämta en del metoder från sådana vetenskaper, höromvårdnadsforskningen definitivt medicinen till, och det är inom de medicinskautbildningsanstalternas ram den bör bedrivas - av personer med grundutbildningoch arbetslivserfarenhet inom sjukvården. Del är därför av vikt an dennaforsknings självklara hemortsrätt inom de medicinska fakulteterna också snarastfår en formell reglering, och det bör ske i den proposition om den nyahögskolan som aviserats . Vi har i vårt land många myckel skickligaoch uppslagsrika sjuksköterskor, sjukgymnaster och laboratorieassistenter, föratl nämna några av de personalkategorier som här kan komma i fråga. Särskiltvad sjuksköterskorna beträffar vill jag betona nödvändigheten av att det skapasen utbildningsväg, där man kan verka för en fördjupning av själva vårdarbetetsinnehåll och utformning och åierge della dess fundamentala plais och värde, såatt inie den egentliga sjukvården, som oavbrutet sker, skall behöva förlorasina bästa krafter till områden med falska siatusvärden, där vårduppgiften gåttförlorad, sådana som administrativa sysslor och en från patienlansvar befriadlä-rarverksamhet.