prot · G00981 · 1976-12-31 00:00:00 — Men den särbehandling som sker i redan nu bordekyrkominisiern försöka få bukt med genom att förklara förlandets biskopar och övriga präster att den tjugoåriga samvetsklausul som påsin tid godtogs för en övergångsperiod inte är av samma vikt som våra grundlagar. För snart lio år sedan skrev en bok som handladeom kvinnans kamp för rätten till olika statliga tjänster.Hon slutade elt avsnitt med föOande förhoppning: "Kanske är den tidpunkt inte så avlägsen då den verkliga, självklaralikställigheten har uppnåtts, dåen könsdeball, som bottnar i könsdiskriminering, hell och hållet ter sig egenartad för att inte sägalöjeväckande." Jag kan bara beklaga att den tidpunkten intehar kommit ännu på långt när. Om säivigningav manliga prästkandidater, m. m. i Agnas (m): Efter dessa förödande salvor och med tanke på att jag nu bara har till mitt förfogande har jag varil myckel tveksam om huruvidajag skulle ta till orda. Vad skall en stackars luthersk lekmannapredikantkunna säga efter allt vad man nu har hört här? Först stormade en liberal interpellant fram och taladeom tvång. Sedan kom , eftervad jag förstår också liberal, och talade också om tvång;man skulle se lill att de män som har enannan uppfattning i denna fråga tvingadesall prästvigas tillsammans med de kvinnorsom skulle prästvigas vid samma lid. Men jag harockså läst slutsatsen i slutet av kyrkominisierns svar, att man masta ta hänsyn till trosskäl.Det gillar jag. Men sedan måste jag jufråga; Beklagar då regeringen att det finns skilda uppfallningar?Ordet "beklagar" återkommer nämligen gångpå gång i svaret. Finns det trosskäl,och om människor alltså har olika tro, skall man då beklaga del? Skall man gå in och förändra situationen så att alla ser på dessa frågor på samma sätt? Jag råkar känna en av de unga män i somprästvigdes , och under årenslopp har jag träffat många andra som har haft samma uppfattning. Enligtinlerpellanten har man i denna frågaen föråldrad uppfattning, men har vi ändå kommii så långt - anser han - att manteologiskt tydligen helt klart kan sägaalt delta är att trampa på kvinnan, det äroriktigt, det är inte bibliskt osv. t. o. m. ur . "Härär icke kvinna eller man", sadehon. står det väl tvärt om iBibeln, men det är hur som helst riktigt Omsänigning av manliga prästkandidater, m. m. Vadstöder sig då dessa stackars män pä, som inte skall få ha sin tro i fred?Nyligen har katolska kyrkan i för troslära pänytt presenterat sin uppfattning, nämligen att här är det fråga om en enhetligtradition genom hela kyrkans historia; det är eget handlande ochapostlarnas lära som slår bakom. Betyder detta ingenting alls? Kan då densvenska regeringen och nu saga att detta är orikligt? Detmest intressanta i sammanhanget är dock att man i tillsatte enkommitté inom den finska kyrkan med uppdrag all utreda frågan om kvinnan ochprästämbetet, och ordförande i den kommittén blev en man som i princip var fören reform i av samma slag som skett i . Han är professor idogmatik i och heter . Han har redovisat denståndpunkt han intar sedan han systematiskt gått igenom frågan, och han harkommit fram till rakt motsatt uppfattning mot den han hade från början. Hananser att man, just med hänsyn lill exempelvis ekumeniken och detta att maninte skall (genomföra reformer som är felaktiga från biblisk synpunkt och frånbekännelsesynpunkt, inte kan kalla det här för en riktig reform. I ställetkallar han det för "modernism" och menar all del inte springer framur de källor som är kyrkans egen tro. Detär alltså hans uppfattning. Naturiigtvis har man rätt att kriiisera de häråsikterna, men skall man helt enkelt sätta sig på de män som har dennauppfattning och säga: "Ja, ni är mot kvinnan, ni är inte kristna, niarbetar inte för jämlikhet"? Jämlikhetbetyder inte identitet. Kyrkan är en kropp med många lemmar. Varje individ harsin särskilda uppgift. Olikheter finns, men det betyder inte att den ene ärförmer än den andre. Kristna kvinnor har en stor mission i väriden bådenär del gäller all skapa ett nytt och mänskligare samhälle och dä det gälleratt visa för dem som tror vad som är kyrkans sanna ansikte. Dettaär en sammanfattning av vad som sagts just av Kongregationen förtrosläran. Så skyndar vi oss då i riksdag fram och beklagar att det äni dag finns människor som ser saken pä del sättet. Jagråkar ha vuxit upp i kyrkan och har läst sedan jag var liten. Jag känneren mängd människor som trofast vill tjäna i kyrkan och som ab.solul är motkvinnodiskriminering, del betygar jag, men som har den här uppfattningen.Skulle nu och andra fä igenom sin viOa och skulle kyrkoministernvid sidan av den vanliga ordningen stiga fram och säga till biskoparna och tillkyrkomötet att vi i anser att del här helt enkelt inte får förekomma? Såsäger man att kyrkan skadas, om särvigning får förekomma. Jag tyckte alt fruJonäng var den som talade mesl sobert och stilla i detta fall, men även hon komväl till slut til! samma slutsats, nämligen att det egentligen inte färförekomma att människor har en annan uppfattning i denna sak. Närman talar om att prästerna först och främst är statliga tjänstemän blir jagoerhört upprörd. Det är ju sant att prästyrket är en statligtjänst, men prästerna har ju inte valt sitt arbete med tanke på att det är enstatlig tjänst som de skall sköta. Själv beklagar jag också att kyrkan har denkonstruktion den har, nämligen detta att den är förenad med staten. Jaghar den uppfattningen att det är olyckligt att man skall behöva diskuterasädana här frågor i ell parlament. Det här är kyrkans egen sak. Tillslut vill jag ställa en fråga som jag inte begär att få något svar pä just nu.Dem som ivrigast talat mot alla som envisas med att ha den trosuppfattning somjag talat om vill jag fråga: Skall vi införa elt förbud för dessa människor?Och är det verkligen kärieken till kyrkan och kärleken till kyrkans Herre, lillKristus, som driver dem som mest arbetar för att skapa en omöjligsituation för dem som fortfarande envisas med att ha den uppfattning som gälldeföre 1959, för att nu tala med inlerpellanten? Omsäivigning av manliga prästkandidater, m. m. Personligen delar jag den uppfattning som inlerpellanten gav uttryckför när han sade sig hoppas på att det skulle bli en gynnsam utvecklingsprocessinom den . Jag erkänner att det finns tecken som tyder på enmotsatt utveckling, men vi kan dock inte som inlerpellanten säga att det varitett stillastående i denna fråga. Vi har i alla fall fått ett stort antalkvinnliga präster, och de fiesta stiften accepterar ju dem också numera. Mankan konstatera, att när mot varandra står två grundlagsskyddade intressen,nämligen å ena sidan trosfriheten och religionsfriheten samt ä andra sidanprincipen att ingen skall diskrimineras pä grund av kön, blir det en verkligtsvär avvägning. Därför har jag försökt att i milt svar vara så tolerant sommöjligt. Jagvill inte la på mig ansvaret för att nu föreslå en lag, som riskerar att draupp en kanske ännu hårdare och mera uppslitande strid inom den svenska kyrkanän den vi haft. Jagskall inte här försöka tolka det som sägs i osv., men jag måstege den öppna förklaringen för egen del, eftersom jag beklagat motståndet idenna fråga, alt det som jag förmenar vara del centrala i etik är allamänniskors lika värde - principen om människovärdet Därför kan jag inte troatt det har varit religionssliflarens mening all inte man och kvinna på likavillkor skall kunna tjäna i en prästerlig verksamhet. Men del är min tro -andra kan komma fram till en annan tro. Jagskulle viOa återkomma, herr talman, lill interpellationssvaretoch konstatera att jag där sade, all vi ganska i harbehandlat kvinnoprästfrågan med anledning av en motion somkonstitutionsutskottet log ställning till . Omsäiyigning av manliga prästkandidater, m. m. dagen godkändekonstitutionsutskottets betänkande, där utskottet förklarade att man inte varberedd att la iniiiativ till några lagstiftningsåtgärder som riktar sig moldet motstånd mot kvinnliga präster som alltjämt kvarstår. Som skäl hänvisadeutskottet till sin allmänna inställning att initiativ från lilllagstiftning i inomkyrkliga frågor inte borde tas medan överläggningar pågårmellan staten och om de framlida relationerna mellan slaten ochkyrkan. Jaghar i mitt interpellationssvar förklarat att jag ansluter mig tillkonstitutionsutskottets synpunkter på kvinnoprästfrågan, och delta innebärgivetvis ett instämmande även i slutsatsen all inga lagstiftningsåtgärder nubör övervägas under pågående kyrka-stal-överläggningar. Jag vill inte hellerstöra de ömtåliga överläggningar som del här kan vara fråga om med någranärmare uttalanden i denna inomkyrkliga fråga, men min personliga uppfattninghar jag dock givit klart uttryck för. Låtmig tillägga föOande. Jag delar interpellantens och även den från andra talareframförda ståndpunkten alt man bör ha större förståelse för de präster somprästvigdes , eftersom det skedde under andra förutsättningar. Jagvill därför peka på att inte och regering har uttalat sig förkvinnliga präster. Även kyrkans högsta beslutande or.ian. kyrkomötet, harsamtyckt till gällande lagstiftning och uttalat all det enligt denevangelisk-lutherska uppfattningen av bibel och ämbete icke föreliggerprincipiella hinder för kvinna att inneha kyrkans ämbeien. Meddetta vill jag framhålla att präster numera går in i med vetskapom att kyrkans eget högsta beslutande organ har förklarat, att kvinnligtprästerligt ämbete är förenligt med den evangelisk-lutherska uppfattningen, ochom att och regeringen har stiftat en lag på grundval härav efterhörande av kyrkomötet. Därför har jag inte svårt att instämma med dem som - delvill jag tillägga - utan att vilja bruka våld på någons tro ändå förmenar attden situation som råder och den lagstiftning vi nu har bör ge anledningtill allvarlig självprövning i principfrågan hos dem som anmäler sig tillprästvigning. i Röstänga(fp): Det var nästan så att jag i min bänk spontant ville utropa att herrAntonssons inlägg var om inte bra sä i alla fall betydligt bällre än del svarsom han gav första gången han var uppe. Det var mycket klarare. Del var mycketkoncisare. Även om jag inte är nöjd med inlägg tycker jag delvar räll hyggligt. och jag har olika uppfattningar. Jag sade att det har varit ettstillastående. Här beror allt på hur man jämför. Det är klart att det harkommit in många kvinnliga präster, och de är naturligtvis inte motståndare lillde kvinnliga prästerna, men det finns relativt färska undersökningar som visaratt del inom finns etl markant motstånd mol de kvinnligaprästerna. Broderskapsrörelsensundersökning visar att av statskyrkans präster inte vill ha någrakvinnliga präster alls, vilket ju också skulle innebära att de vill ha bort demsom redan verkar. Det är ingen framgång, utan det betraktar jag som ettstillastående. Vidarehar vi religions-sociologiska institutets undersökningar, som visar att säger att vi inte bör ha kvinnliga präster inom statskyrkan. Det är i varjefall för mig oerhört nedslående siffror. De bäddar sannerligen inte för någraoptimistiska uttalanden om att motståndet mot kvinnliga präster har försvagats. Statsrådetansluter sig än en gäng till betänkande 1975/76:38. Idetta betänkande förs ett resonemang om jämställdheten och religionsfriheten,om de intressemotsättningar som står emol varandra, och det är ett myckelintressant resonemang. Jag tycker det blir än intressantare när man läserutskottels belänkande till slut, för i slutklämmen konstaterar utskotiet att omde pågående samtalen mellan stat och kyrka inte leder till resultal när detgäller motståndet mot de kvinnliga prästerna, kan "ytterligare åtgärderfrän statsmakternas sida" bli nödvändiga. Vad utskottet i detta avseendeanförde gavs regeringen till känna. Nuhar statsrådet bara läst upp en bit av konstitutionsutskottetsbelänkande - naturiigtvis - men jag förutsätter att statsrådet också anslutersig till själva slutklämmen om att ytterligare åtgärder från statsmakternassida kan aktualiseras om man inte får något resultal av de sedan mycket längepågående samtalen. Sedanvill jag hell kort vända mig till i Agnas, som har elt för migmycket främmande synsätt. Kyrkan har under teologisk motivering öppnat sinaarmar mot kvinnorna och gett dem behörighet till prästämbetet. Då skall de välockså behandlas som jämlikar inom kyrkan och inte utsättas för någondiskriminering. Detär klart att var och en fär ha sin egen uppfattning - det råderreligionsfrihet, tack och lov - men jag menar att om man vill bli präst ochverka inom , måste man ju efterfölja de lagar som riksdag ochkyrkomöte har bestämt. Om särvigningav manliga prästkandidater, m. m. Jag skall fatta mig kort. Jag kan i stort instämma i vad sade. Jagvill bara göra ett tillägg i anledning av i Agnas inlägg. ömmar mycket för de unga manliga prästkandidaterna. Jag ömmar för dekvinnliga prästkandidaterna. De vill tjäna , de skaffar sig denulbildning som krävs, men de är osäkra på om de får någon tjänst.Jag ömmar för dem som när de -kanske - accepteras och står inför detavgörande steget, ett steg som jag tror är högtidligt för den som vill blipräst, av sina manliga kamrater skall få veta att de inte är önskade. Jagvill också påpeka för att t, ex, i sittmissionsarbete både har haft och har fier kvinnor än män och att kvin- protokoll 1976/77:77-81 Omsäivigning av manliga prästkandidater, m. m. norna i -som ju också är ett kristet samfund - helt naturiigt har precis sammamöjligheter som männen. Delfinns olika kristna tolkningar, det vet jag och det kan jag acceptera, men jagkan inte acceptera att så länge inte är skild från staten man isvenska kyrkan skall ha några särregler när det gäller kvinnor och män! FruJONÄNG (c); Som kommunministern sade är del naturligtvis omöjligt för oss somsitter här att tänka oss att göra några ingripanden när det gäller frågan omsärvigning av präster, men jag tycker det är positivt att frågan har kommit uppoch att vi har fått den här debatten. Jag kan bara hoppas all biskopsmötetefter debatten i kammaren återigen tar upp frågan om särvigning och dägör en förnyad och allsidig bedömning. Vikan naturligtvis undra hur det egentligen blir med samarbetet, om man går in ieii arbete på del vis som sker genom en särvigning. Man kan vidare ställa sigfrågan, om de manliga prästkandidater som inte vill vigas tillsammans med enkvinna verkligen är lämpliga för prästkallet. Är de mogna att gä in i detkrävande arbete som prästtjänsten utgör och är de mogna att vara själavårdareoch att samarbeta med kolleger och lekmän? i Agnas nämnde någonting om katolska kyrkan och dess traditioner. Detär väl pä ett sätt riktigt att den påvliga kommissionen har sagl att man intenu skall öppna den katolska kyrkan och dess prästämbete för kvinnorna. Dettaberor på att man vill föOa traditionen. Men är det viktigt att erinraom att påven har sagt - liksom det har uttalats ftån den anglikanska kyrkan -att några bibliska motiv för att hindra kvinnor att bli präster inte finns. Detär kanske dags för en ny debatt i frågan över huvud taget. Med den översättningsom görs, i varje fall av det berömda ordet i Första Korinlierbrevet14:34, är det väl fråga om man verkligen kan på det ordet hänga upp ettkvinnoprästmotstånd. Jagvill också säga att de kvinnliga präster, som vi nu har, har tagits emot mycketpositivt av de fiesta av sina manliga prästkolleger och även av sinaförsamlingsbor. De har fått föOa sin kallelse och gä in i en tjänst som de harkänt sig kallade till. Men jag vill understryka att del är viktigtatt de inte särbehandlas och att deras tjänstgöringsmöjligheter intebegränsas. Det kan också hända att de kvinnliga prästerna nu blir åsidosattavid olika stiftsarrangemang, där de inte fär officiera vid gudstjänsterna. Jagtror alt det är dags för en ny och genomgripande debatt i hela frågan omkvinnliga präster i den . i Agnas (m): I anslutning till det sistnämnda vill jag erinra om att när denkatolska kyrkan nu på nytt har avvisat tanken att prästämbetet skulle öppnasför kvinnor hänvisar man inte bara till traditionen, utan man säger att kyrkananser sig på grund av troheten mot sin Herre icke ha fullmakt att ge kvinnortillträde till prästämbetet. Jag vill också hänvisa lill att professor , som själv från början hade motsatt uppfattning, just med hänsyn tillden Heliga skrift har funnit all del är ur andra källor än kristendomen man harhämtat inspirationen till de här kraven. Tillherr i Röstänga vill jag säga att man också måste räkna männen somjämlikar. Det är väl tvä unga män i hans eget stift som har varit föremål förhans misshag och anledning till hans interpellation - respekterar inte herrPetersson också deras trosuppfattning? Han talar om att verka efter lagar, mendet finns också en övergripande lag för våra samveten som kristna, och det ärden Heliga skrift. Här finns olika tolkningsmöjligheter, men om människor harföOt den gamla tolkningen, som var vanlig förr, skall man då lagstifta mot attde får ha kvar den tolkningen? 5096 enligt en undersökning och enligt en annan är emot kvinnliga präster.Säger det ingenting, i ? Kan man då demokratiskt gå in iSveriges riksdag och ropa på tvångsåtgärder för all förändra situationen? Omtvä uppfattningar står emot varandra, bör då den ena förbjudas? Är inte ocksådetta diskriminering? Ochvad tror i och att det är för folk somfinns i de - är det inte möjligen de som mest går ikyrkan? Jag undrar om inte ropet på jämlikhet mest kommer från dem som mycketsällan sätter sin fot i en kyrka; mänga är väl kyrkobesökare, men det storaropet kommer kanske inte frän dem. Jagkänner många kvinnor som verkligen inte kan anses vara bak-åtsträvare men somför sin del är emot prästämbetets överförande på kvinnor. Allamänniskor har lika värde, säger . Ja visst, men det betyder inte behöver ha precis samma tjänst. Vi är jämlika men inte identiska. FruAhrland säger ju själv att det finns en mängd tjänster i kyrkan, och en del avdem kan vi män ha svårt att fylla. Vi är lemmar med olika uppgifter, står det iBibeln, och det tror jag gäller också . Nutalar man om att det går framåt. Jag undrar om denna framgång är en seger förKristus. Vi har samma kyrka nu och samma Herre och samma bok som . Harvi dä fält så mycket nytt och klarare Ous att vi nu kan skeppa bort allauppfattningar som fanns förut? Kommunministernsade att man skall begära en självprövning av den som söker prästvigning. Dethåller jag med om, men den självprövningen kan tydligen leda till olikauppfattningar. Då tycker jag att del är orättvist all de, som i sin självprövninginför har förblivit vid den gam- Omsärvigning av manliga prästkandidater, m. m. Omen undersökning beträffande de äldres boende maldags uppfattningen attprästämbetet är förbehållet männen, skall få höra att det är oacceptabelt ochall del fordras åtgärder för att hindra att någon har en sådan syn. HenPETERSSON i (fp); Till i Agnas vill jag s'äga alt denna fråga för mig inteär bara teologisk utan också har en moralisk och rättsprin-cipiell aspekt.Riksdagen och kyrkomötet har med teologisk motivering öppnat kyrkans armar förkvinnorna. De är behöriga all bli präster. Jag menar att finns det klara lagaroch bestämmelser skall de också gälla. Annars skall man ta bort dessa lagaröver huvud taget. Tillslut, herr talman, vill jag konstatera att samtliga deltagare i denna debattmed undantag av i Agnas anser att särvigning av manligaprästkandidater är könsdiskriminering. Vi skickar frågan vidare till biskoparnamed förväntningarom att denna könsdiskriminering skall försvinna, och detsnarast. Överläggningenvar härmed slutad, §9 Meddelande om interpellationssvar 1976/77:95om utbyggnad av Bruk interpellation lillindustriministern angående utbyggnad av Bruk har överlämnats tillmig för besvarande, och jag avser att avlämna svaret . § 10 Om en undersökningbeträffande de äldres boende Fru bostadsministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda interpellation,1976/77:81, och anförde; har frågat mig vilka åtgärder som kommer att vidtasinom ansvarsområde med anledning av begäranom en undersökning beträffande de äldres boende, Iregeringsförklaringen sägs det att trygghet för alla generationer står icentrum för regeringens politik, I detta ligger självfallet att särskilda behovhos olika grupper i samhället, inte minst behoven hos de äldre, måstetillgoiJoses, Jagvill först ange några allmänna principer som enligt min mening bör varavägledande när man behandlar frågor som rör de äldres boende. Olika åtgärder börplaneras med utgångspunkt i att människor skall kunna bo kvar i den miOöde är vana vid även när de blir äldre. Etl liv i självständighet måsteunderlättas med stöd frän samhällets sida. De äldre måste ha etl väsentligtinfiytande på sina egna levnadsförhållanden. Vid planering avbostadsbebyggelse har gällt att hänsyn skall tas till behoven hosalla grupper i samhället och all planeringen skall ske i nära samverkan med deorgan som har att svara för insatserna och planeringen för äldreomsorgen. Deäldres behov bör så långt möjligt tillgodoses genom generella åtgärder. Dessautgångspunkter bör enligt min mening gälla också för statens stöd tillfinansiering av bostäder och lokaler för boendeservice och för bostadsbidragen.Jag vill med några exempel närmare belysa vad jag nu har sagt. Enligtbostadsstyrelsens tillämpningsföreskrifter till kungörelsen (1962:655) angåendekommunala bostadsbyggnadsprogram skall behovet av nyproduktion ochmodernisering av bosläder bedömas med beaktande av kommunens mål i fråga ombostadsförsörjningen, befolkningsutvecklingen, övriga förändringar ibostadsefterfrågan samt förhållandena i existerande bostadsbestånd. Deförändringar i hushållssammansättningen som följer av alt andelen äldre ökarskall således komma till uttryck i programmen. Bosiadsstyrelsen har strukitunder att kommunerna närmare bör överväga vilka hustyper, lägenhetsstorlekaroch upplåtelseformer som de äldre behöver och vidta åtgärder som tillgodoserderas behov. Ett annat exempel utgör de ändringar i byggnadsstadgan somriksdagen beslutade om och som innebär att kraven skärps så att bostäder,lokaler och arbetsplatser i samband med bl. a. ny- och ombyggnad skall görastillgängliga för att kunna utnyttjas av handikappade. Ändringarna träder ikraft . Efter förslag av statens planverk har regeringenfastställt.tillämpningsföreskrifter till bestämmelserna vad gäller bostäder.Föreskrifterna, som självfallet har prövats bl. a. med hänsyn lill de äldressärskilda behov, kommer enligt min mening att verksamt bidra till all görabostadsmiOön bättre tillgänglig för de äldre. Vissa föreskrifter för ombyggnadm.m. saknas, men planverket väntas lägga fram förslag om sådana till regeringeninom . F. n. saknas bestämmelserom bl. a. minsta tillåtna lägenhetsstorlek. har därför i samarbetemed utarbetat förslag till miniminormer i fråga om såvälutrymme som utrustning. I skrivelse har planverkethemställt att regeringen fastställer dessa föreskrifter. Förslagetremissbehandlas f n. Föreskrifterna föreslås bli tillämpliga pä alla typer avbostäder inkl. lägenheter för öppen vård. För bostäder som är avsedda förpersoner med särskilt vårdbehov eller handikapp skall speciella krav kunnaställas. Regeringen kommer självfallet att vid prövningen av förslaget beakiade äldres särskilda behov. Den fysiska miOön består inte bara av bostäder ochlokaler. Tillgång till service, kommunikationer, fritidsområden m. m. är avväsentlig betydelse för alla. Generella lösningar bör därför eftersträvas sålångt det är möjligt. Kvarstår ändå särskilda behov för vissa grupper, t. ex.barn- Omen undersökning beträffande de äldres boende 12 protokoll 1976/77:77-81 Omen undersökning beträffande de äldres boende famiOer, handikappade ochäldre, får dessa behov tillgodoses genom speciella åtgärder. Det ankommer påstatens planverk all föOa utvecklingen och utfärda de råd och anvisningar förplanläggningen som kan visa sig behövas. Vihar ett stort behov av kunskap om de äldres bostadsförhållanden. Det påpekasockså av den expertgrupp för forskning om fysisk planering och bebyggelse somär knuten till .