prot · G00964 · 1976-12-31 00:00:00 — i gör emellertid indirekt gällande samma sak när hanpåpekar alt försvarsutredningens majoritetsförslag innebär högre kostnader förförsvaret än förslaget i den socialdemokratiska reservationen. Del är alldelesriktigt, även om man kanske kan räkna fram olika belopp. Om vi skulle gå denväg som i anvisar skulle det givetvis innebära enytterligare svensk nedrustning. Del är vi hell överens om. Vad jag vill hävdaär att vi har svårt all förena en sådan nedrustning med svenskneutralitetspolitiks trovärdighet över huvud taget, och den kunde också fåandra konsekvenser. Vianser alt den alliansfria utrikespolitiken är så väsentlig för vår framtid somoberoende nation att vi inte är beredda att ta de risker som kan uppstå om viinte är beredda alt satsa just del som är absolut nödvändigt för alt vi skallkunna hävda vårt oberoende och i omvärlden skapa tilltro till vår avsikt ochvår förmåga att i varie läge hävda vårt oberoende. Hen iEskilstuna (s) kon genmäle: Herr lalman! är vi lydligen överens om del därmed upp och ned, och del är alllid någoi vunnei med del. Tidigareullalade , om jag fållade honom räll, sin uppskattning över attskillnaderna mellan de borgerliga partierna och socialdemokraterna på den härpunkten inte är så slora. förde han etl resonemang som gick ul på atlskillnaderna är så stora all etl genomförande av del socialdemokraliskaförslaget skulle kunna äventyra tilltron lill svensk säkerhetspolitik. Jagmåste verkligen protestera mot detta. Jag är helt övertygad om att deanvisningar vi vill ge för försvarsplaneringen medger etl försvar som välräcker lill för att vi skall kunna upprätthålla tilltron för en fast ochkonsekvent politik i internationella sammanhang. Jag registrerade med tacksamhet atl det beträffande de säkerhetspolitiskabedömningarna rådde en samstämmighet, och det är jag beredd att understrykaännu en gång. När jag uttalade mig om de skillnader som föreligger var det intedetta jag tänkte på. \ den reservation som bl. a. i Eskilstunahar undertecknat, föreslår ni - för atl nu med anledning av denna debatt gå inpå en detalj, även om jag tidigare sade atl jag inte skulle göra det - ännufler brigader än majoriteten. Ni säger er också kunna åstadkomma detta. Mendenna tilltro skapar man inte genom skrivningar i vare sigutredningsbe-tänkanden eller riksdagstrycket, utan bara genom det manåstadkommer materiellt i verkligheten. Men den debatten får vi som sagl tasenare när vi skall falla beslut i dessa frågor. Herr andre vice talmannen anmälde att herrGustavsson i Nr 64 anhållit atl lill protokollet få antecknat atl han inte ägde räll tillytteriigare den 'P'""' 3 febmari 1977 Den borgerliga regeringen har genomgående haft stora svårigheter alt ihandling omsätta sin tidigare svepande kritik av den socialdemokratiskapolitiken. Många av höstens löften gavs utan att man närmare övervägtkostnader, konsekvenser på andra områden, möjligheter all kompromissa sig framinom regeringen, osv. Förmodligen ställer nu de borgerliga sin förhoppning tillatl allmänheten skall glömma. Låt mig därför komma med några påminnelser inomskolpolitikens område, som är fyllt av borgerliga reträtter. Mindre skolor och mindreklasser är ett ofta framfört önskemål, som de flesta instämmer i. Så ock vi socialdemokrater. Men vi har ständigt tvingats atl vara realistiska och pekat på kostnaderna och salt dessa mot alla övriga behov som finns inom skolan. För denna realism har de bor gerliga mycket starkt kritiserat oss. Numeraläser man dock alt den borgerliga regeringens åsikt om generellt minskadeklasstorlekar är "alt del är ekonomiskt omöjligt", tillhör "eltdrömsamhälle", osv. Så senl som i regeringsförklaringen i oktober månadutlovades likväl mindre klasser. Men pennan råkade slinta, gunås. Vad man avsågvar det resursfördelningssysiem som fattade beslut om pågrundval av den socialdemokraliska propositionen om skolans inre arbete ().Och visst! Genom della socialdemokratiska förslag kan åtskilligaundervisningsgrupper göras mindre -inte alla, men där det finns starka behov avdel hos eleverna, personalen, klassen eller skolan och sedan man först hartillgodosett t. ex. handikappade elevers särskilda behov. Omvi är överens om delta viktiga skolpolitiska ställningstagande, vore dellämpligare all borgerlighelen rakryggal anslöl sig till riksdagsbeslulel om SIAoch slutade omge sig med löften som förfalskar verkligheten. Det är allvarligtför politikens anseende om de borgerliga t. o. m. i regeringens viktigastedokument - dess regeringsförklaring - lovar sådant som man inte har någon somhelst avsikt all genomföra. Inteheller löftet om mindre skolenheter har omsatts i åtgärder. Med den i budgetpropositionen föreslagna investeringsvolymen kommer skolbyggandet t. o. m. alt minskas jämfört . Resultatet enligt den borgerliga budgetpropositionen av önskemålet om mindre skolenheter blir därför: minskal skolbyggande, färre skolor. Defagra löftena om mindre klasser och mindre skolor var lydligen aldrig menadesom annal än snygga slagord. Iblandkan den nuvarande regeringens handlingslinjer vara förvir rande många. Först gör man tvärsäkra avståndstaganden från den so cialdemokratiska poliliken för all efter en lid komma lill insikl om all del är säkrasi all handla som socialdemokralerna tidigare gjort. empel på dennaslalomåkning i åsikter är förra veckans regeringsuispel om sysselsättningen.Där uppmärksammades också de ungdomar som inte forlsätler i gymnasieskolan ochsom har stora svårigheter att få en fast förankring på arbelsmarknaden. Jaghör till dem som menar att skolan inte har gjort tillräckligt för att anpassasig till dessa ungdomars behov och intressen. Ofta är de så skollrötta atl denutbildning som skulle kunna intressera dem måste vara ganska annorlunda än denvanliga skolans, helst med omfattande praktiska inslag gärna direkl ule iarbelslivel. Dentidigare socialdemokraliska regeringen uppdrog därför ät en arbetsgrupp attutarbeta etl förslag lill utbildning särskilt med sikte på dessa ungdomar.Arbetsgruppen har lagl fram sitt belänkande, som tillstyrktes i alltväsentligt när del remissbehandlades. Men för den borgerliga regeringen hadedessa ungdomars utbildningssituation inte större intresse än all man ladeförslaget om korta, yrkesinriktade kurser åt sidan, vilket meddelades ibudgetpropositionen. Visocialdemokrater motionerade naturligtvis. Det förslag arbetsgruppen utarbetatvar alldeles för viktigt för all bli kastat i den borgerliga papperskorgen.Tillsammans med en smidigare och tidigare intagning föreslog vi korta,yrkesinriktade kurser för flera tusen ungdomar. Kursernaskall utarbetas lokalt efter ungdomarnas förutsättningar och efter lokalaarbetslivsförhållanden. Samspelet med arbetslivet är ytterst väsentligt,eflersom utbildningen måste ha en mycket konkret och praktiskarbetslivsanknylning, gärna direkt på arbetsplatserna. I de kommuner där dettaprövats har ungdomarna, skolan och arbetslivet varit nöjda. Ellpar dagar efter det vi väckt en socialdemokratisk parlimotion i denna frågafann också den borgerliga regeringen all dess tidigare inställning var fel. Viär glada all vi genom vår molion lyckades väcka regeringen, men hell har deborgerliga inte förstått vårt syfte. De korta yrkesinriktade kurserna är föross inte enbart etl medel i kampen mot ungdomsarbetslösheten. Visocialdemokrater ser dessa kurser också som ett sätt all anpassa gymnasieskolantill de ungdomar som har svårast alt finna en meningsfull utbildning där.Betoningen av del lillfälliga i del borgerliga förslagei bör alltså ändras. Vihoppas alt de borgerliga kan komma lill insikt om all socialdemokratin har rälläven på denna punkl! 4.Strax efter regeringsskiftet var uttalandena många om hur utredningarsinriktning skulle förändras. En av dem var ulredningen om den gymnasialautbildningen. Denna utredning liilsaltes av den socialdemokraliska regeringensommaren . Synpunkler från LO och TCO påverkade i hög grad direktiven, sombl. a. gav ulredningen i uppgift alt införa såväl studie- som yrkesförberedelsepä alla studievägar och arbeta fram en studieorganisation inom gymnasieskolansom medger värvning av studier och arbete, dvs. Frånmoderat håll mottogs dessa utredningsdirektiv ytterst surmulel. Skolministernvar också snabb att omtala att direktiven skall omarbetas. Ulredningen väntar fortfarande på sina nya direktiv och fördröjs i sittarbete. Jagantar alt vi efter denna långa lid kan förvänta oss genomarbetade direktiv somklart speglar de borgerligas inställning till reformbehoven för de gymnasialautbildningarna. Årens kritik mot socialdemokratisk skolpolitik får tillfällealt omsätta sig i konkreta rikiningsangivelser, så att den socialdemokratiskasynen på gymnasieskolans reformkrav kan ställas mot den borgerliga regeringens.När väl den borgerliga regeringen orkat arbeta fram de nya direktiven hoppasjag på en klargörande debatt! 5.En annan utredning vars arbete skulle få ny inriktning var utredningen omskolan, staien och kommunerna - SSK. Denna utredning arbetar med att föra nerbeslutsrätt och ansvar för skolan till lokal nivå. a. skallstalsbidragsbestämmelserna ses över. Detnuvarande statsbidragssystemet grundas nästan helt på lönekostnaderna förlärare och skolledare. ökat lokalt ansvar för skolan måste innebära atl manlokall får ansvar för skolans resurser och deras användning. Den centralaregleringen kring lärares och skolledares tjänster måste därför kraftigtminskas. Del senare misstros i hög grad av lärarnas fackliga organisationer.Den borgerliga regeringens skolminister skyndade raskt fram atl ställa sig välmed lärarfacken genom att lova atl "tanken på lärartillsältningskulle inte längre ingå i utredningsuppdraget". Om delta uttalande skulletolkas så all statsbidraget också fort-sätlningsvis i huvudsak skulle ulgörasav etl lärarlönebidrag med den centrala regleringen bestående, skulle delfinnas myckel små möjligheter att fortsätta decenlraliseringsarbelel inomskolan. Väntanpå de nya tilläggsdirektiven eller snarare avvecklingsdirekliven blev lång.Sammanträden inom ulredningen inställdes. Många ifrågasalie om del skullefinnas anledning för ulredningen atl fortsätta sitt arbete, om regeringen hadeden åsikt i decenlraliseringsfrågorna som ullalat. Ibudgetpropositionen av stod alt läsa atl tilläggsdirektivutfärdals , vilket förvånade många, eftersom dessa direktiv intenått vare sig utredningen eller allmänheten. inom regeringen hade slora svårigheter med skolministerns uttalande varhelt klart. Valet mellan att gå de lärarfackliga kraven till mötes eller atlfortsätta decenlraliseringsarbelel var lydligen svårt. I förra veckanoffentliggjordes resultatet av månaders försök all tillfredsställa två hellmotstridande opinioner och alt rädda ansiktet på . De nyadirektiven innehåller två sidor självklarheter. Beträffandeden springande punkten, riänsleregleringen, sägs alt ulredningen bör"utgå från nuvarande reglering av behörighet och befordringsgrunder förlärartjänster i skolväsendel". Ja, självfallel! Alla utredningar måslenaturligtvis i sitt reformarbete "utgå" från det som redan gäller.Slutsatsen sammantaget av de nya direktiven kan bara bli att utredningen skallfortsätta sill arbete som . Den enda jag kan länka mig är i behov avdessa intetsägande direktiv är skolministern själv för alt försöka skyla sinreträtt genom dimridåer av ord. Torsdagenden 3 febmari 1977 är jag naturligtvis glad för atl utredningsarbelei får forlsälla. Jag trorall det är hell nödvändigl all alla de som berörs av skolans verksamhet fårmera att säga till om. Det gäller eleverna, som måsle ges siörre ansvar för denegna studiesituationen. Alla grupper inom skolpersonalen måste få siörreinfiytande över sin arbetssituation. Föräldrarna måsle stimuleras lill alt blimer delaktiga av sina barns skolarbete. Om skolan skall kunna öppna sig motsamhället och mot arbelslivel krävs hell andra möjligheter au råda över del lokalaskolarbeiels organisation och innehåll. De som har det kommunalpolitiskaansvaret för skolan måste ges reell möjlighet all ikläda sig huvudmannaskapetgenom all myckel av den centrala regleringen slopas. Jaghar inte någon utmejslad uppfattning om hur allt detta skall bliverklighet. Säkerligen finns del också faklorer som lalar emol en långigåendedecenlralisering av skolansvarei. Men jag menar all i del läget behövsverkligen decentraliseringsulredningen. Olika möjligheter bör få belysas av utredningenutan inskränkande direktiv. Del är därför bra atl regeringen ändrade deförhastade besked som gavs . Jag önskar atl SSK-ulredningen nu fårarbeta i lugn och ro utan applådknipande inhopp av det slag skolministernförsökte sig på . Sammanfattningen av denborgerliga skolpolitiken blir för min del; Delöften som väckte störst förväntningar- mindre klasser och mindre skolor - varenbart en läpparnas bekännelse. I andra frågor sker etlslags slalomåkning mellan olika ståndpunkter. verkarhandlingsförlamningen vara ytterst svårhävd. Påde flesta punkterna har dock de borgerliga funnit alt del är säkrast atl läggasig i närheten av de tidigare socialdemokraliska ställningstagandena. Attinte bara kritisera utan alt självständigt föra en konkret polilik hr knappastvisat sig vara den borgerliga regeringens starka sida. Jag hade tänkt att ge några allmänna synpunkter på svensk skolpolitikunder senare år - allmänna synpunkter av bl. a. det skälet all jag inte självsuttit i och därför inte kunnat följahändelseutvecklingen i detalj. Jagvill dock på elt par punkter kommentera anförande. Jagtycker all hon är litet väl snabb all fälla en kategorisk dom över den nyaregeringens handlande - den har ändock inte suttit så värst länge ikanslihuset. Och ytterligare en kommentar: Om man läser regeringsdeklarationennoggrant finner man alt del inte är löften om mindre klasser som utställs. Småskolenheter och mindre klasser eftersträvas. Den som har följt SIA-debatlen ochäven de tre borgerliga partiernas ställningstagande i inser ju attdet i första hand är mindre undervisningsgrupper som avses med denterminologin. Omman ser tillbaka på den pedagogiska och skolpolitiska reformverksamheten kanman urskilja en viss rytm som ganska väl följer de- 1940-taletvar utredandets decennium framför andra. Två stora utredningar - 1940 årsskolutredning och skolkommission - arbetade hela decenniet.1950-lalet dominerades av försöksverksamhet med nioårig enhelsskola. Under1960-lalet var man så mogen för de slora genomgripande reformbesluten,grundskolereformen 1962, den första gymnasiereformen 1964 och den andra -integrationen av gymnasium, fackskola och yrkesskola - 1968. della har ihög grad gällt skolväsendels slruklur och inneburil en fullsländig omgeslallning.Det sekelgamla parallellskolesystemet har fåll lämna plats för ett enhetligareskolsystem, och ungdomsskolan ovanpå den obligatoriska skolan har också blivitenhetligare. Under1970-lalel har det inre arbetet stått i skolpolitikens centrum. Frågan omutvärdering av skolreformerna diskuterades livligt i börian av 1970-talel ochledde fram till en kompromissartad lösning, innebärande att en rådgivandenämnd, pedagogiska nämnden, inrättades inom . Frågan om delinre arbetet i skolan blev föremål för en omfattande utredning som så småningomledde fram lill elt viktigt riksdagsbeslut , etl beslut som dockförst ledde fram till några mer påtagliga åtgärder.Del innebär atl det kommer att dröja närmare innan de tankar somplanterades i direktiven till kommer att omsättas i praktiskhandling. Så trög-rörligt är det svenska skolsamhället, så omständligt är delalt genomföra reformer på skolans område. Denskolpolitiska debatten under 1970-talel har, som jag uppfattat den, präglats avtvå skilda tendenser. Den ena beslår i en viss lillnyktring bland en del av depolitiker som under det glada 1960-ialei hade alldeles orealistiskaförväntningar om möjligheten atl med skolan som instrument förändra helasamhället i någon viss önskad riktning. Manhar nu insett att skolan i högre grad än man trodde aren funktion av detomgivande samhället, atl den är en ytterligt komplicerad och svårmanövreradorganisation och atl skolans elever vad beträffar attityder och värderingarutsätts för etl betydligt mera omfattande och säkerligen också effektivareinflytande i hemmen, i kamratkretsen och genom massmedia än i skolan. TorstenHusen har i en nyligen publicerad bok - Jämlikhet genom utbildning? Perspektivpå utbildningsreformerna - gett en träffande beskrivning av dennaöveroptimistiska inställning och dess effekter. Han skriver; "Den enormaöverskaltningen av skolans möjligheter som Tram-åtdrivande kraft' i samhällethar bidragit till den konflikt med ideal (eller retorik) och verklighet iklassrummen som vi under de gångna 20-25 åren upplevt myckel starki på bådasidor om . Frustrerade lärare har, oberoende av sin uppfattning omlärarrollen i övrigt, upplevt sig ställda inför krav av omhändenagande ochuppfostrande art som inte varit kongruenla med vare sig systemets organisationeller dess resurser." Den andra tendensen skoldebatt företräds av personer Torsdagenden 3 febmari 1977 som i allmänhet har liteneller ingen erfarenhet alls från skolans vardagsvärld. Jag skulle vilja kalladem för de nya utopisterna. De hämtar oftast sin inspiration från skolkrilikerulomlands, och ofta i länder med hell andra skollradilioner och radikalt annatsamhällsmönster. Freire, , , Postman och Weingarten är några avdessa inspiratörer och förebilder. Man kan tolka deras kritik på två sätt,antingen så, atl den egentligen inte gäller skolan ulan del samhälle som skolanutgör en del av, eller också så, att dessa debattörer till ytterlighetförenklar en komplicerad problematik. Detta innebär att deras kritik intebidragit till några konstruktiva lösningar i svensk skolpolitik. Det finnstvärtom risk för att dessa skolkriliker spelar konservativa och reaktionära kverulanteri händerna och därmed i praktiken fungerar som ett slags skolpolitikensGlislrupianer. Resultatet blir ofta alt seriösa debattörer tvingas försvaraskolan mot denna osakliga och orättvisa kritik, trots alt en hälsosam kritikav just skolan vore behövlig. Dethävdas ofta alt skolan tvingas arbeta med inbyggda målkonflikter. Detta ärförvisso riktigt och värt att uppmärksamma. Strävan att träna eleverna isamarbete kommer exempelvis lätt i konflikt med en önskan om individuellframgång som - på både gott och ont - finns hos eleverna och som förstärksgenom de grupprelaterade betygen. Det kan emellertid vara värtall notera all della betygssystem infördes i folkskolan redan i början av1940-lalet och all motivet givetvis inte var att främja konkurrensen utan altåstadkomma en rättvisare betygsättning och därmed etl riktigare urval av elevertill högre skolor än vad den tidens inträdesprov medförde. Syftet var alltsådet allra bästa. I dagens heta betygsdebatt står också skilda mål gentemotvarandra, mål som är svårförenliga men som vart och ett för sig är värt altsträva efter: å ena sidan en önskan att åstadkomma en anda av samverkan och kamratskapoch undvika konkurrens och stress och å andra sidan krav på rättvisa ochrättssäkerhet vid bedömningen av elevernas prestationer och förutsättningar förfortsatta studier på olika vägar. Delär viktigl alt vi noggrant analyserar och blottlägger de målkonflikter somfinns och att vi blir medvetna om skolans s. k. indirekta funktioner. Men delär slarvigt eller ohederligt atl påslå eller förulsätta alt det är en enkel sakall röja undan alll del negaliva. Del finns inga enkla pa-lenllösningar.Skolans värld är dess värre sådan all vi inte kan komma ifrån målkonflikter.Del är ju också någoi som karakieriserar samhället i övrigt och dessutom varjeenskild människas liv. Vi kommer ständigt i sådana situationer att vi har attvälja mellan mål som är åtråvärda, men som är omöjliga eller svåra atl uppnåsamtidigt. Slrutspolitik är inte till glädje i något sammanhang. Ävenom nu en del av den kritik som riktas mot skolan är osaklig och aningslös, ärsituationen inte desto mindre den all alll inte är så bra som det borde vara.Myckel kan bli bättre och måsle bli bättre. I en situation då staten tvingar enmänniska all ge av sill liv ål skolan är det också samhällets skyldighetall ge bl. a. de kunskaper och färdigheter som deltasamhälle kräver och som man förväntar sig att medborgarna skall ha. Detfinns skäl att hoppas att den färdriktning som pekat ul och somriksdagen lagt fast skall leda lill en bättre skola. Men det vore oklokt allinbilla sig att SlA-skolan ger lösningar på alla problem och att det skullevara relativt oproblematiskt alt införa den. Vi har hamnat i en situation, sominte är så alldeles gynnsam för en sådan utveckling. Strävan alt ge skolanmöjligheter atl anpassa verksamheten till lokala behov och förutsättningar mötsnämligen av strävanden i mol-sall riktning. Underde första hundra åren av den svenska folkskolans tillvaro fanns en medvetensträvan att göra den så likformig över hela landet som möjligt. Lagstiftning,inspektionsverksamhet och statsbidragsbestämmelser var de instrument som manfrämst använde sig av. 1970-talets skolpolitik visar som nämnts en annantrend, nämligen atl anpassa skolans verksamhet lill det starki differentieradesamhälle som utgör. Decentraliserat beslutsfattande och friareanvändning av statsbidragen är några av de instrument som ställs lillkommunernas och skolornas förfogande. Enabsolut likformighet framstår inte längre som etl mål i sig. Del är inteorganisation och resursanvändning som bör vara lika utan de faktiska ochkonkreta möjligheterna för barnen alt utvecklas på bästa sätt. De krafter somnu strävar efter maximal likformighet representeras inte längre av riksdag ochregering ulan av fackliga organisationer. Del är därmed upplagt för enkraftmätning mellan växande fackliga anspråk och den politiska demokratin. Dennaproblematik ser nu ut alt i så hög grad komma i centrum, atl del intresse somborde ägnas ål de pedagogiska problemen riskerar all komma i skymundan. Delfinns elt slarkt behov av all bättre lära känna skolan somorganisation. Vid den konferens som anordnade förra veckan- Människan i tekniksamhället - talade en företagsekonom, professor , över ämnet "Byråkrati och demokrati - ett organisatorisktdilemma" och tog exempel från den svenska sjukvårdsorganisationen. Del kanvara skäl för oss som är engagerade i skolfrågor att ta fasta på en delsynpunkter som han framförde. Han menade all sjukhusorganisationenkarakteriseras av följande fyra drag: professionell grundstruktur, starktbyråkratiserad administration, fackligt stödd företagsdemokrati samt politiskdemokrati. Jag skall inte göra någon jämförande analys mellan sjukvården ochskolan pä alla dessa punkter men vill peka på elt par saker. Skolanhar onekligen etl starkt inslag av professionalism. Det lar sig bl. a. uttrycki att en rad befattningshavare har strikt avgränsade arbetsuppgifter medstarkt specificerade behörigheisbesiämmelser - i. ex. att undervisa och integöra något annat, atl undervisa på ett visst stadium eller atl undervisa ivissa ämnen. En rad nya befattningshavare med specifika uppgifter hartillkommit. Skolan blir därigenom en stel orga- nisation och fögaanpassningsbar till nya behov. Vadföretagsdemokratin beträffar så kommer den givelvis lätt i konflikt med denpolitiska demokratin. Del hotel svävade ständigt över arbetet iSIA-utredningen. Och del gällde inte bara lärarna och deras speciella intresseni fråga om arbetets an och arbetstidens föriäggning utan även andrapersonalkategorier. Tanken att eleverna skulle kunna hjälpa lill med diverseserviceuppgifter eller trivseluppgifter, t. ex. vid skollunchen, stötteexempelvis på så starkt fackligt motstånd att den fick lov all skrinläggas. Närdet gäller inflytandet över verksamheten i har vi i själva verketatt göra med en besvärlig kollision mellan i och för sig rimliga och legitimaintressen; de anställdas, elevernas, föräldrarnas och alla medborgares. Desenare är lill yttermera visso representerade i två med varandra konkurrerandesyslem: ell statligt och elt kommunalt.