prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — Om man då ser på vad Svenssonvill sätta i stället finner man att det är minskning av det privatastorkapitalets infiytande, styrande planering i stället föranpassningsplanering, invesieringskontroll, ett stort statligt in- dustriprogram ochplanmässig ändring av näringslivets struktur - typiskt cenlralbyråkraiiskaåtgärder. Vpk tror tydligen alt all visdom finns i de centrala instanserna, altdel alltid är de som vet bäst. Vi menar att ett decentraliserat beslutsfallandeär vida överlägset den modell pläderar för. HenINGEMUND i (s) kort genmäle: Låt mig förstsäga ett par ord om etableringskontrollen! Vaddel var fråga om var alt remissmyndigheterna inte kunde acceptera den krångligaadministrativa apparat, den stora byråkrati, som hade blivit följden om manföljt utredningens förslag. Del var därför vi prövade alt gå vägen överfrivillig överenskommelse med och förelagen. Jag kanförsäkra all hade inte företagen varit medvetna om all det i denna kammarefanns en överväldigande majoritet för någon form av etableringskoniroll, hadedel säkert inte varit möjligt alt nå en sådan överenskommelse, för jag vill fästauppmärksamheten på att bakom kraven på etableringskoniroll stod inte barasocialdemokraterna. Vimenar att den lagstiftning som kan bli erforderiig - vi hoppas alt den intebehövs - skall vara mycket enklare än vad utredningen hade föreslagit. Men jagförslår inte att man fruktar detta. Om vi inte lyckas med frivilligaöverenskommelser, varför skall vi då avsvära oss möjligheten att få etteffektivare instrument? Den möjligheten måste väl alllid vara öppen för riksdagoch regering. Låtmig säga några ord om förvärvshinder - jag hann inte gå närmare in på denfrågan den korta stund man har lill sitt förfogande för en replik. upp en enda fråga, nämligen all undanröja förvärvshinder för handikappade.Där har vi föreslagit kraftfulla åtgärder för att hjälpa de handikappade in påarbeismarknaden. Jag erkänner att det var med stor tvekan som jag gick med påatt företagare skall kunna få pengar för all de håller kvar en anställd som harblivit handikappad. Vi var i utskotiet överens om att om en sådan möjlighetmedgavs skulle den utnyttjas mycket restriktivt. Del är dock fråga om enmänniska som har givit hela sitt liv, hela sin arbetskraft åt ett företag ochsedan mot slutet av sitt arbetsliv inte orkar hänga med på grund av etthandikapp. Beslut om all ge ett företag betalt för att del behagar ha honomkvar skall fallas med stor restriktivitet. Det var vi som sagt överens om iulskollel. Mendetta är ju bara en liten del av förvärvshindren. Huvudtanken iregeringsförslaget var all försöka få bort alla de förvär. 'shinder som finnsför tiotusentals och åter tiotusentals människor ulan handikapp - barnomsorg,kommunikationer, bebyggelseplanering, yrkesutbildning. Härom ansåg inte herrWirtén och hans meningsfränder att utskottet behövde göra något som helstuttalande. Det var det jag angrep och fortfarande angriper. Regeringsdeklarationenär inte något effektivt instrument alt vinka med. När det gällersysselsättningen är den alldeles för ordkarg. Det slår t. ex. ingenting alls omnäringspolitiken i detta aktstycke. i (vpk) kort genmäle: Det är nu inte alls min avsikt, ,att spela övermaga och .slåned allt .som läggs fram. Jag försöker bara hjälpa och regeringenatt komma lill klarhet om vad ni egentligen vill när ni uttrycker er så diffustoch allmänt som ni gör. Vivill ha decentraliserade beslut i sysselsättningspolitiken och ekonomin, sadeherr . Ja visst, men decentraliserade till vem? Till alla dem som flyttar ut värdefulla förädlingsindustriertill och andra länder och drar jobb ur landet? Är del til! dem som dedecentraliserade besluten skall överiåtas? Eller vilken beslutsstruktur skallherr ha? Om det visar sig alt full sysselsättning inte kan garanterasmed mindre än att man har en starkare statlig ramplanering än , är herrWirtén då beredd alt offra den statliga ramplaneringen eller är han beredd attoffra den fulla sysselsättningen? Det är dessa enkla, grundläggande ting detegentligen handlar om. HerrWirtén vill väl ändå inte inge oss den föreställningen all småföretagen, medall aktning för dem, skulle vara räddningen ur sysselsättningskrisen och altsysselsättningskrisen skulle bestå i att socialdemokraterna har förten så negativ näringspolitik gentemot småföretagen? Utslagningen ochutslampningen av småföretag är ett typiskt drag i den högt utveckladekapitalismen, oavsett vilken näringspolitik man för. Småföretagen bärkraftigtminskat och de kommer att fortsätta att kraftigt minska även under den nyaregeringen. Så del är ingen räddning, och del tycker jag all man skall inse.Däri ligger inte problemet. Att vädja lill småföretagen eller säga sig ha någraförhoppningar på dem är att lägga ut en dimridå för människorna. Låtmig förenkla det litet för genom att ställa en enda rak fråga, somjag hoppas att han i någon mån kommer att uppehålla sig vid: Hur många nyajobb- netto eller brutto, han får själv välja - menar regeringen alt det ärnödvändigt alt anskaffa för att uppnå det som regeringen definierar som fullsysselsättning? I vilket ungefäriigt tidsperspektiv räknar man i så fall medatt kunna uppnå den målsättningen? Om den målsättningen skulle visa sig ickevara förenlig med den nuvarande makt- och ägande-strukturen i samhällel, är mandå beredd all tumma på denna för att uppnå målsättningen eller offrar manmålsättningen lill förmån för den nuvarande maktstrukturen i närinaslivei? Hen () kortgenmäle: frågade vilket mål vi har för sysselsättningen ochhur många nya arbetstillfällen som behöver skapas. Jag tror att lika medveten som jag om alt del inte är möjligt alt exakt ange del framlidabehovet av arbetstillfällen. Del finns många olika grunder på vilka man kanberäkna vad som är realistiskt alt uppnå - alliså inom dentidsram som vi nu arbetar efter. Om man följer egen modellkommer man upptill den mycket krävande nivån på ungefär 800 000 nya jobb. Låtoss i stället arbeta med den metodik 'i- och regionalpolitik som vi har föreslagit iutskottet, nämligen att försöka få fram så många nya jobb som möjligt, attbehålla de befolkningsnivåer vi har runt om i landet med den huvudinriktningenav planeringen att vi tillämpar den övre ramen för skogslänen och den nedreramen för storstadsområdena samt alt undanröja arbetshinder på det sätt som jagtror att och jag är i stort sett överens om. Då går virealistiskt till väga ulan all ägna oss åt någon sifferlek. Tillherr skulle jag vilja säga alt det ingalunda är så att manbara är rädd för den byråkrati som följer av en etableringskoniroll. Flera remissinstanserhar pekat på vikten av att man stimulerar i stället för all dirigera och att vimåste befara en utfiyttning ur landet av en del vikliga företagsenheter, om vihar etl alltför hårdhänt styrinstrument. Det finns en rad andra invändningarmot etableringskontrollen; byråkratin är ett mycket besvärande faktum - dethåller jag med om - men den är inte del enda. Närherr gör gällande att vi i utskottet inte närmare har gåttin på frågorna om barnomsorgen, bebyggelseplaneringen, utbildningen ochresemöjligheterna, måste man fråga sig varför inte själv i sinproposition har tagit allvarligare på dessa frågor. Såvitt jag kan finna harherr inte framlagt något enda konkret förslag om hur man skallåstadkomma förbättringar på dessa områden. För vår del har vi utgått ifrån somett självklart faktum att de beslut som i andra sammanhang fattat idessa frågor ligger fast. Det har inte funnits någon anledning för oss attompröva dessa beslut. Vi anser all detta är viktiga ting. Vi har sammamålsättning som när det gäller att hjälpa de handikappade ochall ge mera jobb åt ungdom, kvinnor och äldre. Det finns således inte en endahemställan i det här avseendet i den gamla regeringens proposition. Hen i (c): Det har sagts tidigare i debatten att del är ett viktigt beslut somriksdagen står inför . Jag delar den meningen. Värdet av dagens beslut kanjämställas med besluten samma datum och ominförande av en aktiv regionalpolitik. Regionalpolitikengriper in på många samhällsområden. Vi har fått åtskilliga erfarenheter ochdärigenom klarhet om bristerna och om möjligheterna som regionalpolitiken ger.Den är starkt integrerad i den ekonomiska politiken och i närings- ochsysselsättningspolitiken. För all driva en framgångsrik sysselsättnings- ochregionalpolitik bör vissa grundläggande samhällsekonomiska ochnäringspolitiska förutsättningar finnas. För att klara sysselsättningsproblemenpå sikt fordras exempelvis all samhällsekonomin är i balans. Från de nuvaranderegeringspartierna har tidigare framlagts förslag, som skulle ha lett tillbättre sysselsättning ulan att markant öka den skuldsättning till utlandet somskett . Lånen måste nu betalas. Del finns många exempel påhur den tidigare oppositionen, de nuvarande regeringspartierna, harframfört förslag som den dåvarande regeringen också efter en lid har ansett sigböra biträda för alt aktivera konjunkiurpoliliken och öka ambitionerna vadgäller sysselsättningen. Jag vill peka på det s. k. 75 '-n-bidraget, somsocialdemokraterna först avslog men införde. Under1976 har vi mist konkurrenskraft och marknadsandelar på grund av allkostnadsläget i vårt land stigit mer än i fiera av våra konkurrentländer. Vihar underskott i våra utrikesbetalningar. Allt detta kräver ökat privat ochoffentligt sparande och höjd produktion för export. Dessa förhållanden harockså försiktigt påpekats i propositionen 211. antyddesamma sak från talarstolen , när han sade all vi kommer att möta en hårdkonkurrens från utlandet. Sedanpropositionen skrevs har mycket mer kommit på detta område. Tillåtmig bara peka på problemen inom stålindustrin, del havererade 80,sjöfartskrisen, tekokrisen och myckel annat. Nog dignar del "dukadebordet" av problem. Varsel om friställningar duggar tätt av de orsaker somjag nämnt. Trots denna situation vill jag ändå inte måla någonkatastroföild. Enexpansion av näringslivet är emellertid nödvändig för att vi skall kunna lösaalla dessa problem och få resurser att klara strukturomvandlingen inäringslivet. Vi måste öka resurserna för att kunna fortsätta reformpolitiken,inte minst på arbelsmiljöområdet och inom vård- och ulbildningsseklorerna. Utvecklingskrafteninom vårt näringsliv måste tillvaratas bättre. Det gäller inte minst de mindreföretagen, som vi anser att den förra regeringen har försummat. De mindreföretagen liksom lantbruket har stor betydelse för sysselsättningen iglesbygderna. Sysselsättningsutredningenhar visat att del finns ett mycket stort behov av nya arbetstillfällen. 400 000nya arbetstillfällen fram på 1980-talel torde behövas om alla skall få arbete.Det vill väl ingen bestrida . Många jobb försvinner. Yrkesverksamheten ärmycket låg för kvinnor i stora delar av vårt land. De nya arbetstillfällena är lättastatt styra dit de bäst behövs med regionalpolitiska åtgärder. 1vårt land finns en bred värdegemenskap beträffande målsättningen om rätt tillarbete åt alla. Det förslag som utskottet nu förelägger med ändringarav propositionen 211 innebär inte att man drar ned ambitionerna, som IngemundBengtsson tidigare sade. Tvärtom innebär förslaget all vi ökar ambitionernaatt åstadkomma arbete främst på de orter där situationen är svårast. Förslagetär alltså mer ambitiöst än den tidigare politiken och den proposition som denförra regeringen har framlagt. I de avsnitt av propositionen 211 som berörungdomens möjligheter på arbetsmarknaden och åtgärder för att undanröjaförvärvshinder tillgodoses bl. a. de motionskrav som tidigare ställts från vårtparti. Beträffandede handikappades möjligheter på arbeismarknaden genom den s. k. halvskyddadeverksamheten i företagen görs vissa förbättringar av propositionens förslag,vilka vunnit anslutning även från socialdemokraterna. Vi är alltså intepassiva, vilket försökte göra gällande för en stundsedan. Närdet gäller de allmänna formuleringarna och målbeskrivningen förregionalpolitiken om arbete åt alla samt god service och miljö kan rimfgen ingainvändningar göras. Ett litet men intressant noiat kan man emellertid komma medi del härsammanhangel. 171 betänkandet avvisas vpk:s parlimotion. Vpk geri motionen sin allmänna syn på ett annat samhälle än vårt, etl socialistisktsamhälle. I anledning därav uttalar utskoltsmajoriteten följande:""Utskottet avvisar emellertid den allmänna grundsyn som ligger bakommotionen, nämligen att en socialistisk planekonomi är den rätta metoden alllösa sysselsättningsfrågorna." Socialdemokraterna har plockat bort denmeningen men ansluter sig i övrigt lill vår skrivning när del gäller att avvisavpk-motionen. Menar verkligen socialdemokraterna att kommunisternassocialistiska planekonomi är något för vårt land och för den socialdemokratiskapolitiken? Det verkar så! Delta är tydligen en öm tå. Endebatt med vpk om regionalpolitik vore, som ju framgått av Svenssonsanförande här , en debatt om två olika samhällssystem. Den debatten har vikanske inte tid all ta upp i det här sammanhanget. ställde en radolika frågor. Det var inte mycket som fann nåd inför hans ögon, och detta kanman förstå eftersom del är ett helt annat samhälle, etl helt annatsamhällssystem som han pläderar för. Men inte är vi sorglösa som barn här iSverige och inte heller ligger vi inbäddade i bomull, som han ville göragällande. Tvärtom är vi helt och hållet medvetna om problemen påarbetsmarknaden, undersysselsätlningen, den låga förvärvsgraden på många orteroch myckel annat. Vpk:s debatt går således vid sidan om de sakfrågor som vi harall ta ställning till inom det demokratiska samhällssystem som vi har och somungefär av väljarna har uttalat sig tor alt vilja ha kvar. Närman fördjupar sig i vad de allmänna formuleringarna i propositionen konkretinnebär, finner man att det är fråga om en målmedveten inriktning på att ocksåi fortsättningen stimulera tillväxten av de stora orterna inom regionerna. Detstrider mot regeringsdeklarationen. 1 föreliggande utskottsbetänkande uttalasall regionalpolitiken bör få en decenlralisiisk inriktning. Människor i olikalandsdelar bör ges möjligheter lill allsidig sysselsättning och service och engod miljö. Proposition 211 ger enligt vår mening inte förutsättningar för dettai varje fall i de små orterna. De stora orterna föreslås bli prioriterade. Detmåste givetvis ske på de mindre orternas bekostnad. Detta hindrar inte, sägsdel i proposilionen, all man kan vidta åtgärder för att ""mildraakuta problem" i vilka kommuner som helst. Socialdemokraternasitter tyvärr fortfarande fast i koncenirationsidéer, som redan har passeratsav verkligheten. Vid en genomläsning av utskottets redovisning av de senasteårens utveckling i orter av olika slag framstår ju klart all del är ingenönskedröm för människor ute i landet all bo i de allra största orterna. Tyvärrär arbetsmarknaden i många små orter, främst i men även på andra håll,alltför svag. Vi har en stor undersysselsättning och en dold arbetslöshet sominte kommer fram i statistiken. Del är framför allt i desvagaste arbetsmarknaderna de största insatserna måste göras. Vi måste ha enmera differentierad regionalpolitik. Stödområdesgränserna är otillräckliga fördifferentiering av regionalpolitiken. Andra kriterier måste komplettera dem.Exempel på sådana är utfiyttning, arbetslöshet, förvärvsgrad, ensidigtnäringsliv, skatteunderiag och ålderssammansättning. Propositionen anger inganya riktlinjer i de här avseendena. Det är en uppenbar brist. sade att det är klart att vi nu har nått del första målet förregionalpolitiken, att stoppa utfiyttningen från skogslänen. Jag är inteövertygad om det. Beaktar man ålderssammansättningen i dessa områden får man enhelt annan bild. Mitt eget hemlän t. ex. kan öka sin befolkning med 14 000 ä 15000 människor utan att den arbetskraft som befinner sig i åldrarna15-64 år har ökat. Ortsplanenföreslås i utskottsbelänkandet beslutas på regional nivå underdemokratiskt ansvar. Det är inte fråga om alt avskafiå någon ortsplan, det ärfråga om att förändra den. Ortsplanen bör innefatta alla orter - inte bara desom nämns i proposilionen - som har betydelse för att nå de regionalpolitiskamålen. Det är möjligt med decentraliserade beslut på länsnivå. Ortens funktion,inte dess klassificering, bör vara avgörande för insatserna. Enav regionalpolitikens viktigaste uppgifter är att förbättra den inomregionalabalansen. Proposition 211 ger inte förutsättningarna härför. Uppenbart ärdäremot att den inomregionala balansen kommer att försämras genom dess förslag. Utvecklingeni kommuncentra och mindre orter i det inre stödområdet inger stor oro församhällsbildningen där. Man måste också beakta, som jag nämnde,ålderssammansättningen i orter som tidigare haft folkminskning. Här behövs enaktivare regionalpolitik. Allnu genom centralt beslut utpeka kommundelscentra är enligt vår meningprincipiellt fel, men kan i och för sig vara etl steg på vägen för all uppnå enbättre regional balans och för alt uppnå framför allt de regionalpolitiska målenpå mindre orter och i vissa glesbygder. För framtiden gäller del att finnametoder för någon form av servicegaranti i små orter. Utskottetuttalar alt i fråga om arbetsmarknaden ger de nuvarande principerna förortsplanen inte en tillräcklig vägledning vid fördelning av desysselsäitningspolitiska insatserna i förhållande till behovet på olika orter.Utskottet förordar att regeringen för den skull gör en utvärdering av ortsplanen.I framtiden måste den fungera med decenlralisiisk inriktning. Vadangår planeringstalen för länen gör utskoltsmajoriteten uttalandet allbefolkningsramarna inte ger tillräcklig vägledning för samhällsplaneringen.Därför föreslås alt planeringen i resp. län i första hand inriktas på viss delav ramen. Viuppsätter mål för regionalpolitiken och fastlägger riktlinjer för den. Etl avmålen har varit och är en balanserad och dämpad utveckling i storstadsområdena.Enligt riksdagsbeslut skulle, trots denna målsättning, Siockholmenligt övre befolkningsgränsen få öka med ca 200 000 fram Per år skulledel bli ungefär samma ökningstakt som under 1960-talel. Storstäderna skulle faöka med mer än två tredjedelar av befolkningsökningen i landet. En jämföriigrelativ ökning av storstädernas andel av befolkningsökningen i landet ger ocksåde nu aktuella ramarna utrymme för, trots all siorstadsutvecklingen enligtmålsättningen också nu skall dämpas. Det blir inte mycket kvar för det övrigalandet. Skogslänen skulle då givetvis åderiåtas ytterligare. Trotsatt storstäderna enligt riksdagsbeslutet alternativt skulle planeras förfortsall stark expansion och erhålla resurser härför, har detta ändå inteinträffiit. Tack vare den omständigheten har trenden kunnat vända förskogslänen. Planeringinom vida ramar ger inte regionalpolitiken fasthet. På andra områden isamhället där man vill uppnå vissa mål och fastlägger riktlinjer för dessa,målen och beslutarom insatser för alt nå dem. Exempel kan vara måletatt bygga 1 miljon lägenheter under 1960-lalet, eller målet all bygga 100 000barndaghemsplatser. Man har inte gjort en "ram" på 750 000-1 250 000lägenheter , eller 75 000-125 000 barn-daghemsplalser. Manskulle därigenom inte få tillräcklig fasthet i målsättning och planering. Manskulle också få risker för en ojämn utveckling i olika delar av landet. Dettaanses fortfarande av socialdemokraterna vara en fördel såväl för planeringensom för att nå målen inom regionalpolitiken. Det är ju ett orimligt resonemangom man verkligen vill uppnå de uppsatta målen med regionalpolitiken i alladelar av landet. Socialdemokraternapåslår att en klarare befolkningsmålsätining förutsätter en hårdcentralstyrning. Del är också en orimlig argumentering som inte leds i bevis.År 1972 beslöt att planeringen för skogslänen skulle få ske mot denövre delen av befolkningsramen. Detta har inte lett till någon hård styrning.Den negativa trenden i skogslänen har emellertid brutits. Den fiexiblaplaneringen för den fortsatta expansionen i storstäderna har visat sig vara värdelös.När 1972 kritiserade detta system och målsättningen för storstädernaliksom behovet av och möjligheterna att öka befolkningstalen i skogslänen, såbeskylldes vi för alt inte vara trovärdiga. Vi kan alla konstatera attdenna beskyllning inte var riklig. Utskottetföreslår nu att planeringen för skogslänen liksom tidigare primärt skallinriktas på de övre delarna av de föreslagna planeringsramarna, förstorstadsområdena på de undre delarna och för övriga län i första hand motmellandelen av befolkningsramarna. Med dessa preciseringar godtas de ramar förplanering som föreslås i propositionen 211. I jämförelse med 1972 är ramarna nubetydligt bättre avvägda från regionalpolitisk synpunkt. Vi vill dock betonaatt det i samband med fastställande av de regionalpoliliska medlen efter den 1juli 1978 kan bli aktuellt att justera planeringstalen för länen. Fråganom åtgärder i Vindelådalen har varit uppe i vid många tillfällen.Under liden förhöll sig den socialdemokratiska regeringen heltpassiv. föreslogs vissa åtgärder. Men beslöt om enytterligare utredning. Den utredning som då gjordes har under mer än legat ikanslihuset. Detta är en anmärkningsvärd passivitet med hänsyn till behovet ochsituationen i Vindelådalen. uttalar sig utskottet enhälligt för att åtgärderskall vidtas, och utskottet pekar på den utredning vars belänkande alltså harlegat så länge i kanslihuset. Jag förutsätter att regeringen nu kommer attvidta åtgärder. Del blir i så fall ett glädjebud för . Mångavikliga frågor har jag här inte berört, t. ex. åtgärder för att undanröjaförvärvshinder, ungdomens och de handikappades förutsättningar på arbetsmarknadenoch överenskommelse om lokaliseringens påverkan. Frågan om hurregionalpolitiken skall infogas i ett länsdemokratisystem har jag bara nämnt iförbigående, delvis därför alt länsdemokratin skall utredas ytteriigare ochfrågan, som jag förslår, behandlas med förtur. Andra talare från vårt partikommer alt beröra dessa frågor. Enligtvår mening finns del med de ändringar utskottet föreslagit i propositionengoda möjligheter att efter 1978 faen mera aktiv och decenlralisiiskregionalpolitik i fråga om såväl mål, resultat som administrativ handläggning.De centrala besluten flr inte som i sig innebära styrning till deredan bäst tillgodosedda orterna inom länen. Tvärtom bör insatserna anpassas såatt de blir störst där behoven är störst - under förutsättning all det överensstämmermed den regionala och lokala planeringen, styrd under motsvarande politisktansvar. Del utgör en betydelsefull del av en decentraliserad demokrati. Med del anförda ber jag alt få yrka bifall till utskottets hemställan. Hen i (vpk)kort genmäle: i sade att vpk för en debatt vid sidan av dagensoch framtidens realiteter, vi diskuterar så all säga i vår egen värid. Men harinte upptäckt all del är precis tvärtom? Jag har sä att sägauppskjutit diskussionen om den socialistiska planekonomins förhållanden,åtminstone för dagen, och har hela liden försökt all syssla med vad det är nivill, vad som är den borgerliga regeringens mål. Hela liden har jag frågat omden borgerliga regeringens mål när det gäller sysselsättningspolitiken. Hurskall rnålen uppnås och när ungefär kan det ske? Jag begär ju bara att få redapå vad ni vill, men det kan ni inte svara på. Nukommer seglande någon sorts kvantitativ bestämning av hurmånga nya jobb som måste skapas, alltså 400 000. Ja, delas den uppfattningen avde övriga regeringspartierna, eller har även de en sådan där allmän uppgift menpå en helt annan nivå? Är regeringens mål 400 000 nya jobb eller inte? HerrWirtén var myckel diffusare i sitt anförande. Om målet nu skulle vara 400 OCX)kan man fråga sig om del är brutto- eller netlotillskoil. Och hur lång periodtänker man sig för all tillskapa dessa 400 000 nya jobb? Hur skall det i såfall ske? Småföretagen minskar ju sin totala sysselsättning, och heladel privatkapiialistiska näringslivet går mot en högre grad av koncentration.Del är väl ändå uppenbart för