prot · G009135 · 1976-12-31 00:00:00 — ändrade tidigare fattade beslut sominte ens hade hunnit träda i kraft. Man avstod på det sättet från rätt myckelpengar - på etl orättvist sätt, som jag ser del. Hen (vpk) kon genmäle: Jag är inte särskilt imponerad, och jag tror inte heller pensionäreroch barnfamiljer är imponerade, när talar om alt barnfamiljeroch pensionärer skall få ett extra stöd. Ett sådant behöver de naturligtvissynnerligen väl med tanke på redan inträffade prisstegringar, och de kommeratl få känna på ökad belastning genom momshöjningen. Tänkom barnfamiljerna och pensionärerna och inte enbart bolags-direktörerna ställdesig i kö vid kanslihuset för atl föra fram sina be- Den kön,, skulle bli ganska lång. Jagvill påpeka än en gång alt huvudlinjen i regeringens ekonomiska politik ärreaktionär. Del är ökade bidrag av skattemedel till privatkapitalet. Del ärforlsalt och ökad miljardrullning till militära ändamål. Det ärålstramningsålgärder för de stora löntagargrupperna. Denna politik ärreaktionär. Del går inte all bestrida del, . HerrSUNDKVIST (c) kon genmäle: Det finns väl ändå, , en viss skillnad mellan situationerdå man kan skärpa skattetrycket och när man inte bör göra det. Jag tvingashålla med om - och jag har ingen anledning alt fördölja det - all den höjningav mervärdeskatten som vi nu slår i beredskap alt genomföra innebär en ökningav skattetrycket. Men det är ju en enorm skillnad, om man ökar skattetrycket nuför all göra en åtstramning, eller om man skulle ha gjort det , näralla tecken tydde på att man var tvungen att föra en expansiv politik för atthålla sysselsättningen i gång. Där är den enormt stora skillnaden. Närdet sedan gäller frågan om rättvisa i familjebeskaltningen är det ju bara såatt del fanns människor som inte kom i åtnjutande av sär-beskallningen utandrabbades av den faktiska sambeskatlningen. Vi konstaterade när fråganbehandlades i all den gruppen utgjordes av ungefär 35 000 företagarfamiljer.De hade fåll betala 500 milj. kr. för myckel i skatt jämfört med vanligalöntagarfamiljer i samma inkomstläge. Då är del väl inte någonting annat än enrättvis åtgärd om man nu rättar till detta. Sedantalar om all jag skulle ha tagit ställning tillbolagsskallens höjd. Såvitt jag förstår har jag inte på något sätt yttrat migom den. Mina inlägg här har varit fullkomligt neutrala på den punkten. Vadvi åstadkommer med det här förslaget, som vi är beredda alt la , är en stabiliseringi landels ekonomi. Visst innebär det en höjning av skattelägel, men den är tillför att åstadkomma en åtstramning och en dämpning av den privata konsumtionen.Detta är nödvändigt för all vi skall få en stabil ekonomi all bygga vidare på,så atl vi i någon mån kan växa i den stora samhällsekonomiska kostym som vi harskaffat oss. Herr talmannen anmälde atl anhållitatt lill protokollet få antecknat all han inte ägde rätt lill ytteriigarereplik. Höjningav meiyärdeskatten, m. m. Hen (): Den proposition vi behandlar är resultatet av en misslyckadekonomisk politik. När budgetpropositionen och den preliminära finansplanendiskuterades här i , hävdade den socialdemokratiskaoppositionen all finanspolitiken varit för expansiv, alt den var bådelättsinnig och ansvarslös. Vi sade alt den skulle Höjningav meiyärdeskatten, m. m. leda lill infiation och enoroväckande stor upplåning i utlandet. Vi lade fram ett alternativ tillregeringens ekonomiska politik som skulle ha förbättrat den statliga budgetenssaldo med . Dettaalternativ avvisades till alla delar av den borgeriiga majoriteten. Man gjordedet med stor självtillräcklighet. borgerliga majoritetkonstaterade alt budgetförslaget och den ekonomiska politiken var väl avvägda.Våra varningar för all regeringspolitiken skulle leda lill ökad inflation ochtill en för landets framlid farlig ökning av de utländska skulderna, nedlät mansig inte ens atl bemöta. Någon förstärkning av statsbudgeten behövdes inte.Tvärtom sade man atl del var viktigt all fortsätta en expansiv finanspolitikför all stimulera produktion och konsumtion. Idebatten sade vi också från oppositionens sida all del inte varnågon färdig budget fåll all behandla. Vi hävdade atl verklighetenskulle tvinga fram en drastisk omläggning av den ekonomiska politiken. Sedangick det , och det blev . Den dagen fiögekonomiministern lill för all devalvera den svenska kronan, ochstatsministern skulle försöka förklara varför momsen måste höjas den 1juni. förvandlades alltså den expansiva finanspolitiken, som den9 mars försvarades i alla delar av regeringen, till en hård åtstramning. varbudgeten inte längre väl avvägd. krävdes inte bara stora skattehöjningar, numåste dessutom en rad utgiftsförslag i budgetpropositionen omprövas. Regeringenbet t. o. m. huvudet av skammen så rejält alt man nu lar upp socialdemokratiskaförslag lill ulgiftsbesparingar som man tidigare avvisade för alt de skullestöra den expansiva inriktningen av finanspolitiken. Detär mot denna bakgrund oundvikligt att ställa följande fråga: Hur kan enregering framhärda och driva en politik som bygger påskallesänkningar, stark utgiflsexpansion och stor slalsupplåning, för alt sedanunder loppet av göra en helomvändning, underkänna hela sintidigare politik och gå in för skallehöjningar och indragningar av sinatidigare utgiflsförslag? Såvitt jag förstår finns del bara två förklaringar pådenna exempellösa ryckighel och vimsighet i den ekonomiska politiken. Denena förklaringen är atl regeringen helt enkelt inte begrep vad den orde, altden inte insåg alt en ökning av budgetunderskottet från 6 till 18 miljarder påett år skulle skapa inflation, svårigheter med ut-rikesbalansen och orimligaförhållanden på kredilmarknaden. Om detta är förklaringen har den borgerligaregeringen demonstrerat en upprörande inkompetens i skötseln av landelsekonomi, och de närmast ansvariga - ekonomiministern och budgelministern -borde bytas ut mot förhoppningsvis mera kompetenta personer. Denandra förklaringen är atl man inom regeringen varit medveten om slagit in på fel väg men atl del interna partipolitiska grälet i regeringen fåttersätta handlingskraft och ansvarstagande. I så fall har fått precisden handlingsförlamade och splittrade regering som vi har varnat för. Oberoendeav vilken förklaring som är den riktiga måste vi rikta den allvarliga kritikenmot regeringen att den genom en serie missgrepp i den ekonomiska politikenförsatt landet i en svår och fariig ekonomisk situation. Och regeringen kaninte med anspråk på någon grad av hederlighet vältra över ansvaret på någraandra, vare sig löntagarna eller socialdemokratin. Såddenlill den storm man nu får skörda gjorde man redan i valrörelsen. Då strödde mani glad ansvarslöshet en rad löften omkring sig t. ex. på skallepolitikens ochfamiljepolitikens områden. Vi socialdemokrater företrädde redan då en markantannan syn på den ekonomiska politiken. Vi framhöll all de härlöftena var ekonomiskt oansvariga och att deras förverkligande skulle försvagastyrkan i vårt lands ekonomi. Detförsta steget på vägen mot det krisläge vi nu kommit i tog den borgerligaregeringen när den rev upp den överenskommelse som densocialdemokratiska regeringen hade träffat med LO och TCO om skattepolitiken1977. Regeringen ansåg sig då inte bara bunden av sina vallöften lill all avslåfrån atl slalsfinansielll läcka hela inkomstbortfallet av skatteomläggningen.Man ansåg också alt det ekonomiska lägel kunde bära all ytterligare 600 milj.kr. användes för särskilda skal-tefavörer åt högre inkomsttagare ochegenförelagare. Sedanfortsatte man i samma riktning i budgetpropositionen genom atl föreslå kraftigautgiftsökningar ulan motsvarande inkomstförstärkningar. Del ledde till enförsvagning av statsbudgeten i en omfattning som saknade tidigare motstycke. Vidbåda dessa tillfällen anvisade vi socialdemokrater en annan och mera restriktivpolitik, som skulle ha minskal risken för inflation och behovet avutlandsupplåning. Vi krävde en full finansiering avskatteomläggningen . Vi motsatte oss också de extra skallefavörerna ålhöginkomsttagarna och egenföretagarna. lade vi fram en i detaljutarbetad, alternativ budget som var betydligt mera restriktiv änregeringsförslagel. Men inte tog den borgerligariksdagsmajoriteten hänsyn till dessa förslag, ulan man fullföljde sin felaktigapolitik. Detallvarliga i situationen är inte bara alt regeringen har låtit ett dyrbarthalvår förrinna utan all ha gripit sig an med vårt lands ekonomiska problem.Man har dessutom fört en politik som i avgörande avseenden gått rakt emot vaddet ekonomiska lägel kräver. Skadeverkningarnaav dessa av misslyckad politik har blivit betydande. Det framgårdirekt om man jämför regeringens egen bedömning av del ekonomiska lägel med denbedömning som lagts fram i kömpletteringsproposilionen. förutsågman en uppgång av konsumentpriserna med 6 96. sägs prisstegringen bliminst 10 96. trodde man på en någorlunda full sysselsättning. Höjningav mervärdeska t ten, m. in. Höjningav meiyärdeskatten, m. m. hotar en försvagning avarbetsmarknaden, och en ökning av den öppna arbetslösheten kan inte uteslutas,sägs det. trodde man att real-inkomsterna för hushållen skulle ökamed ungefär 2 96. kan man inte undvika att avslöja alt realinkomsierna ibästa fall blir oförändrade. 1 realiteten vet vi all levnadsstandarden kommeratt sjunka för landets löntagare. förutsåg man en forlsalt ökning avindustriinvesteringarna. tvingas man konstatera all industrins byggande ochinköp av produktionsutrustning kommer att minska med ungefär 7 96, något sominte har inträffat sedan 1940-lalet. T. o. m. vårt läge i fråga omutrikeshandeln har försämrats . Trots den kraftiga indragningenav köpkraft genom devalveringen och den momshöjning man räknar med, har delberäknade underskottet i vår utrikeshandel nu ökat till över 3,5 miljarderkronor. Irättvisans namn skall sägas all den fortsalt svaga exportkonjunkturen harbidragit lill att skärpa lägel, men del ursäktar inte misstagen i denekonomiska politiken. Läget är det motsatta. I den revideradefinansplanen har regeringen nu anslutit sig lill den konjunkturbedömning som viredovisade . 1 själva verket har ingenting inträffat ikonjunkturen som kan tjäna som motiv för den här häftigaomsvängningen i regeringspolitiken. Frånhela nationens synpunkt är det alt djupt beklaga all den borgerliga regeringenredan från början tappade kontrollen över ekonomin. Med den politik vi harkrävt skulle landels ekonomiska läge ha varit klartbättre, och den proposition om höjning av mervärdeskallen som vi i dagdiskuterar skulle aldrig ha behövt föreläggas . Visäger nej till den här momshöjningen, därför all den är resultatet av en dåligoch ansvarslös ekonomisk politik. Vi säger inte nej till momshöjningen, därföralt vi i princip förkastar momsen som instrument i den ekonomiska politiken,men vi säger nej lill den här momshöjningen, därför att den är ett led i enbåde orättfärdig och farlig ekonomisk politik. Skälen lill att momshöjningenfrån rättvisesynpunkt är oacceptabel för oss är följande: Fördet första står det i och för sig klart atl ekonomiska läge är sådantall en stram och återhållsam ekonomisk politik måste föras, men åtstramningenmåste då vara sådan au bördor och uppoffringar fördelas rättvist. Skall denaccepteras och förslås av breda folklager får inte de tyngsta bördorna läggaspå dem som har del sämst ekonomiskt, medan andra, långt mera privilegieradegrupper undantas från åtstramningen. Alltsedan sitt tillträde härden borgerligaregeringen varit ivrigt sysselsatt med att lill högre inkomsttagare,företagare, bönder och kapitalägare dela ut extra skattelättnader, särskildaförmåner, subventioner och bidrag -alltifrån skattefri ved till skogsägare tillsubventioner i miljardklassen ål storföretagen. Det torde stå utom allt tvivelatl ålslramningspolitiken för dessa grupper inte kommer att innebära någonstörre påfrestning på deras offervilja. I många fall hålls de skadeslösa genomden generositet som de har visats i enlång rad riksdagsbeslut. När del gällt insatser för att öka de ekonomiskaklyftorna i vårt samhälle har den här regeringen visat en dådkraft och en enadvilja, som borde ha utnyttjats för ädlare ändamål. Däremotkommer momshöjningen för breda löntagargrupper, för låginkomsttagare ochbarnfamiljer att leda till en kännbar uppoffring, en sänkning av en mångagånger inte särskilt överdådig levnadsstandard. Fördel andra skärps orättvisorna av den totalt passiva hållning som regeringenintar lill den allt snabbare inflationen. Här måste jag tillstå alt jag är ensmula förbryllad. Jag hade inte väntat mig myckel gott av en borgerligregering, men en sak utgick jag faktiskt ifrån, nämligen att den åtminstoneskulle försöka uppfylla sina mångåriga löften i svensk politik om all borgerligpolitik skulle betyda hård kamp mot inflationen. har konsumentpriserna underde fyra första månaderna stigit med 4 96 eller 1 96 . Dagligvarorna,dvs. livsmedel och andra nödvändighetsartiklar för hushållen, har stigit i prismed eller . Prisstegringen sägs nu iden reviderade finansplanen bli, som del heter, "islorieksordningen" 10 96. Valet av denna oprecisa formulering verkarbefogat, herr talman. Del finns väl knappast någon bedömare utanförregeringskansliet som tror all infiationen blir lägre än 12 96. Delmärkliga är i och för sig inte all inflationen ökar - del kunde förutses bliresultatet av den förda politiken - ulan del märkliga är all regeringen närmasttycks vilja nonchalera inflationsproblemet. ens en antydan lill blygseleller eftertanke säger man bara atl den prishöjning på 6 96 som man ibudgetpropositionen gick i god för nu blir minst 10 96. Man finner det inte ensvärt all diskutera del oroväckande faktum, atl priserna redan stigit med 4 96 iår trots all ännu inte en enda lön har höjts. Man noterar inte ens all ettfyrtiotal större förelag har tagit ut kraftiga prishöjningar i förskott ,som bara motiveras med förväntade men ännu ej inträffade kostnadsökningar ochman har genom en passiv, för all inte säga negaliv inställning tillpriskonlroll allvarligt försvårat pris- och karlellnämndens uppgift allövervaka förelagens prissättning. Ekonomiministernhåller sig borta från den här debatten. Och det är kanske förståeligt. Vi harju hört av statsministern hurusom statsrådens arbetsbörda inte tillåter all deförslösar sina krafter här i . Menbudgelministern är ju trots allt ändå här. Och jag skulle därför vilja frågaherr Mundebo: Inserni inte i vilken situation ni har försatt alla de människor, löntagare ochandra, som faktiskt trodde på er när ni sade, atl inflationen skulle bekämpasoch priserna bara stiga med 6 96, och som inrättade sina planer efter detta?Inser ni inte vilket läge ni skapat för avtalsförhandlingarna genom den härinflationspolitiken? Förslår ni inte ens alt en nedpressning avlevnadsstandarden för låginkomsttagare och barnfamiljer faktiskt är en svår ochallvarlig sak? 1 finansplanen råder ni människorna att la Höjningav meiyärdeskatten, m. m. Höjningav meiyärdeskatten, m. m. av sill sparande för.atthålla uppe sin levnadsstandard. Men vilket råd har ni att ge alla dem som intehar något sparande all ta av, då inkomsterna inte räckt till för någotsparande? Ochen fråga till, : Vad tänker ni göra när del allmänna prisstoppethävs ? Tänker ni också i fortsättningen acceptera att priserna stigermed 1 96 ? Deltredje skälet lill att momshöjningen för oss är ett led i en orättfärdigpolitik är de planer regeringen har alt fr. o. m. 1978 införa s. k.infla-lionsskydd i beskattningen. Vi går emot en sådan förändring av vånskattesystem, eftersom den innebär all skatteskalorna automatiskt ochsystematiskt ändras till förmån för de högre inkomsttagarna, medan lättnadenför människor med lägre inkomster blir obetydlig. omåret blir skallesänkningen en god bil . Har man mera normalainkomster, i 50 000-kronorsklassen, blir sänkningen mindre än hälften så stor. Vihar också kritiserat indexreglering av skatterna därför atl den skulle innebäraen försvagning av statsfinanserna som allvariigt försvårar stabiliseringspolitiken.Framför allt har vi vänt oss mot alt denna försvagning växer just när ökadinflation visar atl ekonomin råkat i obalans och att finanspolitiken tvärtombehöver förstärkas. Tar man dessutom hänsyn till atl statens utgifter vialöner, indexbindningar och investeringskostnader också ökar i inflationstider,ler sig tanken på en automatisk skattesänkning genom indexregleradeskatteskalor som etl renl och skärt Slalsfinansielll vansinne. Denhär kritiken har i ganska magistrala vändningar avvisats från borgerligt håll.1 finansdebalten sade budgelministern, att det var "djuptohederligt" alt ens antyda all indexreglering ledde till sänkta skaller.Någon försvagning av statsfinanserna skulle alltså inte äga rum. Något behov avandra skattehöjningar för atl läcka inkomstbortfallet skulle alltså intefinnas. Mennu, när man närmar sig genomförandel av den här s. k. skattereformen, har detblivit litet annat ljud i skällan. Enligt skalleutredning kommerindexregleringen fr. o. m. 1978 all ge ett inkomstbortfall för staten ochkommunerna på . 1 det reviderade budgetförslaget tvingasherr Mundebo alt redovisa etl kraftigt ökat underskott för /79,med 4 miljarder - en bud-gelförsämring som i allt väsentligt måste bero på allhan har räknat med indexreglerade skatteskalor fr. o. m. Och t. o. m. atl inflationen påverkar både statens inkomster och statensutgifter, när han i propositionen säger all en snabbare löne- och prisstegringvisserligen leder till en snabbare ökning av statsinkomsterna men också tillväsentliga ökningar på utgiftssidan. är all gratulera lill dennainsikt. Synd bara all den kommit honom lill hända litet väl sent 1 livet. Delär i del här perspektivet - av successivt försvagade statsfinanser i framliden- som förslaget om momshöjning måste ses. alltför uppenbart att detförslaget syftar till att täcka en del av de inkomstförluster som staten görpå indexregleringen av inkomstskatterna. Och det är inte mindre uppenbart attden här momshöjningen måste följas av ytterligare höjningar 1978, om intestatsfinanserna skall bli orimligt svaga i den högkonjunktur som då väntas. Genomförsden här skattepolitiken, betyder del inte bara alt människor med höga inkomsterfår omotiverat stora skattelättnader. Kombinationen av sänkt inkomstskatt ochhöjd moms betyder också en överfiyttning av skattebördan från de välbeställda isamhället till de sämre ställda. Då har vi fått en regering som tar från defatliga och ger lill de rika. Delta kan vi aldrig acceptera. är inte bara av rättviseskäl som vi säger nej till atl nu höja momsen. Vianser atl en momshöjning skapar risker för en snabbt ökad arbetslöshet lillhösten. Redan den inflationspolitik som regeringen för pressar kraftigt nerkonsumtion och efterfrågan på varor och tjänster inom landet. Läggsmomshöjningen ovanpå, uppslår en direkt minskning av hushållens köpkraft i år.Under den senaste liden har tecknen blivit allt fler på atl vi går mot enförsvagning av läget på arbetsmarknaden. Regeringen räknar själv med attsysselsättningen inom industrin kommer all minska med 50 000. Andrabedömare - alltifrån och LO lill sparbankernas ekonomer -har dragit slutsatsen all arbetslösheten med regeringens politik kommer all motslutet av året gälla 150 000 människor eller t. o. m. fler. Medtanke på del läge som råder, där ett stort antal människor redan sysselsättsi utbildning och genom andra arbetsmarknadspoliliska åtgärder, förefaller detinte troligt att arbetsmarknadspolitiken skulle kunna anpassas lill en såstark nedgång av sysselsättningen i näringslivet, som skulle bli resultatet avregeringens politik. En ökning av arbetslösheten förefaller alltsåofrånkomlig. Att med öppna ögon gå in i en sådan utveckling är enligt vårmening orimligt. Grundfeletmed den borgerliga konjunkturpolitiken är inte att man försöker strama åtfinanspolitiken. felet är i det rådande lägel framför allt att dennapolitik sätts in och atl den använder sig av fel metoder. Särskiltorimligt är del all lägga momshöjningen lill en redan stark inflation för allpressa ner konsumtion och efterfrågan , som man förbereder sänkning av inkomstskatten - då effekterna av den internationellakonjunkturuppgången börjar uppträda med full styrka i vårt land. Det motsattavore del rimliga - alt man i stället förstärker statsinkomsterna framför alltmed sikle på 1978. Omvi ville föra den borgerliga traditionen vidare, herr talman, skulle vi nu somoppositionsparti ha kunnat nöja oss med att yrka avslag på regeringsförslagenoch överlåta åt regeringen all finna en alternativ politik som löser våraekonomiska problem. Men trots de ganska orimliga förutsättningar föroppositionens arbete, som regeringen har skapat genom en unik inkonsekvens iden ekonomiska politiken, tänker vi fullfölja Höjningav meiyärdeskatten, m. m. Höjningav meiyärdeskatten, m. m. den linje som vi harinlett - atl anvisa konkreta och realistiska alternativ till deregeringsförslag som vi avvisar. Vi vill ge regeringen och den borgeriigariksdagsmajoritelen ännu en chans atl ompröva sin politik och ge den etl bredareparlamentariskt underlag. Delsocialdemokratiska alternativet till alt nu höja momsen är för det första attde inkomstförstärkningar och besparingar genomförs som vi föreslog redan ijanuari. De åtgärderna bör genomföras i huvudsak enligt den tidtabell somangavs i del socialdemokratiska budgetalternativet. Men i ett väsentligtavseende föreslår vi en ändring: höjningen av socialförsäkringsavgifien börske i stället för . Vi har två skäl för det.Det ena skälet är all avtalsförhandlingarna nu har kommit så långt all höjdaavgifter kan beaktas i avtalsuppgörelsen. Det andra skälet är attkonjunkturutvecklingen uppenbarligen är sådan atl en väsentlig del avåtstramningen bör ske 1978 i stället för . Sammanlagtförstärker dessa åtgärder statsbudgeten med ungefär 3 miljarderkronor. Fördet andra kräver vi att nu beslutar att avvisa planen på enindexreglering av skatteskalorna. Atl realisera den planen vore inte bara ettorimligt sätt all fördela bördorna av den åtstramning vi eftersträvar; det voredessutom all ge konjunklurpoliliken en tidsmässig profil som hotarsysselsättningen men sedan skapar risker för en ny inflation . Delfinns nu beräkningar från skalteulredningen som visar att indexregleradeskatter 1978 skulle kosta statskassan . Del betyderatt ett nej till indexreglering förstärker statsfinanserna med motsvarandebelopp jämfört med regeringsförslagel. Sammanfattningsvis, herrtalman! Omriksdagen avslår regeringens förslag om höjd moms kommer det att finnasparlamentariskt underlag för ett alternativ i den ekonomiska politiken som fördet första ger en starkare budget /78 med ca och i motsvarandemån minskar behovet av utlandsupplåning, för det andra leder lill lägreprisstegringar och bevarar den fulla sysselsättningen och för del tredjefördelar bördorna av en stram ekonomisk politik på ett mera rättvist sätt. Vitror att det skulle ligga i hela nationens intresse om valde den härvägen ut ur det krisläge vari den borgerliga regeringens politik hamnat. I detta anförandeinstämde i (s). ekonomiska debatter kommer tätt. skall vi taställning lill statsbudgeten . diskuterar vi vissaåtstramningar via skatterna, och hade vi en storekonomisk-politisk debatt om finansplanen. I det betänkande frånfinansutskottet som då godkände framhölls del alt den ekonomiskapolitiken borde läggas om i riktning mot en begränsning av deninhemska efterfrågan. Del fanns i finansdebatten en betydande enighetom nödvändigheten av att relativt snart vidta åtstramande åtgärder ifinanspolitiken. Denna bedömning gjordes mot bakgrund av utvecklingen av vårtlands bytesbalans. Underskottet i våra affärer med ullandel kunde då beräknaslill för . Dennasituation har uppkommit genom alt vi i verklig mening har levt över våratillgångar. Vi klarade oss genom den tidigare ekonomiska konjunkturnedgångenbättre än andra länder.