prot · G00962 · 1976-12-31 00:00:00 — Men centrala punkter idet här alternativet måste jag på en gång ställa mig väldigt kritisk lill, ochdet gäller framför allt det avgörande inslaget, nämligen sättet alt uppnå vadman kallar bättre statsfinanser genom att väsentligt höja arbetsgivaravgifter utöverde höjningar som redan är beslutade och som kommer alt föreslås för1978. Sådana höjningar kommer nämligen all medföra skärpta problem både förföretag och för löntagare, och del i en situation då svensk industri redan harproblem och då en besvärlig avtalsrörelse pågår, i försökte påvisa all det fanns delade meningar mellan mig ochandra ledamöter av regeringen när det gällde synen på skattepolitiken del här året. Vad blir resultatet av den borgerligapolitiken? Vi har sagt - och därom är regeringen helt överens -atl det icke nu finns skäl alt förändra skatterna på annat sätt än det somframgår av budgetförslaget. Men om konjunkturen i väsentliga avseendenförändras, måste denna regering lika väl som alla andra regeringar vara bereddatt ompröva och att lägga fram de förslag som konjunkturbilden då motiverar. Tillsist: Del sades all huvudlinjen i regeringsförslagel var all lila lillsjälvläkande krafter. Sådana kan nog vara bra, men vad som präglar budgetförslaget och deandra förslag som har lagts fram - jag tänker i första hand på desysselsällningsförslag som redovisades för sedan - är ju en strävanatl kombinera insatser från stal och kommun och förelag i syfte att tryggasysselsättningen. HerrCARLSSON i (s) kort genmäle: Budgetministern klagar över att del inte fanns så mycket alt hämta iden socialdemokratiska budgeten. Ja, del beror naturligtvis på vad man är uteefter. Jag kan förstå att han har svårigheter all hämta något om han skallförverkliga del ihop med . Då finns det inte mycket att hämta, delerkänner jag, för den ideologin stämmer inte så bra med vår uppfattning. Men omfolkpartiet hade varit ule efter att fortsätta litet av de tankar och idéer somman försökte ge uttryck åt under Hagaöverläggningarna, då tror jag nog att detskulle finnas en del att hämta. Detvar ju så olyckligt med den nya borgerliga regeringen att den böriade med atrbryta upp den överenskommelse som hade träffals mellan LO, TCO och densocialdemokratiska regeringen. Dessutom sänkte man skatterna för högreinkomsttagare. Det innebar ju alt hela grunden för avtalsrörelsen och dennärmaste tidens ekonomiska politik slogs i spillror. Det är detta som denborgerliga regeringen ensam har ansvaret för. Jag tror alt del kommer alt visasig i efterhand att ni där från första börian begick ett oerhört allvarligtmisstag. Det var så att säga där som ut-förslöpan böriade, för därmed skapadeni etl underskott på tre - . Försocialdemokratin har det varit en riktlinje att i alla sådana här sammanhangförst och främst se till att man bygger upp elt starkt samhälle. Det har varitförutsättningen för atl klara de riktade åtgärderna på arbetsmarknadspolitikensområde. Den enda ljuspunkten är väl all arbetsmarknadsministern - ochdet skall han ha en eloge för - i stort sett kopierade vårt förslag tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Men skall man driva en sådan politik medriktade åtgärder, måste man alltså ha ett starkt samhälle som kan betalautgifterna. Det är där som uppenbarligen herrar och har sådanaproblem därför att man samarbetar med , som av doktrinära skälvägrar alt vara med om uppbyggnaden av detta starka samhälle. Därför,, tror jag att det finns en hel del att lära av socialdemokratiskpolitik när det gäller all värna om rätten till arbete och en fortsattreformpolitik. Del är bara del att för tillfället har hamnat idåligt sällskap. är och förblir ett socialt reformparti. Jag har arbetat ochkommer all arbeta för en social reformpolitik. Jag har goda möjligheter attgöra det i nuvarande regering, och jag har ett gott sällskap där. Denskattereform som vi har arbetat för innebar att få ettskattesystem med hållbarhet framöver. Det nådde vi inte för1977, Då fick vi göra ännu elt skalleprovisorium. Då var del angeläget all setill atl del provisoriet blev så bra som möjligt, gav ett så hyggligt utfallsom möjligt för de förvärvsarbetande. Genom de förändringar som vi arbetade förfick vi en bättre skatteomläggning för de allra flesta medlemmarna i defackliga organisalionerna - såväl i LO och TCO som i /SR-leden. Jagtror atl när människorna i del här landet nu har tillfälle atl se hurskatteomläggningen fungerar i praktiken och jämför den med del alternativ somförekom i debatten och som presenterades av den förra regeringen kommer de allkonstatera att del var rätt bra att det blev etl regeringsskifte. Därigenomfick man litet bättre skaller , och man kan ha hopp om att ochkommande år få fortsatta skattereformer. Eljest hade risken varit att delskulle bli ännu åtskilliga år av fortsatta skalleprovisorier. Det vill vi intevara med om. i (s): De tre partier som bildar regering gick lill val med hårda angreppmot lönlagarna och deras organisationer. Statsministern ifrågasattefackföreningsrörelsens demokratiska trovärdighet. Vice statsministern ochtillika chefen för ansåg atl arbetarnas ochtjänstemännens företrädare var maktberusade pampar och tyckte att LO-förslaghörde hemma i papperskorgen. Ekonomiministern såg i löntagarorganisationernaspolitiska bevakning stora risker för etl korporativl samhälle. Medsina uttalanden i valrörelsen lade den borgerliga regeringen grunden för enkonfrontation med lönlagarna och deras organisationer. Det har man sedanförsökt skyla över genom all i regeringsförklaringen säga sig vilja föra enpolitik i hela folkets intresse och genom olika försök atl närma sig bl. Frånfackligt håll har vi menat all den nya regeringen skall ha sin chans all ipraktisk politik visa var den slår. Det har den nu gjort med denbudgetproposition och finansplan som presenterats. Därmed har man också ihandling visat all man vill föra en politik som i vissa avseenden riktar sigmot löntagarna. Låtmig erinra om den syn på lönepolitiken som förra årets ställde sigbakom. Där sades all även fortsättningsvis vill anslutasig till den traditionella linje som bygger på en ömsesidig respekt mellanorganisationerna och samhället. Den respekten innebär etl definitivt nej genom statliga ingripanden politiskt beslutad och styrd inkomstpolitik.Fackföreningsrörelsens motprestation aren lönepolitik som lar hänsyn tillsamhällsekonomin. Men för atl ta denhänsynen ställer vi krav på samhället: Fördet första: Såväl arbetslöshet som inflation måste bekämpas effektivt. Fördet andra: mera varaktigt och rättvist skattesystem måste skapas. Fördet tredje: Fackföreningsrörelsens strävan till inkomstutjämning måsteerkännas. Hurstämmer nu de här kraven med den ekonomiska politik som regeringen vill föraenligt finansplanen? Vi menar atl årets finansplan innebär ett avsteg fråntidigare principer om alt staten håller sig utanför inkomstpolitiken, oavsettde deklarationer som vi exempelvis har fått från regeringshåll. I den gesnämligen myckel klara anvisningar om vilka löneökningar som regeringen ärberedd att acceptera för atl klara konkurrensen - just detta som tidigarepåtalats, att lönerna sägs vara avgörande för konkurrensförmågan. Låt migcitera vad som står i finansplanen på s. 18: "I den följanderedovisningen av ekonomins utveckling har jag valt atl utgå från detlägsta lönekostnadsalternativel eflersom detta är det enda allernativ sombromsar upp försämringen i konkurrenskraften gentemot utlandet." - Klararekan det inte sägas. Mengenom att hänvisa lill, numera, att del bara skulle handla om räkneexempelförsöker ekonomiministern skyla över sitt inkomstpolitiska inhopp. I såfall, menar jag, har han använt en högst försåtlig pedagogik för sinaräkneövningar. Denutgångspunkt som tagit fram redovisar tre olikalönekostnadsalternaliv. De reduceras av ekonomidepartementels tjänstemän tillde två lägre i nalionalbudgeten och slutligen av ekonomiministern till detlägsta. Del går inte att komma ifrån atl ekonomiministern - genom alt måla uppalla de olyckor som skulle drabba landet ifall lönehöjningarna går utöver de8,2 96, varav 2,5 96 i avtal, som det lägsta alternativet redovisar - har gettsina direktiv för avtalsrörelsen. Vidläsningen av finansplanen har man svårt all väria sig för tanken alt regeringenförsökt måla upp en taktiskt betingad bild av verkligheten, som gör all den iframtiden skall kunna skjuta över all skuld för ekonomins utveckling pålönlagarna, Alla de problem svensk industri redan har och kommer att ställasinför beskrivs ensidigt som beroende av förlorade marknadsandelar till följdav ell för högt kostnadsläge. Vadsom däremot inte sägs ut är atl ifall regeringens önskningar om den ekonomiskautvecklingen slår in skulle del innebära starkt ökade vinster för kapitalägarnapå löntagarnas bekostnad. sida måste vi betrakta finansplanen som en partsinlaga förarbetsgivarna i den pågående avtalsrörelsen. Jag säger delta därför att delmyckel klart framgår av de argument som framförts från arbetsgivarsidan i dendagsaktuella situationen. Denåterhållsamhet som regeringen ålagt löntagarna har den, menar jag, inteunderkastat sig själv. Tvärtom finns det, med de rekordslora underskotten ochmed de utlandslån som man hopppas få beviljade, stora risker för såvälprisutvecklingen som vår framtida utrikesbalans; det är risker som gör attekonomiministern hotat, orn än understuckel, med både momshöjningar ochdevalvering - i bägge fallen således åtgärder som fördelningsmässigtdrabbar de svagast ställda hårdast. Närdet sedan gäller att utifrån budgetpropositionen bedöma regeringensmöjligheter atl hålla inflationen stången reser sig stora frågetecken. Och blirman tvungen att strypa det man själv åstadkommit är risken stor för all delfrämst går ul över alla låginkomsllagarfamiljer. Regeringensönskan all behålla en full sysselsättning vill jag inte ifrågasätta. Däremotåterkommer jag strax till huruvida man har förmåga all göra det. Regeringenhar i sin skattepolitik gått tvärtemot fackföreningsrörelsensfördelningspoliliska strävan. Skattebeslutet innebär - det kan intebestridas - att vi i den pågående avtalsrörelsen har måst väga in de ökadeinkomstskillnader som det leder lill. Avvad som kommit fram om regeringens syn på ell mera varaktigtskaitesyslem framgår del alt man har tänkt sig en indexreglering. En sådaninnebär med nödvändighet mer åt dem som redan har mest. Således får också dettanegativa fördelningseffekter. LO:ssolidariska lönepolitik har i kamp med starkt motverkande marknadskrafterkrympt löneklyftorna här i landet. Sammantaget med senare års skatteomläggningoch utbyggda bostadstillägg har en utjämning skett. Risken är uppenbar för atlden utveckling mot ell mer jämlikt samhälle som skett kommer atl brytas. Traditionellthar, som jag sagt, fackföreningsrörelsen här i landet fört en lönepolitik somtar hänsyn lill samhällsekonomin. Det härden kunnat göra när det funnits enregering, vars långsiktiga mål väl sammanfallit med de egna. Omfackföreningsrörelsen kan hålla fast vid sin grundläggande syn på samspeletmed samhällsekonomin avgör helt och hållet regeringspolitiken. Detsom vid sidan av lönerna mest skapar det fackliga folkets oro är naturligtvissysselsättningen. Verkningarna av västväridens allvarligaste ekonomiska krissedan 1930-talet har böriat nå vårt land. Toleransen för arbetslöshet har ökatute i väriden, och det leder till såväl konjunktur-som slruklurmässiga problemockså för vårl land. Närdel gäller de omedelbara problemen synes nu också regeringen ha uppläckt attdet inte räcker med generella åtgärder i ekonomin. Man måste sätta in särskiltriktade åtgärder enligt del mönster som vi känner igen från den gamlaregeringens tid. Dådel gäller de långsiktiga strukturproblemen har vi ännu inte sett något samlatgrepp från regeringens sida. De omnämndes inte i regeringsdeklarationen.Vartefter som dessa problem dykt upp har man utvecklat en doktrin som sägeratl ansvaret skall ligga hos förelagen och alt samhället möjligen kan komma ini efterhand och vara något slags städgumma. Regeringen sitter så fast i sinaideologiska dogmer atl den inte ser atl man här står inför omställningsproblemav den storleksordningen atl det bara är samhället som har möjlighet att tadet samlade ansvaret! Det har alltid varit våramedlemmar som först har drabbats av de självläkande krafterna iform av permitteringar och arbetslöshet. Därför har kraven vuxit fram i defackliga leden på samhällets möjligheter atl gå in i näringspolitiken, iregionalpolitiken och i arbetsmarknadspolitiken. gäller det för samhälletatt la fram program som talar om hur man skall möta långsiktiga förändringar avhela branschers tekniska utveckling och arbetsfördelning. Det handlar om stålindustrin,skogsindustrin, texlil-och konfektionsinduslrin och glasindustrin, för alt tanågra exempel. Men det handlar också om hur multinationella företag, datoreroch industrirobotar och annan utveckling kommer att påverka jobben i vårtland. Istället för 400 000 nya jobb till 1980, som det ledande regeringspartiet lovadei valet, talas del nu i finansplanen ' n en krympning av jobben ivaruproduktionen med 40 000 . Och det är en oroande utveckling. Hurskall man då t. ex. kunna klara den regionala balansen? Ettannat oroande drag är den fortgående utslagningen av äldre men ocksåmedelålders från arbetsmarknaden. Vi måste skapa elt arbetsliv som inteobönhörligen slår ut dem som anses olönsamma. Fortsatta försök alt lösa dessagruppers problem måste därför ske inom arbetsmarknadspolitikens ram. LO,som har krävt ett arbetsmarknadsdepartement, har med stor besvikelsesett hur den nya regeringen har splittrat departementets verksamhet på treskilda statsråd. Genom all föra bort regionalpolitiken från departementet harman på väsentliga punkter slagit undan grunden för verksamheten. Åtgärder förinvandrare måste enligt LO:s syn vara djupt förankrade iarbetsmarknadspolitiken för atl nå de avsedda effekterna. Del här är åtgärdersom vi menar kommer att drabba de enskilda människorna ute iarbetslivet. Underden förra regeringen inleddes i facklig-politisk samverkan en förnyelse avarbetslivet som tog sig ullryck i en rad nya lagar. Medbestämmandelagen, somgäller från , blev genom den pariamentariska situationen iden tidigare urholkad på en rad punkter. Från fackföreningsrörelsenhar vi krävt all del skall rättas till, vilket också har tagits upp i ensocialdemokratisk partimotion. Till de punkter som måste ändras hor följande. Tillgången tillinformation måste vara fullständig. De begränsningar sominfördes i tystnadsplikten måste bort. Samma regler bör gälla vidlokala och centrala förhandlingar. Böterna för olovligstridsåtgärd måste maximeras till . Kollisionenmellan aktiebolagslagen och medbestämmandelagen måste undanröjas. Defackliga organisationerna måste få medel till information och studier kringlagen på ett sådant sätt att de kan planera sin verksamhet. Medbestämmandelagenlägger ett stort ansvar på de fackliga organisationerna, och vi är beredda atlleva upp lill det. En förutsättning är dock att man kan klara ut de fackligtförtroendevaldas möjligheter att komma in på den egna arbetsplatsen och påandra arbetsplatser. också skapa möjlighetertill möten på betald arbetstid. Detta är konsekvenser som vi menar att manmåste vara beredd att ta för all medbestämmandelagen och dess kommandeföljdavtal också rätt skall kunna föras ut till arbetslivet. Som jag delvis har anfört menar vi all den nuvarande regeringen medåberopande av att företräda hela det svenska folkel ändå i vissa sakfrågor harsökt konfrontation med lönlagarna. Från vårl håll kommer vi att möta denulmaningen med en väl underbyggd facklig politik men också med en folkligtförankrad verksamhet ute på arbetsplatserna och ute i det svenska samhället. Idetta anförande instämde herrar Ulander, , , iUddevalla och i , i Kumla, herrar i ,i , i , i , i ,i , i , Alftin och Häll, samtherrar i , i , och iMotala (samtliga s). i (c): har massmedia varie vecka, nästan varie dag- och även - rapporterat varsel om friställningar. Svenskindustri har förlorat marknadsandelar på grund av för höga priser på sinaprodukter. Även socialdemokraterna måste erkänna detta faktum. En annan orsakkan vara alt våra konkurrenter erbjuder nya och bättre produkter. Vårt land harsedan lång lid haft låga tullar och relativt obetydliga andra hinder förimport. Därigenom är vår hemmamarknad relativt öppen för konkurrens frånväridsmarknaden. För höga priser på våra industrivaror - givelvis bestäms dessapriser av alla kostnader för en varas framställning - eller otillräckligtutvecklade produkter i förhållande till vad våra konkurrentländer pävärldsmarknaden erbjuder innebär att vi löper risk att föriora marknadsandelarockså inom vårt eget land. Del är omöjligt att komma ifrån den verkligheten. Givetvisskall hela folket solidariskt bära sådana bördor och känna ansvar för all vimåste komma till rätta med problemet alt vi håller på alt mista en del av vårkonkurrenskraft. Detta mera generella problem i vår ekonomi blir inte merlätllösl av atl vissa branscher drabbas särskilt hårt av strukturförändringarinom näringslivet. Ellför cenlern definitivt oacceptabelt sätt att lösa dessa samhällsproblem är allgodta en ökande arbelslöshel med alla de sociala påfrestningar den medför.Gunnar gav regeringen elt rejält erkännande när hansade all han inte ifrågasätter regeringens ambitioner alt upprätthålla en fullsysselsättning. Detta var ju ett av hoten, enligt propagandan under valrörelsenom vad ett regimskifte skulle kunna medföra. Enökande arbetslöshet innebär också en sjunkande produktion. Det är vårproduktion - inte en ökad mängd pengar - som utgör grunden för vårt välstånd. Vi kaninte isolera oss från yttervärlden. Vi måste köpa myckel därifrån. Vi måste dåsamtidigt kunna sälja varor och tjänster. Blir dessa för dyra på grund av förhöga kostnader inom vårt land leder det till att vi inte kan fortsätta attproducera det vi inte kan sälja. NJA är måhända det företagsom är värst utsatt i den här situationen. Tekoindustrinpressas oerhört hårt av konkurrensen utifrån. På bord liggerpropositioner om statligt stöd till såväl NJA som tekoföretagen för att rädda sysselsättningen. Det förstnämnda förelagel ärprivalägt, del sistnämnda till hälften statligt. Staten går in med stöd i olikaformer. gäller del förelag i kris, och ibland har stödenregionalpolitiska syften. Stöden har i de flesta fall getts under stor politiskenighet. påstod alldeles alt regeringen inte uppmärksammar strukturproblemeni vårl samhälle. Jag skulle tro att det är ganska svårt att få människor atltro på della påslående, allra helsl som regeringen har omtalat iriksdagen och på annat sätt att man har en rad utredningar på gång för altgenomlysa olika branscher som har svårigheter. Man förvånar sig över attsocialdemokraterna verkligen kan komma med sådana här rent av halsbrytandepåståenden. Verklighetenhar visat att ell förstatligande inte löser de företagsekonomiska problemeneller strukturproblemen inom t. ex. stål-, trä-eller tekoindustrin. Problemenhar varit nog så påtagliga där staten varit ensam ägare eller delägare. Det kanändå i enskilda fall finnas anledning till statligt övertagande, t. ex. vidberedskapsproduklion eller av sociala skäl. Ivårl samhälle kan arbetskraften numera betraktas som en fast kostnad isamhällsekonomin. Samhället strävar efter att genom näringspolitiska ellerarbetsmarknadspoliliska insatser av olika slag ge möjligheter till arbete.Genom utbildning, beredskapsarbete eller andra arbetsmarknadspoliliskaåtgärder får också många människor möjligheter alt komma in på arbelsmarknaden.Arbetslöshetsstödet är så anpassat att man med hjälp av det skall kunnaupprätthålla en rimlig standard. Den principiella uppbyggnaden av denna del avirygghetspolitiken är grundad på åsikten att alla människor har rätttill'arbete och atl samhället solidariskt skall bära kostnaderna härför. Trotsatt beslutade om nya och mer ambitiösariktlinjer för regionalpolitiken har det nu under den allmänna motionstidenenligt uppgift lämnats ca 35 regionalpolitiska motioner. Centernssyn på regionalpolitiken är, grovt tecknat, att de stora orterna inte somhittills skall stimuleras atl växa på de mindres bekostnad. Tvärtom börinsatserna främst göras där behoven är störst. Del är som regel i många småorter. Där är det ofta svårt att skapa arbete åt dem som vill ha det. Flyttningoch satsning på stora orter har ju varit den socialdemokratiska lösningen. Deninomregionala balansen, särskilt inom stödområdet, måste angripas efter andrametoder än dem socialdemokraterna angav i propositionen 211 . kraterna återkommer imotioner med samma riktlinjer som då, och dessa innebär fortsall och ökadobalans inom länen. Naluriiglvis måste dessa motioner tillbakavisas. Videbatterade som sagt detta . Jag skall därför inte fullföljadiskussionen vid della tillfälle. Frågan kommer också på bord senarei år. Isocialdemokraternas stora parlimotion lill årets riksdag om arbetsmarknadspolitikenuttalas stor tillfredsställelse med sysselsättnings- ochbefolkningsutvecklingen i skogslänen. Om man jämför sysselsättningsutvecklingeni dessa län med utvecklingen inom övriga län i riket finner man att de förrasläpar efter i stort sett som förut. Det relativa sysselsättningsläget harfaktiskt inte förbättrats. Avståndet mellan skogslänen och övriga länbeträffande sysselsättningsgrad, förvärvsfrekvens, arbetslöshet och ledigaplatser i förhållande lill relativa antalet sökande har inte förbättrats. Vidarbetsmarknadsutskottels besök i går på underslröksdelta förhållande. socialdemokratiska partimotionen utmålas regeringens högre ambition förskogslänen som orealistisk. Enligt vår mening har människorna där samma rätttill arbete som invånarna i övriga delar av landet. Socialdemokraterna bordekunna lära mera av utvecklingen. Den har ju visat alt de haft fel i så mångaavseenden inom regionalpolitiken. Närjag lyssnade lill oppositionsledaren fick jag en obehagligkänsla av atl hans och socialdemokraternas taklik för att återvinna maklen äratt hetsa människa mot människa, grupp mot grupp i vårl samhälle. Jag uppleverhans ulmålande av politiska motståndare så atl han anser att de inte drivs aven god vilja. Tvärtom, de drivs av en reaktionär och vrång vilja, t. ex. genomatt lägga över bördor på de svagaste, rått och skamlöst. Vi känner igendialektiken från valrörelsen. Detta är faktiskt ganska obehagligt också i vårsvenska riksdag. var inne på samma linje när han sade att de nuvaranderegeringspartierna både nu och under valrörelsen har gått lill angrepp motlöntagarna. I alla partier har lönlagarna majoritet. Det är ju etl orimligtpåslående! Idet prakKska vardagslivet i kommuner, i organisationer och i företag äralltjämt den s. k. svenska modellen förhärskande med saklighet och samarbeteför all lösa problemen. Därigenom har vi nått etl högt välstånd.Socialdemokraterna synes nu vilja gå konfrontationens väg. Det är sannerligeninte regeringspartierna som försöker åstadkomma konfrontation. Socialdemokraternadriver t. ex. propagandan att de har monopol på värderingarna bakom de senasteårens reformer på arbetslivets område. De mest betydelsefulla reformerna haremellertid genomförts när socialdemokraterna inte kunnat genomföra dem utanmedverkan från ell eller flera av de nuvarande regeringspartierna. Del harvarit stor uppslutning kring reformerna. Det är sanningen. Socialdemokraterna harfrämst under valrörelsen fört en våldsamt Riksdciiicim protokoll 1976/77:62-63 snedvriden och i vissadelar klart osann propaganda inom fackföreningsrörelsen ommedbestämmandelagen. När jag säger detta angriper jag ju inte fackorganisationernautan socialdemokraternas missriktade aktivitet inom dessa, Exempel på det ärbeskrivningen av aktiebolagslagens inverkan på möjligheten att sluta avtal ommedbestämmande. De nuvarande regeringspartierna ville genomföra ensnabbutredning för atl klargöra rättslägel beträffande aktiebolagslagen, såatt medbestämmandelagens intentioner skulle kunna fullföljas - alltså denkollision som log upp i sill anförande.