prot · G00943 · 1976-12-31 00:00:00 — Det sker rekonstruktioner, som det heter.Kapitalisterna är med den borgerliga statens hjälp i febril verksamhet för attkapitalet skall kunna fungera på en ny nivå och under förändrade betingelser,som ger den profitkvot man begär. Är det inte så, herr industriminister, att detvå utredningar som i stort handhas av kapitalägarna själva syftar till dessarekonstruktioner av svensk stålindustri? Vadsom hänt i framför allt Bergslagen är som sagt inga nyheter. Riskerna harförelegat och varit kända . När vi här i diskuteradefrågan att göra kraftinsatser för Bergslagen möttes förslagen mycketkallsinnigt. Utskottet och litade på utredningarna. Ansvaret för denakuta situationen i ligger därför, som jag ser det, påstorfinansen och den tidigare regeringen, som spelade med påstorbolagens villkor. Vikmanshyttanär en av de många bruksorter som har varit hotade och vid fieratillfällen. Men efter valet kom chockbeskedet att Vikmanshyttanskulle läggas ned. Det var innebörden av besked. Deanställda visste ingenting, de anställdas organisationer visste ingenting, ochkommunen visste ingenting. Nyanställningar gjordes så sent som den 20september. Och är planerna fullföljda genom Stora Kopparbergsstyrelsebeslut, som i realiteten betyder nedläggning. Denstora skandalen i hela affären är egentligen vad som föregick beslutet och deplaner som låg till grund för detsamma. hade förreindustriministern och förre finansministern blivit informerade om StoraKopparbergs planer. Enligt företagets vice VD rekommenderades då företaget atthålla tyst med saken till efter valet. Vad som är sant i det påståendet får välvice verkställande direktören stå för; han uttalade sig ju för pressen. Menklart är att förre industriministern och förre finansministern samt Metallsordförande var informerade om detta , men det hemlighölls.Detta framkom också på de fackliga möten som jag var med om och där manbehandlade denna fråga. Men beskedet kom som sagt efter Detta spel bakomryggen på arbetarna vid av den förra regeringen måstebetraktas som upprörande. Avde drygt 400 arbetare som jobbar i kanske 200 kan få fortsattarbete, men vad som händer med de planerade nödlösningarna är också ettproblem. Jag tänker här bl. a. på den mekaniska verkstad som skall förläggastill . Kommer den att dra arbetstillfällen från andra platser?Kommer den verkstaden att ta hand om legoarbeten som utförs avsmåverkstäder? Närjag framställde min interpellation och frågade vad industriministern tänktevidta för åtgärder för att förhindra att lägga ned bl. a.verksamheten i hade det inte fattats något beslut i styrelsen.Industriministern har som jag ser det inte gjort någonting åt den frågan.Stora Kopparberg har bara förbundit sig att förlägga en mekanisk verkstad tillVikmanshyttan. Vad har industriministern gjort för försök att få StoraKopparberg att ta sitt samhällsansvar för ? Närvi i representantskapet för Metalls avdelning 63, där ingår,behandlade fallet krävde vi enhälligt att ingen försäljning avVikmanshyttan skulle ske, utan att skulle ta sitt socialaansvar i och investera för framtiden, t. ex. i en vidareförädlingav stålprodukter. Vi kan nu konstatera att de fackliga insatserna inte har fåttnågot stöd i regeringen. Detär tydligen också på det sättet, herr talman, att det i debatten omstålindustrins framtid, framför allt på handelsstålsidan, förs en diskussionom vilken inriktning vi skall ha , om produktionen skall varainriktad på stålämnen med liten valsningsgrad eller på vidareförädling av vårtstål, alltså t. ex. en förädling av tunnplåt till mera färdiga produkter. Fördetta krävs emellertid att vår verkstadsindustri planeras så att man inte likaohämmat som kan företa kapitalexport och förlägga verksamheten utanför vårtlands gränser. Detär med tanke på det här perspektivet som man har varit ensmula förbryllad över den förra regeringens turer med 80: först 4milj. ton råstålsämnen på världsmarknaden, råståls-ämnen som har en mycketliten förädlingsgrad, sedan förslaget om 2,5 milj. ton råstål på den svenska marknaden.Man frågar sig varför staten bara skall gå in i råstålsledet: metallurgisktcentrum i och en satsning på den kapitalkrävande ämnestillverkningen,som i sin lur skulle minska det finansiella trycket på den privatastålindustrin i - allt enligt den förre industriministern. Statenskall göra investeringar i mindre lönsamma delar, medan det privatanäringslivet skall investera i det lönsamma förädlings- och manufakturledet. Vadmenade den gamla regeringen och vad menar den socialdemokratiskaoppositionen, när man talar om samhällsinsatser? Ytterligareen fråga inställer sig nu när 80 har lagts på is. Hurkommerdeinvesteringar som skulle ha gjorts i 80 att slussas in istålindustrin? Blir det investeringsstöd, skattelindringar eller kommer Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. 5 protokoll 1976/77:43 Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. kanske 80 attbyggas ? Dekonjunktur- och strukturproblem som finns inom järn- och stålindustrin måste,enligt min mening, lösas på ett helt annat sätt. Branschen bör i sin helhetnationaliseras. måste ta sitt ansvar för en ny och annorlundautformad industripolitik, som kan rädda sysselsättningen. Problematikeninnehåller två huvudsakliga avsnitt. Det ena är sysselsättnings- ochenergiavsnittet, det andra koncentrationen och de mindre bruksorternasframtid. Metallindustri i vid mening sönderfaller på ett markant sätt i tvådelar, dels råvaruutvinning och processindustri - gruvorna, metallverken ochvalsverken -, dels den egentliga förädlingen, manufakturverkstadsindustrin. Denförsta gruppen är ju starkt konjunkturkänslig. Den kräver allt störrekoncentration till stora anläggningar. Den är starkt energikrävande, den gersmå sysselsättningstillskott för varje insatt mängd kapital och energi. Denandra gruppen är mindre konjunkturkänslig. Den är lättare att decentralisera,den ger en hög sysselsättningseffekt vid nyinvesteringar, den förbrukar småmängder elkraft och olja per anställd. Förhållandet mellan metallindustrinstunga del och dess förädlingsdel är då det gäller elförbrukning per sysselsatt 1:10 till förädlingsdelens favör. Dennuvarande strukturomvandlingen hotar Bergslagens och andra regioners många småbruksorter. Flyttningen utomlands av verkstadsindustrin försämrarmöjligheterna att utveckla förädlingsindustri inom landet. Det starka inslagetav tung metallindustri är dessutom ogynnsamt från energisynpunkt. Storfinansensjärn- och stälpolitik går ut pä att säkra staiens medverkan i, som mansäger, de tunga och förlustbringande delarna. Statens järn- och stålpolitik harhittills bestått i att på sin höjd ersätta en del av råmalmsexporten medämnestillverkning. Varje program för högre förädlad produktion saknas. Ingenplan för att möta de mindre bruksorternas problem existerar. Kapitalexporttillåts i obegränsad utsträckning. Vad som krävs är följande: Hela järn- och stålindustrinnationaliseras, vilket är den enda möjligheten för att man skall kunna räddabruksorterna och ta samhällsekonomiska hänsyn. Rovdriften på malm dämpas. Ett omfattande program för enhögt driven förädling. En plan för framtidalokalisering av förädlingsindustrier till hotade orter med järn- ochstålindustri. Export av förädlingsindustrierstoppas. Depositiva följderna av ett sådant program för nyorientering är många. Dennödvändiga mängden elkraft, olja och kol minskar. Den frigjorda energimängdenmöjliggör betydande sysselsättningsökningar. Konjunkturkänsligheten minskar.Möjligheterna att föra en regionalpolitik till stöd för de mindreindustriorterna ökar. Bergslagen och inland kan få sin sysselsättningförbättrad. Kriserna på de mindre bruksorterna kan undvikas. Slutligenutvecklar man det som är ett industrilands styrka - en högt driven tekniskspecialitet. Det svar jag har fått av industriministern är, som jag ser det;Vänta och se, stålutredningarna måste bli klara. Mennågra frågor måste ändå besvaras. Hur tänker industriministern med StoraKopparberg och genomföra affären med , utmäta StoraKopparbergs sociala ansvar mot , som akut drabbades?Industriministern säger i sitt svar att det åligger de berörda företagen attsjälva trygga sysselsättningen. Ettannat känt inslag i svenskt näringsliv är att en nedkörd enhet säljs till ettannat företag, och sedan lägger man ned verksamheten. köpteWikmanshytte bruk för och försökte i slutet av 1960-taletatt lägga ned bruket. Man har lyckats. Min fråga är: Vilka garantier kanregeringen ge åt , som har sålts av till ?Hur ställer sig regeringen om gör likadant som hargjort när det gäller ? Blir man då lika handlingsförlamad som manär ? Industriministerntillhör och var en av dem som under valrörelsen mest ivrigttalade om ett antal nya jobb - flera hundra tusen. Men när det gällerstålindustrin och dess bruksorter finns tydligen hos industriministern och hansparti inte några sådana offensiva planer. I svaret talas om attstrukturomvandlingen skall ske så att det inte blir alltför negativakonsekvenser för bruksorterna. Men min fråga är; Ingår eller ingick intebruksorterna bland dem som skulle få del av de flera hundra tusen nya jobb somcentern hävdade skulle skapas? Industriministernssvar andas inte direkt optimism. Industriministern svarar inte på frågan, omstålindustrin måste nationaliseras och infogas i ett långsiktigtutvecklingsprogram. Därför ställer jag frågan igen; Måste inte ennationalisering och en övergripande planering av stålindustrins framtid varaden enda lösningen för att kunna rädda jobb åt Bergslagens bruksorter? Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. Jag vill tacka industriministern för svaret på min interpellation. Innebördenav det svar industriministern lämnat på min fråga om hur regeringen tänkerangripa strukturproblemen i den svenska stålindustrin är i huvudsak att hanväntar på ett samlat underlag för att kunna bedöma den framtida utvecklingen.Och han vill inte föregripa det pågående utredningsarbetet genom att nu uttalasig om denna framtida utveckling och om de åtgärder som kan bli aktuella. Detär ju ett beprövat grepp därmed lar på en besvärlig fråga. Feletmed det är bara att jag inte begärt några sådana uttalanden från . Vad jag efterlyste i min interpellation var besked om viljeinriktningen iregeringens arbete med stålindustrins strukturpro- Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. blem: om man var bereddatt göra upp en plan för den strukturella utvecklingen inom stålindustrin, attmed andra ord ingripa och söka styra den nödvändiga omvandlingen. Harregeringen inte den viljan, betyder det att strukturomvandlingen kommer attstyras av företagen och deras olika ägargrupper utifrån deras privatekonomiskaintressen och bedömningar. Jaghade flera skäl att begära en sådan principiell viljeyttring från denborgerliga regeringen. Detförsta skälet var att stålindustrin enligt min mening har visat sin oförmågaatt själv åstadkomma den nödvändiga förnyelsen och utvecklingen. Sedan mångaår har investeringarna varit otillräckliga för att den svenska industrin skullekunna följa med i den snabba utveckling som ägt rum utomlands påjärnhanteringens område. Inte heller har man, trots upprepade försök, kunnatetablera det samarbete för strukturanpassning som hade varit nödvändigt. Följdenhar blivit att svensk stålindustri stagnerat och möter växande svårigheter attklara utlandskonkurrensen, som också industriministern framhåller. Men orsakenär alltså inte bara den som pekar på, dvs. Bakom ligger också många års försummelser att ochunder gynnsammare konjunkturer på stålmarknaden genomföra investeringar ochstrukturella förändringar. Nutvingas företagen av en vikande efterfrågan och försämrad lönsamhet att nästani panikens tecken genomföra den förvandling och förnyelse av svenskstålindustri, som man tidigare försummat. Somjag ser det är åtminstone två allvarliga risker förenade med detta. För detförsta har fiera stora stålföretag försatt sig i den situationen, att manstarkt måste ifrågasätta om de har finansiella resurser att göra denyinvesteringar och satsa de pengar i övrigt som krävs. Strukturomvandlingenfår inte bara bli nedläggningar och en allmän nedskärning av stålindustrin. Enförnyelse och en modernisering, i vissa fall också utbyggnad, är nödvändig föratt vi skall få behålla en livskraftig industri av tillräcklig omfattning. Ochför detta krävs rejäla kapitalinsatser. Fördet andra finns risken att strukturförändringarna, om de helt styrs av företagen,alltför mycket bestäms av det aktuella konjunkturläget och av kortsiktigavinstintressen. I en konjunkturnedgång är det lätt hänt att pessimismen spridersig och färgar också de långsiktiga bedömningarna. Det kan innebära att viförlorar produktionsenheter och projekt som skulle ha gett landet bådesysselsättning och lönsam produktion. Denenda instans som har kraft nog att motstå de kortsiktiga vinstintressena, somkan tvinga fram ett mera långsiktigt tänkande och som kan ställa nödvändigtinvesteringskapital till förfogande är samhället. Det är därför som vi vill haen plan för en strukturomvandling av stålindustrin under samhällets ledningoch direkta medverkan. Detandra skälet till att jag ville veta regeringen principiellainställning är att förändringarna inom stålindustrin inletts på ett sätt som skapat oro införframtiden. Jagsyftar på affären mellan och , som skall leda tillnedläggning av specialstålverket i och en betydande reduktion avverksamheten vid bruket i . Den affären presenterades utan förvarningsom ett fullbordat faktum. Man gav inte de anställda någon möjlighet till insynoch inflytande. Man hade grovt vilselett den berörda kommunen genom att baranågra månader tidigare tala om utbyggnad och behov av ytterligare arbetskraft.Man tillät ingen prövning av alternativa lösningar. Detär utifrån sådana erfarenheter som vi kräver att strukturförändringar sker isocialt acceptabla former, med trygghet och inflytande för de anställda ochefter en samlad samhällsekonomisk och regionalpolitisk bedömning. Mitttredje skäl var att de fackliga organisationer, som företräder de anställdainom stålindustrin, i en gemensam skrivelse krävt att strukturförändringarnasker efter en samlad plan, i samråd med de anställda och i den takt som nyaarbetstillfällen kan skapas för människorna på de berörda orterna. Uppfattningenatt statens aktiva medverkan är nödvändig har sedermera framförts också frånindustrins sida. I en intervju i sägerGrängeschefen att det är svårt att åstadkomma en livskraftig ochexpansiv svensk stålindustri utan att staten aktivt medverkar. Han framhållervidare: "'Utan en övergripande samordning med statens hjälp är det riskatt fler jobb och verk slås ut än som annars skulle varit nödvändigt."' Vadhar då industriministern att säga om regeringen inställning till dehär frågorna, nu sedan han haft dryga på sig att fundera över dem? Hanhänvisar som sagt till alla sina utredningar. Men såvitt jag vet har ingen avdessa utredningar fått några direktiv eller andra anvisningar, där regeringenger uttryck för sin vilja all fullfölja det arbete på en plan förstålindustrins strukturomvandling, som inleddes av den socialdemokratiskaregeringen. De olika expertutredningarna skall visserligen enligt vilka statliga åtgärder som kan anses vara påkallade. Men någon antydanom efter vilken politisk viljeinriktning experterna skall arbeta, vilka målåtgärderna skall syfta till, ges inte. Istället döljer sin allmänna obeslutsamhet bakom en rad uttalanden,som jag med en välvillig formulering vill kalla luddiga. Han säger iinterpellationssvaret att "de strukturförändringar som kan komma attkrävas måste samordnas mellan företagen". Men vem skall sköta dennasamordning, ? Det är ju den helt avgörande frågan. Om ni menar attsamordningen skall skötas av företagen, borde ni vid det här laget ha upptäcktatt den samordningen klarar inte de privata kapitalintressena. I varje fall vetvi redan att den inte kommer att ske så, att strukturförändringarna genomförspå ett socialt acceptabelt sätt. Om å andra sidan samordning "mellanföretagen" betyder att den skall Omåtgärder JÖr att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. skötas av någon annan, vemär det då som avses? Staten, , själv, eller vem är detsom skall ta ansvaret? Sedanförklarar att strukturförändringarna skall ske så, att negativasysselsättningsmässiga och regionala konsekvenser "så långt möjligtbegränsas". Jag måste säga att detta är en både oklar och oroande lågmålsättning för samhällets sysselsättnings- och lokaliseringspolitik. Denligger inte bara långt under vad de anställda i det här läget kräver avsamhället. Den avviker också kraftigt från vad och hans parti iåratal förespeglat svenska folket skulle bli resultatet av närings-och regionalpolitik. Så sent som under valrörelsen var det alls inte fråga omatt "så långt möjligt begränsa" konsekvenserna av näringslivetsstrukturomvandling. Då var varje sådan konsekvens utesluten, , omcentern kom till makten. Då lovades ökad sysselsättning på de mindre orternaoch fler företag ut till regionerna. Attherr Åsling nu får tugga och svälja ner sina vallöften kan möjligen vara ennyttig diet för honom. Men hos människorna ute på de många orter, som berörs avstålkrisen, måste hans besked här utlösa både oro och besvikelse. Oronminskas inte av att upprepar den fras, som blivit hans och denborgerliga regeringens refräng, nämligen att ansvaret för sysselsättningen iförsta hand faller på företagen. Det må vara riktigt att företagen har ettsådant ansvar. Men det helt avgörande är ju - hur skall ni få företagen attleva upp till ett sådant ansvar? Föratt göra frågan mera konkret vill jag ställa den på följande sätt till herrÅsling: Ni har tillsatt en arbetsgrupp som skall skaffa nya jobb i stället förde 440 som försvinner när lägger ner stålverket iVikmanshyttan. Min fråga är då; Vilka maktmedel eller andra resurser harregeringen gett den här arbetsgruppen, så att den kan förmå Stora Kopparbergatt skaffa fram 440 nya arbetstillfällen i ? Och om arbetsgruppenskulle finna att dessa nya arbetstillfällen inte kan tas fram, vilka åtgärdertänker då regeringen vidta mot sä att företaget tar det ansvarför sysselsättningen som ni påstår att ni kräver av företagen? Hittillshar arbetsgruppen hittat ett projekt som åtminstone skulle klarasysselsättningen för 50 människor. säger nu att "förklarat sig villigt" att dessutom till förlägga enmekanisk verkstad som beräknas ge ungefär 150 sysselsättningstillfällen. Jagär pinsamt överraskad över att ett statsråd lämnar en så förgylld ochbristfällig upplysning. kan ju inte vara okunnig om att dennamekaniska verkstad skulle uppstå genom att produktion och sysselsättningfiyttas till från ett antal småföretag i andra delar av landet. 1Borlänge-Falunregionen skulle sju mindre verkstäder förlora av sinproduktionsbeläggning och inom i övrigt skulle 28 verkstäderförlora produktion motsvarande sysselsättningen för 80 man. måsteockså känna till att de här planerna mött kraftigtmotstånd just därför att de skapar problem på andra håll. Men ändå vill jagmeddela att vi för del motsätter oss den här metoden attlåta Stora Kopperberg komma ifrån sitt ansvar för sysselsättningen. Dessutommåste jag fråga industriministern hur han med sitt centerpartistiska samvetekan försvara en sådan här centralisering av produktion och utarmning av mindreföretag. HerrÅsling, före valet lovade ni 400 000 nya jobb, jämnt fördelade över landet. Hurmånga gamla jobb lovar ni att klara i och ? Minandra fråga i interpellationen gällde om regeringen tänkte förhindraförsäljningen av till , till dess en samlad lösning fanns påstålindustrins strukturproblem. Svaret på den frågan fick jag ,inte av utan av , som meddelade att överlåtelsenskall genomföras och specialstålverket i läggas ner. Omsina insatser i denna del iakttar en förståelig tystnad i sittinterpellationssvar. I stället gör han ett nytt kryptiskt uttalande, genom attupplysa om att berörda parter i stålbranschrådet är ense om allstrukturpåverkande åtgärder ""i möjligaste mån" bör anstå underden tid utredningsarbetet pågår. Jag tänker inte ta upp tiden med att försöka få attförklara vad han menar med uttrycket "i möjligaste mån", inte hellervarför strukturförändringarna skall få börja igen så snart somutredningsarbetet är färdigt. Jag vill ställa en mycket enklare fråga; Är dethär påståendet sant? Har åstadkommit den frysning av läget istålindustrin som han utlovade ? Ivarje fall har vi nåtts av en rad meddelanden, som tyder på attstrukturpåverkande åtgärder i själva verket pågår, planeras eller åtminstone diskuteras.Från har meddelats att grov-plåltillverkningen vid Domnarfvetskall flyttas till . Det kallar jag en strukturpåverkande åtgärd. InomUddeholmsbolaget planeras eller diskuteras stora omläggningar, där man frisktbollar med orter och sysselsättning. Och vad händer egentligen i meddet bruk, som arrenderar av ? Förhandlingarna om fortsattarrende har enligt uppgift avbrutits och ovissheten växer om Horndalsverketsframtida öde. Motbakgrunden av alla de här olika uppgifterna vore det välgörande omindustriministern kunde försäkra oss att några nya strukturingrepp intekommer att företas i den svenska stålindustrin innan det finns en plan för densamordnade lösning han själv - låt vara i mycket dunkla ordalag - talat om, därde anställda har ett medinflytande och där omläggningen inte går i snabbaretakt än att sysselsättningen och framtiden för de berörda orterna kan . Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. Omåtgärder för att säkra sysselsättningen inom Järn- och stålindustrin, m. m. iEskilstuna (s): Min fråga till statsrådet ställdes för ett par månader sedan.Herr Åsling har dröjt med svaret och lagt in det i en mera övergripandeinterpellationsdebatt. Jag godtar självfallet detta och jag tackarindustriministern för svaret på min fråga. Tidsutdräktenkräver dock att jag redogör för frågans utgångspunkt. Den vilar på en regionalaspekt. Sörmlandär som bekant ett starkt industrialiserat län. Länets industristruktur ärsådan att den ökade konkurrensen, inte minst från länder som varitmindre välutvecklade industriellt än vårt land, men som kommit i gäng,verkligen är kännbar. För att klara sysselsättningen krävs teknologihöjningaroch omstruktureringar. Ansvarsmedvetenhet och skicklighet hos handens ochhjärnans arbetare, liksom progressivt tänkande i företagens ledning är en stortillgång i den processen, men det är också oundgängligen nödvändigt att landetsregering verkligen ställer upp. Samtidigtsom det mörknade över vägen för några av de bärande företagen här tillträddeen regering där företrädare för de självläkande krafternas filosofi fanns med.Även de mindre konservativa krafterna i den nya regeringen kunde antas ha enbetydligt mera restriktiv inställning till samhällsengagemang i näringslivet änden tidigare socialdemokratiska regeringen hade. Detta utlöste oro. Minkollega på den sörmländska riksdagsbänken ställde en fråga omhanteringen av de problem som seglat upp för , och jag frågade herrÅsling vad en del signaler om översyn av pågående utredningar om stålindustrinsproblem kunde innebära för de av den tidigare regeringen aktualiserade samtalenom ett samarbete mellan staten och för att öka tryggheten för deanställda i och hos . Genomatt svaret på min fråga kommit än svaret på ochlagts in i ett allmänt stålindustrisammanhang har kanske frågans regionalabakgrund tonats ner. Det är dock nödvändigt att komma ihåg all även omproblemlösningar genom begränsade friställningar och anställningsstopp inteskapar samma dramatik som nedläggning av verksamheter, kan den långsammareblodavtappningen vara nog så kännbar för de bygder som drabbas därav. Storapersonalminskningar genomförs nu i flera sörmländska företag genom att man inteersätter den naturliga avgången av personal.