prot · G00976 · 1976-12-31 00:00:00 — Det är faktisktså att det finns vissa aktuella svårigheter och det är därför som regeringenhar gått in med kraftfulla åtgärder både på arbetsmarknadspolitikens område ochinom industripolitiken för att skapa så bra garanti som det över huvud laget ärmöjligt att göra för anställningstryggheten i och i andra företag.På det sättet måste man ju arbeta i ett demokratiskt samhälle. Jagvill också passa på alt säga till att regeringen utreder 24 möjligheterna till och konsekvenserna av atttidigarelägga beställningar från till L MEricsson, Det är ett arbete som pågår sedan någon vecka. Det finns ingenanledning att ta upp kammarens tid med att redovisa de förhandlingarna här , men jag vill påpeka att det pågår ett sådant arbete. Jagvill också påpeka att regeringen uppdragit åtarbetsmarknadsmyndigheten att se över möjligheterna till kommunalaindustribeställningar, vilket också kan komma att få viss betydelse försysselsättningen inom , Hen (vpk): Föratt la det sista först; tidigareläggningar av beställningar från televerketinnebär ju inte i realiteten att arbetarna i och blirgaranterade fortsatt sysselsättning. Vad det möjligen kommer att medverka tillär att de 12 000 anställda som hotas av korttidsvecka får sysselsättning. Påmin fråga till industriministern om vad trygghetslagar och medbestämmandelagarger för verktyg åt arbetare och tjänstemän att förhindra att de blir utan jobbfick jag inget svar. Jag hade inte heller väntat mig något i och för sig. Menjag kanske kan få svar på en annan fråga, som gäller något somindustriministern hänvisar till i sitt svar, nämligen att regeringen tänkerlägga fram etl förslag om industristimulerande åtgärder för att lätta dennuvarande krisen. Jag undrar; Skall skattebetalarna -alltså i huvudsakarbetarna och tjänstemännen - vara de som skall betala även denna stimulans åtdet privata kapitalet? Är det arbetare och tjänstemän som, i likhet med vadsom gäller företagsutbildningen, skall stå för de här kostnaderna? Jagskulle viOa påstå att del finns andra former än de som redovisar,exempelvis möjligheten lill ett statligt övertagande, som rimligen bordemöjliggöra en bättre planering och framför allt - åtminstone - borde kunnasätta stopp för den utfiyttning av kapital ur landet som L M och andra privataföretag sysselsätter sig med. Den utfiyttning av kapital som L M har bedrivitde har också haft den återverkningen att av en totalpersonalökning på 22 200 personer föll inte mindre än 19 600 på arbetsplatserutanför landets gränser. 88 96 av arbetstillfällena hamnade alltså utanförlandets gränser! Förraåret gav genom sin bolagsstämma 112 miOoner i utdelning tillaktieägarna och 192 miOoner i gratisaktier. De här pengarna hade kommit bättretill sin rätt om de satsats på löner till dem som gjort utvecklingen möjlig -nämligen arbetarna inom . Det är genom deras arbete som L M harkunnat ge dessa utdelningar! Omersättningsindustri med anledning av driftinskränkningar vid Överläggningen var härmedslutad. § 5 Om gruvbrytning iKaunisvaara Tisdagen den 1 mars1977 Om gruvbrytning i Kaunisvaara Herr industriministern erhöll ordet för attbesvara () anmälda interpellation, 1976/77:83, ochanförde: har frågat mig dels om jag anser att den av statensindustriverk utförda utredningen om samhällsekonomiska effekter av gruvdrift iKaunisvaara är sä klar och entydig att den kan utgöra underlag för ettpolitiskt beslut, dels om jag anser att utredningar av detta slag är vadregeringen behöver för att kunna bedöma framtida industriprojekt. Denförsta frågan har givetvis sin bakgrund i de välkända sysselsättningsproblemeni , särskilt i och kommun. Enredogörelse för Kaunisvaarafrågan har lämnats i årets budgetproposition (bil.17 s. 101-103). Av redogörelsen framgår bl. a. att denna fråga f n. är föremålför bedömning av en särskild statlig myndighet, . Först när nämnden är färdig med sina överväganden kan det bliaktuellt för regeringen att la ställning. Den av statens industriverk utfördautredningen om samhällsekonomiska effekter av gruvdrift i Kaunisvaara är utfördpå uppdrag av nämnden och utgör en del av dess beslutsunderiag. Iredogörelsen för Kaunisvaarafrågan i budgetpropositionen återges industriverkelssammanfattande bedömning, enligt vilken en investering i Kaunisvaaragruvan f n.ter sig utomordentligt riskfylld från såväl samhällsekonomisk somföretagsekonomisk synpunkt. Det positiva samhällsekonomiska nuvärde sommöjligen skulle kunna uppnås synes enligt verket sannolikt bli litet, medandet erforderliga subventionsbeloppet torde bli mycket stort. Kaunisvaaragruvanmåste därför enligt industriverkets uppfattning f n. bedömas som ett mindrelämpligt projekt för att skapa sysselsättning i . Frågan,om industriverkets utredning är så klar och entydig att den kan utgöra underiagför ett politiskt beslut, kan inte besvaras med ett enkelt ja eller nej. Det liggeri sakens natur att utredningsarbete av denna typ är behäftat med betydandeosäkerhetsmarginaler. Det gäller sedan för dem som skall fatta beslut att vägasamman resultatet med andra faktorer som också måste tillmätas vikt. Jagär medveten om att kritik har förekommit mot industriverkets utredning.Kritiken går ut på att de samhällsekonomiska liksom de företagsekonomiskaplusposterna är tilltagna i underkänt. Man kan naturligtvis alltid ha olikauppfattningar om detaOer i en utredning där ämnets natur gör attosäkerhetsmarginalerna är osedvanligt stora. Man kan givetvis också ha olikameningar om en av de mest avgörande delarna i den företagsekonomiska kalkylen,nämligen den sannolika prisutvecklingen. Riksdagenuttalade sig som bekani för att beslutsunderlaget beträffandeKaunisvaara borde kompletteras med en offert från sida som klart angervilka kostnader staten skulle behöva ikläda sig för att få en gruvbrytninglill stånd. Av den i budgetpropositionen lämnade redogörelsen framgår har diskuterat frågan med . Företaget harberäknat kostnaderna för att ta fram en sådan offert till ca 1 miO. ochtidsåtgången till ungeför . En offert skulle alltså kunna föreligga förstunder . Av flera skäl anser att ett upptagande avdrift under inga omständigheter skulle kunna ske i Kaunisvaara före år 1985.Nämnden har -mot bakgrund av sin behandling av frågan -kommit till slutsatsen att någon offert av denna typ t. v. inte börinförskaffas från . Sedannu resultatet av industriverkets bedömning föreligger tvingas också regeringenkonstatera att del inte finns tillräckliga skäl för alt inhämta en offertfrån . Regeringen avser alltså inte alt f n.. ta några ytteriigareinitiativ för att få till stånd en gruvbrytning i Kaunisvaara. Jag villemellertid understryka att det är en bedömning som grundar sig på detbeslutsunderiag som finns tillgängligt . att fortsätta sitt utredningsarbete. Jag räknar med att nämnden, om skälför en annan bedömning än den vi tvingas göra visar sig föreligga,aktualiserar frågan på nytt. Regeringensansträngningar att lösa sysselsättningsproblem inriktas på andraprojekt. Jag vill här bara kort erinra om det pågående arbetet inomNorrbottensdelegationen samt SVETAB/Slalsföre-tag. HerrHälls andra fråga är så allmänt hållen att den knappast låter sig besvaras påett meningsfullt sätt. Kanske ligger i frågans formulering en kritik motverkets utredning i det nu föreliggande fallet. Föregen del vill jag framhålla att samhällsekonomiska bedömningar alllidinnehåller ett stort mått av osäkerhet. Verket har också understrukit delta.Metodiken för samhällsekonomiska kalkyler kan behöva utvecklas och förfinas.Verkets utredning fyller emellertid - med de osäkerhetsfaktorer som föOer avsakens natur - de krav man f n. kan ställa. Hen HÄLL (s): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på min interpellation.Anledningen till den var att jag som svar på en tidigare fråga till statsrådetfick löfte om att den samhällsekonomiska utredningen om Kaunisvaaraprojektetskulle komma oss ledamöter till del. Utredningen har kommit. Jaghar försökt att sälla mig in i utredningen, och det är sannerligen ingen lättuppgift. När det dessutom framgick av tidningsuppgifter och, vill jag minnas,även av Norrbottensradion att statsrådet med åberopande av denna utredning varberedd att säga nej till gruvbrytning i Kaunisvaara, blev det angeläget för migatt få en närmare redogörelse för statsrådets utvärdering avutredningsresultatet. Nuframgår det av svaret att något definitivt beslut ännu inte har fattals, ochdet kan kanske inge vissa förhoppningar. Detär som jag ser det ändå oroande att det tycks vara och inte regeringen som skall avgöra om och när frågan omgruvbrytning på nytt skall aktualiseras. Jag drar den slutsatsen av vad herrÅsling anförde i svaret. Han sade: "Regeringen avser alltså inte att f n.la några ytterligare initiativ för att få till stånd en gruvbrytning i Kaunisvaara.- Jag räknarmed att nämnden, om skäl för en annan bedömning än den vitvingas göra visar sig föreligga, aktualiserar frågan på nytt." INorrbotten och främst i är man av den uppfattningen att detta är enfråga där regeringen med kraft måste engagera sig om något skall ske. Jag vill därmed övergåtill att något kommentera utredningen. Statsrådetsäger sig vara medveten om att utredningar av denna typ är behäftade medbetydande osäkerhetsmarginaler och att den nu behandlade utredningen dessutomhar utsatts för kritik. För mig som lekman förefaller utredningen - och ävenden tidigare - ha till syfte attavskräcka statsmakterna från att över huvud taget överväga gruvbrytning i Kaunisvaara. Det kan anses vara starka ord, men jag styrks i denna uppfattning bl. a. av den mycket pessimistiska bedömningen av framlida malmpriser. bedömning blir projektet samhällsekonomiskt olönsamt ommalmpriset kommer att ligga 9 96 års prisnivå. Närdessutom industriverket anser projektet mindre lämpat för att lösa Tornedalenssysselsättningsproblem förutsätter man alltså betydligt lägre malmpriser förlång tid framåt än enligt prisnivå. Ävenom man skulle komma i gång med gruvbrytningen kommer inteKaunisvaaragruvan att kunna leverera malm förrän en bra bit in på 1980-talet.Det borde därför vara malmpriset och framåt i tiden- eftersom det anses vara gruvans livslängd - som blir avgörande förprojektets lönsamhet. Man kan därför, anser jag, med fog ställa frågan hur man på industriverket med sådan över tygelse kan utgå från att priserna pä malm under Kaunisvaaragruvans hela livslängd kommer att ligga väsentligt års priser. Vidareförekommer det en direkt koppling till NJA och till 80. Det förefallermig som om industriverket redan nu utgår från att utbyggnaden av denmetallurgiska kapaciteten vid NJA aldrig skall komma till stånd. Dessa bådasaker anser jag vara illavarslande inslag i industriverkels bedömning av deframtida förutsättningarna för en gruvbrytning i . Vadbeträffar sysselsättningen och förutsättningen för att få tillräckligt medlämplig arbetskraft gör utredningen en sä snårig bild av detta att jag heltenkelt inte vågar mig på att försöka kommentera den delen. Förhoppningsvis kanherr Åsling ge en närmare belysning av detta problem. Dettorde emellertid vara helt klart att Kaunisvaara ligger i ett av Sverigessvåraste arbetsiöshetsområden. Om man inte där kan finna den arbetskraft som erfordrasför en industri av detta slag, vill jag med anledning av förhoppningar i svaret fråga; Vilket realistiskt alternativ skallman då komma med? Detär väl känt att tillbaka och fortfarande rekryterar en stor delav sin arbetskraft från . Duger arbetskraften i den ena gruvan, bordeden enligt milt förstånd även duga i en annan gruva. Är det måhända så att manhär är rädd för konkurrensen om arbetskraften? Jag har litet svårt att kommaifrån tanken att detta kan vara en bidragande orsak till den genomgåendepessimistiska bedömningen. Denallt starkare avflyttningen från och hela är oroande urmånga aspekter. kan man förmodligen inte längrefå arbetskraft som lar ut den värdefulla skogsråvara som utgör en del avunderlaget för kustregionens industrier. Även från försvarssynpunkt torde detinge vissa bekymmer att denna del av vårt land hotar att bli öde. LKABhävdar i sin utredning att man gått längre i sitt arbete än vad uppgörelsen avsåg. å sin sida tycks anseatt ;s investeringskalkyler inte är tillräckligt noggranna. Dettaär sanneriigen inte lätt att förstå. Enda sättet att öka säkerheten ikalkylerna torde då vara att en projektering genomförs. Kanske måste man t. o.m. infordra anbud åtminstone på vissa delar av anläggningen för att bildenskall bli helt klar. Riksdagenuttalade , vilket även nämns i svaret, att utredningarna om Kaunisvaaraborde kompletteras med en offert från . Någonstans i utredningsmaterialettalas det dessutom om alternativa offerter. Tidsåtgången för denna offert harLKAB beräknat till och kostnaden till omkring I miO. Tyvärr tycksbåde och regeringen nu ha den uppfattningen attnågon sådan offert åtminstone t. v. inte bör infordras. Detgör att jag måste ställa en konkret fråga; Skall man tolka detta så attregeringen därmed har gett besked om att man inte vill gå vidare medKaunisvaaraprojektet? Ett besked på denna punkt är nödvändigt, inte minst fördem som oförtröttligt kämpar för och kommuns framtid. Minandra fråga anser statsrådet så allmänt hållen att den inte går attmeningsfullt besvara. Ja, kanske är det så - det är inte alltid som det ärlättare att fråga än att svara. Nog hade jag emellertid hoppats på att herrÅsling skulle ha tagit litet tid på sig för att ge några synpunkter på frågan. Detförefaller mig som om vi i vårt samhälle saknar förutsättningar att görariktiga samhällsekonomiska bedömningar, i vart fall sådana som ger hyggligtbegripliga besked. Det är möjligt att de utredningar vi får fram är klara ochentydiga för den lilla grupp av experter som har detta som sin speciellaarbetsuppgift, men de är sannerligen inte lättförståeliga för lekmän som - jagvågar säga det - och mig. Om gruvbrytning i Kaunisvaara Nr 76 inte, herr statsråd, bli bättre på det här området? Tisdaeen den utredningenär väl ett exempel på vad som kan åstadkommas i den vägen. '''§'" ' ' '' överens om att vi behöver bättre sådant material har själv i svaret sagt att utredningar av den Om gruvbrytning i härlypen är och tydligen måste vara behäftade med betydande osäker- Kaunisvaara hetsmarginaler. Måste det, , vara på detsättet? detta konstaterande enkapitulation inför ett problem? Kan inte herr statsrådet tänka sig att vidtaåtgärder som gör det här instrumentet mera verkningsfullt? Om man inte kan det,tycker jag uppriktigt synd om statsråd och andra som tvingas lägga fram förslagoch fatta beslut på så svårbedömda underlag. herr lalman, avsluta detta inlägg med denförhoppningen att regeringen inte ger upp frågan om gruvbrytningen iKaunisvaara. Det är säkeriigen välbetänkt och klokt att ta de kostnader ochlägga ned det arbete som behövs för att få en klarare bild av förutsättningarnaatt ta till vara råvarutillgången i Kaunisvaaramalmen och att därigenom i vartfall till väsentlig del rädda jobben ål människor i en annars ka-tastrofholaddel av vårt land. Jag vill upprepa vad jag sagt i mitt svar, eftersom inte uppfattat meningen i det, nämligen att regeringen inte harför avsikt att . gå vidare med detta Kaunisvaaraprojekt. säger inte borde låta vara det forum sominitierar åtgärder utan att regeringen borde göra det själv. Jag vill erinra omatt är del expertforum som skall haöverinseende över statens gruvegendom och alltså är det forum som har de bästamöjligheterna att bedöma förutsättningarna för gruvbrytning. Men om nämndenbedömer att förutsättningarna för har radikaltförändrats, så är regeringen självfallet beredd att ta upp projektet på nyttoch driva det med kraft. Närman bedömer en investering av den här arten - det är fråga om mycket storasummor, mycket stora anspråk på samhällets resurser -kan man inte isolera denfrågan från den aktuella marknadssituationen när det gäller malm. Det saknaralltså inte intresse att konstatera att priserna för nyförsäOningar avsvensk järnmalm med låg fosforhalt, dvs. den malmtyp som Kaunisvaarafyndigheteninnehåller, bedöms komma att ligga 5 ä 8 9é lägre än fjolårets priser, vilka isin tur låg 10 96 års nivå, som här åberopade. Även om maninte skall dra alltför långtgående slutsatser av dessa uppgifler så visar de ivarje fall på etl drastiskt sätt vilken sårbarhet för förändringar av malmprisernasom en investering i järnmalmbrytning i Kaunisvaara har. Jag utgår från allingen i den här kammaren vill ålägga all driva en gruva i medförluster som allvarligt kan försämra hela företagets lönsamhet, soliditet ochlikviditet, ja, i realiteten äventyra möjligheter attleva vidare och utvecklas. drabbas uppenbarligen - det vet vi - av problem i sådana avseenden på grund av den ogynnsamma prisutvecklingenpå den malm man bryter i de befintliga gruvorna och malmfälten. Fråganom hur stort subventionsbelopp som skulle erfordras för att skulle varaberett all ta upp verksamhet i Kaunisvaaragruvan kan givetvis inte besvarasutan att en konkret investeringskalkyl eller offert föreligger ochförhandlingar har slutförts mellan staten och bolaget. Jag kan emellertiderinra om att den av utförda företagsekonomiska kalkylen, vilken utgåttfrån normala kalkylränta och oförändrade reella malmpriser på 1975 årsnivå, gav ett företagsekonomiskt nuvärde - det år nedläggningsarbetena började- på 319 miO- kr. Vid 10 96 lägre priser beräknas motsvarande nuvärde till 463miO. Del rör sig alltså om mycket betydande förluster och mycket tyder påatt erforderiiga statliga subventioner skulle bli av mycket betydande storiek.Jag vill nämna att kapitalsubventioner i storleksordningen 300-350 miO. kr.motsvarar nuvärdet av en åriig subvention av samma storiek som helalönekostnaden per nu sysselsatt person i projektet. Skulle priserna på malmenbli fallande på lång sikt kan enligt industriverket det samhällsekonomiskanuvärdet bli starkt negativt. Avvad jag har sagt här framgår att det f n. knappast finns skäl som styrkerantagandet att prisnivå kommer att bestå ; härtill kommer ocksåatt avsättningsmöjligheterna för malmen är oklara. HerrHäll utvecklar sin andra fråga i repliken, och den samhällsekonomiskalönsamheten av projektet är i och för sig ett intressant tema. Enligt dedirektiv som industriverket fick skulle man beräkna dessa samhällsekonomiskainsatser och värdet av dem samt bedöma vilka insatser som skulle vara rimligaför att skapa en industriell sysselsättning i Pa-jalaområdet för 200-500 resp.750-830 personer. Detär emellertid inte möjligt att generellt uttala sig om vad som är ensamhällsekonomiskt rimlig subvention per arbetstillfälle utan anknytning tilletl speciellt projekt. Varje projekts samhällsekonomiska resultat bör liggatill grund för bedömningar huruvida en subvention av en viss storiek är rimligeller ej. Jag förutsätter att är överens med mig om det. Om sedan ensubvention av denna storleksordning anses acceptabel ur samhällsekonomisksynvinkel kan man naturligtvis inte avgöra med hjälp av en cost-benefitanalys,eftersom denna enbart utgör en del av beslutsunderlaget. Det slutligaställningstagandet blir naturligtvis också beroende av vilka andra möjligheteralt skapa sysselsättningstillfällen som finns. Något objektivt kriterium förhuruvida en viss subvention är samhällsekonomiskt rimlig eller inte kan alltsåinte formuleras. Härhar man att erkänna att det finns ett bristfälligt underlag för de politiskabesluten. Man har bara att utgå från - och det är ju etl icke oväsentligtpåpekande - att de samhällsekonomiska möjligheterna alt skapa sysselsättning ärbegränsade och att man genom de givna möj- lighelerna, inom den samhällsekonomiskaramen, har att göra det bästa möjliga av situationen. Och jag tror för min delatt man kan skapa sysselsättning i del här området till väsentligt lägrekostnader inom andra verksamhetsgrenar än den i det här sammanhanget ganskaosäkra gruvbrytningen. HenHÄLL (s); Jag har nog klart för mig vilka uppgifterna för är, men jag har litet svårt att förstå att de skulle på något sätthindra regeringen att ta initiativ till att starta en sådan här verksamhet, omman skulle bedöma det vara riktigt. Del är ju uppenbart så att del inte finnsnågonting all erinra mot att brytning kommer i gång. Det finns alltså ingentingi nämndens hittillsvarande ställningstagande som på något sätt förhindrar sätter i gång det här jobbet. HerrÅsling säger i den fortsatta debatten att man naturligtvis inte kan bortseifrån den nuvarande marknadssituationen för järnmalm. Men nog är vi väl, herrÅsling, överens om att det som skulle kunna komma att produceras i Kaunisvaaragruvanrimligtvis kommer att säOas på den marknad vi då har och till de priser som dågäller. Detherr Åsling vidare säger om prisnivån grundar sig på den nämnda utredningen. Vihar också läst de dystra prognoserna. Om de är riktiga blir det synd om allgruvbrytning. Men åtminstone för min del är jag klar över att utredningen påväsentliga punkter kan ifrågasättas. Då tycker jag att det är litet fel attslödja sina uttalanden för framtiden på den utredning som vi båda tycks varaense om har sina allvarliga brister. Detär alldeles klart att varken jag eller någon annan vill vara med om att åläggaLKAB att bryta till mycket stora förluster. Men jag är också klar över att deflesta av oss menar allvar när vi säger alt det inte får bli sä att man ödeläggerTornedalen - och det är vad man gör. HerrÅsling säger: Vi kan säkert skaffa fram sysselsättning. Jag måste säga; Jag harhört det , och vi är många som ägnat mycken möda åt att verkligenfundera över vad man kan göra. Men för att säga att man skall kunna göra detfordras det att statsrådet ger litet mer anvisningar om vad som i så fallskall göras. Jaghöll på att säga; bevare Norrbotlendelegationen, som får nästanoöverstigliga arbetsuppgifter. Men jag hoppas ännu myckel starkt på att denockså här skall kunna komma fram till någonting -även om den har enormt.storaarbetsuppgifter, såvitt jag förstår. Om den sedan har motsvarande resurser, detvet jag inte. Närdet gäller den här typen av utredningar och våra instrument för sådana härbedömningar så märker jag att inte vill vara med om att ta någrainitiativ för att skaffa oss bättre instrument, och del beklagar jag. Jagundrar om vi inte är helt överens om att skall vi fortsätta göra bedömningarmed hjälp av sådana utredningar och instrument som vi har exempel pä här, dåkommer vi fortfarande att vara väldigt handikappade när det gäller att taställning till sådana här projekt, som jag menar kommer att bli alltoftare förekommande i delar av det här landet, speciellt i . Det är ju ändå så att man i samhällsarbetet måste ha en vissansvarsfördelning. Och det är ganska uppenbart att när vi ifrån samhällets sidahar så måste man där vara beredd attfortlöpande föOa utvecklingen beträffande statens gruvegendomar och ta deinitiativ som erfordras. Sedan är det regeringens sak att föreslå de åtgärdersom är erforderliga för att genomföra projekt. Jag tror väl egentligen inte attdet är någon åsiktsskillnad mellan och mig i fråga om dennaansvarsfördelning. HerrHäll överraskade mig genom att säga att ingenting talar emot att startaprojektet. Han har här en benägenhet att isolera frånalla näringspolitiska hänsyn i övrigt. Det är ju ändå så, , att vi harganska knappa resurser för att satsa på att utveckla näringslivet här i landet.Vi är därför tvungna att med största omsorg väga olika projekt mot varandra,och då måste sysselsättningseffekten vara det avgörande. Att i nuvarande lägeoch med nu känt beslutsunderlag starta en gruva i är faktiskt ettav de absolut dyraste och osäkraste instrument man kan la till. Detmåste vara angeläget att få med i bilden att det är nödvändigt att göra enförutsättningslös analys av var samhällets resurser bäst kommer till nytta närdet gäller att skapa sysselsättning i områden som . Vi har vall attmobilisera andra projekt, att använda resurserna för att i första hand skapasysselsättning inom andra branscher, och jag tror att det är mycket klokt.