prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — Beslutet innebär enkraftig reduktion av den svenska varvskapa- citeten och förGöteborgsvarven innebär beslutet en personalreduktion på 4 700 människor. Dennareduktion av sysselsättningen vid Göteborgsvarven skapar naturligtvisutomordentligt stora problem för de människor som förlorar sina jobb.Ytteriigare personalinskränkningar skulle bli rena katastrofen. Detmest häpnadsväckande i industriministerns uttalande är emellertid att Göteborgskulle vara en expansiv region. Denna expansion har resulterat i en befolkningsminskning i på 8 000-10 000 människor perår. Det är inga svårigheter att få annan sysselsättning i ,säger industriministern vidare. Låt mig, herr talman, belysa den aktuellasysselsättningssituationen för ! FöretagetVolvo beräknar till 1980 reducera sin personalstyrkamed 1 500 personer. PLM, , har underdel reducerat sinsysselsättning med 200 personer. Fram till 1978-1979 kommer sannolikt helaSurte Glasbruk att rationaliseras bort. Det är ytterligare 420 personer som dåblir arbetslösa. Turitzvarslade uppsägning för samtliga 430 anställda vid huvudkontoret.Facit avvecklar samtliga anställda vid fabriker i , 340personer. För varven har jag redan sagt att majbeslutet innebär en reduktionmed 4 700 personer. Hamn- och sjöfartsverksamheten minskar. Allade underleverantörer och småföretagare, som talade mycket varmtför , är starkt beroende av de stora företagen i , och de drabbasnaturiigtvis utomordentligt hårt av den omställning som varvsindustrin iGöteborg nu genomgår. Sammanfattningsviskan man säga att dynamiken, i meningen tillväxt och ökad efterfrågan påarbetskraft, helt försvunnit inom den privata sektorn i Göteborgsområdet.Enbart där brist på personal föreligger, nämligen inom den kommunalasektorn där de tre borgerliga partierna haft ansvaret , finns detmöjligheter att bereda människor sysselsättning. Vihar den situationen i att de nytillträdande påarbetsmarknaden såsom ungdomar och kvinnor har svårt att få arbete.Svårigheterna kommer med stor sannolikhet att öka. Ungdomsarbetslösheten ärsåledes på snabb uppgång. Ca 2 000 ungdomar var vid slutet avseptember månad arbetslösa. De utgör 40 96 av samtliga arbetslösa iGöteborgsområdet. Även äldre utslagna, såsom tjänstemän vid varven, torde hamycket liten chans att åter få jobb. Arbetsmarknaden är utomordentligt kärv. Så ser arbetsmarknadssituationen ut i . Det är därförminst sagt häpnadsväckande när landets industriminister betecknar regionen somexpansiv och säger att det inte skulle bli några problem om ytteriigarenedskärningar av Göteborgsvärvens sysselsättning vidtas. Vi har ju från sida hört talas om överhettning istorstadsregionerna. Men vi som företräder dessa re- gioner här i kammaren haraldrig kunnat begripa det resonemanget. Mitt anförande här och de exempel jagvisat tyder på att detta tal har föga eller ingen anknytning till verkligheten. Denstorstadsfientlighet som så ofta ger uttryck för och som ocksåför i talade om är i dagenssituation ytterst oroväckande för arbetare och tjänstemän vid Göteborgsvarven.Talet om de 400 000 nya jobben klingar dåligt om landets industriministerfullföljer sina intentioner och medverkar till ytterligare nedbantning avGöteborgsvarven och därmed till arbetslöshet i . Idetta anförande instämde i , och herrSörenson (samtliga s). i (fp): Med risk för att något avvika från mönstret för den här allmännadebatten tillåter jag mig att ta upp några frågor av regional karaktär. Jag harnärmast begärt ordet för att något beröra de problem som uppkommer inomBoråsregionen när dess dominerande basindustri teko har uppenbara svårigheter,såsom tidigare ganska utförligt redogjort för. Tekoindustrinsproblem är ju ingalunda okända för denna församling. Så sent som togsett beslut om industripolitiska insatser som för den grundtextila produktioneninneburit ett visst stöd men som för konfektionsindustrins vidkommande visatsig vara mindre än marginellt. i denna debatt har fiera talareframhållit hur krisartat läget är för teko - "den allvarligaste krisennågonsin", för att citera från hans tal i går. dagarna har ju, såsom också nämndes i ett tidigare anförande, bl. a. Eiser isitt bokslut redovisat hur bekymmersamt det är för konfektionen. Det är käntatt man där har tankar på en omläggning, som kan innebära bortfall av ettmycket stort antal sysselsättningstillfällen. i länhar, såsom också nämndes, just lagt fram en utredning om näringslivet i Sjuhäradsbygdenvilken räknar med att 7 000 sysselsättningstillfällen kommer att försvinna frånteko inom Boråsregionen , och då är att märka att manändå har räknat med en produktionsvolym som håller sig på samma nivå som f n.Ett sådant antagande skulle nog de flesta inom branschen beteckna som mycketoptimistiskt. Detär självklart att ett så betydande bortfall av sysselsättning som 7 000personer - ca tredjedelen av tekosysselsattai och - skulle få utomordentligt allvarliga följder fördenna bygds totala näringsliv. Det måste vara en angelägen uppgift för regeringoch riksdag att med industripolitiska och regionalpolitiska insatser delsmedverka till att den befarade sysselsättningsminskningen inom teko kan ske isocialt acceptabla former, dels möjliggöra nylokaliseringarinom denna bygd som skapar andra arbeten och som kan bidra till att genäringslivet en mer varierad sammansättning. Jag tillåter mig att ta fasta påde uttalanden som statsministern gjort tidigare i den här debatten, där hansagt att det nu är nödvändigt med insatser i en helt annan utsträckning äntidigare. Närman prövar möjligheterna att bevara väsentliga delar av tekoverksamheten, inteminst konfektionsdelen, är det nödvändigt att pröva nya grepp vare sig det kanvara fråga om sänkta arbetsgivaravgifter, om offerttillverkning eller annat.För att stödja nylokalisering av sysselsättning till området och för att ökadiversifieringen behöver man åtminstone temporärt spela över hela detregionalpolitiska registret även om Boråsregionen faller utanför det egentligastödområdet. Bl.a. med hjälp av regionalpolitiska insatser har viss nylokalisering avverkstadsindustri ägt rum inom Boråsregionen men tillkomsten av nyaarbetstillfällen inom annan industri och inom den offentliga sektorn håller intepå långt när samma takt som avgången inom tekoföretagen. Barainom kommun försvann t. ex. 1971-1975 4 000 arbetstillfällen inom teko.Inom annan industri och övriga näringsgrenar skapades 1 900 nya jobb. Enoptimistisk prognos för /1980 räknar med enungefäriigen likartad utveckling. Denutlokalisering av statens provningsanstalt till som beslöt ochsom nu är under genomförande utgör en välkommen förstärkning av den inomregionen underdimensionerade tjänstesektorn, men vi väntar fortfarande på SIFU,som också beslutat flytta till men där verkställigheten ännudröjer. Jag hoppas att den nya regeringen inte skall låta "de obotfärdigasförhinder" omintetgöra en snabb verkställighet av riksdagsbeslutet. Denutlokaliseringen är, som säger i sin utredning, betydelsefullbåde som differentierande inslag i näringslivet och som en förstärkning avföretagsservicen inte minst till de många småföretag som arbetar inom regionen. Genomtillkomsten av det nya flygfältet i bör områdets kommunikationerbåde till orter inom landet och till utlandet förbättras avsevärt. Menfortfarande är två av de riksvägar som leder till ,, bedrövliga. Det gäller , -, och , Borås- , som är bygdens anslutning till E 3. tillgängliga vägmedel ser utatt förskjuta de angelägna insatserna på dessa vägar långt in i en ovissframtid. Det är ett förhållande som är olyckligt ur nylokaliseringssynpunkt ochsom områdets befolkning och kommunala företrädare inte kan acceptera. Jag har med dessa ord bara velat ge några antydningar om de problem medsysselsättningen och näringslivets struktur som Boråsregionen har och somkan komma att dramatiskt förvärras om man inte kan finna utvägar för attförhindra en snabb utslagning av tekoföretag. Denna bygd, som är starktindustrialiserad och hör till de områden där sysselsättningsfrekvensen, inteminst bland kvinnorna, är osedvanligt hög, måste få en rejäl chans attbibehålla sina arbetstillfällen även om tekobranschenfortsätter att krympa. Men det är hög tid att "tänka till" om vilkaåtgärder som bör vidtas. Och det är min förhoppning att regering och riksdagskall medverka till att lösa problemen inom Boråsregionen. HerrJADESTIG (s): För någon vecka sedan var jag där hemma på ett vanligt, enkeltföreningsmöte. Det var ganska välbesökt, och de frågor som stod på dagordningenvar sådana som medlemmarna väl kände till och som hade lokal förankring. Detgällde den kommunala budgeten - frågan om prioriteringar, höjning avkommunalskatten eller ej. Vårkommuns ekonomi är ansträngd, och den situationen känns nog igen i mångakommuner i landet . Sysselsättningeni kommunen har varit stabil trots den internationellalågkonjunkturen. Tack vare att ortens företag har kunnat få del av den statligaselektiva näringspolitiken och utnyttjat möjligheterna till lagerstöd harsysselsättningen varit god. Men ekonomiskt redovisar våra större företag intealltför bra årsresultat. Befolkningsminskningenkan också noteras, och den har skett under ett flertal år. Det är främst deyngre som söker sig till orter med bättra utkomstmöjligheter. Sedande första åren av har kommunen haft att ta ansvar för ett betydandeöverskott av hyreslägenheter. Trots statliga föriust-bidrag har den kommunalaandelen av kostnaden varit bekymmersam. Den har stegvis försämrat den kommunalalikviditeten och främst varit till hinder för kommunens ekonomiskahandlingsfrihet. Underde har det dock varit en positiv trend. Överskottet, som varit ca300 lägenheter, har gradvis kunnat minskas till mindre än hälften. Menså denna kväll kom det ett besked från kommunens dominerande företag. Inomnågot år skulle stålverket läggas ned; 140 arbetstillfällen berördes. Ännu hadeinte nyheten kunnat sändas ut via massmedia, men om någon timme skullepressmeddelandet vara ett faktum. Närden fackliga förtroendemannen kunde informera oss om denna nyhet blev det dov tystnad i möteslokalen. Jag kände att alla tänkte: Vad kommer att händanu med vår kommun? Låt vara att man sagt att inte en enda skulle behöva permitteras.Det var ju bra. Man skulle via naturiig avgång reglera antalet anställda iföretaget. Det betyder rakt upp och ned inga nyanställningar. Kommunen fårdärför ingen tillväxt, och problemet blir därmed heller inte enklare. Detblev ingen budgetdebatt den kvällen. Andra frågeställningar kom att kretsa icentrum. Vad skulle göras? Vart skulle man vända sig? Skulle de friamarknadskrafterna kunna lösa problemen? Svaret blev: Nej. Omman haft den socialdemokratiska regeringen, ja, då hade denna samhällsgrupphaft sina naturliga kontaktytor. hade landet en borgerlig regeringen. En nysituation hade uppstått. Fanns det någon realitet i vallöftena om 400 000nya jobb? Kunde man tänkas få förskott av dessa? Eller var löftet av samma slagsom löftena i kärnkraftsfrågan? Ibruksorter sätter man tillit till socialdemokratin. Så gjorde man även dennagång. Attsvensk stål- och järnhantering står inför en allvarlig situation -det stårklart för oss alla. Men den borgerliga regeringsdeklarationen innehåller ingetom att möta dessa och andra basnäringars struktursvårigheter. Men,sade vi oss, man kan inte acceptera resonemanget att det enbart är denföretagsmässiga lönsamhetskalkylen som skall avgöra handlingsmönstret. Detmåste gälla i än högre grad för företag som är en dominerande del avnäringslivet i en kommun och dess omgivning. Situationen måste ses urhelhetens perspektiv, dvs. från samhällsekonomisk synpunkt. synes alla vara överens om att man inte kan bygga samhälls-tryggheten påfinansminister valrörelsetes om "de självläkande krafterna". Ivåra industrilän har vi med oro noterat de s. k. investmentbolagens, typ AndersWall, framfart. Vissa bruksorter har fått känna av den, och där ärsysselsättningen i fara. Tyvärr fortsätter deras verksamhet i bruksorter somHallstahammar, Wirsbo, osv. De tillhör ju finansminister när det gäller "de självläkande krafterna", mentjänstemän och arbetare är väl medvetna om att det synsättet inte bidrar tillatt lösa de mera långsiktiga strukturproblemen - det koncentrerar intressethelt till den kortsiktiga vinsten. Destrukturproblem som möter vår svenska industri måste nu liksom tidigare lösas isamverkan mellan näringsliv och samhälle. Därtill behövs ett starkt samhälle,med god ekonomi, med politisk vilja och handlingskraft för att drivaarbetsmarknads-, regional- och näringspolitik i syfte att skapa arbete ochtrygghet. Desenaste veckornas oro och reaktion på järnhanteringens område har i hög graddominerats av de ekonomiska privatägarintressena. De samhälleligakonsekvenserna har kommit i skymundan. Den borgeriiga regeringen har varit iavsaknad av reella åtgärder för att möta anstormningen, och det visar måhändabäst dagens samhälles sårbarhet. Socialdemokratinhar - såväl som parti som i regeringsställning - lokalt, inte minst ibruksbygderna, uppmärksamt följt t. ex. Bergslagens speciellasituation men försökt att se helhetsbilden, dvs. Låt mig bara påminna om t. ex. den storajärnbrukskonferensen i . Vihar i viss mån satt vår lit till de utredningar som är i arbete. Deskulle ge oss alla - näringslivets företrädare ochsamhällets övriga intressegrupper - det underlag som bedömts vara nödvändigtför framtida handlande. Nusynes man från storindustrihåll inte hysa den tilliten till den nya regeringenatt man kunde avvakta utredningsmaterialet, utan man hand- lade så att sägasjälvständigt. Det här var några synpunkter som faktiskt kom fram vid föreningsmötet ibruksbygden. Vad kunde man göra? Ja, man gjorde snabbt ett uttalande som kundepubliceras i den lokala morgontidningen med beskedet om nedläggningav stålverket. Manställde vissa krav. Naturligtvis ställdes kravet att samhället skulle kommatill hjälp. Åtgärden kanske blev ett slag i luften. Men problemenfinns kvar. Jaghar från denna utgångspunkt velat ge en bild av hur man känner det - oro ochosäkerhet uppstår alltid när sysselsättningen är hotad. Ännuhar den borgeriiga regeringen inte profilerat sig näringspolitiskt. Attuppvakta och få samma svar som de Forsmarksanställda känns inte meningsfullt.Därför är också osäkerheten stor. Mittanförande har varit mycket lokalt präglat, men dess anda och mening känns nogigen i flera bruksorter. Dessa samhällen, som i regel domineras av ett endastorföretag, är mycket beroende av den arbetsmarknaden. Låt mig därför ocksåhelt kort ge några synpunkter på situationen i , landets mestindustrialiserade län. Underefterkrigstiden och fram hade länet ett växande befolkningstaloch en industri som tillhörde de mest expansiva branscherna. Befolkningenökade med omkring 30 000 per årtionde. Men denna ökning har sedan förbytts ien nettoutflyttning , och vi måste nu tyvärr konstatera attlänet har haft en flytt-ningsföriust på 8 000 personer. Vihar tidigare i olika debatter påpekat dessa fakta.Näringspolitiskt har vi noterat det i debatter om problemen i samband medgruvnedläggningen i , tegelindustrins tillbakagång i Sala/,situationen vid stålverksindustrin i osv. Låt oss åtminstone avföraVästmanland som ett problemfritt län. flesta av länets kommuner svarar det dominerande industriföretaget för merän halva industrisysselsättningen. Många kommuner är beroende av i stort settett enda företag. Det som kan hända inom järnhanteringen oroar oss - det kandrabba vårt län mycket hårt. Detär en klen tröst för oss att notera att dessa problem i motsvarande grad finnsi andra industriländer. Vad som behövs är ett samlat grepp över utvecklingen.Det krävs ett styrande moment som kan vara en garanti för att arbete ochtrygghet skapas även för de regioner som är beroende av järnhanteringensframtida utveckling. Dennuvarande regeringen synes stå alltför frågande inför utvecklingen. Det harmedfört handlingsföriamning. Det synes vara ett bra krav som den borgeriigakvällstidningen framförde för någon dag sedan: krävs det att statsministernkommer fram och ger bevis på någon form av handlingskraft. Jaghar den bestämda känslan att vad som behövs om vi skall kunna tryggasysselsättningen är den socialdemokratiska grundsynen på Detta om regionalsysselsättningen. Låt mig ta upp ytteriigareett regionalt krav. Det gäller den nya högskolan. Även i vår region skulle vifå en del av helheten. Detta hade vi sett som en ljuspunkt och som ett viktigtsteg mot att minska bristen på högre utbildning i länet. Starten för högskolanEskilstuna/var utsatt till . Detär ju känt att det har funnits krafter inom den nuvarande regeringensblockbildning som har motarbetat decentraliseringen av högskoleutbildningen.Vi hoppas nu att regeringen åtminstone på denna punkt har ett fasthandlingsmönster. Vi vill inte acceptera någon försening av starten förhögskolan i /. Debatten efter valet om varför det gick som det gick är intressant attfölja i synnerhet när socialdemokrater gör analyser om anledningen till sinaupprepade valförluster. Även om olika skribenter i det partiet har många olikaskäl att rada upp om varför väljarna och löntagarna lämnat den gamlaregeringen, är det ett skäl till bakslagen som, jämte den vanligastekärnkraftsdogmen, återkommer i debatten. Det är att den förda bostadspolitikenanses ha varit en stor bov i valrörelsen. I flera artiklar återkommer mansåledes till uppfattningen att de samhällen som byggts medframför allt småhus har undergrävt de socialdemokratiska idéernas ställning. Isenaste numret av , nr 29, tas det här interna socialdemokratiskaproblemet upp i två artiklar. Eftersom de här och andras resonemang kan vara enfingervisning om socialdemokratisk bostadspolitik i opposition, så är det avintresse att titta närmare på de här synpunkterna. Sålundaskriver i : "Bostadspolitiken är förmodligen dettydligaste exemplet på hur den egna politiken direkt utlöst valnederlagen. Småhusbyggandethar premierats extremt. Det har betytt ökad privatisering, mindre socialgemenskap och en kraftig förmögenhetsöverflyttning till ekonomiskt gynnadeeller mycket gynnade grupper." Han skriver vidare: "Detär i villaförorterna socialdemokraterna gjort katastrofalt dåliga val. Det ärinte konstigt. Hela miljön i de områdena strider mot socialistiska värderingarom att samhällsproblem skall lösas gemensamt och demokratiskt och attmänniskorna har ett solidariskt ansvar för varandra." Bitterheteninför småhussamhällena känner tydligen inga gränser i de socialdemokratiskaleden. beskriver de mest efterfrågade bostadsområdena såhär: "Här uppammas en grotesk tävlan i allmän pyntighet och utsmyckning avdet egna hemmet." Samma förtvivlan tycksSive i en annan artikel känna efter valet när han skriver: "Nuär våra gamla strövmarker översållade med småhus - de kallas villor - ochradhus." Han frågar sig: "Ärdetta ett stycke fiendeland? Jo, jag känner nog så ibland", svarar han. Hallgrensbeskrivning av småhussamhällena följer när han skriver: "Jagvet att de som bor i husen, villorna då, älskar sin ägda jord med ett stillavanvett. De odlar rosor och planterar träd. De bygger murar mot grannarna. Inågra fall har myndigheterna kopplats in, anmälningar och överklagningar hörtill." "Attleva på medelklassens vis måste vara ett litet" elände - av omtanke omskribentens rykte använder jag här inte exakt hans uttryck. Närhan litet längre fram i artikeln verkligen berörs av sin avsky motsmåhusfolket, vräker han plötsligt ur sig: "Jagvill inte påstå att man i tillväxtens boningar bussade hundar på oss när vi kommed valmaterial. Men bra nära var det." Hur nu det gick till! Allade här våldsamma angreppen på småhusfolket och indirekt på alla dem som spararoch arbetar för att få ett eget hem i god miljö är emellertid inget nytt försocialdemokraterna. och visade man sinbristande respekt för folkviljan då man envetet byggde två tredjedelar av allabostäder i flerfamiljshus. Först när fenomenet med de tomma lägenheterna dökupp insåg man sin blunder med att ha struntat iefterfrågan. I den omfattande bostadspolitiska propositionen var därförförre bostadsministern - det lät så i varje fall - välvilligt inställd till attbostadsbyggandet skulle följa efterfrågan. Han deltog t. o. m. aktivt idebatten för att visa att den s. k. hyresgäströrelsen hade fel när den påstodatt samhället subventionerade småhusboendet mer än flerfamiljshusboende. Menså kom omsvängningen i politiken, tydligen . 1vårens bostadspolitiska debatt i kammaren kunde jag citera bl. a. detsocialdemokratiska kvinnoförbundets tidning , där man skrev om kvinnofälloroch skräcksamhällen. I tidningen medverkade också , där hanfastslog att "nu måste vi bygga tätare." Det borde vara självklartför alla politiker att om nu 85 96 av svenska folket vill bo i småhus så svikerväljarna det parti som gör allt för att svartmåla småhusboendet. Detintressanta i bostadspolitiken nu är dock vad socialdemokraterna tänker följaför linje i opposition. Den socialdemokratiska deklarationen efter valet geringen som helst fingervisning, eftersom man lämnat alla större frågor inombostadspolitiken därhän. Kraven på en mer socialistisk bostadspolitik ståruppenbarligen för dörren. lär inte överge sina krav på attskära ned avdragsmöjligheterna för småhusägare och därmed omöjliggöra sådantboende för de flesta med vanliga in- komster i vårastorstadsområden, där priserna stiger snabbt på grund av den stora efterfrågan.Kraven på marksocialisering är framförda av LO och återfanns i otaliga motionertill den socialdemokratiska partikongressen . OlleSvenning skriver apropå nödvändiga åtgärder att: "det är privatiseringenoch den sociala exklusiviteten i de nuvarande villaförorterna som måsteraseras. Socialdemokratinmåste givetvis i grunden ompröva sin politik här och inte bara huka när sådantsom villasubventionering och marksocialisering diskuteras." Mycket tyder på att oppositionens bostadspolitik i kommeratt bli problematisk och verklighetsfrämmande i känd socialistisk tappning. Detsom däremot präglar bostadsavsnittet i vår regeringsdeklaration är att det ärbostadskonsumenternas krav och önskemål som är det viktigaste. Alla människorskall oberoende av inkomst ha rätt till en god bostad, heter det. Lika väl somvi vill motverka spekulation vill vi också få till stånd en kostnadspressandekonkurrens. Därav följer även förändringar av lånereglerna, vilket ocksåfastslås i regeringsdeklarationen. Attkonsumenterna kan vända sig till en annan plats i bostadspolitiken än tidigarefinns det grund för att påstå. Ökande boendedemokrati genom ett reelltinflytande för hyresgäster, ökade möjligheter att direkt eller indirekt äga sinbostad för dem som vill det är några angelägna mål. Valfrihet mellanupplåtelseformer för både bostad och mark som man försöker åstadkommaförenklade och decentraliserade beslutsformer i bostadsadministrationen kommeratt kunna ge en mer varierad och konsumentinriktad bostadsproduktion än vi settförut. När man tidigare envetet dominerade byggandet med flerfamiljshus i oftasteril miljö och därmed dämde upp en väldig efterfrågan på andra bostadsformer,exempelvis småhus, underbyggde man i själva verket en situation med ett väldigtsmåhusbyggande, där miljön ibland inte har ägnats tillräckligt intresse. Nufinns det all anledning att tro att kommande års bostadsproduktion skall kunnabli hög och jämn och vara inriktad på den aktuella verkliga efterfrågan. Den viktigaste uppgift inom mark- och bostadspolitiken som äraktuell är trots allt att få en bygglagstiftning som möjliggör enklarebeslutsformer för myndigheterna men också tar större hänsyn till konsumenternaoch andra intressenter, däribland enskilda tomtägare. Naturligtvishar man inte i regeringsdeklarationen kunnat ange några vägar för att lösadessa problem, som den gamla regeringen aldrig lyckades få någon klarhet i. T.v. får man dock tacksamt notera att det tycks kunna bli enklare regler förglesbebyggelsen. Jaghar med detta inlägg velat beskriva den osäkerhet som präglarsocialdemokraternas bostadspolitik. Den vildvuxna debatten före valet och deknapphändiga deklarationerna efter valet av det gamla regerings-