prot · G00937 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:37 betänkande 1976/77:10 med anledning av motioner om vissaläkemedelsfrågor. betänkande nr 10 behandlas motionen 480 där jag tillsammansmed några medmotionärer lagil upp frågan angående upplysning om sådanaläkemedel som gör atl man är mindre lämplig som bilförare. Atl lugnande medelkan påverka uppmärksamhet och koncentration är väl delvis känt blandallmänheten. Men alt en del medel som används vid infektioner kan ge sammaeffekt är det inte så många som vet. Läkarnahar, som det också sägs i betänkandet, skyldighet att informera patienten omeventuella trafikrisker vid ordination av läkemedel. Men när man sedan vidupprepade tillfällen konstaterar all så inte sker -eller atl olika läkare serhell olika på riskerna - blir man betänksam. Omett medel, Rinomar, slår angivet i publikationen , Farma-ceuliskaspecialiteter i : Försiktighet vid bilkörning. Enfru fick detla medel. var hon på återbesök men träffade då enannan läkare som sade: "Ni kör väl inte bil nu när ni lar Rinomar. Det kanvara lika fariigt som en raltfylla!" Enannan som fick detta medel utskrivet och hört talas om att det inte varlämpligt att då köra bil frågade läkaren som skrev ut receptet. Han fickföljande svar: "Ja, man kan väl bli litet trött, men del går nogbra." Detsker alltför många trafikolyckor med svåra skador och även dödligutgång. För alt minska trafikolyckorna måste alla säll prövas, och kanupplysning om läkemedel och andra ämnen bidra till denna minskning är delangelägel att så också verkligen sker. log upp frågan och antog en rekommendation atl utredamärkning av läkemedel och andra ämnen som nedsätter förmågan att uppträda itrafiken. Ett underutskott till arbetar ocksåenligt uppgift med detla och väntas avsluta utredningsarbetet . Delkan inle hjälpas, jag tycker del tar innan det kommer lill stånd, somjag hoppas, en effektiv upplysning om de faror i irafiken som användning avläkemedel och andra ämnen kan medföra. Då nu delta utredningsarbete pågår harjag, herr lalman, inget annat yrkande än utskottets, men jag harändå med detla velat uppmärksamma en viktig fråga och hoppas verkligen atlutredningen är klar . HerrBIÖRCK i (m): Den här gången skall jag falla mig kortare. kommenteradeutskottsbelänkandet och del ger mig anledning-eftersom medicinska riksstämmanbörjar - lämna några uppgifter i ärendet från Serafimerlasareiletsmedicinska klinik. Vihar där dels en pågående kontrollerad studie av effekten av läkemedelsinformation,dels en studie av frekvensen av läkemedels biverkningar hos 1 000 i följdintagna patienter vid kliniken. Ett föredrag i del senare ämnet kommer allhållas på riksstämman i . För att bespara kammaren en resa tillstämman skall jag här ge några data. Omman lar den senare undersökningen först, har det på 1 000 intagningarförekommit någon form av läkemedelsbiverkan hos 56 kvinnor och 30 män.Självmordsförsök med kemikalier, om vi får använda det ullrycket, förekom i 46fall, och sprit- och narkotikamissbruk föranledde intagningar av 33 resp. 8patienter. Läkemedelsbiverkningarnaförekommer mest bland äldre personer, särskilt då bland äldre kvinnor. Det ärju så atl äldre män ofta har en kvinna hos sig som håller reda på dem, medanäldre kvinnor ofta är ensamma. Dessutom väger nog äldre kvinnor mindre än äldremän, och om man slentrianmässigt, som väl många doktorer gör, skriver ut entablett att las ål både män och kvinnor, får de äldrekvinnorna i många fall en högre koncentration av läkemedlet än männen. Deläkemedel som oftast framkallar biverkningar visar sig vara di-gitalispreparaisamt vätskedrivande och blodtryckssänkande medel. Därnäst kommer psykofarmaka,alltså lugnande och ångestdämpande medel, med ett eller flera preparat ikombination. Detär nog inte medlen i och för sig ulan sättet att förskriva dem och attefterleva föreskrifterna som är avgörande när del gäller många av bieffekterna.Vi håller därför också på att studera hur myckel patienterna tillgodogör sig -dels av muntlig information beträffande halva gruppen patienter, dels avmuntlig plus skriftlig information när del gäller den andra hälften avförsökspalienlerna, allt i samband med utskrivning från sjukhuset. Efter tremånader kontrollerar vi i samband med återbesök på polikliniken hur välpatienten har tillgodogjort sig den lämnade informationen. förefallerdel inle vara någon större skillnad mellan dem som enbart har fått muntliginformation och dem som också fått skriftlig information. Del mesta av densenare tycks ha hamnat i byrålådorna. Jagtror alt det är ett mycket viktig problem, men jag tror inte alt man skall görasig några stora illusioner om resultatet vad man än gör. Del flnns dock vissatekniska lösningar, men dem vill jag inte gå in på här. Meddelta, herr talman, ber jag atl få tacka för möjligheten som berelts mig altförvandla kammaren till en specialsektion av riksstämman, och om någonmisstycker ber jag om tillgift. Något annat yrkande än bifall till utskottetshemställan har jag inte. Överläggningenvar härmed slutad. §2 Vissa alkohol- och narkotikafrågor belänkande 1976/77:11 med anledning av motioner om vissaalkohol- och narkotikafrågor m. m. Hert JADESTIG (s): har i sitt belänkande nr 11 delvis tillmötesgåttkraven i moiion 1260 av mig och genom att tillstyrka vårtdelförslag om en kartläggning av narkotikamissbruket. En sådan åtgärd är junödvändig för all få fram ett faktaunderlag för framtidsinriktade studier. Sålångt är det bra. Men vår motion syftade till mer långsiktiga åtgärder,rehabiliterande såväl som förebyggande. Vi måste på något sätt bryta den onda cirkelsom vi hamnat i. Närdel gäller dagens situation på narkolikamarknaden kan jag hänvisa till förraveckans inlerpellationsdebatt, I den berörde vi vår oro för den utveckling somi dag äger rum. Jag skall inte upprepa den argumentationen. Detförslag som föreligger i socialutskottets betänkande är alt en kartläggningav narkotikamissbruket skall ske. Jag vill gärna uttala min glädje över atlutskottet så positivt behandlat en del av vår motion. Men, som sagt, del varendast en del av motionens syfte. Den andra delen var frågan om rehabiliterandeoch förebyggande åtgärder, I delta avseende hänvisar ulskoltet till nu aktuellautredningar, och del må vara hänt. Jag är kanske inte så övertygad somutskottet synes vara om alt de namngivna utredningarna så ingående kommer attbehandla frågan om rehabiliterande och förebyggande åtgärder pånarkotikaområdet. Menjag är också medveten om all den första förutsättningen för framtida åtgärderär en kartläggning av frågans omfång, och därmed har vi nått ett viktigtdelmål. Så långt följer utskottet vårt resonemang. Denna kartläggning får gärnabli en experlutredning, dock som jag hoppas med parlamentariskt inslag. Då kanvi få en plattform som kan bli en god grund för den framtida samhälleligamålsättningen för en positiv narkotikapolitik. Den nuvarande formades under1960-talel, och den måste överges och få en inriktning som motsvarar1980-talets problemalik. Vissa alkohol- och narkolikafrågor skottet säger ju altutöver den föreslagna karlläggningen bör den även innefatta en belysning av debakomliggande orsakerna till missbruket. Vi lar sålunda nu ell vikligt steginriktat på 1980-lalets problemalik. Vikan naturligtvis inte nöja oss med all enbart få fram en bild av missbrukelsomfattning och av de bakomliggande orsakerna. Del behövs mera påtagligasamhälleliga åtgärder. I förra veckans inlerpellationsdebatt berörde vi enutbyggnad av vårdresurserna och en ständig och förstärkt narkotikabekämpning,och vi måste naturligtvis skapa åtgärdspaket för förebyggande av drogmissbruk. Framtidsstudierär också nödvändiga på della område. Det kommer tydligen fram nyamissbruksmedel, och det flnns forskare som varnar för enokontrollerad spridning av t. ex. nikotintuggummi. Detta har framförts iLäkartidningen och även i utländska medicinska tidskrifter. Vihar sålunda anledning atl noggrant följa den framlida utvecklingen i drogfrågani hela dess perspektiv, och den kommer tyvärr ännu atl slå i centrum.Jag vill ändock kort notera de positiva dragen i socialutskollets betänkande.Av dess skrivning framgår att man har stor förståelse för drogfråganssvårighetsgrad. Vi är alla naturligtvis väl medvetna om att det inle flnnsnågra enkla lösningar. Men kanske har vi ändå med del beslut vi fattartagit ell bra steg på vägen mot en bättre kartläggning, bättre förutsättningarför utbyggnad av vårdresurserna, en bällre narkolikabekämpning och ettålgärdspaket som kan förebygga själva missbruket. Hert (): Låt mig inledningsvis ge uttryck för min uppskattning av attutskottsbelänkandet'klart visar all utskottet är överens med oss som står bakommotionen 1975/76:569 om all man med kraft måste ta itu med den nuvarandesituationen på narkotikaområdel. I nyssnämnda motion kräver vi en utvärderingav förekommande vårdformer för alkohol- och narkotikamissbrukare i enlighetmed vad i motionen anförts samt atl resultatet av utvärderingen successivtredovisas i kommande budgetpropositioner och får utgöra underlag försocialstyrelsens anvisningar på området. Låtmig som en liten bakgrund till delta vårt krav redovisa vad jag för en drygmånad sedan erfor när jag dellog i ett symposium som samhälle, RNS, hade anordnat. Då redovisade en amerikanskexpert, 0', hur man i handlade dessa ärenden. Han var ansvarigledare för ett s. k. terapeutiskt samhälle, , som varil iverksamhel . Han redovisade alt narkomanerna numera rekryteras frånhelt andra samhällsskikt än lidigare. Fram lill slutet av 1960-lalel kom deflesta narkomaner från de utslagna kategorierna, ofta f d. militärer, somefter atl ha fått kontakt med narkotika i samband med krigsljänstgöring sedaninle hade fåll fotfäste på den amerikanska arbetsmarknaden utan drev omkring som arbetslösa islummen. När man skulle försöka hjälpa dem bort från sill beroende av narkotikafick man först och främst inrikta sig på alt visa atl man engagerade sig ideras problem. Dessa människor hade nästan aldrig mött verklig kärlek. När denu kom i kontakt med personal som engagerade sig i deras situation gick delmånga gånger ganska lätt all få dem på fötter och på det viset skapaförutsättningar för elt normall liv ute i samhället. Meni slutet av 1960-lalet fick man atl göra med en helt annan grupp ungdomar somblivit narkomaner. Dessa ungdomar kom ofta från ganska välbärgademedelklassfamiljer och från vad som, i varje fall ytligt betraktat, måsteanses vara goda hem, hem där båda föräldrarna fungerade socialttillfredsställande. Familjerna hade god ekonomisk standard, och barnen fick istort sett tillgång till allt de rimligen kunde önska sig. Men just detta allbarnen i princip hade fåll vad de önskat sig ulan att själva behöva bjuda tillhade lett till ett oändligt krav på nya gåvor och nya sensationer, som såsmåningom ledde lill narkotikabruk på grund av ren nyfikenhet. Dessa ungdomarhade i realiteten inte lidit brist på kärlek och omtanke från föräldrarnassida, snarare hade de varit överbeskyddade. Däremot var det uppenbart alt deinte fått tillräckligt goda kontakter med sina föräldrar för all inse alt ettgott förhållande inte bara kan bygga på uppoffringar och hänsyn från den enapartens sida utan måste grundas på ell ömsesidigt hänsynstagande. hade man byggt upp en behandling som syftade till alt bota justdessa ungdomars brist på hänsynstagande gentemot andra. Ungdomarna tvingadesunder all ulföra exakt vad de ålades ulan alt hänsyntogs lill vad de själva önskade. släppte man efterlitet på tyglarna och gav ungdomarna möjlighet att själva diskutera om deville delta i den ena eller andra formen av aktivitet. Successivt fick de sedanallt större möjlighet all påverka sin dagliga tillvaro i det terapeutiska samhällei.Efter 18 månader, då behandlingen normalt var avslutad, slrevs de ut ochansågs då vara mogna all själva ta vara på sig ute i samhället och atl ävenklara ett jobb. Vadvar det nu för människor man tog hand om i detta terapeutiska samhälle? Kom dedit frivilligt? Nej, på de som samhället har fungerat har endast enpatient kommii dit frivilligt. Alla övriga som logs in för vård hade envillkorlig dom hängande över sig. Detta innebar alt om de lämnade detterapeutiska samhället så skulle de snabbi bli föremål för polisiärt ingripandeoch satta i fängelse eller överiämnade till annan sluten vård. Justdelta tryck - att ha en villkorlig dom över sig - anser pastor 0'vara enförutsättning för en framgångsrik vård. Han menar att påfrestningarna under denförsta perioden av avhållsamhel från narkotika är så stora att även om mansöker lindra känningarna genom medicinering, så behöver vederbörande somytterligare hjälp ha vetskap om att han kommer i en ännu sämre situation om haninte underkastar 9 protokoll 1976/77:36-37 sig del obehag och deproblem som är förenade med den första tidens vistelse i det terapeutiskasamhället. Hurhar då de intagna klarat sig efter den genomgångna vården? Enligt 0'har60 % av dem som bara vårdats fortfarande varit drogfria tre årefter utskrivningen. Och om de stannade kvar hela vårdtiden - som man ansågborde vara 18 månader - så var över 90 96 fortfarande återanpassade lill eltnormall produktivt liv. ISverige har vi del s. k. Hasselakolleklivet, som drivs av makarna de anser atl man måste ha elt "tvång till frihet" för all kunnahjälpa drogskadade ungdomar. På tar man emot de svåraste fallen frånMariapolikliniken i och lyckas enligt egen uppgift till minst 90 96.Delta skulle lyda på atl just det tryck som del innebär atl ha villkorlig domeller något annat ingripande från samhället hängande över sig ökarförutsättningarna för framgångsrik narkomanvård. Utskottetredovisar på s. 6-7 i sitt belänkande att det pågår vissa försök tillulvärdering. Men de försöken är verkligen alltför få och, om jag får användadel uttrycket, alltför amalörmässigt utförda för atl verkligen kunna ge beskedom vilka vårdformer som fungerar och vilka som inle gör det. Jag har till minförvåning konstaterat all anslagit ganska mycket pengar tillulvärdering av frivillig behandling av narkotikamissbrukare. Men jag kan interikligt förslå hur detla skall gå lill eftersom, enligt besked jag fått frånannat håll, någon journalföring av palienlerna icke sker i de av RFHL bedrivnaterapeutiska samhällena. Utan en journalföring torde del inte vara möjligl allfå en vetenskapligt acceptabel utvärdering till stånd. Detär förvånande atl sedan lagit kraftfullare initiativför atl fä en seriös ulvärdering av de nya vårdformerna lill stånd. Det räckerju inle med en utvärdering av något enstaka projekt, utan i princip borde varjeav statsmedel stödd verksamhel av detta slag bli föremål för en sådan. synesman t. o. m. stödja vårdformer där patienterna inte ens journalförs.Journalföring är dock en grundläggande förutsättning för all man över huvudlaget skall kunna följa upp vårdmetoder och vårdresultat. Jagber i delta sammanhang atl få hänvisa till vad anför- det refereras på s. 11 i betänkandet: "Enförulsättning för behandlingsforskning med god kvalitet vetenskapligt settäran man barett fullgott underlag av ordentlig journalföring, gjord avkvalificerad personal. Sällskapet stöder motionärernas krav atl socialstyrelsenskall utfärda bestämmelser om journalföring på klienter/patienter som skallvara så systematisk och så fullständig all den möjliggör en kvalificeradvetenskaplig uppföljning. Psykolerapeuter arbetar under yrkesansvar, och derasverksamhel bör kunna granskas av . För enbehandling av en person med alkohol- eller narkotikaproblem skall ansvarigterapeut kunna ställas till ansvar. Noggrann journalföring är en förutsättningför alt nödvändig in- syn och granskning skallkunna komma till stånd." Jagskulle tro alt det räcker med vad jag här anfört för att ge en bakgrund lillviklen av alt den ulvärdering som också utskottet i princip nu ställer sigbakom verkligen görs. Jag hade kanske kunnat önska mig ännu starkare engagemangfrån utskotlets sida, och på en punkt är jag litet tveksam inför dessskrivning. Efter all lidigare ha talat om alt en ulvärdering behövs och all delför den krävs en dokumentation skriver nämligen ulskoltet i slutet av förstastycket på s. 20: "Dokumentationen får nämligen inte leda till altvårdbehövande avstår från att söka vård av rädsla för att de skulleregistreras." All journalföring ärnaturligtvis en form av registrering, men det gäller i så fall också allsjukhusvård. Journalerna är ju, även om del har förekommit elt och annatövertramp, sekretessbelagda och skall givelvis vara det. Men för all man skallkunna utvärdera en vårdform måste det finnas en dokumentation i form avjournalföring. Jag har inget annat yrkande än utskottets. Fröken (vpk): Jag lar här bara upp den del av motionerna och utskottets belänkandesom berör narkotikamissbruket. tycker jag all del är en egendomliggränsdragning man gör mellan olika former av missbruk, som sniffning,alkoholbruk och användning av narkotika. Orsakerna är i stort desamma, ochsymtomen blir därigenom inte så väsentliga atl de motiverar den åtskillnad somhar gjorts. Samhället legaliserar ju också öppet vissa former, somalkoholmissbruket - alkohol är ett slags legalt narkotikum - och del alltmeromfattande läkemedels-och lablettmissbruket, där del hell enkelt förekommer enomfattande legal langning, understödd av samhället. Drogmissbruketses dessutom som ell problem vid sidan av den övriga politiska debatten, vilketgör att dess funktion i vårt samhälle förbises. Detta medför i sin tur att detinte skapas någon konsekvent drogpolitik. Viär väl alla överens om alt narkotikamissbruk är ett allvarligt samhällsproblem- frågan gäller hur vi skall angripa del. Utskottetföreslår efter mycket resonemang en karlläggning av narkotikamissbruketsomfattning. De motiveringar som ges för denna ytterligare ulredning är miltsagt torftiga. En sådan kartläggning skall enligt utskottets mening kunna bliav väsentlig betydelse för planeringen av de insatser som fortlöpande görs föratl bekämpa narkotikamissbruket. Jag motsätter mig självfallet inte en sådanutredning men ifrågasätter den vikt som utskottet tycks lägga vid allkonstatera exakt hur många narkotikamissbrukare som finns här i landel. Det ärandra åtgärder som är angelägnare . som man karlläggermissbruket dukar många av dem som utreds under på grund av att de resursersamhället erbjuder är otillräckliga. Nuhar man dessutom redan ett visst grepp över narkotikamissbrukets utbredning. Socialstyrelsenföljer fortlöpande utvecklingen och gör egna utredningar, kommunernaoch framför allt de frivilliga organisationerna samlar och dokumenterarinformation. De frivilliga organisationerna, som alltså torde besitta denstörsta kunskapen på området, har utskottet f ö. inle ens ansett det lönt allhöra innan man fattat beslut. Utredningenskall också belysa de bakomliggande faktorerna till missbruket, sägs det ibelänkandet. Jag kan inte underlåta att gripas av misstanken all detta är ellnytt steg i riktning mol mer repressiva inslag i vår socialpolitik. Detintrycket förstärks efter de inlägg som har gjorts här . Eller också ärdet helt enkelt en ovilja att erkänna kända fakta och ett sätt att undvika allla upp de väsentliga frågor som gäller hur man skall eliminera den ekonomiskaoch sociala misär som så ofta utgör grunden för knark- eller annat drogmissbruk. Imotionen 1260 berörs faktiskt dessa frågor, helt kort. Man frågar sig om detmöjligen kan vara så att konkurrensen och hetsen inom näringslivet kan bidralill missbruk, man frågar sig om våra nya bostadsmiljöer kan medverka.Samtidigt vågar man inte ge ell svar på dessa frågor ulan anser alt de börutredas. Man har uppenbarligen fallit offer för de mytbildningar som florerarkring narkotikamissbruket och som försöker återföra missbruket på individernasjälva. Den mest seglivade av dessa myter är ju den s. k. smilloteorin, enligtvilken missbruket sprids som en blint drabbande farsot ulan urskillning. Det ärju en behändig teori för de samhällsbevarande krafterna, eftersom botemedletdå måste bli att isolera missbrukarna, helst med tvång. Några krav på förändringarav de livsvillkor som utgör grogrunden för missbruket blir obehövliga. Enligtmin uppfattning har drogmissbruket sin grund i samhällsförhållandena - i delekonomiska system som innebär att allt fler ungdomar tvingas lill arbetslöshetoch aldrig kommer in i produktionen, det system som innebär att alll fler slåsut ur produktionen i alll yngre åldrar på grund av den ökade helsen påarbetsplatserna, del samhällssystem där utslötningsmekanismerna startar redan iskolan genom den konkurrensmentalitet som där råder. Samtidigtär det uppenbart atl drogmissbruket aktivt bidrar till och påskyndar dennauistötning. Drogmissbruket fyller också en socialt re-pressiv funktion genomatl den avlänkar framför alll ungdomen från en aktiv kamp mot det samhällssystemsom skapar missförhållanden som jag redogjort för. Drogmissbruk och då främstnarkotikamissbruket är också ett exempel på vårt samhällssystems dubbelmoral. Åena sidan har vi en mycket hård lagstiftning, och det görs kraftigapolisingripanden mot smålangarna, som själva ofta är missbrukare. Å andra sidanomsätter narkotikamarknaden och geroerhörda profiter. Depengarna blir inte liggande på kistbotten. De pengarna återinvesteras irespektabla förelag. som narkotikan fördöms och indignationen hårtdrabbar smålangarna så ger narkolikamiljonerna tillträde till den ekonomiskamakten i vårt samhälle. Det borde inle vara något pro- blem atl lokalisera alladessa miljoner som plöjs ner i framför allt restaurang- ochfastighetsbranschen. Men då skulle man ju trampa den så heliga näringsfrihetenpå tårna. Vilkaåtgärder bör man då vidta ? Huvudansvaret för narkomanvården ligger nu påkommunerna och landslingen. Redan del är ett problem, eftersom båda dessaparter försöker skyffla över ansvaret på den andra. Följden blir attmissbrukarna slår där utan möjlighet lill vård och behandling. 1 Stockholmexempelvis har det borgerliga redan stängt vårdplatser påRålambshov och Mariapolikliniken och planerar att lägga ner ytterligareplatser på . Det är kommunens sak atl svara för vården, säger man. Menkommunerna har inga resurser. Vi känner alla till den kris socialvården iStockholm beflnner sig i. De missbrukare som söker vård ställs , och då kan del vara . Denegendomliga diskussion om tvång som förts borde i stället för att ta upp fråganom tvångsåtgärder utan den enskildes samtycke ta upp frågan om samhälletsskyldighet all aktivt erbjuda behandling. Tvånget skall inte riktas mol denenskilde individen av den enkla anledningen att några beslående positivaeffekter av tvång aldrig påvisats. Tvånget skall i stället riktas mot samhället- i della fall kommunerna eller landstingen - alt erbjuda vettiga alternativ. Debehandlingsformer som visat sig ge de bästa resultaten att döma av deforskningsrapporter som finns är genom de frivilliga organisationerna,R-förbunden. Del är ytterligare en av de åtgärder som skulle kunnavidtas, nämligen all ge dessa organisationer ell ordentligt ekonomiskt stöd. lever de under myckel osäkra ekonomiska förhållanden. Ochäven om del krävs mer genomgripande förändringar i vårt samhällssystem för attkomma lill rätta med missbruk i olika former, så kan man också på kort siktsatsa på en förebyggande verksamhel. Den biten är sorgligt försummad utei kommunerna. Vad har man atl erbjuda ungdomarna för vettiga alternativ lillmissbruk? Slutligenfinns det ytterligare en skrivning i ulskoltels belänkande, som också herrTorwald var inne på och som jag i motsats lill är ytterligtskeptisk till - del gäller registreringen av missbrukare. Jag tror det voreoerhört farligt all ställa upp några sådana krav på behandlingshemmen för atlde skall få statsbidrag. sådanl resonemang bygger på illusionen all man pånågot enkelt och behändigt sätt skall kunna utvärdera olika vårdformer, alt manskall kunna säga atl efter ell visst antal månader är den och den personendrogfri eller icke drogfri. Så enkelt är det nu inte.