prot · G009132 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag undrar om justitieministern kan svara på frågan:Vem bär ansvaret för polisaktionen i ? Häri hade vi etl parallellfall, nämligen beträffandealmarna i . Atl döma av del svar jag nu fått är det en renlyckträff all de slår kvar. Jagfinner det ytterst allvarligt att polisen har sådana befogenheter alt den kangå in i en beslutsprocess och sälta sig över folkviljan på det sätt som harskett i Alidhem. LTO:sanvändande har, som justitieministern också framhåller, tidigare varit föremålför behandling i . greps exempelvis tio grekiska demonstrantersom helt fredligt protesterade mot den dåvarande juntans övergrepp i derashemland. I greps inte bara vuxna demonstranter, utan barn omhändertogsockså enligt LTO ulan alt föräldrarna underrättades. Även andra exempel skullekunna anföras. LTO har t. o. m. använts mot arbetare på deras arbetsplatser. Närlagen en gång infördes åberopades sociala motiv för dess nödvändighet.Justitieministern framhåller i sitt svar alt det är angeläget att polisentillämpar en hög toleransnivå. Jag tycker att alla de här händelserna harvisat att så inte sker. De har visat att lagen är farlig frånrättssäkerhetssynpunkt och atl den strider mot den demokratiska rättighetenall få demonstrera. Vpk:s uppfattning alt LTOsnarast bör avskaffas slår fast. Fröken frågade mig vem som har ansvaret för ingripandel iUmeå. 1 första hand har naturligtvis polisen del. När del gäller vem sompåkallat polisens ingripande vill jag säga alt - och jag nämnde det i mitt svarförra gången - polisen uppger alt man fått hemställan från de kommunalamyndigheterna och från entreprenörbo-lagel. F. ö. utreds hela den historien avJO f n., så det särskilda fallet kan jag inte gå in på. Fröken ifrågasatte om polisen tillämpadeen hög toleransnivå. Där vill jag säga alt det skall polisen i och för siggöra, för del ligger i polisens uppgifter att när man är nödsakad atl göra ettingripande inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Polisen bör iförsta hand försöka vinna rättelse genom upplysningar och an-maningar - delslår i polisinstruktionen. Fröken (vpk): Justitieministern framhåller atl händelserna i utreds av JO. i har fått ärendet på remiss för besvarande.Jag tycker alt det är förvånansvärt atl man ånyo låter polisen utreda sina egnaangelägenheter. Det hade varit bättre om JO hade haft ensjälvständig utred ni ngsapparal i del här fallet. BeträffandeLTO är den praxis som utvecklats ytterligt allvarlig. Det är inte bara vid etttillfälle som LTO använts mot fredliga demonstrationer, utan det härsken vidupprepade tillfällen. Vi tycker att den innebär en inskränkning av demonstrationsfriheleni det här landet och en inskränkning även av mötesfriheten. Överläggningenvar härmed slutad. Omvillkoren för åtal mot demonstranter §5 Om villkoren för åtal mot demonstranter Herr justitieministern erhöll ordet för altbesvara fröken (vpk) anmälda fråga, 1976/77:433, ochanförde: Fröken har frågat mig om det är förenligt med svenskrättspraxis atl åtala demonstranter för uppvigling och upplopp. Som framgått av svaret på fröken nyssbehandlade fråga är del inte möjligt att säga atl det över huvud tagel aldrigfår ske något polisingripande vid demonstrationer. I detta ligger också svaretpå denna fråga. 1 den mån en demonstration har urartat till upplopp så gällersjälvfallet vanliga regler för dem som deltar i upploppet. Fröken (vpk): Jag tackarjustitieministern också för detta svar. står över 30 personer åtalade i ett 50-ial punkter, däribland upplopp ochuppvigling, i . Straffsatserna för dessa brott ligger på över fyra årsfängelse, vilket måste betraktas som mycket strängt. Redan del faktum atl denhär lagparagrafen används måste ses som synnerligen allvarligt. Lagen innebären inskränkning och en begränsning av åsiktsfriheten i vårt land. Vårsjälvklara rätt alt demonstrera mot myndighetsbeslut inskränks allvarligt.Eller är det så alt man använder de här paragraferna bara i skrämselsyfle, fruktar alt den politik som förs kommer alt leda till så omfattandeprotester alt del är bäst att stämma i bäcken och skrämma folk lill tystnad?Det kommer i så fall att misslyckas. Ilagparagrafen stadgas dessutom att uppsåt skall föreligga atl med förenat våldsätta sig upp mot myndigheten. I fallet Alidhem var del polisen som stod förvåldet och inte barnen. Också enskilda polismän har bekräftat och beklagatdetta . Oavsett resultatet av den här rättegången är det skrämmande antänka sig atl vi fortsättningsvis riskerar åtal för uppvigling och upplopp närvi går ut och demonstrerar. Jagvill ställa en följdfråga till justitieministern. Anser verkligen justitieministernalt Alidhemdemonsiraiionen urartade lill ett upplopp, vilket svaretimplicerar? Liksom i den förra frågan anser jag mig inte kunna gå in på detaljernanär det gäller vad som har hänt uppe i . Frågan är under utredning där. Överläggningenvar härmed slutad. § 6 Om fotografering avdemonstranter Herr justitieministern erhöll ordet för altbesvara fröken (vpk) anmälda fråga, 1976/77:434, ochanförde: Fröken har frågat mig om del är förenligt med åsiktsfrihetenatl fotografera demonstranter. Denna fråga har förut diskuterats i riksdagen.Så sent som förklarade min företrädare att del är varje medborgaresrätt atl fotografera t. ex. demonstrationer. En sådan rätt ingår i dengrundlagsskyddade informationsfriheten. Fotografering utgör i och för siginget ingrepp i mötesfriheten eller någon kränkning av förbudet motåsiktsregistrering. Därmed är givetvis inte sagt atl polismän i tjänsteutövningutan vidare får fotografera demonstrationer. Tvärtom bör del som regel inte fåförekomma. kan emellertid fotografering vara en lämplig metod atlförebygga eller uppdaga brott i samband med demonstrationer. Förekommerbrottslig verksamhet under en demonstration - demonstranterna utsätts t. ex.för angrepp av åskådarna - eller finns del grundad anledning atl räkna med attbrott kommer atl förövas, föreligger del följaktligen inte något hinder mot altfotografering sker. Genom fotografering kan man i så fall få bevis om vad somverkligen har inträffat. FrökenHJELMSTRÖM (vpk): Jag lackar justitieministern för svaret och för hans positivainstämmande i klarläggande atl fotografering av demonstrationerej bör få förekomma. Men del är uppenbarligen inte tillräckligt att man sägerdelta från den här talarstolen. I det aktuella fallet gick en polisman t. o. m.ut offentligt och förklarade all fotona kan vara bra all ha för framtida bruk.Andra polismän förklarade att de kände demonstranterna , därmedantydande att registrering redan tidigare skett. Man frågar sig vilka som hartillgång till ett sådant register. Delkrävs, herr talman, atl del går ut instruktioner till polisdistrikten om atlfotografering av demonstrationer inte bör få förekomma. Det nu aktuella falletvisar att det verkligen krävs sådana instruktioner. Överläggningenvar härmed slutad. § 7 Om kravet på borgeni rättegång Herr justitieministern erhöll ordet för allbesvara i (s) anmälda fråga,1976/77:391, och anförde: i har frågat mig om jag observerat altkravet på borgen i rättegång vid svensk domstol ibland kan fåotillfredsställande sociala konsekvenser för vissa länders medborgare. Debestämmelser som syftar på finns i lagen (1886:84 s. 14)angående skyldighet för utländsk man att i rättegång vid svensk domstol motinländsk man ställa borgen för kostnad och skada. Enligt den lagen åligger delutländsk medborgare som vill väcka talan mot svensk medborgare vid domstol iSverige atl ställa borgen eller annan säkerhet för den ersättningsskyldighetmot svaranden som kan uppkomma till följd av domstolens avgörande. Lagengäller oavsett om den utländske medborgaren är bosatt här eller inte. Enförutsättning för att säkerhet skall behöva ställas är dock atl svaranden begärdet. Undanlag från kravet på säkerhet gäller för vissa mål. Genomöverenskommelse med annan stat kan utländsk medborgare befrias från kravet påställande av säkerhet i rättegäng. I själva verket är tillämpligheten av 1886års lag numera så begränsad på grund av olika konventioner, att lagen framstårsom undantag snarare än som regel. Av länderna i är det bara etl fåtalsom står utanför konventioner som innebär generell befrielse från skyldighetenatt ställa säkerhet i tvistemål. Också åtskilliga länder utanför äranslutna till sådana konventioner. Jag vill vidare erinra om alt ävenstatslösa personer och politiska flyktingar som stadigvarande vistas i Sverigeenligt en särskild kungörelse är befriade från skyldighet att ställa säkerhetenligt lag. har begärt att lagen skall ses över. bör lagen ändras så att alla utländska medborgare med hemvisti befrias från skyldigheten att ställa säkerhet. Jag delaruppfattningen att en översyn är befogad. Frågan övervägs f n. inomjustitiedepartementet. För dagen är jag dock inte beredd att göra något bestämtuttalande om vad översynen kan komma att föranleda. Omkravet på borgen i rättegång i (s): På vägnar ber jag att få tacka justitieministern försvaret. är tyvärr förhindrad all ta emot del. Detär tillfredsställande atl justitieministern delar uppfattningen alt en översynär befogad. Jag vill bara uttrycka förhoppningen atl översynen kommer tillstånd och all erforderliga åtgärder vidtas. Överläggningenvar härmed slutad. 8 protokoll 1976/77:131-132 Omde anställdas inflytande vid utflyttning av statlig verksamhet § 8 Om de anställdasinflytande vid utflyttning av statlig verksamhet Herr budgelministern erhöll ordet för altbesvara i (fp) anmälda fråga,1976/77:409, och anförde: i har frågat mig på vad sätt jag ämnar tillseatt de anställda får inflytande över beslut om utflyttning av statligverksamhet till ytterområden. Genomden genomförda reformen på arbetsrättens område har de anställdatillförsäkrats ett betydande inflytande i frågor som rör villkoren påarbetsplatserna. Lagstiftningen om medbestämmande i arbetslivet omfattar helaarbetsmarknaden, således i princip även den offentliga sektorn. Medhänsyn till att den offentliga verksamheten i sig är demokratiskt uppbyggdmåste emellertid de statsanställdas legitima intresse av medbestämmande ifrågor som rör den egna arbetssituationen i vid bemärkelse vägas motmedborgarnas intressen sådana de kommer till uttryck genom beslut i politisktdemokratisk ordning. Delråder stor enighet - även mellan parterna på den offentliga arbetsmarknaden -om att de statsanställdas särskilda intressen måste vika i frågor som skallavgöras i offentligrättslig ordning av de politiskt ansvariga organen. Jagvill mot denna bakgrund understryka att statsmakternas rätt att bestämma omförläggningen av statlig verksamhet inte kan sältas i fråga. Denprimära förhandlingsskyldighet som följer av medbestämmandelagens 11 i; gälleremellertid även i sådana frågor som för beslut av , regeringen ellerdepartementschef förbereds inom . Ett särskilt organ -- har inrättats med uppgift bl. a. att samordna ochgenomföra förhandlingar i sådana frågor. Härigenom har de anställda genom sinaorganisationer garanterats inflytande innan beslut fattas även i frågor av dentyp nämner. Jagvill i delta sammanhang också understryka vikten av att alla verksflyttningar-ävende som primärt föranleds av verkens lokalförsörjningsproblem iStorslockholmsområdet - genomförs med största möjliga hänsyn lill de anställdasmöjligheter atl påverka handläggningen av alla viktiga frågor som rörflyttningen. i (fp): . Jag villtacka budgetministern för svaret. Iett antal verk har de anställda fått beskedet att det skall bli en utflyttning.Det har väckt oro, och de anställda vid de berörda verken är kritiska. Detmåste man ha förståelse för. I bakgrunden flnns den stora verksutflyttningendär lusentals människor tvångsförflytiades med personliga tragedier och storasvårigheter för de berörda verken som följd. Den utflyttningengenomfördes mot de anställdas protester. Nukommer beslut om en ny utflyttningsvåg - inte alls i samma skala och med sammagenomgripande effekter, men det tycks ändå som om statsmakterna har ställtpersonalorganisationerna inför fullbordat faktum. Det är förvånande med tankepå vad budgetministern sade i ett interpellationssvar omutlokalisering av verk till förorter i , nämligen atl han räknade med"att det bör bli en bred allmän debatt kring varje verks lokalisering ochdärmed större möjligheter att påverka ett beslut innan frågan kommer upp iriksdagen". Jaghar självfallet förståelse för atl staten i valet mellan lokalisering i en avtvå Stockholmsförorter väljer den södra - inte därför att det kommer att ge såmycket av ökat skatteunderlag och ökade arbetstillfällen åt t. ex. Botkyrkaeller utan därför att det kan ingå i en långsiktig strävan att stärkaden allmänna attraktionskraften hos de kommunerna. Men går man bryskt tillväga, och håller man inte en väldigt god kontakt med personalorganisationerna,försvårar man möjligheterna att fortsätta en sådan utlokaliseringsverksamhet. Eftersomi regel båda i en familj arbetar och gör det på olika ställen är det intetroligt att utlokaliseringen i någon intressant utsträckning leder lill att deberörda verkens personal flyttar med. Problemetmed denna utlokalisering tycks vara att beslutet har vuxit fram så snabbt. TagFOA, där personalen varit inställd på en utlokalisering tillUrsvik. Det är naturiiglvis en klar försämring för personalen, som förut haftsin arbetsplats inne i . Men sedan beslöt man ganska plötsligt attverket i stället skall till . Det innebär omplanering, omställning ochoro samt betydande personliga problem för många. Den som skall hämta ett barnpå dagis kan i värsta fall få restiden föriängd med upp till per dag. Jag vill ställa två frågortill : Det pågår just nu överläggningar mellanpersonalorganisationerna och myndigheterna. Är de överläggningarna en renformalitet vad beträffar själva utflyttningen, eller kan personalorganisationernapåverka utflytlningsbeslulet? Finns det några planer på att flytta ut ytterligareverk från till förortsregionerna? Omde anställdas inflytande vid utflyttning av statlig verksamhet Låt mig först slå fast att någon ny utflyttningsvåg inte är aktuell.Min uppfattning är all det må vara nog med de två beslut som hartagit. Omlokaliseringar av statliga verk kan komma i fråga men inte i form avnågra nya vågor. I samband med inrättandet av nya verk och i samband medomorganisationer måste i varje enskilt fall frågan om det verkets lokaliseringprövas. Också inom en region, och i synnerhet inom en sådan region somStorstockholmsområdet, kan omflyttningar av olika verk bli aktuella. Det kanfinnas många skäl för Omde anställdas inflytande vid utflyttning av statlig verksamhet Deregionalpoliliska skälen kan väga tungt, men det kan också vara så atl delokaler som verken disponerar är mindre lämpliga, varför man har att söka signya lokaler. Då måste man pröva vilket som är den bästa lokaliseringen inomregionen. Miltsvar är alltså att någon ny utflyttnings- eller omflytlningsvåg inte äraktuell. Däremot kan också omlokaliseringar av enskilda verk kommai fråga såväl inom landet som inom en region. Det som just nu är aktuellt ärlokaliseringen av statens industriverk, utbildningsradion och en del av FOA.Låt mig påpeka att det ännu inte har faltals några beslut, Det pågåröverläggningar mellan staten och personalorganisationerna inför kommandebeslut. Självfallet kommer vi att uppmärksamt lyssna påpersonalorganisationerna. Mendet kan naturligtvis komma ett skede som jag antydde i svaret, atl vi har attgöra en avvägning mellan de av organisationerna framförda skälen och deregionalpolitiska skälen. Jag vet precis hur det borde vara: arbetsgivare ochanställda skulle efter utredningar och överläggningar bli överens om enomlokalisering, både i fråga om orten och delen av regionen. Men del gäller härofta svåra avvägningar, där det finns delade meningar. Man blir inte alltidöverens. Då måste det til syvende og sidst vara staten, regering och riksdag,som fattar det avgörande beslutet. i (fp): I är del alltid fördelaktigast att ha sittjobb" inne i centrum, eftersom kommunikationerna är sådana. Närbudgetminislerns eget departement nu planerar sin flyttning, tänker man sällasig i här bredvid. Ett förslag om utflyttning tillförorterna skulle sannolikt väcka viss oro bland personalen. På samma sätt fårman ha förståelse för den oro som uppstått bland personalen på de här berördaverken. Jaghar ingen annan åsikt än budgelministern när det gäller nya verk och verk somutsätts för betydande omorganisation. Då skall man allvarligt pröva alt läggadem i södra förorter. Men jag hoppas jag får tolka budgetministernssvar på min fråga om förhandlingar med de anställda så, alt de överläggningarsom nu pågår inte är en ren formalitet, ulan atl de anställdas uppfattningarockså kan påverka själva beslutet om en eventuell utflyttning. Låt mig också understryka atl jag har stor förståelse för de synpunktersom de anställda framför. Självfallet skall vi lyssna till dem. Men ännu engång vill jag slå fast alt i ett slutligt avgörande måste skilda synpunktervägas mot varandra. blir det statsmakterna som har all fatta detavgörande beslutet. Överläggningenvar härmed slutad. § 9 Om hundskattensutformning Herr budgetministern erhöll ordet för attbesvara i (m) anmälda fråga, 1976/77:406,och anförde: i har frågat mig om jag avser att ta initiativ föratt förverliga del uppdrag gav regeringen att lägga framförslag om införande av en hundavgift i stället för den hundskatt somnu utgår. Somsvar på frågan kan jag nämna att beredning f n. pågår inom regeringens kanslii syfte atl omarbeta hundskatten i enlighet med de riktlinjer som riksdagenangivit. i (m): Jag tackarbudgelministern för svaret på min fråga. Hundskattenväcker stort intresse trots att det rör sig om förhållandevis litet pengar bådeför den skaltskyldige och för samhället. Inte minst möjligheterna atldifferentiera hundskatten har vid skilda tillfällen aktualiserats. F. n. kankommunerna inom givna gränser bestämma hundskattens storlek. Däremot har maninte rätt att t. ex. tillämpa en lägre skattesats på landsbygden än itätorterna. Situationenupplevs, speciellt efler kommunsammanläggningarna, av många landsbygdsbor somorättvis. Deras hundinnehav vållar knappast några olägenheter. Riksdagenbeställde 1975 förslag om en hundavgift som förhoppningsvis bättre än dennuvarande skatten skulle tillgodose önskemål om rättvisa. Jagtolkar det svar som budgetministern givit på det sättet att en lagstiftningkommer som också tillgodoser dessa önskemål. Däremot är det ju dess värre såall inte alla hundägare fullgör sin skattskyldighet. Delär problematiskt med en lagstiftning som i viss utsträckning inte efterlevs.Del vore en fördel om, i samband med den nya lagstiftningen, också deltaförhållande kunde förbättras. Som ett tips till budgelministern vill jag väckatanken att man på deklarationsblanketten skulle ange eventuellt hundinnehavoch att debitering sedan skulle ske. Jagvill avslutningsvis fråga budgetministern inom vilken lidsram man arbetar dådet gäller den nya lagstiftningen i denna fråga. Jag vill bara tillägga att min inriktning av det beredningsarbete somnu pågår är att vi under detta år skall kunna bli färdiga och lägga fram ettförslag. Överläggningenvar härmed slutad. Omtjänstetidsberäkningen vid tillsättning av statliga tjänster §10 Om tjänstetidsberäkningen vid tillsättning av statliga tjänster Herr budgetministern erhöll ordet för altbesvara () anmälda fråga, 1976/77:416, ochanförde: har - med hänvisning till ett av gene-rallullstyrelsennyligen fattat beslut - frågan om jag anser det vara en riktig personalpolitikatt styrelsen i befordringsärenden tillämpar en praxis som innebär att den tidsom en sökande varit tjänstledig för vård av minderårigt barn inte fårtillgodoräknas som tjänstetid. Om jag anser att detta inte är en riktigpersonalpolitik, frågar om jag är beredd att ta något initiativ såatt alla statsmyndigheter uppmärksammas på hur tjänsletidsberäkningen iliknande fall bör ske. Generaltullstyrelsensbeslut har genom besvär förts till regeringens prövning. Intill dess attärendet har slutligt avgjorts anser jag mig inte kunna uttala någon uppfattningi det aktuella fallet. Allmäntkan jag emellertid säga att några fall av detta slag som tidigare prövats påregeringsnivå har fått en positiv utgång för de sökande. Dessutomvill jag tillägga att inom departementet pågår arbete med att ge myndigheternariktlinjer för meritvärdering i del hänseende det här rör sig om. Jag tackar statsrådet för svaret. Det är relativt positivt, somjag uppfattar det. Jagvill ta upp anledningen till min fråga. Den är naturligtvis att jag inte anseratt det är en riktig personalpolitik om statsverket räknar bort den tid som entjänsteman - antingen det är en kvinna eller en man - har varit tjänstledig förvård av barn. Vi strävar alla efter att skapa barntillsynsmöjligheter så attalla som hellre vill förvärvsarbeta än stanna hemma hos barnen skall kunna göradet. Statsrådet vet, lika väl som jag, alt vi ännu inte har lyckats i desträvandena. Men därför är det så mycket viktigare att inte de som tvingas taviss tjänstledighet på grund av rådande brister i barntillsynen också kommer iett sämre läge när det gäller befordringsmöjligheterna. Jaghade emellertid ännu en orsak att ställa denna fråga. Statsrådet nämnde självatl det har funnits ärenden av sådan här typ som har prövatspå regeringsnivå, och att de har fått en positiv utgång för de sökande. Delinnebär alltså att det flnns prejudikat för att även tid när man har varittjänstledig för barntillsyn skall få tillgodoräknas i fråga om tjänst. Dettaprejudikat tycks inte vara tillräckligt känt hos centrala och regionalastatsmyndigheter eftersom man fortfarande, åtminstone på vissa håll, inte tarhänsyn till det. Jag misstänker inte statliga myndigheter för att medvetetmotarbeta någon regerings politik, utan om man beslutar emot prejudikat måstedet bero på att regeringen inte har gjort principerna kända med tillräckligkraft. Jag fruktar att under den lid som gått sedanprejudikaten kom kan många statstjänstemän - kvinnor mest förstås - ha gåttmiste om befordran därför atl den gamla regeringen försummat att ge klaraanvisningar på området. Då är det viktigt att den skadan repareras med detsnaraste. Statsrådetssvar ger mig och tusentals kvinnliga statstjänstemän gott hopp för framliden.Får jag bara tillägga att jag hoppas att det i fortsättningen skall bli alltfler män i staten som vågar och vill ta tjänstledighet när barntillsynenkräver det. Lika väl som männen alltid vetat att de inte skulle råka ut förnågon avräkning av tjänstetid för sin militärtjänst får de på så sätt ocksåveta att barntillsyn av staten anses lika värdefull för landet. Både de självaoch barnen skulle då även få en bättre kontakt med varandra. Så skulle vi kunnaskapa ett mänskligare samhälle. Omvarningsmärkning av hälsovådliga krukväxter Jag hoppas att har förståelse för atl jag inte villkommentera det enskilda fall som är under regeringens prövning och kanskeinte heller gå in i någon juridisk diskussion om likartade ärendensprejudicerande karaktär. Vad jag vill understryka - och det är ju del avgörandeför handläggningen av kommande likartade fall -är att min inriktning är atl visnart skall kunna arbeta fram riktlinjer för hanteringen av de här ärendena,och de riktlinjerna skall vi förvisso se lill får spridning inom den statligaförvaltningen. FruAHRLAND (fp): Jag är glad över att det kommer riktlinjer. Låt mig bara tillägga, alldet kan inte vara så svårt att skriva dem - det bör kunna gå ganska fort. Jaghoppas alt jag snart får se dem. Överläggningenvar härmed slutad. § 11 Omvarningsmärkning av hälsovådliga krukväxter Herrhandelsministern erhöll ordet för alt besvara () anmälda fråga, 1976/77:375, lill herr jordbruksministern, ochanförde: har frågat jordbruksministern om han avser medverka tillatl skyldigheten att märka hälsofarliga varor utsträcks till att omfatta ävenkrukväxter som kan ge upphov till förgiftning eller på annat sätt varahälsovådliga. Frågan har överlämnats till mig för att jag skall besvara den.