prot · G009105 · 1976-12-31 00:00:00 — Sånågra funderingar kring ett par andra reservationer från den socialdemokratiskagruppen. Den ena gäller den datortomograf som har begärtmen som regeringen och ulskottsmajoriteten säger nej till. Härär del egendomligt alt inle utskottsmajoriteten har kunnat tillmötesgå våraönskemål. Dalortomografen kostar i invesleringsmedel 2,5 milj. kr. Om manbeslutar atl inköpa en sådan apparat beräknar direktionen att den pä elt endaår ger 3 milj. kr. i inkomster, förutom det - och del är nästan del väsentligaste- att den ger patienterna en skonsammare behandling än den s. k. luftskallensom används när man inte har någon datortomograf Menmajoriteten säger alltså nej till denna investering och säger sig inle varaberedd att räkna upp anslaget. Om direktionen anser all den bör köpa endatortomograf bör den, säger ulskottel, inrymma kostnaderna för köpet i detanslag som beviljas. Ja,herr talman, nog är det ett egendomligt resonemang som utskottets majoritet härför. Del skulle betyda atl del anslag som utskottet har tillstyrkt inte varrikligt avvägt utan atl man kunde göra litet hur som helst med del. Det är inteatl förundra sig över atl de borgerligas budget är dåligt underbyggd. Här rördel sig om ett reservationsanslag, och del får inte överskridas. Den andra fråga som jagvill ta upp i detta sammanhang gäller den s. k. sjukhussjukan somfält en alltför stor utbredning i vårt land. Här har den socialdemokratiskautskotlsgruppen reserverat sig till förmån för sin motion om atl statensbakteriologiska laboratorium skall erhålla all anslag på 1,3 milj. kr. förinrättande av en enhet vid laboratoriet, inriktad pä att komma till rätta medsjukhusinfektionerna. k. sjukhussjukan är en besvärlig och svåråtkomlig infektionssjukdom sommyndigheterna har gjort åtskilligt för atl komma till rätta med men hittillsinte har lyckats sä bra med. Del krävs ytterligare insatser för atl motverkadenna sjukdom, som förorsakar de människor som drabbas etl avsevärt lidandeoch som åsamkar sjukvårdshuvudmännen och samhället stora kostnader. Detär angelägel atl denna verksamhet vid SBL kommer lill stånd möjligt.Utskottsmajoriteten nöjer sig med all hänvisa lill en överenskommelse medLandstingsförbundet som säger atl en sådan enhet skall igångsättas från den 1januari 1978. Manhar rätt atl ställa frågan: Varför väntar man lill , när man harett väl underbyggt förslag om att börja . Men det är väl bara det atldetta förslag kommer frän den socialdemokratiska oppositionen och inle fränregeringspartierna. Nuhar det plötsligt blivit fart pä verksamheten när det gäller sjukhussjukan. Ipropositionen 116 sägs att en sådan enhet skall inrättas frän den I januari1978. Men så gör man det för märkliga påpekandet att detla börbringas lill kännedom. Mig veterligen brukar det inte gå så till närman vill fä igenom etl anslag. Det brukar vara som ger regeringentill känna hur man vill ha del. Del här är ett säreget förfarande. Häller manpå alt införa ell nytt slags ministerstyre? Vårtkrav om bibehållande av 400 exlraljänsler vid harutskottet upptagit välvilligt och jag kan därför nöja mig med att redovisanågra synpunkler. Ibudgetpropositionen finns inga medel anvisade till denna verksamhet, vilkelbetyder att man, om inget extra anslag givits till verksamheten, skulle hatvingats att minska på sjukhuspersonalen och därmed också på de samladesjukvårdsresurserna i . Direktionenvid anser del nödvändigt att bibehålla de 663 tjänstersom nu finns för denna verksamhet, varav över 200 utgörs av administrativpersonal. Administrationenskall utredas av statskontoret. Vad som därvid framkommer återstår att se, menden sjukvårdande personalen måste under alla förhållanden vara kvar även underkommande budgetär. Delär därför bra all vi nått enighet i utskoliet om del förslag som densocialdemokratiska gruppen lagt. Utskottet understryker alt någon väsentligomstrukturering vid sjukhuset inte kan bli aktuell förrän länslandstings sjukvårdande resurser byggts ul. Man understryker också, att om ennedskärning av den extra personalen skulle ske, sä kan detta inte ske på annatsätt än atl anställningstryggheten rubbas. Sjukvården, m. m. Nr 105 Då sålunda betryggande besked getts av utskottet om vår motion, har Onsdagenden ' ''J'"''' "°Jä oss med att instämma i utskottets skrivning. 13 anrii 1977 'talman! Jag yrkar bifall till reservationerna 4, 5, 6 och i övrigt --------------- tillutskottets förslag. Sjukvården, m. rn. i Boriänge(vpk); När vi nu diskuterar vissa sjukvårdsfrågor gäller egentligen debattenvilken sjukvård vi vill ha. Den nuvarande sjukvården: är defensiv lill sinnatur. Åtgärder för att i grunden förhindra sjukdom och handikapp lyser med sinfrånvaro. Sjukvården blir i och med della underordnad de ekonomiska realitetersom kommuner och landsting lever under. En offensiv och samhällspäverkandehälso- och sjukvård saknas. Debattenom sjukvärden har i. stor utsträckning gällt de stigande vårdkostnaderna.Della har varit en av utgångspunkterna för del utredningsarbete som bedrivitsi regi och som resulterat i det s. k. HS 80-programmet. Dethar också varit en av grunderna för återkommande borgerliga krav pä ökadprivatisering av värden liksom synnerligen lösliga teorier om satsning på s. k.egenvård. Detgrundläggande problemet är inte de stigande vårdkostnaderna. Den svenskasjukvården kostar- något beroende på beräkningsmetod - mellan 15 och 20miljarder kronor , innebärande av BNP. För de närmaste årenförutses en ganska måttlig ökning av koslnaderna. I relation lill de snabbiväxande värdproblemen och den ändrade ålderssammansättningen inom befolkningenhar man troligen förutsett en alltför låg ökningstakt. Sjukvårdensandel av de samlade resurserna är inte avskräckande hög. En bred folkmajoritettorde acceptera atl en betydande del av de offentliga utgifterna läggs påhälso- och sjukvård, förutsatt att pengarna används på ell vettigt sätt. Orsakentill att vårdkostnaderna kommit i blickpunklen är snarare en annan. Landstingoch kommuner har hamnat i en alltmer trängd ekonomisksituation, där det varil svårt att klara av grundläggande åtaganden inomvårdsektorn, trots betydande skallehöjningar. Dessa ekonomiska svårighetersammanhänger i första hand med den allmänna skattepolitik som förs, innebärandegåvor, subventioner och skatlelind-ringar för storföretagen, generösamöjligheter lill avdrag och skalteftykt för höginkomsttagare som låg-och medelinkomsttagare beskattas allt hårdare. De senare årens politik harinneburit en betydande skaiieöverväliring på kommuner och landsting. Heladenna problematik har under en följd av år begravts i skatte utredningar och kommunalekonomiska utredningar. Delta håller pä atl skapa förödande problem för den samlade vårdsektorn. En omfattande social nedrustning hotar, om inte landstingens och kommunernas eko nomiska problem löses . Sker inte delta, hotar alla sjukvårdsplaner atl stanna på papperet. Det aviserade utredningsresultatet 86 frän utredningen om dekommunalekonomiska frågorna in- nehåller inte såvitt mankan se några avgörande förslag för att lösa denna kris. Fråganmåste ställas: Vad är det för samhälle vi lever i som skapar sjukdomar men inlehar resurser atl avhjälpa dessa sjukdomar? När del gäller sjuk- och hälsovårdenskall vi inte i första hand angripa vårdkostnaderna. En fruktbar debatt om sjukvården måste grundas pä eltifrågasättande av dess kvalitativa inriktning. Dagens sjukvård ifrågasättsockså av många människor. Delssammanhänger misstron mol den etablerade sjukvärden med dess svärlillgängligheloch opersonlighet, dels är den en återspegling av sjukvårdens misslyckande närdet gäller att påverka grundläggande orsaker till sjukdom och ohälsa.Medicinska framsteg har i jämförelse med andra sociala förändringaren marginelleffekt när det gäller alt påverka livslängd och sjuklighet, även om de ienskilda fall innebär en avsevärt förbättrad livskvalitet. Dagenssjukvård står väsentligen passiv inför viktiga orsaker lill sjukdom. Exempelpä sådana sjukdomsframkallande faktorer är den enorma utslagningen av människorpå arbetsmarknaden, lill stor del betingad av hälsofarliga arbetsmiljöer.Avstötningen av ungdomar från arbetsmarknaden samt torftiga och socialtåtskilda livsmiljöer leder till en omfattande nerdrogning med alkohol ochnarkotika, som sjukvården står handfallen inför. Dåliga trafikmiljöer,luftföroreningar samt spridning av farliga ämnen på arbetsplatser och i naturär andra exempel på denna typ av sjukdomsorsak. Självklartrör del sig i dessa fall om samhälleliga problem som inle kan vårdas bort. Detmåste dock vara vårdapparatens uppgift att kartlägga problemen samt slä larmoch initiera debalt om hälsorisker i samhället. Denna typ av förebyggandeverksamhet har dock en undanskymd plats inom dagens sjukvård. I stället bedrivspå en rad håll friskvårdskampanjer, mest beslående av allmänna råd om mermotion och mindre rökning. Fråganom människornas hälsotillstånd är emellertid inle i första hand en personligfråga. Vad hjälper det att motionera, låta bli atl röka och använda alkohol, omarbetsplatsen och arbetslivet framkallar grava sjukdomar av olika slag? Vadhjälper del alt motionera och frisksporta, när trafik och luftföroreningarskapar slora sjukdomsproblem? Motion och etl sunt leverne fär en framgångsrikeffekt först om del har såsom grund en strävan att ta bort hälsoriskerna isamhället. Men frågan om hälsoriskerna är som andra problem i värt samhälle enfråga om olika klassers intressen. Det är främsl arbelarklassen som drabbas avsamhällslivets utformning och sjukdomsrisker. Taletom frisksport, motion och egenvård och annat tal som har fallit över ansvarigastatsråds läppar visar maktlösheten inför sjukvårdskrisen. Landstingens ekonomiär ju minst sagt ansträngd. är en av orsakerna till sjukvårdensbrister den enorma underbemanning som förekommer. Statsrådet harantytt att de sjukvårdsanställdas löner bör räknas upp. De utgör ju en extremlåglönegrupp trots ell lungl Sjukvården,m. Sjukvården,m. och slilsaml jobb.Utbildningen är inle tillfredsställande och personalomsättningen är stor.Betydande insatser behövs i form av utbildning, högre löner och fier anställdai sjukvården. Men del korresponderar dåligt med regeringens handlande. Hurskall man uppfatta statsrådets tal om högre löner åt sjukvårdspersonalen, närregeringen uppenbarligen spelar med i spelet alt arbetarna skall fä en sänktreallön? Höjd moms, devalvering och ökad infiationstakt - allt drabbar delågavlönade. Också kommuner och landsting drabbas. Är talet om egenvård, motionoch frisksporl den borgerliga regeringens metod att föra en skendebatt omsättet att lösa sjukvårdskrisen? Var finns pengarna som skall höja lönerna ätsjukvårdspersonalen? Är del skattehöjningar i landslingen statsrådet tänker pä?Är inte sanningen den alt sjukvärdsanslällda fär del sämre i och med denborgerliga regeringens utarmningspolitik? Dagenssamhälle framkallar etl stort behov av värd, av orsaker som jag tidigarenämnde. Människor blir långvarigt sjuka och handikappade, och vi behöversjälvfallet bygga ul långtidssjukvården. Avgörande därvidlag är naturligtvislandstingens ekonomi. Underpunkten 35 i utskottets belänkande redovisas vpk-motionen nr 140 om attlandstingen skall fä sädana anslag att jämlikhet kan åstadkommas för alla somerhåller hemsjukvård. Hemsjukvårdsbidragen utgår till långvarigt sjuka och lillvissa handikappade som är i behov av värd och kan vårdas på etltillfredsställande sätt i hemmen. Bidragen skall kompensera den fördyring av levnadsomkostnadernasom uppslår genom alt den sjuke eller handikappade behöver hjälp och slöd i sindagliga livsföring. Vanligtvis är vårdaren någon av den handikappadesfamiljemedlemmar. Denna bidragsform har lett lill skattetekniska oklarhetersom är olika från län lill län och som mäste lösas. Det behövs ålgärder fräncentralt håll för atl fä lill stånd likartade förhållanden över hela landet. Givelvismåsle i fråga om hemsjukvårdsbidragen en uppräkning ske så atl de utgör enrimlig ersättning för det arbete vårdaren utför. För att åstadkomma detta måslestatsbidragen räknas upp väsentligt. Vård i hemmet fär heller inte bara vara ennödätgärd. Hemsjukvärden mäste även få en kvalitativ förbättring med fastanställd kvalificerad personal. Jagyrkar därför all med anledning av motionen 1976/77:140 hos regeringenbegäran på tilläggsbudget för /78 beräknas medel lilllandstingen för alt åstadkomma likhel för alla som erhåller hemsjukvårdsbidrag. Under punkten 19 som gäller anslag lill statens rätlskemiskalaboratorium behandlas en motion där i och jag har yrkat påetl tilläggsanslag pä 3 milj. kr. för alt säkerställa möjligheterna atl bedrivaforskning rörande fastställande av faderskap. I svensk rättspraxis har storvikt kommil att fästas vid att faderskap till barn fastställs. Principiellt hardet varit rikligt atl barnels intresse i dylika frågor slälls i förgrunden.Delta har emellertid tyvärr kombinerats med att bevisningen i faderskapsmålvarit bristfällig. Följdenhar blivit elt alltmer omfattande problem med materiellt felaktiga faderskap.Med hänsyn till etl faderskaps myckel omfattande rättsverkningar är givetvisvae slumpelemenl i sädana ärenden en fara. Del är en fara inte bara för denutpekade faderns anspråk på rimlig rättssäkerhet. Det är i minst lika mån enfara för barnet, som ju knappast har intresse av ett felaktigt utdömtfaderskap. Felaktigafaderskap utdöms i betydande utsträckning - antalet beräknas lill ca 100 omåret. Det har också blivit allt vanligare atl domstolarna måsle upphävatidigare domar i faderskapsmål, när domarna senare visat sig vara orikliga. 1sådana fall blir staten tvingad alt utge ersättning lill den felaktigt dömde.Svaga beviskrav och otillräckliga undersökningsresurser är med andra ord intebara ägnade att framkalla felaktiga domar i personligt betydelsefulla mål, deär också ägnade alt öka risken för alt staten senare nödgas utge storaersättningsbelopp. Ensä exakt undersökningsmetod som möjligl vid faderskapsundersökningar är alltsåi lika mån ell privat och ett statligt intresse. Den nuvarande osäkerhetensammanhänger i väsentlig mån med alt statens rätlskemiska laboratorium haftotillräckliga resurser. sker visserligen en viss omorganisation, men vimotionärer anser ändå atl bör garantera den fortsatta forskningen.Jag yrkar därför bifall till molionen 1115. Sjukvården,m. Herrförste vice talmannen tillkännagav alt anslag utfärdals om sammanträdetsfortsättande . Hen (): Två frågor har dominerat den senaste tidens sjukvärds-debatt. Den enaär kravet på bällre kontinuitet i värden - patienterna begär att få träffasamma personal varie gång de återkommer till sjukvården, framför allt sammaläkare. Den andra är den som utskottets ordförande var inne på, alltså vårdenav de långvarigt sjuka, framför allt de äldre. Dagenssjukvård i slår mycket högt. Men den fungerar inte bra när det gällerden personliga omvårdnaden. Och vi vet genom ell stort antal undersökningar attdet just är den personliga omvårdnaden som majoriteten av patienterna sätterfrämsl. Del starkaste önskemålet är atl få en personlig omvårdnad, att fä kommatillbaka till en läkare som man känner när man blir sjuk och vid återbesök dåman vårdas för samma åkomma. Närfolkpartiet i börian av tog upp frågan om värdkontinuiteten fick viinte mycket gensvar. Det var försl när vi bökade tala om att vi ville skapa ettsystem med husläkare åt alla som deballen kom i gång pä allvar. Först dåbörjade vi känna att vi lyckades påverka andra. Många tycker kanske atl detlamed husläkare är elt slagord som kan ge felaktiga associationer. Jag kan förslådel. Och jag vill verkligen inle att sjukvårdsdebatten skall urarta till endebatt om vad vi skall Sjukvården,m. kalla det som vi arbetarför. Därför vill jag redan från börian i della inlägg säga, som jag har sagl såmänga gånger tidigare, all om del är någon som blir lyckligare av alt tala fören familjeläkare eller en egen-läkare, så gärna för mig, bara vi ser lill allvi kommer närmare del mål som vi arbetar för, nämligen alt människor skall fåkänna trygghet, känna att de hör till en bestämd läkare. Omdessa frågor har del förts en litet förvirrad diskussion, bl. a. i Läkartidningen.Men med del senast utkomna numret av den tidningen tror jag all det i huvudsakhar skapats klarhet på de punkter där del lidigare rådde missförstånd. Vadvi arbetar för är att varie människa skall ha rätt att höra lill enallmänläkare, som man i första hand kan vända sig till när man blir sjuk. Vitror alt det skulle vara lill fördel för bäde patienter och läkare. Likasåarbetar vi för att jourverksamheten och - som naturligtvisdenne ende läkare inle kan klara; del är ju inle fråga om att han skall vara itjänst dygnet runt - skall vara så nära patienterna som möjligt. Den måste intevara knuten till samme läkare men i varie fall lill samma vårdcentral. Då ökarchansen atl man fär träffa sin egen läkare även pä obekväm tid, och gör maninte del, vel man i varie fall att ens egen läkare dagen därpå fär besked omalt man varit sjuk och all man varit i kontakt med sjukvärden. Jag bortsernaturligtvis dä från de svära sjukdomsfallen, dä patienten måsle in lillsjukhuset med detsamma. Jag menar också att pä eflernatien, lät oss sägamellan midnatt och eller sex , är del inle riktigt sammaproblem. De patienter som då kommer i kontakt med sjukvärden är huvudsakligensvårt sjuka. Vivill också slå fast atl del självfallet är landstingen som skall besluta omsjukvården. Vad staten kan göra är atl underlätta en utveckling mol en merapersonlig sjukvård genom atl stimulera försök med olika modeller, och genomatt lägga upp lagstiftning och socialförsäkring så alt detta syfte gagnas. Dessatankegångar har mött elt växande gensvar. De finns också med iregeringsförklaringen, och sjukvårdsminislern har sagl alt hon tänkertillsälta en utredning i frågan. Det ser jag som etl framsteg. Deinvändningar som mött i diskussionen kan måhända delvis förklaras av atl delhar rått missförstånd - eller vi kanske inte har uttryckt oss tillräckligtklart; jag är inte främmande för det. Men de kan också bero på att man på mångahåll inle tillräckligt klart har sett problemets vidd. Manhar kanske sagt att annal är viktigare, t. ex. moderna sjukhus. Detta är sant.Del finns myckel annat som är viktigare. Men det som patienterna uppleversä starkt är att den personliga omvårdnaden inte fungerar. Man vill kommatillbaka till samma läkare. Det har t. ex. gjorts en undersökning vid den finavårdcentralen i utanför , där man kan tillgodose många behov, somvisade, efter att man hade gått ut lill patienterna, att det de satte högst avolika faktorer de fick välja mellan var just att få komma lillbaka till sammaläkare. Viskall naturligtvis inte genomföra en sådan utveckling atl vi äventyrar andravärden. Jag tror inle heller atl det behöver ske. Manhar frågat: Skall del vara ell remisstvång? Skall man inte få gå till enspecialist utan att först ha varil hos sin allmänläkare? Jag tror inte alls altdet skall vara remisstvång. Däremol tror jag att i den mån allmänläkarna hartid alt la emot sina patienter utan lång väntan, kommer det automatiskt atl bliså att man först vänder sig lill sin ordinarie läkare, om man inle har enmycket speciell åkomma - en ögonskada, en ögonsjukdom eller någonting annat.Då kommer man normall alt vända sig till sin vanliga läkare och man får remisstill sjukhus om man behöver sådan behandling. Eller också kommer specialisterut lill vårdcentralen någon gäng och fungerar som sjukhusels förlängdaarm och kan ge behandling på platsen och bli ell stöd ät de verksamma allmänläkarna.Man har gjort undersökningar som visar alt på en kirurgisk akutmottagning påetl landsortssjukhus inle mindre än hälften av patienterna hade en sådanåkomma som kunde ha behandlats av distriktsläkare eller distriktssköterska ochalltså inte hade behövt ta specialistvårdens resurser i anspråk. Manhar också frågat; Skall det vara registreringstväng? Skall man tvinga människoralt registrera sig hos en läkare? Det blir byråkratiskt, har man sagl. trorinte jag atl del skulle upplevas som någonting negativt alt människor fick beskedom vilken läkare de hör till. Tvärtom tror jag alt man skulle känna delpositivt. Man har sagl att det byts läkare ganska ofta. Ja, vore det inte enfin service om människor fick ett litet meddelande om alt de hade fått en nydoktor? Jag tror alt de flesta skulle uppskatta del. Varför inle pröva och sevad människorna själva tycker, i stället för att bara politikerna skallbestämma över deras huvuden. Varför inle på något håll införa systemet altvarje människa fick besked om vilken läkare hon hör till. Man har naturligtvisrätt all byta om man inte trivs med den läkare man har varit hos, men inle pädet sättet all den som vill ha ut t. ex. lugnande medel eller sömnmedel kan gåän till den ene läkaren, än till den andre. Det är ingen utveckling att ståefter. Jag tror att om man prövade elt sådant syslem skulle man finna atl detövervägande fiertalet människor skulle vara lacksamma för all ha just en sådanhär anknytning. Ofta finns ju den här registreringen redan på vårdcentralen ielt patientkort. Del står vem man brukar gä lill. Frågan är bara om man självockså kan få en bekräftelse på vem som är ens egen doktor. Manhar ibland sagt all läkarna inte räcker till. De kommer att göra det med denutbildning av läkare som äger rum. Vi böriar pä en del häll, t. ex. i ,atl närma oss en rimlig täthet av allmänläkare, kanske en på 2 500-3 000människor. Erfarenheten visar redan att del blir lättare att rekryteraallmänläkare om man kan erbjuda dem all arbeta i en organisation där de kan gepersonlig omvårdnad, där de kan fä ett visst antal människor som de ansvararför i första hand. Läkarna kan naturligtvis också arbeta effektivare om de inlebara träffar fram-. Sjukvården, m. m. Nr 105 mande patienter, utan kan finna atl de har skött en patient tidigare. Onsdaeenden '' ' '" " massa tid för alt sätta sig in i eu hyii fall. 13 anrii 1977 '''"''" också sagt alt kontinuiteten inte bara är ett problem för den öppnavården utan även för sjukhusen - det löser man inle genom en Sjukvården, m. m. husläkarreform, det ärsjälvklart. Del är viktigt alt sjukhusen organiserar arbetet så alt återbesöksker till samme läkare som har opererat eller som har skött patienten när hanlåg inne. Men del är ingen motsättning mellan detla och en vettig organisationav den öppna vården. Jag lycker alt det initiativ som har lagilär bra för all få lill stånd ett arbete för bättre kontinuitet också i denslutna vården. Delär nu viktigt att den utredning som regeringen har talat om kommer lill ståndoch atl det blir praktiska resultat, därför att människor väntar sig det.Fastän de är medvetna om att det är landslingen som beslutar om sjukvärden, väntarde sig efter uttalandena i regeringsförklaringen att det blir praktiskaresultat. Den andra stora frågan ärlångtidsvården. Det råder nu enighet om att del behövs en plan för utbyggnaden.Det var inle länge sedan vi föreslog della i , men det avslogs då avsocialdemokraterna. Del är också intressant att se att landstingen för perioden1976-1981 planerar 12 600 platser. Socialdemokraterna har väl inte något atlinvända mot delta, förmodar jag, trots all man har lalal om en något lägre utbyggnadstakti sin motion. Delär bra atl socialdemokrater och kommunister nu också är mindre tveksamma lillhemsjukvärden. Så länge en människa kan och vill vårdas i hemmet, bör hon fåden chansen. Det är mänskligt och alt föredra. Men man får inte tro alt man kanspara en massa pengar genom hemsjukvården, om man inte skall idka rovdrift påde anhöriga. Det kommer säkert atl kosta en hel del. Omman kan använda hemsjukvård eller inte beror på hur mycket patienten kan skötasig själv. För de verkligt svärskölla måste vi ha ganska mänga sjukhusplalseräven i fortsättningen. Precissom när det gäller barnomsorgen är det här viktigt med en bäitresamhällsplanering, så alt äldre människor har en möjlighei all bo nära sinayngre anhöriga.