prot · G00978 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1976/77:78 §1 Fyllnadsval till utskott ; Sedan en suppleantplats i vartderaulbildnings-och trafikutskotten blivit ledig på grund av avsägelse harsocialdemokratiska riksdagsgruppen till ny suppleant i ulbildningsutskollelanmält och till ny suppleant i trafikutskottet anmält . Herrtalmannen förklarade därefter valda till suppleanti utbildningsutskottet () suppleanti tiqflkulskottet i (s) Omsekretessbeläggning av utredningar angående vapenfri tjänst §2 Meddelande om interpellationssvar 1976/77:93om en utbyggnad av kammarrättsorganisationen Under hänvisning till 6 kap. 1 S riksdagsordningen får jag meddela attjag avser all besvara i interpellation omen utbyggnad av kammarrättsorganisationen. Det sker i anslutning till kammarensbehandling av justitieutskottets betänkande med anledning avbudgetpropositionen såvitt gäller bl. a. de allmänna förvaltningsdomstolarna. § 3 Omsekretessbeläggning av utredningar angående vapenfri tjänst Herrjustitieministern erhöll ordet för att besvara herr 5ö'-derqvists (vpk)anmälda fråga, 1976/77:252, och anförde: har frågat mig om jag är villig att medverka till attutredningar angående vapenfri tjänst överförs till sekretessbelagt område. Enligt nuvarandesekretesslag gäller ingen sekretess för utredningar Omsekretessbeläggning av utredningar angående vapenfri tjänst angående vapenfri tjänst.Frågan om sekretess för sådana utredningar behandlades av offentlighets- ochsekretesslagstiftningskommittén i dess betänkande med förslag till lag omallmänna handlingar. Kommittén kom efter viss tvekan fram till att sekretessinte bör införas i vapenfriärenden. Under remissbehandlingen kritiseradesförslaget i den delen i några yttranden. Till de kritiska remissinstansernahörde vapenfrinämnden, som ansåg att starka skäl talade för sekretess i sådanaärenden. Utredningsförslaget övervägs f n. inom . Föregen del vill jag framhålla att vi här står inför en besvärlig avvägning. Åena sidan finns det ett starkt intresse av att allmänheten har möjlighet tillinsyn i hur reglerna om vapenfri tjänst tillämpas. Å andra sidan är delangeläget att den enskilda sökandens integritet skyddas. Vad denna avvägningbör leda lill är jag för dagen inte beredd att ta slutlig ställning till.Personligen anser jag dock att mycket talar för att vissa möjligheter tillsekretessbeläggning bör finnas. (vpk); Jag ber attfå tacka justitieministern för svaret. Detgläder mig att justitieministern ser positivt på saken. Anledningen till altjag tagit upp detta spörsmål är att jag i olika sammanhang blivit kontaktad avvärnpliktsvägrare från olika delar av landet. Dessa upplever det som djuptotillfredsställande att utredningarna som görs när de skall söka den vapenfriatjänsten är öppna, så att vem som helst kan ta del av vad som sagts. Ofta ärdet mycket personliga saker som kommer fram vid de här undersökningarna, vilkaju görs grundligt, eftersom det skall motiveras varför tjänsten söks. Jämförman med de inskrivningshandlingar och personlighetsundersökningar som vidinryckningen krävs när det gäller vanliga värnpliktiga, finner man att dessaundersökningar inte på långt när tränger så djupt in på det personliga områdetsom de som utförs belräffande värnpliktsvägrarna. Jagtycker som sagt att det är bra att justitieministern är positivt inställd omprövning av sekretessbestämmelserna, så att vi kan fä en sekretessbeläggningav ansöknings- och undersökningshandlingarna i detta fall. Det gäller här attskiOa mellan dels den utredning som görs, dels vapenfrinämndens beslut. Manskulle kunna tänka sig att själva utredningshandlingarna sekretessbelades,eftersom det oftast är de som är känsliga. Beslutet som sådant är däremot intesärskilt intressant i sammanhanget. Jaghoppas att justitieministern bevakar och föOer upp denna fråga i den positivaanda som han har berört den här. Jag är för dagen nöjd med det svar som jag harfått. Överläggningenvar härmed slutad. § 4 Omutredningsarbetet beträffande sexualbrott Herr justitieministern erhöll ordet för attbesvara i (vpk) anmälda fråga,1976/77:259, och anförde; i har - under hänvisning till att regeringenbeslutat om en förnyad översyn av kapitel om sedlighetsbrott -frågat mig; Sedan när är det praxis att lagförslag, om vilka dessutomlångtgående enighet i allmän rättsuppfattning råder, skall utredas två gånger?Herr fråga tar sikte på att översynen även skall avse sådana moment isexualbrottsutredningens betänkande som inte framstått som kontroversiella ochsom inte blivit föremål för offentlig kritik eller debatt, t. ex. avskaffandeav särbehandlingen av homosexuella. Ifebruari avlämnade sexualbrollsutredningen sitt betänkande Sexuellaövergrepp. Ibetänkandet hade samtliga brottstyper gjorts tillämpliga på både he-tero- ochhomosexuella övergrepp. a. detta skäl föreslogs att gällandebestämmelser om våldtäkt och våldförande, som enbart avser övergrepp av manmol kvinna, skulle ändras. Vidare föreslogs att de särskilda åldersgränsernaför homosexuell otukt med ungdom liksom den sekundära bestämmelsen lillkoppleri - förförelse av ungdom - skulle upphävas. Även sistnämnda bestämmelseinnehåller nu en högre åldersgräns för homosexuella än för heterosexuellaförbindelser. Utredningens förslag om våldtäkt, våldförande och koppleri harkritiserats hårt under remissbehandlingen och i den allmänna debatten. Enligtmin mening är det under sådana förhållanden naturligt att den nya kommittén fårmöjlighet att förutsättningslöst pröva vad som kan nyttiggöras avsexualbrottsutredningens betänkande. Om kommittén därvid skulle finna attvissa delar av betänkandet bör bli föremål för omedelbar lagstiftning gerdirektiven möjlighet för kommittén att avge delförslag. Hen i (vpk); Jag tackar för svaret pä min fråga. Det är fiera saker som gör alt manblir arg när man hör ett sådant svar. Sedan1973 har upprepade gånger begärt att de homosexuellas problem skallaktualiseras i skilda sammanhang. Ingenting har hänt. När en utredning äntligenhar kommit med förslag i en f ö. självklar fråga, dä säger attfrågan skall överses en gång till. Det menar jag är byråkratism och sabotage.Det är slöseri med offentliga medel och det är ett grovt svek mot landetshomosexuella. Detkan inte göras gällande att de särskilda åldersgränserna för homosexuellamåste utredas i samband med andra sexualbrottsfrågor. Diskrimineringen av dehomosexuella är ju egentligen ingen sexualbrottsfråga. Det är enkonstitutionell fråga. Det är en fråga huruvida det som är lagligt förheterosexuella skall vara olagligt och straffbart bara för att man ärhomosexuell. Det gäller inte synen pä sexuella övergrepp utan del gäller allamedborgares likhet inför lagen. I denna del hade diskriminerande bestämmelsermot homosexuella mycket väl kunnat bli föremål för omedelbartregeringsinitialiv. Denna fördröjning och detta bollande över till en nyutredning är en fullständigt onödig omväg. Jagvill därför fråga justitieministern rent ul; Var står justitieministernpolitiskt i denna fråga? Är han i princip för särbehandling och diskrimineringav homosexuella i svensk lagstiftning? Eller är han för principen om likhetinför lagen? Om han är för likhet inför lagen, varför medverkar han uppsåtligllill att uppskjuta dess genomförande i det verkliga livet? Jagställer frågan dels därför att jag tycker det är på liden att en s. k.opolitisk minister äntligen inser att politik faktiskt inte kan vara opolitisk,dels för att jag vill se om tar efter den dåliga vana som någraandra regeringsmedlemmar börjat med vid frågestunderna ,nämligen att läsa upp sina svar och sedan medvetet undanhålla frågan fråndebatt genom att vägra gå upp i replik. Som framgick av mitt svar har sexualbrottsutredningen fått i uppdragall se över hela 6 kap, om sedlighetsbrott. Och det är inte såenkelt som i tror att bryta ut denna fråga utan vidare. Detfordras alt man utformar ett lagförslag som ännu inte finns. Det är enligt minmening i första hand på kommittén som det skall ankomma alt utforma ett sådantlagförslag, och sedan får man se hur del ser ut. Emellertidvill jag i anledning av fråga gärna säga att jag ser positivt pådet spörsmål som han uppställer, nämligen om det skall vara en särbehandling avhomosexuella i förhällande till heterosexuella. Jag anser inte att denna fråga har förskjutitsgenom att den får tas upp av kommittén, som har hela 6 kap. under sinbehandling. I direktiven har särskilt anvisats att kommittén kan ta upp frågoroch delförslag, och enligt vad jag har erfarit har denna fråga redan tagits uppinom kommittén. Hen i (vpk); Jag nödgas tala ren svenska och säga att del som justitieministern nukommer med är undanflykter. Förstoch främst förekom del ett sakfel i justitieministerns senaste replik, nämligenatt ett lagförslag inte finns. Det fanns ju faktiskt ett förslag från dentidigare sexualbrottsutredningen om att de särskilda åldersgränserna skulleavskaffas. Detta är ju inte någon komplicerad lagteknisk fråga. Ettjustitiedepartement bör nästan pä kunna lägga fram ett förslag tilllagrevision i det stycket och därmed hindra att hela frågan förskjuts genom attden hamnar i en ny kommitté. HerrRomanus säger också att den nya kommittén i och för sig kan avge delförslag. Javisst, men då får vi ju en onödig fördröjning, för då skall frågan malas engång till i en utredningskvarn. Det är också länkbart att det finns en risk föratt den situationen inträffar att utredningen inte avger något delförslag. Isä fall har alltså genom att hantera frågan så som han har gjortfakliskt bidragit till en fördröjning. Sedanhjälper det ju inte de homosexuella hur myckel man än deklarerar sin positivasyn. Vpk:srepresentant i den nya utredningen kommer att uttryckligen kräva att den nyautredningen inte tar upp denna fråga utan hänvisar hela frågan till eltinitiativ från . Det finns ingen anledning alt utredafrågan en gång till. Den är utredd till full evidens. Vad man borde ha kunnatvänta sig hade varil ett snabbt och otvetydigt initiativ frånjustitiedepartementet. Det har brådskat . De här människorna har väntatlänge på att bli behandlade som andra medborgare - alltför länge! Fördröjningenär fullständigt onödig och oberättigad. Ompolisens befogenheter vid s. k. raggarupplopp Överläggningenvar härmed slutad. § 5 Om polisensbefogenheter vid s. k. raggarupplopp Herrjustitieministern erhöll ordel för all besvara iHullsfred (m) anmälda fråga, 1976/77:261, och anförde: i har frågat mig om jag inför kammaren villredogöra för vilka befogenheter och möjligheter polisen har alt ingripa vid s.k. raggarupplopp. FruAnderssons fråga gäller närmast sådana kvalificerat ordningsstörandehandlingar som avses i 16 kap. 1 och 2 ijij , dvs. upplopp ellervåldsamt upplopp. När en upploppssilualion är för handen gör sig varjedeltagare i upploppet skyldig lill brott och kan gripas av polisen enligt 24kap. Delsamma gäller givetvis i fall då flera tillsammansgör sig skyldiga t. ex. lill misshandel eller skadegörelse. Polisensbefogenhet enligt all gripa den som misstänks för broll kanutnyttjas redan innan situationen har utvecklats till etl upplopp. Omexempelvis polisen försöker avvärja ett hotande upplopp genom alt säga till engrupp ungdomar som stör den allmänna ordningen att skingra sig eller genom altspärra av ett visst område, så inträder straffansvar för dem som interespekterar tillsägelsen eller avspärrningen, och polisen kan föOaktligenomedelbart gripa dem som misstänkta för ohörsamhet mot ordningsmakten (16 kap.3 5; ). Vidsidan av rätten all gripa misstänkta har polisen enligt 23 kap. 8 i;befogenhet att ta till förhör var och en som uppehåller sigpå platsen för ett brott. Befogenheten kan tillämpas såväl mot Riksdagensproiokoll 1976/77:77-81 Ompolisens befogenheter vid s. k. raggarupplopp den som är misstänkt förbrottet som mot vittne och annan som inte är misstänkt. Som förutsättninggäller givetvis att det finns anledning att tro att den som tas med skall kunnalämna uppgifter av betydelse för utredningen. Jaghar uppehållit mig vid polisens befogenheter när en straffbar handlingredan har företagits. Enligt 2 >j polisinstruktionen har emellertid polisensärskilt till uppgift att förebygga brott samt att hindra att den allmänna ordningenoch säkerheten störs genom brott eller på annat sätt. För alt lösa dessauppgifler är polisen skyldig vidta de åtgärder som behövs. Det skulle föraförlängt om jag försökte redogöra för den närmare innebörden härav. Jag nöjermig med att erinra om att enligt 3 lagen om tillfälligt omhändertagande skallpolisen ta hand om den som genom sill uppträdande stör allmän ordning ellerutgör omedelbar fara för denna, om det är nödvändigt för att upprätthållaordningen. Sådant omhändertagande skall ske även när det fordras för altavvärja brott. Fråganom vilka möjligheter polisen har att ingripa när oroligheter har brutit uteller kan befaras berör närmast polisens planering av sin verksamhet. Denmotorburna ungdomen ger i sådana sammanhang upphov lill speciella problemgenom att den dels visar stark gruppsammanhållning, dels kan förflytta sigsnabbt över stora avstånd. Självfallet är det angeläget att sädanaöverfallsliknande rader av motorburna ungdomar, som syftar på,kan bemötas på ett ändamålsenligt sätt. har också senastsommaren 1976 i skrivelse till länsstyrelserna och de lokala polismyndigheternalämnat råd och anvisningar om lämpliga beredskapshöjande åtgärder. Det gällerframför allt att se lill att tillräcklig personal finns att tillgå med kortvarsel samt att åstadkomma effektiv samverkan mellan olika polisenheler,.inteminsl över länsgränserna. i (m): Jag ber att få tacka justitieminister för svaret på min fråga. Detbör kunna vara en elementär fordran av alla människor i vårt land att få leva ifred och känna trygghet lill liv och egendom. Tyvärr är det inte så. Envåldsmentalitet utbreder sig på elt oroväckande sätt. Dagspressen ger beläggför detta. Man läser näslan i våra tidningar om busliv ochligistfasoner i olika former. Ofta är det då tråkigheter i samband medoffentliga danstillställningar. Det är inte ovanligt alt dessa måste avbrytaspå grund av att störande element uppträder på elt sätt som omöjliggör alltrevnad. Detta är till förfång för alla de skötsamma och trevliga ungdomar somvill roa sig och som uppträder korrekt. Delär här fråga om ett fåtal individer som förstör för en stor grupp.Arrangörerna, vilka är föreningar av olika slag, har svära problem med detta.Pä vissa orter har de här tillställningarna helt fått upphöra. Detär ungdomsgäng som hemsöker olika orter, där de uppträder störande i lokaleroch vandaliserar. De slår sönder dörrar och fönster, och inte nog med detta: dehemsöker också omkringliggande fastigheter och gör intrång i trädgårdar,förstör posllädor etc. Detta medför att människor blir förargade. Många klagomålhar framförts dels till festarrangörerna, dels i ortspressen, där insändareofta förekommit, vari del klagats på det busliv som fiorerar. Människor vill juleva ostört och fredat på sin egen tomt och i sin egen fastighet. Detförekommer också att motorfordonsburna gäng idkar ren buskör-ning i tätorter iakt och mening att störa trevnaden för andra människor. del bostadsområden, där skadegörelse och ligistfasoner har varit rådande,har stora problem uppstått. Jag skall här nämna två exempel från mitt eget län. skriver om det första fallet: Busliv har gått för långt. Bostadsstiftelseber om hjälp mot skadegörelse. Dethär bostadsområdet består av I 500 uthyrningslägenheter, och här vållades på ennatt skador för . i form av krossade skyltfönster, intrång i tommalägenheter där dörrar, glasrutor och tvättställ förstördes, inbrott itvättstugor som totalt demolerades m. m. Detandra exemplel är ett alldeles nybyggt bibliotek, som man helt enkelt övervägeratt stänga på grund av alt ungdomsgäng uppträder störande. De kommer sominkräktare och kastar omkring stolar och böcker i lokalen. Påbåda dessa platser kan det väl sägas att polisen är underbemannad. I varje fallhar den inte kunnat ingripa pä ett tillfredsställande sätt. Människorna ibygden har ibland fått uppfattningen att polisen står maktlös, och mångenställer sig kanske frågan om inte polisens befogenheter borde skärpas. Detär dessa problem som har aktualiserat min fråga, och jag ber, herr talman, attfå tacka herr statsrådet för det positiva svar som jag fått. Jag hoppasnu att åtgärder vidtas som bryter den rådande bus- och våldsmentaliteten i vårtland. Det utförliga svaret visar att herr justitieministern är medveten omallvaret i de här problemen. Jag är nöjd med del svaret. Omvärvningen av soldater till Överläggningenvar härmed slutad. §6 Om värvningen av soldater till Herrjustitieministern erhöll ordet för att besvara (vpk)anmälda interpellation, 1976/77:94, och anförde: har ställt två frågor till mig som rörvärvningsverksamhet för den rhodesiska armén som skall ha ägt rum här i landet.Enligt interpellationen har värvningsverksamheten bestätt avvärvningspropaganda i en soldaltidning och dessutom annonser i svensk press.Frågorna lyder; Om väivningen av soldater tid Anser justitieministern attverksamheten är förenlig med svensk lagstiftning? Om så inte är fallet, vilkaåtgärder tänker justitieministern vidta för att stoppa verksamheten? Olovligvärvning är straffbelagd i 19kap. Den straffbara gärningenbeslår antingen i alt någon utan regeringens tillstånd här i landet värvar folktill främmande krigstjänst eller därmed jämförlig tjänst eller också i attnågon förmår folk att olovligen bege sig ur riket för att la sådan tjänst.Straffet är i fredstid böter eller fängelse . Brottet liggerunder allmänt åtal. Med det sagda är svaret på den första frågan givet.Förekommer det faktiskt värvning här i landet för den rhodesiska armén, ärverksamheten brottslig. Jagantar att ställt sin andra fråga med tanke på att jag somjustitieminister har att vaka över tryckfrihetsförordningens efterlevnad. Frånden utgångspunkten vill jag framhålla att det finns en begränsning i dennaövervakningsuppgifl. Den omfattar i princip inte andra brott äntryckfrihetsbrott. Olovlig värvning är inte ett sådant brott, oavsett om trycktskrift har kommit till användning vid brottet eller ej. Det är inte påjustitieministern utan pä polis och åklagare det ankommer att ingripa mot brottsom inte är tryckfrihetsbrotl. Hen (vpk): Jag tackarjustitieministern för svaret. BakgrumJenlill min interpellation är, som justitieministern nämnde, att en soldaltidning- i delta fall den nazisliska organisationen Framåt marsch - har propagerat för värvning i armé.Den har spritts pä svenska förband och ger detaOerade beskrivningar av förhållandena i den rhodesiskakrigsmakten och lika detaOerade anvisningar om hur man skall bete sig för altta värvning där. Värvningsannonser har också varit införda i svensk press.Formulär till värvningskontrakt har även kunnat anskaffas, och jag har här ettexempel på ett sådant. Vadsom är intressant i sammanhanget är om detta är att betrakta som värvning ellerinte, och det var del min första fråga gällde - något som justitieministernkringgick i sitt svar. Värvning till annat lands krigsmakt är brottslig. Detär ju självklart, eftersom det står i lagen, och del behöver jag alltså intefråga om. Men är nu denna verksamhet, som del här gäller, fakliskt värvning?Det är den frågan jag vill ha svar pä. Det intresserar säkerligen många svenskamedborgare att få besked om vad som gäller i detta sammanhang. Intresseför saken finns även i . Som jag påpekade i min inlerpellalion harZambia uppmanat bl. a. att stoppa trafiken av legosoldater lillRhodesia. , befrielserörelsen i det senare landet, har vid fiera tillfällenfört fram anklagelser om att det finns svenskar i armé. Vad beträffar min andrafråga antar jag att justitieministern som re- presenlant för regeringeni lagfrågor har möjlighet att ta en hel mängd olika initiativ på delta område,oavsett den formella begränsning som har anförts i interpellationssvaret.Frågan kvarstår alltså även här. Kan justitieministern tänka sig att somregeringens företrädare ta något initiativ i frågan i den händelse alt dennaverksamhet är alt betrakta som värvning? Det ankommer inte på mig som justitieminister eller på regeringen attta ställning till frågan, om vad som har förekommit faktiskt utgör brottsligvärvning. Det är en fråga som skall bedömas enligt vanliga former, och det ärpolis och åklagare som gör detta. Menjag vill tillägga att enligt vad jag har inhämtat har väntsig med skrivelser till både JK och JO med anledning av innehållet i den skriftsom talar om. JK har utgått från att skriften är en trycktskrift, och han har mot den bakgrunden sagl att imehället inte föranleder någonåtgärd från hans sida med hänsyn till att det inte är fråga om ett sådant brottsom omnämnes i tryckfrihetsförordningen. Iskrivelsen till JO har begärt alt JO skulle pröva om svenskamilitära myndigheter fullgjort sina åligganden dä de, enligt uppgift i enartikel i , utan ingripande låtit nordiska sprida denskrift del här gäller på militära förläggningar. JO har i beslut den 16februari förklarat att ärendet inte påkallar någon åtgärd av honom. Ur JO;smotivering kan jag citera föOande: "Enligtupplysningar som jag underhand inhämtat från försvarsstaben synes ifrågavarandeskrift inte ha varit spridd på förbanden. I den mån så ändå varit fallet finnsinte anledning antaga att spridningen skett i strid mot gällandebestämmelser." Zimbabwekommilténhar också skrivit till mig för att fästa min uppmärksamhet på de frågor somherr har tagit upp. Eftersom del, som jag redan har sagt, inteankommer på mig att ingripa har jag sänt en kopia av brevet till riksåklagarenför kännedom. Omväivningen av soldater tid Hen (vpk): Det kunde ju ändå vara av intresse att få höra justitieministern taställning i den här frågan litet mer preciserat och inte bara krypa bakomåklagarämbetet och andra myndigheter som har att handlägga dessa ärenden. Detär trots allt ett intresse för del svenska folket att få veta hur regeringenser på sådana här företeelser. Detta är, anser jag, en mycket allvarlig fråga. Lagbestämmelsenom värvning har ju funnits . Det fanns en bestämmelse , och den har omarbetats vid fiera tillfällen. Från början var deten Haagkonveniion som klargjorde dessa saker. hade förbundit sig attinte medverka till eller tillåta värvning på svensk mark. Sedan har det då ochdå hänt att denna lag aktualiserats. Om förbud mot militära övningar i viss del av Bohuslänsskärgård a. ,under spanska inbördeskrigets tid. Det konstaterades då att den gamla lageninte var tillräcklig ulan alt man var tvungen att skärpa den därför att delfanns svenskar som begav sig till som frivilliga för att kämpa påregeringssidan. Då införde man en ny lag, som förlängdes upprepade gånger framtill 1939. Det fastslogs all värvning var olovlig i del spanska fallet och t.o.m. skulle kunna bestraffas. Så :>kedde väl inte i verkligheten när de somtjänstgjort i kom tillbaka till , menbestämmelsen fanns. Sedanaktualiserades frågan på nytt 1940 under , då elt betydandeantal svenska iruppenheter slogs i eller åtminstone begav sig dit. Dåkringgick man bestämmelsen genom att hävda att värvninjj inte hade skett förränkontrakten skrivits under, och del skedde på andra sidan gränsen. Manskulle kanske när del gäller värvning till den rhodesiska armén, eftersomRhodesia är föremål för FN-sanklion m. m., kunna tänka sig en lag motsvarandeden som på 1930-talel gällde för svenskar som slogs i och som åladesbestraffning. Det skulle vara intressant att höra vad justitieministern anserom en sådan sak, eftersom ju klart är en lagstridig regeringoch har utsatts för internationell bojkott. Överläggningenvar härmed slutad. §7 Om fiirbud mot militära övningar i viss del av Herr försvarsministern erhöll ordet föratt besvara i (s) anmälda fråga,1976/77:254, och anförde: i har frågat mig om jag är beredd att medverkatill att militära övningar i i förhindras. Eftervad jag har inhämtat torde frågan avse vissa tekniska sprängningsförsök, som ihuvudsak utförs av . Sädana försök har under mer än 30år genomförts i på nordspetsen av Stora Bornö samt i fjordensyttre del väster om .