prot · G009147 · 1976-12-31 00:00:00 — Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Och vi sloggång på gång fast alt företagsledningen inte ensidigt får besluta omnedläggning. Samråd och förhandlingar med de anställdas företrädare måste ha enverklig mening. Sedan hade vi att försöka lösa de kortsiktigaproblemen och motverka permitteringar vid en rad av LM:s fabriker. I godsamverkan utarbetade man förslag om den största utbildningssatsningen i svenskförelagshistoria, där mer än 10 000 anställda skulle få utbildning av olikaslag för alt undgå permitteringar. Därefter hade vi del långsikliga problemet: attklara L M-fabrikerna i Olofslröm och . Där fördes förhandlingarnaparallellt inom den centrala arbetsgruppen - med representanter för fack ochföretagsledning - och mellan L M och regeringen. Imitten av april kunde vi ge beskedet om att hotet mot sysselsättningen vid LM:sfabriker i och nu är avvärjt. LM åtar sig attfortsätta sin verksamhet i första hand sedan regeringenbeslutat att ge möjlighet att inom en totalram på 300 milj. kr.beställa utrustning hos LM . Detinnebär att moderniseringen av telefonnätet kommer tidigare. Telefonkundernafår snabbare del av den moderna telefontekniken, och jobben i ochÖrebro räddas. Samtidigthar vi fortsatt diskussionerna om möjligheten att föriägga ny och mindre industri till . Jagtar det här exemplet därför att del är ett lestfall på två olika sättatt,arbeta. Man kan möjligen säga att vi "satt till alla klutar". MenPalmedoktrinen har vi inte följt. I stället för att nöja oss med att slå nävari mer eller mindre dukade bord har vi tålmodigt och konstruktivt arbetat föratt så långt som möjligt lösa problemen. Det ger kanske inte så storatidningsrubriker, men det ger jobb och trygghet åt människorna. Detär ett exempel bland många där socialdemokratin valt konfrontation i ställetför konstruktiva inlägg. Attsocialdemokratin struntar i ansvaret framgår av att propagandan hela tidenvinglar fram så att den skall kunna riktas mot regeringen oavsett vadregeringen gör. Man skäller på allt som rör sig och tycks inte märka att mankastar mellan ytteriigheter i sin propaganda. Exemplen på det är mångaoch en del har redan redovisats i debatten. Undernågra veckor förberedde vi ytteriigare arbetsmarknads-politiskainsatser. Då försökte socialdemokraterna ge intrycket att regeringen inte gavtillräckligt stöd till företagen för att klara sysselsättningen. Nuhar kraftfulla åtgärder genomförts. a. har tiotusentalsmänniskor- närmare 100 000-genom 25-kronan fåll utbildning i företagen istället för att permitteras. Då talar socialdemokraterna i stället om att detgår ut för mycket stöd för att värna sysselsättningen. Enastunden anklagar oppositionen regeringspartierna för någon sorts överdriven tropå "kapitalismens självläkande krafter". 1 nästa ögonblickmotsätter man sig aktiva åtgärder, som växelkurs- förändringen, för att ökaindustrins konkurrenskraft och förlitar sig i stället på attkonjunkturuppgången som någon sorts självläkande kraft skall komma snabbt ochstarkt och klara problemen. Närvi från regeringen kräver att företag med stora resurser skall ta ett socialtansvar, hånas vi av oppositionen. När oppositionsledaren talar om att "slånäven i bordet", sägs det däremot vara ett ullryck för krafl-fullhet. Heladen här våren har vi fått höra från socialdemokraterna att regeringen tidigareborde ha salt in åtstramningsåtgärder. När regeringen nu har lagt fram ettåtstramningspaket möter vi tvärtom - det har framför allt påförmiddagen och ekonomiministern visat - anklagelsen alt vigör detta för tidigt med tanke på den svaga sysselsättningsutvecklingen. Såstår då socialdemokraterna där med sin agitation men utan alternativ. Vad villni göra i stället för de regeringsförslag som ni förkastar för att möta desvårigheter som ni ändå erkänner? Attgöra ingenting , som ni nu är inne på, det löser inga problem. Attytterligare i onödan höja arbetsgivaravgiften 1978, som ni föreslår, det skapari stället problem. Det fördyrar i stället för att förbilliga exporten. Delförsvårar i stället för att underiätia en kommande avtalsrörelse. Det drabbar istället för att stimulera sysselsättningen. Det förvärrar i stället för attminska underskottet i bytesbalansen. Attsäga nej lill inflationsskydd, som ni gör, del löser inte heller några problem.Del bevarar bara ett skallesystem som gör att människor i vanliga inkomstlägenmåste ha mellan 18 och 24 96 lönelyft bara för att inte få det sämre från ettår lill ett annat. Alt blankt avvisa etl inflationsskydd av skatterna skaparett skattesystem som driver upp kostnaderna och försämrar våraexporlmöjligheter. Socialdemokratinlåtsas som om det inflationsskydd som flnns inskrivet i regeringsförklaringenär orättvist. Men om vi har en skatteskala, som ni anser rättvis ena året, blirväl inte denna skatteskala orättvis året därpå? Inflationsskyddet har ju baraden effekten alt del bevarar skatterna på samma nivå för samma realinkomst. Detär väl ändå och inte prisstegringarna som skall bestämma vilkaskatter vi skall ha? Kan vi få ett svar på den frågan, ? Oppositionenlåtsas få in miljarder på att säga nej till indexreglering av skatteskalorna.Samtidigt medger man i andra sammanhang att en skatteomläggning naturligtvisblir nödvändig. Men där ryker ju de miljarder som ni först trodde alt ni hadesparat in! Ert resonemang blir logiskt bara om ert nej till indexregleringeninnebär etl nej till skatteomläggning över huvud taget. Det skulle i så fallkraftigt skärpa skatten på löneökningarna för människor med vanliga inkomster.Det skulle göra en kommande avtalsrörelse helt ohanterlig. Delsocialdemokratiska alternativet är därför bara prat. Oppositionen har ingenskattepolitik och höjer rösten för att slippa medge det. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Såvar har ni då det alternativ som skulle kunna bidra till att klarasvårigheterna? Detär etl intressant politiskt faktum att den socialdemokrati som underjämviktsriksdagen tillsammans med oss tog det ansvar som lägels allvar krävdenu har övergett den hållningen. Det kan ni självfallet göra i trygg förvissningom att ni befinner er i minoritet i och att era förslag därför interiskerar att genomföras. Ni kan självfallet , då vi försökersanera ekonomin, säga nej till alla förslag och bedriva missnöjespropaganda motallt som inte är populärt för stunden. sådan politik inger ingen respekt i sak och knappast några .fördelari en bred opinion. Människorna vet att vi måste föra en kraftfull ekonomiskpolitik för att få balans i ekonomin och skydda sysselsättningen. De kanknappast känna tillförsikt inför en opposition som bara ropar nej och nej tillallt vad regeringen föreslår. Regeringenkommer för sin del att fullfölja en ansvarsfull ekonomisk politik. När visätter in kraftfulla åtgärder för att dämpa den inhemska förbrukningen ochstärka vår internationella konkurrenskraft är det inte som något självändamål.Det är för att en stark ekonomi är den nödvändiga grunden för alt också dekommande åren klara full sysselsättning, ökad välfärd och angelägna socialareformer. För etl reformparti som blir del därför särskilt viktigtalt se och möta ekonomiska svårigheter. Skallvi klara den utmaning vi står inför fordras beredskap till återhållsamhet ochsolidariskt ansvar från alla grupper i vårt land. Svenskafolkel skall då också veta att regeringen inte tänker låta vägen till balans ivår ekonomi kantas av hög arbetslöshet och social nedrustning. Regeringensätter människors rätt till ett arbete främst i sin ekonomiska politik. Det harvi visat som gått sedan valet. Svårigheterna för industrinhar varit och är stora. a. genom en mer ambitiös arbetsmarknadspolitikän har vi lyckats hålla arbetslösheten nere. Vid den senastemätningen var 1,6 96 av arbetskraften utan arbete. Det är mindre än för ett årsedan. Del är en rekordlåg siffra sett från internationellt perspektiv, vilketstatsministern redan slagit fast. Mankan jämföra den arbetslöshet vi har med den betydligt högre arbetslöshetsom vi hade i samband med lågkonjunkturen . sade idagens debatt att den höga arbetslösheten berodde på alt kvinnorna dåbörjade komma ut på arbetsmarknaden. Men detta är bara en liten del avsanningen. Låt oss se på siffrorna för männen! var 3,2 96av männen arbetslösa. är motsvarane siffra 1,6. Mellan1971 och 1972 -jag redovisar här - steg arbetslöshetenoch minskade sysselsättningen. vararbetslösheten oförändrat låg, medan sysselsättningen ökade. Dessa siffror visar mer änord vilken vikt regeringen har fäst vid sys- Och låt miginför spekulationerna om en växande arbetslöshet försäkra:Regeringen kommer alt följa sysselsättningsutvecklingen framöver med sammavaksamhet och med samma höga beredskap för effektiva insatser som . Vikommer heller inte att låta kraven på åtstramning gå ut över dem som bästbehöver vår gemensamma omsorg. Utrymmet för nya, kostnadskrävande reformerkommer alt vara ytterst begränsat framöver. Men det är i sådanalägen som den sociala känslan sätts mest på prov. Del kan då vara väl såviktigt alt infria de löften som getts och de åtaganden som gjorts som att gesig in på nya områden. Utövervärnet om sysselsättningen är det två sociala uppgifter regeringen sätter föreallt annat. Den ena är att bygga ut barnomsorgen. Hundratusentals barn tillförvärvsarbetande föräldrar kan inte få en daghemsplals. Det tvingarmånga föräldrar att söka tillfälliga och osäkra lösningar. De år som skullekunna ge mest blir för många föräldrar i stället fyllda av slit och oro. Införden verkligheten avstår också många kvinnor från förvärvsarbete och får senaresvårt att komma igen i arbetslivet. För barnens, för föräldrarnas och förjämställdhetens skull är det ett viktigt krav att fullfölja planen för 100 000nya daghemsplatser . Denandra centrala uppgiften är att ge en god vård åt de allt fier äldre sombehöver vår omsorg. Graden av medmänsklighet i ett samhälle kan mätas i hur vibehandlar våra gamla. De skall ha rätt till en naturlig plats i samhälletsgemenskap. Detta kräver väldiga och stimulerande förändringar i arbetsliv ochsamhällsplanering. Men har också ett växande antal äldre människor ivårt land rätt att begära att del finns god vård och mänsklig kontakt när de såbehöver. Deekonomiska problem vi ställs inför är stora. Men i en regering där vi ingårkommer kraven på en god vård för äldre människor och en trygg omsorg för barneninte att svikas. Denekonomiska politiken m. m. Debaltreglerna här i kammaren får en något absurd verkan när treledamöter av regeringen kommer efter varandra och sedan kan utnyttja de särskildaförmåner som är givna regeringsledamöter. Det gör att debatten blir meningslös.Vidare har vi bland de första tolv talarna sju borgeriiga representanter ochtre socialdemokrater. Sedan höll ju på . Därför må detföriåtas mig om jag tar en relativt grundlig tid på mig i delta mitt inlägg. När jag summerade det gångna var mittintryck att det var ett för löntagarna och för stora folkgrupper ganska gottresultat vi kunde se tillbaka på. Vi hade genomfört en bred reformverksamhettill gagn för de breda folkgrupperna. Detta var också ett inslag i en medvetensträvan att fördela produktionsresultatet mer rättvist. Vi hade - f ö. i dagför exakt - fullbordat en rad av reformer för att förnyaarbetslivet genom den nya medbestämman- 9 protokoll 1976/77:147-148 Denekonomiska politiken m. m. Politiken varbrett förankrad i de stora folkgruppernas vardag. Intrycketav ett ganska hyggligt resultat förstärktes av ganska ogynnsamma yttrebetingelser som hade haft alt arbeta under. 1 vår omvärld härskade juekonomisk kris med större arbetslöshet än . I vårt land innebar detparlamentariska jämviktsläget risker för handlingsföriamning inför inte minstde ekonomiska påfrestningarna. Inte minst genom satsade vi påatt värna sysselsättningen och köpkraften. Det är självklart att vi för heladenna ekonomiska politik tillsammans med dem som deltog i uppgörelsen tar ettansvar. 1dag lever vi fortfarande i en omvärld som är krishärjad och sargad avarbetslöshet på ett sätt som vi i vårt land, med våra erfarenheter, har svårtatt föreställa oss. Även om en konjunkturuppgång nu ter sig sannolik är våraekonomiska bekymmer en realitet. Det ställer den ekonomiska politiken iSverige, oavsett regering, inför svårigheter. Denborgerliga regeringen kan inte lastas för den svåra lågkonjunktur som sedanåtskilliga år plågar industriländerna eller för den kris som deninternationella kapitalismen är utsatt för. Det har vi heller aldrig gjortgällande. Detfinns däremot jämfört med en stor skillnad när det gäller regeringensparlamentariska underlag. Regeringen förfogar över en egen majoritet iSveriges riksdag. Den återspeglar sannolikt inte de politiska sympatierna ivårt land f n. Den är ett resultat av en valrörelse där de borgerliga partiernagav mycket bestämda utfästelser, som i mycket stor utsträckning harövergivits. Men regeringsunderlaget är en parlamentarisk realitet som borde hainneburit stora möjligheter för regeringen att staka ut bestämdahandlingslinjer för politiken och att föra en kraftfull politik. Ensjälvklar förutsättning för detta är att regeringen kan uppträda som en enhetoch inte handikappas av inre splittring. Den parlamentariska styrkan kan i ettsådant fall få den motsatta effekten - politiken blir inkonsekvent och ryckig.Vi har sett risken för att den borgerliga splittringen, somtidigare skapade underlag för breda politiska lösningar, skulle - om denöverfördes till kanslihuset - tvinga fram svaga lösningar bakom slängda dörraroch leda till en hård blockpolilik. Erfarenheterna från det första riksmötetmed den borgeriiga regeringen har i hög grad besannat dessa farhågor. Jagvill understryka att det naturligtvis finns inslag i regeringens politik som ärvärda erkännande även från den politiska oppositionen. Ni har lagt fram en heldel bra förslag, som vi i stort sett kunnat stödja. I väldigt många fall har devarit grundade på den socialdemokratiska regeringens förberedelser och påutredningar som vi tillsatt. De fem regeringsförslag som räknadeupp bygger på utredningar som vi tillsatt. Ni har i dessa fall i stort settföljt den socialdemokratiska majoritetens förslag. Man kan naturligtvis kännaen viss oro för vad som händer när lagret av socialdemokratiska förslag såsmåningom tar slut. Det var dock intressant att varken , herrAhlmark eller bland dereformer ni genomfört nämnde försvarspolitiken. Del tycker jag var klokt, fördet var ingen bra försvarspolitik ni genomdrev. Nihar vidare gjort insatser för att hävda sysselsättningen och på en delnäringspolitiska områden, såsom varven, som vi bedömer positivt. Vi tyckernaturligtvis alt det är bra att ni inte talar om kapitalismens självläkandekrafter, all ni inte som i valrörelsen försöker förneka strukturproblemen, attni inte som i regeringsdeklarationen helt glömmer strukturproblemen utan hartänkt om och gjort en del insatser som vi tycker är bra. Jagförstår att känner etl mycket starkt behov av alt tala omOlofslröm. Det var en evig lur alt del fanns någon som var beredd alt slå näveni bordet, när regeringen uppenbarligen var beredd alt låta företaget slåvantarna i bordet i . Det framgår klart av den redovisning som hargjorts av samtalen mellan industriminister och ledning.Del var av betydelse att vi sade ifrån. Men den stora äran tillkommer deanställda på orten för den utomordentliga aktivitet som de bedrev, denopinionsbildning de satte i gång, del verkligt fina exempel på ekonomiskdemokrati som dessa unga grabbar och filekor i fackels ledning i Olofslrömvisade. Det var också ett bra exempel på facklig politisk samverkan. Närregeringen drevs till handling kritiserar vi den inte fördet - del var bra alt ni handlade i . Men jag vidhåller att det är ettexempel på en konstruktiv opposition, en aktiv opinionsbildning, som ledde tillalt regeringen drevs ur en passiv hållning. Nihar argumenterat som om det nästan vore moraliskt fel att slå näven i bordet.Jag fick , mera som en skämisamhet, en veckotidning - ett nummer som utkomför precis etl år sedan. En artikel i den inleds med följande rader: ThorbjörnFälldin drämmer sin riksbekanta valkiga bondenäve i bordet och säger: Riv Forsmark!Skillnaden i nävslåendel är väl att i fall ledde det intelill några vidare resultat. I fallet blev det resultat. Jaghar nu i viss mån berömt regeringen. I stort sett har regeringen avstått frånalt urholka reformer som en majoritet av de borgerliga var motståndare till närde en gång genomfördes. Jag tror att folkpartisterna i detta avseende har haften viss viktig defensiv roll i regeringsarbelet. Menhelhetsintrycket av regeringens arbete är betydligt mindre positivt. Låt migförst ta upp en skenbart formell fråga men en fråga med klar politisk innebörd. Detfinns klara tecken på att regeringen vill tilldela en underordnadroll. Det bör också äriigen sägas alt åtskilliga statsråd har bemödat sig omatt hålla kontakterna med , följa sina ärenden, debattera och svara påfrågor. Andra har visat en påfallande brist på intresse för arbete.Det finns exempel på all statsråd inte har varit närvarande i debatten om sinaegna förslag. Alltför sällan har riksdagsledamöternas frågor besvarats inomföreskriven tid. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. av regeringens ledamöteranser tydligen att den politiska processen är fullbordad när man har kommitförbi splittringen mellan de borgeriiga partierna i regeringen. Kanslihusetssamordningskanslier får ersätta . Del har varit viktigare attövertyga samordningsljänstemännen än riksdagsmännen. Detta är en följd inte såmycket av personlig ofullkomlighet som av kombinationen betryggande majoritetoch stark inre splittring. Det har fått ett klart uttryck i regeringschefensagerande eller brist på agerande, som jag nödgas beröra. Undertre och en halv månad , under femton av vårsessionens , varherr veterligen inte i denna kammare. Han lovade sinmedverkan i debatten i samband med att villkorspropositionen skulle behandlas.Men när denna den borgerliga regeringens - enligt hans uppfattning - viktigastebeslut stod på dagordning fanns statsministern inte i riksdagshusetutan satt vid högtalaren på sitt rum i kanslihuset. När momshöjningen, denstörsta skattehöjningen på myckel länge och ett för medborgarna mycket viktigtbeslut, behandlades i fanns statsministern inte heller här. Hans omgivninglät meddela pressen att statsministern städade sitt skrivbord och därför intehade tid att vara med i debatten. Menäven de gånger statsministern har framträtt - i eller i massmedia -har del i påfallande hög grad varit som cenlerpartiledare, inte somregeringschef. För någon lid sedan gjorde han ett utspel om löntagarfonder somhelt stred mot löntagarorganisationernas uppfattning i denna fråga. Del stredockså mot uppfattningen inom en betydande del av den borgerliga regeringen -den var inte ens underrättad. Och när statsministern besvarade eninlerpellation om energipolitiken fick se till alt korrigera endel av den feltolkning som regeringschefens partinit ställde lill med. Och delvar intressant all konstatera att för varje replik rörde sig statsministernallt längre bort från regeringschefsrollen mot en ytterkant i den här frågan. Jagvill allvarligt uppmana regeringen att ändra sig på denna punkt. Vill manbevara anseende måste regeringens ledamöter uppfylla enklaparlamentariska förpliktelser, däribland att vara här och delta när detdebatteras. Detär naturligtvis i dessa tider inte någon lätt uppgift att bära regeringsansvaret.Vi måste ju också ta rimlig hänsyn - det har jag sagt fiera gånger - till altregeringen behöver en viss inkörningsperiod. Menäven om vi tar hänsyn till dessa svårigheter blir vårt omdöme alt regeringenhar misslyckats med att leva upp till regeringsdeklarationens ord om all föraen politik i folkflertalets intresse och att med fasthet och ansvar formatrovärdiga handlingslinjer för framtiden. Låtmig illustrera detta omdöme med ett område som just har stor ochplågsam innebörd för alla invånare i detta land: inflationen. Del är ett områdesom alla borgerliga talare skytt som pesten i dagens debatt. Under årets första fyramånader ökade konsumentpriserna med 4,5 96. För dagligvarorna, framförallt livsmedel, var prisökningen nära 8 96. I går höjdes momsen med omkring 396, med ett genomslag på prisnivån. Om en månad skall matprisernahöjas ytterligare som ett resultat av det nya jordbruksavtalet. Undan för undanslår devalveringen igenom på konsumenternas priser. Låtoss för det första se lill sambandet mellan priserna och de borgerligasvallöften. De borgerliga partierna valde att i valrörelsen hårt angripasocialdemokratin för prisutvecklingen. Vi medgav att priserna ökade för snabbt.Vi kunde emellertid hänvisa lill att prisutvecklingen i vårt land varitbetydligt lugnare än i vår omvärid och till att vi trots prisökningarna ändågenom olika åtgärder kunde skydda och t. o. m. förbättra levnadsstandarden förde stora grupperna av löntagare och pensionärer. Visökte också en uppgörelse med de borgerliga partierna så sent som förra vårenför all få så stor uppslutning som möjligt bakom kampen mot inflationen. VidHaga Ill-överiäggningarna lade vi fram ett program i sju punkter som underlagför en politik riktad mot inflationen. De sju punkterna var följande: front mot överbuden; stimulans avinvesteringar, sparande och hög produktivitet; Mende borgeriiga ville inte vara med. I stället kom de med storainflationsdrivande överbud på - som sade - 7-10 miljarderkronor. Men framför allt lovade all efter en valseger minskaprisökningstakien. ställde i utsikt en moderat plan som skullebegränsa inflationen 1977 till 5 96. Det löftet upprepades efter det att herrBohman blivit ekonomiminister. utfärdades många löften om sänktaskatter. Det sägs att skatte- och prisaffischer från valrörelseni dag betingar ett högt pris på marknaden. Inflationen rasar vidare! - dagen efter momshöjningen - upplevs klyftorna mellan ord och handling sommycket stora av det svenska folket. Det drabbar självfallet framför allt deborgerliga. Risken är att det också undergräver politikens och demokratinsanseende. Låtmig för del andra beröra sambandet mellan priser och levnadsstandard. Undervalrörelsen angreps socialdemokratin för alt vi av något slags illvilja skulleha begränsat människornas levnadsstandard och därigenom minskal den personligafriheten. Dessa angrepp drevs till del absurda när moderatledaren slogvad med metallarbetare om att deras levnadsstandard hade sänkts somföljd av den socialdemokratiska skattepolitiken. tvingades herrBohman erkänna all Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. han haft fel i sak, ochhan avslöjade en stor okunnighet om de stora löntagargruppernas levnadsvillkor.Del hade från början varit fråga om att försöka låta folkflertalets intressenagera snöplog för förmåner åt fåtalet. Såhar nu vadslagningsfilosofin blivit praktisk politik. Fanns det någon innebördi långa anförande , så var det väl den att metallarbetarnasköpkraft hade stigit för snabbi . Människornafår på ett hårt och konkret sätt nu uppleva hur deras levnadsstandard sänks.Metallekonomen menar att majoriteten av Metalls medlemar under1977 får en reallönesänkning med omkring 5 96. Mellan 300 000 och 400 000medlemmar i fackförbundet kan befaras få en köpkraflssänkning med 200kr. som en följd av regeringens ekonomiska politik, säger han. Dettahade inte LO kunnat avvärja genom löneavtal, och han fortsätter: "Vi hadehelt enkelt aldrig hunnit ifatt prisstegringarna. Eftersom regeringen beslutatsänka människornas levnadsstandard blir det också så," HerrBohman lovade ju 6 96 prisstegring. Det var vad man utgick ifrån i löneavtalen.Nu skryter han nästan med att därutöver var han fullt medveten om. Alltsåville ni sänka levnadsstandarden. Då kan ni säga det också! Närherr gör sina internationella jämförelser - där vår prisstegringslaktnu ligger klart över - flyr han lill en helårssiffra. Då får han räkna in fyramånader av den socialdemokratiska regeringstiden. Men för som gårkommer denna möjlighet till jämförelser att urholkas, . Dettaär illa nog.