prot · G009147 · 1976-12-31 00:00:00 — Ävenom med sitt starka exportberoende är känsligare än många andra länderför den internationella konjunkturutvecklingen, är vi inte så myckel känsligareatt vårt försämrade läge kan förklaras enbart med vad som händer utanförSverige. Av de utvecklade har bara två haft en sämre utveckling iabsoluta tal av sin bytesbalans än ,nämligen och . Men relativt sett, om man tar hänsyn till storlekenav bruttonationalprodukten - och det skall man göra - är klart sämst.Sverige är det enda av länderna, där bytesbalansen entydigt har fortsatt att försämras under heladen ifrågavarande . utveckling kan i detta hänseendebara jämföras med vad som skett i ländergruppen , , ochTurkiet. Deltaförhållande förklaras delvis av efterfrågestimulerande politik. ÄvenCanada har upprätthållit en hög efterfrågan, men den har motsvarats av ökadproduktion. har huvudsakligen tillgodosett sin efterfrågan genom ökadimport och upplåning utomlands. Det har rått demokratisk enighet om attefterfrågan skulle stimuleras här hos oss. Men det oroande - och det som harförvärrat de följder en sådan här politik alllid måste få - är alt vår politikinte har lett lill den stimulans av produktionen och av sysselsättningen inomproduktionen som man har åsyftat. Följdenhar blivit minskad exportvolym. och har ensamma drabbats avsådana här volymminskningar. Det har i sin tur lett lill att vi förloratmarknadsandelar. I det hänseendet är det land som har klarat sig allrasämst av alla dessa länder. har vi totalt sett förloratnära 11 96 i marknadsandelar, och för bearbetade varor lill OECD-områdel uppgårföriusten till hela 16 96. Då är det faktiskt en väldigt ringa tröst att vilyckats sälja något mer till OPEC-länderna, dit vi förut sålt myckel litet.Totalt sett har vi förlorat. Vadär den bakomliggande orsaken till delta? Jo, ulan varje tvivel ärarbeiskostnadsutvecklingen i den mest betydelsefulla faktorn.Socialdemokraterna upprepar, med det vid det här laget beryktade gökuretsenvishet, ati regeringen vill lägga skulden för vad som har inträffat pålöntagarna. Detta är fortfarande lika felaktigt som när kastade ursig det påståendet . Att vi har påvisat att lönekostnadernai per producerad enhet blivit för höga i förhållande lill omvärldenslönekostnader och att delta utgör en orsak till våra problem är naturligtvisinte någon anklagelse mot löntagarna ulan mot den politik och mot det politiskaklimat i vilket del här har skett. Arbetskraftskostnader påverkas inte bara avlöner och löneglidning utan också av skatter och avgifter som drabbarproduktionen. Även om arbetsmarknadens parter genom sina avtal fastställer endel av de här kostnaderna, är de i hög grad beroende av den skattepolitik ochden ekonomiska politik som en regering bär ansvaret för. Vid internationellajämförelser mellan olika lönekoslnadsnivåer, eller om man så vill mellankonkurrenskraften i olika länder, måste hänsyn också tas till den växelkurspolitiksom de olika länderna bedriver och lill den produktivitetsutveckling som deraspolitik ger utrymme för. Gör man detta kan man klart konstalera vilken, inegativt hänseende, unik situation i kostnadshänseende har råkat in iunder den här perioden. har våra relativa unit labour costsstigit med drygt 23 96. I , och ligger försämringenvid 8-9 96. Men många länder har förbättrat sin konkurrenskraft under den härperioden. Delär, herr talman, sådana här siffror och fakta som ligger bakom de senaste årensallt påtagligare rubbning av ekonomiska balans. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. uppgickbytesbalansunderskotlet till mer än 4 miljarder, till mer än 6miljarder, till mer än 10 miljarder, och det uppgår kanske tillmer än 12 miljarder. Sedan har vi ett däremot svarande behov av internationellupplåning i länder med en starkare ekonomi, t. o. m. nära 20miljarder och en bra bit över 10 miljarder. Bådeföre och efter det senaste årsskiftet har socialdemokraterna försöktbagatellisera de snabbt stigande arbetskostnadernas betydelse för vår starktförsämrade ekonomi. Den skulle i stället, påstås det, bero på deinternationella konjunkturerna, på den speciella sammansättningen av vår exportoch på att företagen höjt sina priser mer än vad kostnadsutvecklingenmotsvarat. Arbetskostnadernas avgörande inverkan underkänner man. Au sedan allstatistik vederlägger den socialdemokratiska argumentationen tycks inte bekymradagens stora oppositionsparti, som i regeringsställning för bara sedantorgförde helt andra meningar. Då hette det i den reviderade finansplan som vidiskuterade i att "det svenska näringslivets kostnadsutvecklingoch konkurrenskraft är av avgörande betydelse för att uppnå bytesbalansmålet.Kostnadsutvecklingen i svensk ekonomi måste begränsas och får inte komma iolaki med vår omvärld. Ett led i en politik för ökad konkurrenskraft är attbegränsa kostnadsutvecklingen i svensk ekonomi." Den kategoriska slutsatseni den reviderade finansplanen var följande: "Vårt konkurrenslägesåväl på exportsidan som i fråga om den hemmamarknads-industri som har att mötaimportkonkurrensen kan endast framgångsrikt uppehållas, om pris- ochkostnadsutvecklingen inte överstiger vad som kan avläsas internationellt." Så hette del alltså , när socialdemokraternafortfarande satt i regeringsställning, men då de på grund av valresultatethar tvingats lämna sina taburetter påslås samma kostnader i stort sett saknabetydelse. beskylls den som hävdar en motsatt mening för att varaarbetarfientlig eller att gå arbetsgivarna till hända. Jagtycker att det framstår som ett praktexempel på självironi när man mot denbakgrunden studerar den socialdemokratiska partimotionen i anledning avregeringens kompletteringsproposition . Däri heter det - hör och häpna! -att "etl centralt led i den socialdemokratiska regeringens politik varatt under denna internationella avmattningsperiod upprätthålla och förstärkaexportindustriernas och de importkonkurre-rande näringarnas produktionskapacitetoch konkurrenskraft". Omdetta, herr talman, var det "centrala" i socialdemokraternas politikoch om de så totalt misslyckats med att just upprätthålla konkurrenskraftenoch produktionskapaciteten, är del sannerligen inte besynnerligt att demisslyckats med så mycket annat också! Trotsdetta, som enligt internationella analyser har utspelats ,drar sig socialdemokraterna inte för att försöka "lura i" svenskafolkel att den obalans i vår ekonomi som växte fram har berott påoskicklighet och bristande handlingskraft hos den regering som trädde tillför . som man vill lägga över hela ansvaret påden nya regeringen - det är detta man gör i anförande efter anförande - går mani debatt efter debatt ut och reser krav på hederlighet och beskyller andra försvek. Jag tycker det är enynkedom att bedriva politik på det sättet! Betecknandeför det försåtliga sättet att argumentera är beskyllningen i den nu aktuellamotionen, att nalionalbudgelens analys av förhållandel mellan relativa priseroch lönekostnader samt förlorade marknadsandelar - en analys somsocialdemokraterna själva efterlyste då årets finansplan behandlades - skullevara något slags beställningsarbete från . Jagtycker, herr talman, att har rätt att begära en förklaring. Analysen återfinns i kapitel 3 under rubrikenUtrikeshandeln i den reviderade nationalbudgeten. Den är utarbetad avkonjunkturinstitutet. Där arbetar samma tjänstemän som före valet, alltsåsamma tjänstemän som då var finansminister. Vill herrSträng och socialdemokraterna i övrigt verkligen påstå att konjunkturinstitutetskulle manipulera med fakta för att få fram ett för regeringen - och förSvenska arbetsgivareföreningen - behagligt resultat? Jag tycker att såallvariiga anklagelser mot ett ämbetsverk - även om de är inlindade - i varjefall är ovärdiga . har naturiigtvis rätt att begära enförklaring, men del kan verket inte göra. Jag kan däremot göra det här. Närden nya regeringen strävar efter att lämna folk en öppen redovisningav ekonomiska problem för au därigenom möjliggöra åtgärder för attsanera vår ekonomi beskylls vi för svartmålning, för att skrämma människor ochför att undergräva förtroendet för framtiden. Men somsocialdemokraterna riktar sådana beskyllningar mot oss engagerar de sig självai en våldsam missnöjes- och svarlmål-ningspropaganda - den har vi ju lyssnattill här - mot den nya regeringen i syfte att urholka förtroendet förregeringen och för att göra det ännu svårare för den alt vinna allmänanslutning för de, inte sällan impopulära, åtgärder som en återställd svenskekonomi kommer att kräva. Närden nya regeringen vidtar åtgärder för att komma till rätta med vårabytesbalans- och inflationsproblem , heter del i den socialdemokratiskapropagandan alt vi utnyttjar inflationen som ett instrument för en politikriktad mot de mindre gynnade grupperna i samhället. Men föreslårsocialdemokraterna själva åtgärder som är direkt ägnade an försämra Sverigeskonkurrenskraft i det näringsliv vars styrka är helt avgörande för vårtvälstånd - åtgärder som dessutom måste leda till en snabbare inflationslakt. Närden nya regeringen lägger fram förslag lill momshöjning från den förstatidpunkt som vi bedömer som praktiskt möjlig, då får vi från socialdemokratiskthåll veta att förslaget till momshöjning borde ha kunnat genomföras myckel,mycket snabbare. Men angrips den nya regeringen ursinnigti för att momshöjningen Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. inte genomförs senare, såalt kunnat debattera både momshöjningen och kompletteringspropositioneni övrigt. Närden nya regeringen påvisar den svenska kostnadsutvecklingens allvarliga följderför framtiden och manar till återhållsamhet då det gäller både höjda skatter påproduktionen och stigande arbetskraftskostnader i övrigt, då hejarsocialdemokraterna på i lönerörelsen. Utrymmet är visst inte så begränsat somregeringen vill antyda, har man förklarat. Men kort därefter lägger man självfram skatiepolitiska förslag som skulle minska utrymmet för lönehöjningar ännumera och göra del ännu svårare för parterna att nå den uppgörelse som till sistefter mycket besvär träffades. Och till på köpet vill man redan nu genomytterligare skattehöjningar inteckna löneutrymmet och därmed öka desvårigheter att nå en löneuppgörelse som jag tror att alla redan nu ärklart medvetna om. På det här sättet ägnar sig socialdemokraterna åt en mot-sägelsefylldoch ansvarslös missnöjespolitik. Ändamålet får helga medlen. Au till varje prisgnälla, klaga och jämra sig över allt elände som den nya regeringen sägs varaskuld till, att undergräva förtroendet för regeringen och dess politik tycksvara del allt annat överskuggande syftet. Att det här ytterst kan drabbaSveriges ekonomi bekymrar inte den nya oppositionen ett enda dugg. Jag tyckeratt kampanjen mot regeringens allmänna ekonomiska politik är belysande för denhär metoden att bedriva opposition. Återhämtningenav den internationella konjunkturen föranledde, heter det i socialdemokraternasmotion - den som ligger på bordet -den socialdemokratiska regeringen"alt successivt under loppet av lägga om den ekonomiska politikeni en alltmer restriktiv riktning". Men det här påståendet är en klarosanning. Visserligen skedde en faktisk åtstramning , menden var varken planerad eller förutsedd av den gamla regeringen. Den hade, somredovisats i nationalbudgeten, helt andra orsaker. Och i den revideradenationalbudgeten , då den här åtstramningen skulle ha ägt rum,räknade socialdemokraterna själva fortfarande med budgetunderskott 1975/76 och1976/77 som var väsentligt större än vad som hade förutsatts i det åretsfinansplan . utgick den revideradefinansplanen från att saidoförsämringen från /76 lill budgetåret1976/77 skulle uppgå till . "Så länge konjunkturuppgångeninte har gett fullt utslag i svensk ekonomi", hette del, "får ensådan budgetförsvagning accepteras." Det var inte något tal om åtstramningdå. Vad som skedde sedan kring budgetårsskiflet var ju att konjunkturlägetsnarare försämrades än förbättrades. Att det faktiska budgetsaldot 1975/76 blevdrygt 6 miljarder större än vad man utgick ifrån var icke resultatet av någonmedveten politik utan av en felbedömning. Hela det resonemang som man nu görstor sak av i sin motion är en ren efierhandskonstruktion. Den nya regeringenfullföljde ji/sf den ekonomiska politik som socialdemokraterna förravåren klart uttalade sig för som den lämpligaste. Det konjunkturläge som råddeunder hösten gjorde strängt taget en sådan politik tner motiverad än vad denvar när socialdemokraterna uttalade sig för den. Men den nya regeringengjorde detta - jag tycker att det är väsentligt - under klart och bestämtangivande av att ekonomi befann sig i ett sådant läge att enomläggning måste bli ofrånkomlig. Jag fick här i kammaren"skäll" av för att jag förklarade detta i riksdagensekonomiska debatt . Sedanskrev vi dessutom i finansplanen att politiken redan fr, o, m. 1978 - alltsåunder 1978 - måste inriktas på att begränsa den inhemska konsumtionen ochstärka internationella konkurrenskraft. Del är den politik vi dåangav, och den har sedan fullföljts och påskyndats av alt våra industri- ochsysselsättningsproblem visat sig vara ännu större och allvariigare än vad somstod fullt klart för oss vid själva regeringsskiftet. Socialdemokraternaskritik mot oss för alt politiken inte tidigare hade gjorts mera återhållsam ochför att vi inte ingrep mot konsumtionen har trots detta blivitallt intensivare och framförts i allt vildsintare ordval - ända fram till dessatt regeringen redovisade sitt åtstramningspaket. Då trodde man attsocialdemokraterna skulle bli glada och lyckliga och säga; Äntligen har nigjort vad vi tyckte att ni skulle göra. Men så blev inte fallet. Då varplötsligt även detta fel, och då sköt socialdemokraterna upp sina egna propåerom åtstramning. Deras höjning av arbetsgivaravgiften - en i och för sig irådande konkurrensläge helt orimlig åtgärd enligt min mening - uppsköts nu frånden till . Den åtstramning som ansågs alldelesnödvändig och som socialdemokraterna fortfarande krävde i januariskulle nu vidtas först , 1978. Vadsom var rätt och sanning är alltså orätt och osanning . Såsnabbi kan del gå i den politiska opportunismens berg- och dalbana. Vad som nuhar inträffat på;s'ocialdemokratiskt håll är ett erkännande i efterhand av attdet hade varit fel att höja arbetsgivaravgifterna på det sätt somsocialdemokraterna krävde och . Nusägs det från socialdemokratiskt håll att denna kovändning, för det är fråga omen sådan - eller en helomvändning, för att använda ett vackrare språk - berorpå att det nu är för sent att i avtalsrörelsen ta hänsyn lill avgiftshöjningen.Men om man skulle ha gjort denna avgiftshöjning och tagit hänsyn lill den,skulle det inte ha blivit något som helst utrymme för generella lönepåslag, förså vitt inte den kostnadsram som avtalet ledde fram till skulleha helt brutits sönder. Hur hade det då gått med arbetsfreden? Och hur hade detgått med möjligheterna att åstadkomma ett avtal, om vi inte hade genomförtnedskrivningen av den svenska kronan? Vi skulle då ha befunnit oss i etl mycketsämre läge. Låtmig, herr talman, här skjuta in några synpunkter med anledning av det långaresonemang som förde om devalveringen. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Manfick av anförande intrycket att bara hade genomfört enenda devalvering i historisk tid, nämligen 1949. Nej, vi har genomfört sådanaåtgärder förut. Densvenska kronans ställning är stark, sade , och den har varit mycketstark. Nej, det är rätt dubiöst, om den svenska kronan var så stark förra åretoch har varit det . HerrSträng har själv i debatter i varnat för att vi,om vi inte bedriver en stramare politik här hemma kan råka ut för en situationdär spekulationer sätter in mot den svenska kronan, varvid vi blir offer föromvärldens godtycke. Och detta skulle vara det värsta vi kunde råka ut för.Ungefär så har ord fallit. Jagskulle, eftersom själv tog upp diskussionen, vilja fråga honom:Vilka överväganden gjorde när regeringen gick in i dens. k. europeiska valutaormen ? Nimåste ju ha diskuterat både för- och nackdelar och de konsekvenser som kundefölja av det nära valutasamarbete som gick in i. Att ormsamarbetetmedför fördelar är jag klart medveten om, och jag har försvaratdet. Men det medför också vissa förpliktelser, och det är dem jag skulle viljaveta om ni var medvetna om när ni gick in. För om man går in i ettvalutasamarbete av detta slag, ställer det också starka krav på de medverkandeländernas politik. Man måste föra i stort sett samma politik i de mindreländerna i valutasamarbetet som man gör i de större och starkare länderna somdeltar i samma samarbete. Gör man inte del, blir det besvärligt. För man enannoriunda politik än vad de starka länderna gör, framtvingas , omman fortfarande skall vara med i det samarbete som socialdemokraterna bestämdesig för att vi skulle vara med i, justeringar av kurserna. Gör vi inte det, dåfinns det risk för de spekulationer mot den svenska valutan som vidolika tillfällen varnat för. Nuhar delta samarbete med valutaormen lett till att den svenska valutan underdet har skrivits upp med 6-7 96 i värde - en värdeökning somalltså är fiktiv, söm inte motsvaras av det pris- och kostnadsläge som vi har iSverige. Delta har skapat påfrestningar för . De påfrestningarna börjadeinnan vi bytte regering, som helt säkert minns. Det var då dengamla regeringen satt kvar som man var tvungen att höja diskontot med ett parprocent för alt klara sig mot de mycket allvarliga spekulationer som hade sattsin. Man tvingades sedan vidta vissa kreditmarknadsåtgärder och en nedjusteringav den svenska kronan . Och jag har inte hört några invändningar frånherr Sträng eller socialdemokraterna mot den justeringen. HerrSträng åberopade den gamle tyske riksbankschefens syn på devalveringen. Jagkan en bra bit medge att devalveringar verkligen har sina sidor. Men denkronjustering vi gjorde när vi log tillbaka en del av den felaktigauppvärderingen av den svenska kronan, den har faktiskt fått beröm överallt utei , inte minst av den tyska riksbanksledningen. Och har i sinarapporter uttalat sig mycket positivt om den revidering av vårkronas värde som vi gjorde . Närsocialdemokraterna avvisar momshöjningen så sägs den här i debatterna vara ettled i en "både orättfärdig och fariig ekonomisk politik". Den är"från rättvisesynpunkt oacceptabel". Detta påstår talesmännen för detparti som infört momsen som skatteinstrument i vårt land och som höjt den intemindre än sju gånger från O till 17 96 under loppet av !Höjningarna upp lill 17 96 var alllid riktiga och kloka, alltid rättvisa ochacceptabla. Men dagens knappa är orättvisa och oacceptabla. Sammafullständiga brist på logik, konsekvens och hederlighet kännetecknarsocialdemokraternas inflationspolitik. Jag kallas ju för inflaiionsministerdärför att inflationen visat sig ligga kvar på samma höga nivå som denhade av socialdemokratiskt styre. Det tål jag. Jaghar, , precis samma uppfattning nu som jag hade tidigare då delgäller inflationen. Jag tycker att den är etl av våra värsta plågoris. Jagmenar att man med de åtgärder som vi moderater föreslog och i delläge som då rådde, hade fått en bättre kontroll av inflationsutvecklingen. Mende åtgärderna ville den dåvarande regeringen inte vara med om. Och parterna påarbetsmarknaden har som bekant varit obenägna alt medverka i detslags överiäggningar som skulle kunna göra en viss nytta i det här sammanhanget. Jagskall öppet erkänna att jag är oroad över prisutvecklingen. Jag är oroad i årprecis lika myckel som jag var . Men vi skall komma ihåg - och dethar många anledning att göra - alt priserna är bara den ena sidan av ett störreproblem, kostnads- och produktivitetsproblemet. Höjda kostnader är detsammasom höjda priser, om inte produktiviteten förbättras i motsvarande mån. Ochatt ogynnsamma prisutveckling har ett direkt samband med Sverigesskattesystem hör också till bilden. Konjunkturinstitutet- det opartiska och objektiva - räknade, liksom den nyaregeringen, med att prisstegringen skulle begränsas till6 96. Det kommer inte att gå. Arbetskraftskostnaderna har redan visat sigkomma att stiga mer än vad utgick ifrån vid sinaberäkningar. Höjda arbetskraftskostnader påverkar priserna uppåt - det gårinte att trolla med knäna. Dessutom har priseffekten av tidigare årskostnadsstegringar blivit större än vad man trott. Den internationellaprisutvecklingen har varit något ogynnsammare. Kaffepriserna har spelat en storroll och även skaltehöjningen som också oppositionen varit med om.Men i själva verket - och det här säger jag till - har prisernastigit långsammare i under de gångna månaderna, betraktade ihelårspers-pekiiv, än vad de gjort i , trots att vi på grund av bytesbalansproblemhar tvingats att skriva ner den svenska kronans värde. Skulle vi inte ha gjortdetta skulle läge i andra hänseenden och ha blivit ännuallvarligare. Och vi tvingas höja mervärde- Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Också det är enåtgärd som syftar till att lösa andra och svårare långsiktiga problem. Närman lyssnar till angrepp på prisstegringar och inflation - hanskjuter ju in sig på det i anförande efter anförande - börjar man undra över omsocialdemokraterna ändrat uppfattning i sin grundinställning, nämligen att delviktigaste är att lösa sysselsättningsproblemen och att inflationsbekämpningenär mål nummer två. Har ni kastat om de här målen? Jag utgår ifrån att ni intehar gjort det. Alltdet här som inträffar betyder att de tre senaste årens alltför snabbainflation kommer att fortsätta . Men man bör komma ihåg attav de ca 10 96 som konsumentpriserna kan beräknas stiga är ungefär treprocentenheter resultatet av åtgärder som vi vidtar med avsikt att strama åt,för att förbättra balansen i vår ekonomi och för alt skapa förutsättningar fören ökad prisstabilitet. Den så att säga okontrollerade prisstegringenskulle ligga betydligt lägre än , dvs. vid 7 ä 8 96. Del skullealltså innebära att vi de facto pressar ner den oavsiktliga - om jag fåranvända det ordet - inflationstakten. Men jag medger att det här är till fögatröst för konsumenterna under innevarande år. I ett längre perspektiv bör detinte desto mindre vara början till en långsammare inflation. Och vi är ju påväg dit. Om vi ser på lönekostnadsutvecklingen kan vikonstatera att den var 24 96, 1976 var 16 96 och är . Detgår alltså åt rätt håll då det gäller konkurrenskraft, bytesbalans och defaktorer som ligger bakom prisstegringarna. Jagupprepar att både devalvering och momshöjning har till direkt syfte alt dra nerden konsumtion som även socialdemokraterna, i varje fall , säger är förhög. Men som missnöjespolitiker klagar socialdemokraterna - glömska av sinatidigare meriter då det gäller inflationsbekämpning - vildsint över den härinflationen, klagar över att den varit lika stor som och somåret och som . Och ingen tror attsocialdemokraterna skulle vara mera framgångsrika i kampen mot inflationen i årän de varit tidigare, om de hade suttit i regeringsställning. De är så stora iorden nu när de talar om prisstegringar. De var inte lika säkra tidigare. Degår i taket när jag öppet redovisar precis vad som har skett. Jag gör intenågra försök till borlförklaringar. Jag talar om hur jag ser på det här. Jagtar fram de faktorer som ligger bakom inflationen. Jag är oroad över den, medanni däremot slår er för bröstet och verkar som om ni vore de sista dagarnasheliga. Ni glömmer alla de löften ni själva utställt tidigare. Låtoss se på vad som hände på den gamla tiden - den gamla goda tiden, enligtsocialdemokraterna. Man kan göra en jämförelse mellan de löften som gavs omprisutvecklingen och vad som sedan skedde . 1970 blevinflationen 100 96 högre än man påstod . 1971 blev den 33 96 högre,1972 blev den högre, 1973 blev den 25 96 högre, 1974 blev den 20 96 högreoch de två återstående åren blev den 33 96 högre . Jag säger inte dettaför att komma åt er utan för att jagtycker att det kan finnas skäl att inte vara fullt så stöddiga. Litet mer avödmjukhet skulle vara klädsamt mot bakgrunden av sådana här siffror.