prot · G00943 · 1976-12-31 00:00:00 — Desenaste tio årens utveckling ger inte heller där anledning till glädje. Densvenska arbetsmarknaden sönderfaller i 38 större yrkesområden. Kvinnornadominerar antalsmässigt i 6, männen i 32. Mönstret är detsamma som för lio årsedan. Kvinnornas dominans har förstärkts i kvinnoyrkena, männens imansyrkena. Till de senare hör alltjämt praktiskt laget alla karriiiryrkcna. Denlagstiftning mot könsdisl 'mincringsom loresviivar regeringen fruktar jag inte kommer att ha någon verkan motdelta slag av segregering på arbetsmarknaden .som ändå är huvudproblemet närdet gäller diskrimineringen i arbetslivet. En lagstiftning, sådan folkpartietpläderat _Nr A%. hiimt.ilt c in_ il ict.i1.i»mi r»ict<:*r Ii ict_.i f.r. '%r%i.\o förden och som i och för sig kan sägas ha progressiva möjligheter, är giltig barai del individuella fallet, och bevisbördan ligger i praktiken Ifl H pmhpr 1976 P'" förfördelade kvinnan, inte på den manlige chelen. kan lätthänvisa till andra omständigheter utan all kunna juridiskt mot- Om kvinnofrigörel- bevisas. sen Beträffande den ekonomiska grunden förkvinnofrigörelsen kan vi sam- manfatta: Den nödvändigautbyggnaden av barntillsynen kräver en mycket stor social och ekonomiskomfördelning av samhälleliga resurser. Kampen mot diskrimineringen iyrkeslivet kräver bl. a. åtgärder mot deltidsarbetets utbredning. Det betyderfaktiskt att man måste föra fram grundkravet på en förkortning av den allmännaarbetstiden. Framför allt krävs emellertid en sådan ökning i den totalasysselsättningen att alla kvinnor uppnår den ekonomiska självständigheten. Ensådan omfördelning skulle gripa mycket djupt in i det ekonomiska systemet. Ochden vore helt oförenlig med borgerlig skatte- och fördelningspolitik. Tendenseni den totala sysselsättningsutvecklingen är närmast stagnerande sedanåtskilliga år. Det ökade antalet förvärvsarbetande, statistiskt sett, ärpraktiskt taget helt en följd av det ökade deltidsarbetet. Denekonomiska kvinnofrigörelsen kräver mer än 800 000 nya heltidsarbeten. Hurskall detta åstadkommas utan mycket omfattande ingripanden i den ekonomiskastrukturen? Är det över huvud taget förenligt med det nuvarande ekonomiskasystemet? Jag hävdar att det är det inte. Och om det skulle visa sig att valetstår mellan kvinnofrigörelse och kapitalism är det föga tvekan att regeringenställer upp för kapitalismen och offrar kvinnornas likställdhet. Ytterligareen sida av problemet är boendeformerna. Kvinnofrigörelsen kräver bl. a. en heltannan organisation av de funktioner som ansetts ligga inom hemarbetets ram.Några som helst initiativ till att utveckla boendeformer som gynnar ett sådantförsamhälleligande av hemarbetet har inte tagits . Det är ett allvarligtsvek, som både de kommunala bostadsföretagen och HSB här har gjort sig skyldigatill. Men om man ser till den borgerliga bostadspolitiken finner man att manmed den, sådan som den ser ut , kommer att ännu mer köra fast utvecklingeni cellfamiljens och villaromantikens återvändsgränd. Ett ortodoxt amerikansktmedelklassmönster när det gäller levnadssätt, stora villaförstäder,utspridning av bostadsområden, svaga kollektiva kommunikationer samtbilberoende och isolering av kvinnorna är följden. Hur står folkpartietsverbala radikalism - som jag i valkampanjen i och för sig noterade medtillfredsställelse - i överensstämmelse med denna faktiska politik, som ärpåhejad av borgerliga kommunalmajoriteier och i stort sett även passivtaccepterad av en socialdemokrati utan alternativ'' Sedankommer jag till den mer ideologiska delen av kvinnoförtrycket, alltså till deofficiellt och inofficiellt understödda fördomarna om kvinnans särart,modersmyten, romantiseringen av del borgerliga äktenskapet, familjepolitiken m.m. Här har den nya regeringen ett mycket viktigt 22 ideologiskt dokument till sitt förfogande - om jag far tillåta mig enliten spydighet, som herrAhlmark personligen inte behöver ta åt sig. Det är den bekanta skriften avGösta , där han utbreder som sin åsikt all män och kvinnor är olikapsykiskt konstruerade. Jag förutsätter naturligtvis alt inte harså befängda uppfattningar. Men då uppstår återigen frågan: Var ligger den borgerligaregeringens me-delproportional i detta stycke? Det handlar där inte så mycketom regeringsdeklarationer, i vilka man ju alltid uttrycker sig snällt och välvilligt,utan om vad det kommer att innebära i praktisk politik. Och hur skall en sådanmedelproportional kunna bilda utgångspunkt för åtgärder mot fördomar ochdiskriminerande attityder? Menden allvarligaste misstron mot regeringens avsikter väcks kanske avinriktningen på dess lämiljepolitik, sådan som den deklarerades i valrörelsen.Här står de borgerliga partierna och i huvudsak också socialdemokratin bådaloren passiv, traditionell och lätt romantiserande syn. Man ropar "Skyddafamiljen! ", när man i stället borde understödja en ökad distans och störreyttre frigörelse från familjebundenheten för kvinnorna. Man ropar "Meralid för barnen! ", när kvinnorna ju i själva verket har alldeles för mycketav sin tid bunden av barnen. Deborgerliga har sitt särskilda reaktionära slagnummer: vårdnadsbidraget. Detbidraget är avsett för kvinnor och kommer att utnyttjas av kvinnor. Det ärockså konstruerat för gifta kvinnor. För ensamstående mödrar är det snarastrena hånet. Jag vill också hävda att det bygger på en falsk valfrihet.Personlig valfrihet, som ju i och för sig kan vara en bra sak, förutsätter attdet samhälleliga utgångsläget inte diskriminerar en viss grupp. Valfrihetmellan frigörelse och förtryck är ingen valfrihet, när de samhälleligaomständigheterna prioriterar och gynnar förtrycket. Det har aldrig upphört attförvåna mig hur här har låtit sig fälla offer för en form avkonservativ individualism och dolt, omedvetet konservativt könsrollstänkande. Avslutningsvisär det kring bl. a. följande konkreta frågor som be-ilömningen av regeringensattityd till kvinnofrigörelsen kommer att kretsa: Ämnarni göra den stora ekonomiska omfördelning som ensam kan lösa daghemskrisen? Ämnarni prioritera den allmänna arbetstidsförkortningen för att rikta slag motdeltidsarbetets utbredning? Vad avser ni att göra motyrkessegregeringen? Vadämnar ni göra åt det förhållandet att 98 "i av ensamföräldrarna ärkvinnor? Vadämnar ni göra åt att landets högsta domstol som vägledning för sinlämiljerättspraxis bl. a. har principen att "modern är bäst ägnad attsvara för de känslomässiga omsorgerna om barnen", och att hon för mindrebarn, särskilt för flickor, beskrivs som "den naturligavårdnads-havaren"'.' Vadanser regeringen över huvud taget om sådana värderingar? Det är en fråga somman kan ställa bl. a. mot bakgrund av att regeringen har hämtat sinjustitieminister just ifrån denna illustra domstol. Närämnar ni genomdriva principen om lika rättsligt vårdnadsansvar för alla ickesammanboende föräldrar? Vad ämnar ni göra mot denkönssegregerade idrotten? Vadämnar ni göra åt de reaktionära värderingarna i reklam, barnböcker, medicinskkurslitteratur och sexualundervisning? Vadämnar ni göra mot det skeva linjevalet och mot att könsrollsmönstren fastläggshos barn redan '? Slutligenen provokativ men som jag tror praktiskt berättigad, mera kortsiktig fråga ände frågor jag tidigare framställt: När ämnar ni kasta ut urregeringen? - För det är, efter vad jag förstår, en helt nödvändig åtgärd, omman vill föra kvinnofrigörelsen det allra minsta framåt. Ett par ord av om lagstiftning mot könsdiskrimineringhar föranlett mig att begära ordet. Jag noterade att i och försig uttalade sig rätt positivt om tanken att använda ocksålagstiftningsinstrumentet vid sidan av andra medel. Jag tycker det är bra ochhar aldrig förstått att det skulle vara någon nödvändig följd av socialism attvara emot lagstiftning när det gäller att ge människor jämställdhet, någontingsom tycktes vara vägledande för den förutvarande regeringen. sade emellertid att lagstiftningen framför allt syftar till att skaparättvisa i individuella fall, eftersom bevisbördan åvilar den som anser sigmissgynnad. Men det beror på hur man utformar lagen. En lag kan utformas så,all den tillgodoser möjligheten alt lä rättvisa för den enskilda människa somanser sig diskriminerad på grund av sitt kön. Det är inget oväsentligt mål,utan tvärtom viktigt att man kan få rättvisa, när man är diskriminerad på grundav kön, hudfärg eller annat. Men lagen kan också utformas så, att den dessutomtvingar arbetsgivare till aktiva åtgärder for att skapa en jämnare fördelningav arbetsstyrkan, så att vi inte har kvar den uppdelning av arbetsmarknaden somJörn så riktigt framhöll vara huvudproblemet i jämställdhetsfrågan.Om man inte vill ha lagstiftning på detta område skulle jag vilja fråga: Vadhar man då att erbjuda'? Med de olika arbetsmarknadspolitiska medel, och annatsom har använts under en följd av år, har vi inte fått någon nämnvärdförbättring, och det är ju det som är så oroande. Närman t. ex. ser på intagningen av elever till yrkesskolor, finner man att det ärnästan samma könsfördelning som . Det iir ju det som är så hemskt. Ochen av anledningarna till detta iir naturligtvis att de flickor som övervägeratt gå på en teknisk eller ekonomisk utbildningslinje vet att de riskerar allbli diskriminerade i arbetslivet. Här behöver man pressaarbcisgivaren till aktiva åtgärder för all fä Enligt vår uppfattning bör vi försöka utforma en lag som bl. a. kantillgodose detta. Jag påslår inte att det är lätt, men om man ser på det endainternationella exempel som vi har, nämligen som haft en sådan lagstiftningunder , finner man att den har använts i just detta syfte. t. ex. har tvingats alt leta efter kvinnor tillarbetsledande befallningar, till montörar-belen, utomhusarbelen och liknandeoch att aktivt försöka lä män till de typiskt kvinnliga jobben, t. ex.lelefoiiistyrket. Man har visserligen inte helt uppnått sina mål, men man harlyckats åstadkomma en väsentlig ändring på grundval av denna lagstiftning. Nukan man ändå styra te-leverkel här i , därför att det är ett statligtföretag, men del finns ju många andra industrier, som med en lagstiftningskulle kunna tvingas att sälla i gång ett sådant här arbete. är det intefråga om annat än punktinsatser i samband med lokaliseringsstöd och arbeisförmedlaresom skall syssla med kvinnlig arbetskraft och sådant, något som i och lör sigär bra men som inte på samma sätt som en lagstiftning kan täcka helaarbetslivet. Jag tror därför att man med en rikligt utformadlagstiftning även kan lä en positiv effekt på arbetsmarknadens uppdelning. Densom avvisar del hiir instrumentet - jag uppfattade det inte som all JörnSvensson iijorde det - skulle man vilja fråga: Vad har ni då all erbjuda? Sedan ett par ord om deltidsarbete. Jag har litet svårtatt följa resonemang när han säger: Avskaffa ileliidsarbeteiutom möjligen som en individuell företeelse. Ja, men all sysselsättning är juindividuell för den person del gäller. Egentligen är vi kanske överens. Menhär iir det fråga om vilken syn man har. Man kan vilja ha en större individuellvalfrihet när det gäller arbetstiden, vilket ligger nära till hands om man haren liberal uppfattning, eftersom människor befinner sig i olikalivssituationer. Människor kan behöva kortare arbetstid, därför alt lie äräldre och vill trappa ned sin arbetsinsats. Detta är nu allmänt accepterat.Del kan kanske behövas kortare arbetstid när man har små barn, för kommunalauppdrag, för studier eller annat. En huvuilsynpunkt lör oss när det gällerarbetstiderna är alltså att man skall lä större valfrihet. En annan huvudsynpunkt är att man skall korta nednormalarbetstiden, därför all tien är för lång. Den leder till för starkutslagning osv. Men om man inte vidtar någon speciell åigiird när del giillerarbelsliderna, vad får man då för resultat'.' Det har vi kunnat se. Då får manjust det resultat som skildrar, nämligen all det blir kvinnornasom väljer deliidsarbelc. Den utvecklingen behöver man inte cftersiriiva, tIengår av sig själv därför att den normala arbetstiden är för slitsam t. ex. fördem som har små barn, och också (.lärför att många, när de skall återgå tillarbeismarknaden. vill ha en koriare arbetsiiil. Vad vi vill arbeta för - del framgår också avregeringsilcklarationen ~ iir ati man skall fä en möjlighet att lörsiiirkaileltidsarbelets ställning, så att iiven män kan finna dcltidsarbelcacceptabelt. Jag har uppfattat kommunisicrnas insiiillning så, all maniir med på tlen linjen. Nr 43 Man har haft motioner i denriktningen tidigare. p j Hpn ''' '" annan uppfattning påden punkten, kunde det vara bra att få Otn kvinnofrigörel sen i (vpk) kortgenmäle: En replik speciellt till : Vihar aldrig på något sätt principiellt kritiserat tanken på lagstiftning.Tvärtom har vi på andra områden där förtryck mot kvinnor gör sig gällandeuttryckligen förespråkat sådan, och jag vill inte säga annat än all när detgäller arbetslivet kan en lagstiftning vara både iiyitig och nödvändig. Vad vivänt oss mot, vad vi har varit skeptiska mot iir den - enligt vår mening - alltfördominerande plals som lagsliftningsargumeniet intagit, speciellt i framträdanden. Och detta ser vi som en tendens all förenkla problemaliken. Om nämligen det viktigaste grundproblemet inte är att kvinnor slås ut av män direkt i de individuella fallen utan all det sker en kollekliv kanalisering av kvinnliga arbetande till vissa sektorer kom mer man inte åt det genom en lagstiftning som förbjuder prioritering av män på kvinnors bekostnad i arbetslivet, utan del problemet gäller branschernas speciella rekryteringsstruktur, och då måste man angripa den. Vidare menar vi alt en alltför stark betoning avlagstiftningen kan skapa illusioner. Det är ett litet ytligt sätt all angripadet hela, därför all segregeringsproblematiken uppenbarligen ligger djupare.Man kommer inte jusi med det insirumentet åt det ensidiga linjevalet osv.Nåväl, där är kanske inte så mycket kontroversiellt att notera från vår sida. Däremot måste jag notera, beträffande den andra delen iGabriel anförande, alt vi där haren principiellt annorlundautgångspunkt - åtminstoneom man ser utvecklingen . Att man måste acceptera deltidsarbetet för kvinnor, därför all man inte kan göra något åt det, betyder inte all man på lång sikt skall ha del som ett nödvändigt inslag i del ekonomiska livet. Om man nämligen lästhåller vid principen alt kvinnans ekonomiska självständighet, hennes fulla för måga att försörja sig sjiilv. ulan alt vara beroende av någon annan, är själva grunden för all annan frigörelse, den nödviindiga föruisiiiiningen, porten ut till den fortsatta frigörefsen, kan man inte i niista andetag tala om att det skall vara valfrihet rörande huruvida man vill vara fullt försörjd eller inte. Del är just denna form av falsk och skenbar valfrihet somvi kritiserar och som spelar så stor roll i mer ytliga propaganda. Här kan det ju inie vara fråga om valfrihet ulan hiir kan det bara finnas en linje, näniligen all måste man eftersträva en ordning där varje vuxen kvinna är i stånd all ekonomiskt stå på egna ben utan att förlita sig på någon annan persons - enkannerligen en mans - ekonomiska tillskott. Där kvarstår ändå det faktum att i det långa perspektivet är denna eko- 26 nomiska frigörelse omöjlig om manskall ha en omfattande och som nu starkt ökande andeldeltidsarbeten, som i väsentlig mån sköts av kvinnor. HerrROMANUS (fp) kort genmäle: Jag noterar att vi i stort sett är överens när del gitller frågan omdet är önskvärt med en lagstiftning mot könsdiskriminering. Jag kan hålla medJörn om att den kanske har fått en alltför framträdande plals idiskussionen. Det kan bli så, om man är oense om en sak, medan man är överensom en hel del annat. Oenigheten på denna punkt har framför allt förelegatmellan oss och socialdemokraterna. En del har därför kanske uppfattat oss så,alt vi skulle tro att lagstiftning skulle vara något allena saliggörande -faslän åtminstone jag varje gång jag har talat om detta har sagt, att det inteär någon patentmedicin utan ett redskap bland andra, som man inte skall avståfrån. Vi har framträtt med en viss hetta i det sammanhanget, eftersom vi tyckeratt det är så hopplöst att socialdemokraterna har kunnat blockera användningenav detta instrument , utan att egentligen ha några godaargument för del. Sedanär det naturligtvis riktigt alt det kan finnas djupare liggande problem, somman inte löser med lagstiftning. Men om man med en lagstiftning tvingar fram enjämnare fördelning av jobben, ger det identifikationsobjekt-flickor i manligajobb, som andra flickor kan identifiera sig med - och därför tror jag att detkan ha en stor sprängkraft. Närdet gäller arbetstiden har vi på två mål, dels att korta ned denallmänna arbetstiden, dels att få större möjligheter för människor i olikalivssituationer att anpassa sin arbetstid efter sina egna önskemål. Det gällerinte bara män och kvinnor som har små barn utan också människor i andrasituationer, som jag gav exempel på. Vi kan aldrig tro att ens i ett långtperspektiv alla människor kommer att bli så lika all de kommer att vilja jobbaprecis . Idet korta perspektivet vet vi att det på grund av den ekonomiska verkligheten,som inte heller kommunisterna kan trolla bort. kommer all ta åtskilliga år attfå fram en sextimmars arbetsdag för alla. Då är det särskilt angeläget all desom har ett speciellt stort behov av koriare arbetstid också skall få möjlighettill det. Vi vill vidare stärka dellids-arbeleis ställning på olika sätt genomatt ge fulla sociala rättigheter åt de deltidsarbetande, så att det inte barablir kvinnor som söker deltidsarbete. Så blir del ju nämligen om man ingentinggör. Det är också del som är fruklen av den socialdemokratiska politiken påområdei. Det blir, som också skildrade, i huvudsak kvinnor somsöker deltidsjobb, och den utvecklingen är vi inte nöjda med på något sätt.Eftersom del kommer att ta tid att förkorta den allmänna arbetstiden, skall detvara möjligt för både miin och kvinnor, som är i en situation där är för lång och för jobbig - om man räknar in resor och sådant är deniinnu liingre - att behålla sitt vanliga jobb, men med koriare arbetstid. Jag noterar att inte hadenågonting att invända i och för sig mot interpellationssvaret. Han kom då medett antal insinuationer om att jag bara talade för ett av de tre partierna iregeringen. Del gör jag inte -jag talar för hela regeringen. De värderingar somär uttryckta i interpellationssvaret är i huvudsak tagna från regeringsdeklarationen,bakom vilken de tre regeringspartierna slår. De förslag som redan har framlagtsoch som håller på att arbetas fram inom regeringen slår också hela regeringenbakom. När det gäller deltidsarbetena kan jag helt ansluta migtill det som sade. Det är alldeles klart att det finns ensnedhet i fördelningen av dem som väljer deltidsarbete. Jag var på /SR:skongress , och jag fick diir uppgiften att av de kvinnligaSACO/SR-medlemmarna har deltid mot av männen. Det är en myckel snedfördelning. De deltidsarbetande är också missgynnade i fråga om socialaförmåner. Vi har försökt rätta till några av dessa förhållanden i denlagrådsremiss om en ny semesterlag som regeringen lämnade i går. För framtidens arbetsmarknad är det utomordentligtviktigt, att del finns ett stort antal deltidsarbeten. Det finns längre ellerkortare perioder i människors liv då man vill gå ned från till någon typav deltid. Man vill kanske bedriva studier vid sidan av sitt arbete eller harmåhända små barn hemma. Man kan också, när man blir äldre, vilja trappa ner sinyrkesinsais steg för steg. Det kan inträffa . Ett växandeantal människor i kommer att vara . Många människor mellan65 och kommer att vilja ha en fot kvar i arbetslivet, och jag tror inteall del kommer att kunna med mindre än all del skapas mångadeltidsarbeten. Men det är klart att del inte skall ske på grundval av någonkönsuppdelning utan för all i stället underlätta människors valfrihet iarbetslivet. Jämställdhet och valfrihet måste kunna förenas. säger att detta är en liberal myt, ochjag förstår att det från hans utgångspunkter är del. Men vi kommer all fortsättaatt arbeta för all visa all jämställdhet mellan män och kvinnor icke äroförenlig med en valfrihet för individen, som för oss är en utgångspunkt isamhiillsarbeiel. Del var en, kanske slarvig, formulering i Svenssonsinlägg som jag vill reagera emot. Han talar om alt här finns ett slagsromantisering i debatten om all tlet behövs mer tid för barnen osv. Om herrSvensson avser vissa angrepp på daghem m. m.. kan jag förstå honom. Om herrSvensson diircmol kallar den debatt, som vi Ibr om hur man skall kunna geheltidsarbetande föriildrar större chans att vara tillsammans med sina småbarn, för en romantisk och gammaldags ilebail som bör föras ut ur diskussionen,förslår jag honom inte. Det är ulomordemligt viktigt för den hcliidsarbetaiKle.som tläriill kanske har en halvtimmes restid till jobbet och en haKiimmetillbaka från jobbet, att lä större möjlighet att vara tillsammans intebara med sina små barn, utan också med sina äldre barn. Heladiskussionen om mansrollens förändring gäller ju just, , hurviktigt del är, inte bara att kvinnorna har kontakt med barnen, utan också attmännen har del. I de artiklar jag brukar läsa och de debatter som jag brukardelta i om kontakt med barnen är frågan i huvudsak: Hur skall männen kunnafrigöras från sin ganila roll att vara den som jobbar, ofta mer än åtta limmarom dagen, och slå för familjens försörjning, medan det är kvinnan som harhuvudparten av kontakten med barnen? Jag tycker del är en oerhört värdefulldebatt som pågår om hur man skall kunna ge människor, både män och kvinnor, denlyckoupplevelse som det innebär att ha nära kontakt med sina barn. Härmåste man gå fram på många vägar. Lagen mot könsdiskriminering har berört. Jag håller med honom på varje punkt. Det är viktigt att få framen sådan lag. Det är viktigt att se till att, när människor får ta störreansvar i sill arbete, kvinnorna inte stannar vid ett visst stadium. Vi kan somexempel se på lärarna. I har vi väl 75 000 lärare. Två tredjedelar avdem är kvinnor, men av rektorerna är män. Ifråga om studier och yrke väljer pojkarna fortfarande i förbluffande storutsträckning tekniska linjer, medan filekorna i mycket stor utsträckningväljer vårdlinjer. Hur skall man fä en jämnare uppdelning på denna punkt? Avmanliga industriijänstemän tror jag det är som har tekniskfackutbildning utöver grundutbildningen. Av kvinnliga industriijänstemän ärdet bara 3 "j som har sådanutbildning. Omdet är på det sättet att man redan i 16-, 17-, 18- eller 20-år.såldern i dagväljer snett - kvinnor till vårdjobben, män till tekniska yrken -blir detbestämmande för hur samhället kommer all se ut långt , Sedangäller del naturligtvis också att se till alt det blir mera jämställdhet påarbetsmarknaden. Man ser väldigt mycket stelhet på arbetsmarknaden . Avstatstjänstemän i de lägsta lönegraderna är åtta av tio kvinnor. Avstatstjänstemän på chefslöneplanerna är 96 av 100 män. Det måste för framlidenfinnas ökade möjligheter, i både offentlig och privat förvaltning, förkontorister och andra grupper att fortsätta till vidareutbildning. Del måstefinnas mera självständiga arbetsuppgifter också för människor med lägre.löner.Man måsie också ha en chans att vidareutbilda sig inom del företag eller detverk man befinner sig i. Det är ofta vägen för kvinnor som har låga löner allkomma vidare. Detär naturligtvis i myckel stor utsträckning också fråga om opinionsbildning. Vikan bara se på de undersökningar som har kommit, om vem som har ansvaret förhemarbete. I en av dessa såg jag följande exempel. Båda föräldrarna arbetar påheltid. De har barn . Kvinnan satsar tre och per dag påuppgifter i hemmet - inköp av mat, städning, tvättning, skötsel av barnen -medan mannen kommer undan med långtunder . Detta kan sägas vara banalt. Vi har alla sett mängder av sådanafall. Men det är ju just det som är avgörande för så mycket av snedheten iyrkeslivet. Om kvinnan vid sidan av sitt heltidsjobb har huvudansvaret förhemmet, blir det ganska litet lid, eller ingen tid alls, över för facklig ochpolitisk verksamhet, vidareutbildning m. m.