prot · G00918 · 1976-12-31 00:00:00 — Med tanke på attredan i dag skogsindustrin har en kapacitet utöver tillväxten måste man bliorolig när man ser den nya jordbruksministerns tankegångar i entidningsintervju, där han menaratt branschen själv skall få lösa sina problem -dvs. Han tror på de självläkande krafterna. Närdet råder brist på råvara och utbyggnadskraven från skogsindustrinär många så tycker jag att det vore naturligt med en kraftfull styrning omöver huvud taget några nya utbyggnader skulle få komma till stånd. F.n. råder ju en besvärande brist på råvara vid flera sågverk. Skulle dåytteriigare utbyggnader ske som kräver mer råvara befarar jag stora svårigheterinte minst för de inlandssågar som redan har det besvärligt. Skall vi klara en regionalbalans krävs fler arbetstillfällen i inlandet, och sker ytterligare utbyggnadav skogsindustrin befarar jag att det kan bli på bekostnad av redan befintliginlandsindustri, framför allt de mindre inlandssågverken, som kan ha enbetydande sysselsättningseffekt för sitt område och sitt omland. Vid enutbyggnad måste råvarutillgången vara garanterad utan att överavverkningar skeroch utan att inlandssågar eller andra industrier i inlandet drabbas. Jagser med stor oro på den råvarusituation som råder i t. ex. Västerdalarna, dären såg som Brosågen i rustades upp till högstandard tack vare statliga insatser och initiativ från den tidigareregeringen. kan den bara köras med starkt begränsad kapacitet, på grund avråvarubrist. Detta är inte det enda exempel som man skulle kunna ta. Det finnsmånga sågverk i samma situation, inte enbart i utan även påandra håll i landet, och vi vet att det finns flera sågar i t. ex.Kopparbergs län som har råvarusvårigheter och av den anledningen inte kan köramed full kapacitet. av den rådande råvarubristen kan eventuellt avhjälpas genom ökadkontinuitet i uttagen från bondeskogen och genom bättre skogsvård. Men ävendetta måste balanseras mot tillväxten i skogen. Jaghar en uppfattning som är direkt motsatsen till vad den nuvarandejordbruksministern redovisat i en tidningsartikel. Jag anser att det krävsstyrmedel för att klara ett långsiktigt och uthålligt skogsbruk, där vi såvälav råvaru- och miljöskäl som av sysselsättningsskäl måste kräva ett uthålligtskogsbruk. Vi måste garantera ett uthålligt skogsbruk, så att sysselsättningenkan tryggas såväl för dem som är sysselsatta inom industrin som för dem somarbetar i skogen. Jag hoppas att garantier kan ges för att inlandssågar ochannan skogsindustri som finns inom områden med undersysselsättningeller där man kan befara sysselsättningssvårigheter kan bevaras. Skullesysselsättningen vika i glesbygdsområden så förutsätter jag att dessa områdendå är de som i första hand får del av de av utlovade 400 000 nyaarbetstillfällena. Mitt inlägg har handlat om skogen och skogsindustrin, och jaghar velat göra detta inlägg därför att jag finner angeläget påpeka den storabetydelse skogsnäringen har för många bygder och landsändar. Ett mycket stortantal människor är direkt eller indirekt beroende av den sysselsättning somskogen som råvara ger. Från fackligt håll har framhållitsnödvändigheten av en fast näringspolitik, där man vill slå vakt om denregionala struktur som skogsindustrin har. Man har också - och den uppfattningendelar jag - ansett att det behövs möjligheter till styrning av råvaran, dettainom ramen för ett långsiktigt skogsbruk. Vifår inte handskas med skogen som råvara på ett sådant sätt att råvarubrist kanuppstå, varken på kort eller på lång sikt. Skogspolitiken måste ingå i enlångsiktig regionalpolitik som garanterar sysselsättning och miljö för människornai skilda delar av landet. För ett uthålligt skogsbruk behövs säkeriigen hårdastyrmedel i kombination med stimulansåtgärder som möjliggör omarronderingaroch i alla delar en god skogsskötsel. Iutsatta regioner krävs sådana insatser att hotade skogsindustrier -och då trorjag att inlandssågarna är de mest känsliga och de som i första hand måstebevaras, inte minst från sysselsättningssynpunkt -kan bibehållas, även om detmåste ske genom hårdhänta åtgärder. Någon låt-gå-politik får inte kännetecknaframtida skogspolitik, utan fasthet och långsiktig planering krävs, så att ettväl fungerande långsiktigt skogsbruk kan garanteras. Detta är till gagn förbåde sysselsättning och miljö. i (c): Under denna allmänpolitiska debatt har tydligt och samstämmigtframgått att vårt land står inför svåra ekonomiska problem, som måste lösas.Underskottet i utrikeshandeln, försämrad konkurrenskraft och förlorademarknadsandelar för vårt näringsliv, minskad valutareserv och hög upplåningutomlands är bakgrunden till detta påstående. Denfrämsta orsaken till den uppkomna situationen är det höga kostnadslägeinternationellt sett som präglar vårt näringsliv. var densvenska kostnadsutvecklingen något långsammare än utlandets, men 1975 och 1976ökade de svenska kostnaderna per procentenhet ungefär 15 resp. snabbareän i utlandet. Detta ledde till att konkurrenskraft försämrades,vilket i sin tur medförde att vår exportindustri föriorade marknadsandelarutomlands. Idetta bekymmersamma läge söker man givetvis efter möjligheter att undanröjasvårigheterna och förbättra landets ekonomi, upprätthålla sysselsättningen ochbibehålla medborgarnas välfärd. Finns det då något område inom svensktnäringsliv som kan aktivt hjälpa till i den uppkomna situationen? Enligtcenterpartiets uppfattning - och detta framgår också av regeringsdeklarationen- finns det ett område där utvecklingsmöjligheterna inte har utnyttjats. Det äri de mindre företagen; smådriftsfördelarna har inte tagits till vara i fullutsträckning. Denpolitik som förts av den tidigare regeringen har medverkat till en alltmerforcerad nedläggning av mindre företag. Detta har i många fall tyvärr gälltrationella och väl utvecklingsbara företag. Det har blivit allt svårare förenskilda personer att överta företag. Storföretagens investeringar har däremotgynnats. Politiken har också stimulerat fusioner av företag, och detta har fåtttill följd att en kraftig koncentration i företags- och ägandestruktiiren harägt rum. Vi har på detta område liksom på andra fått en fortgåendecentralisering. På många håll har det eller de företag som traditionelltdominerat livet i bygden införlivats med någon storkoncern. De har då förioratmycket av sin lokala förankring. De avgörande besluten försysselsättning och välstånd kommer i sådana fall att fattas överhuvudet på de lokalt verksamma. Som enstaka företeelser kan ett mindre ellermedelstort företags försäljning till en storkoncern vara en lösning somtillför företaget nytt kapital och större resurser i övrigt. Det är emellertidde samlade och ökande tendenserna som är oroande. En kraftig våg avförsäljningar av mindre och medelstora företag, i många fall familjeföretag,till storkoncerner är betänklig - särskilt på . Nyaföretag måste fortlöpande komma till och existerande företag byggas ut, omvårt näringsliv skall kunna upprätthålla sin konkurrenskraft och klaraproduktion och sysselsättning. Här gäller det att satsa på forskning och tabort befintliga etableringshinder, såsom otillräckliga kapitalresurser ochoförmånliga skatteregler. Det gäller också att stimulera tillkomsten av nyaföretag och då inte minst att uppmuntra unga människor, som kanske harintresse men finner svårigheterna att starta företag oöverstigliga. Centerpartiethar här i alltid hävdat de mindre företagens avgörande betydelse försysselsättningen. Alldeles särskilt gäller detta i orter utanförstorstadsområdena och de större industriorterna. Mende mindre företagen har förutom denna stora betydelse för sysselsättningenockså gynnsamma effekter på en rad andra områden. Här är några exempel. Genomsin möjlighet att lätt ställa om inför nya situationer har de mindre företagenstor motståndskraft mot verkningarna av en konjunkturnedgång. Många mindreföretag fyller en viktig uppgift som underleverantörer till storföretag.Underieveranserna inom industrin beräknas uppgå till en fjärdedel avproduktionsvärdet, varav huvudparten kommer från mindre företag. Således är del av de positiva resultat som ofta tillgodoräknas storföretagen beroendeav de mindre företagens verksamhet. Förhållandet kan naturiigtvis också varadet omvända. Deför vårt välbefinnande och för ett väl fungerande samhällsmaskineri såbetydelsefulla servicetjänsterna upprätthålls till huvudsaklig del av mindreföretag. De ökande personalkostnaderna har medfört kännbara inskränkningar pååtskilliga serviceområden. Här har mindre företag dock visat en uthållighet somär värd att uppmärksamma. De mindre företagen har genom sin mångsidighet ochvarierande produktion möjlighet att tillfredsställa människornas behov avvalfrihet och allsidighet i sin konsumtion. är en god garanti för sund konkurrens och ett allsidigt utbud avvaror och tjänster till lägsta priser. En stark sektor av mindre företag sombyggs ut jämsides med de stora företagen är den enda möjligheten att åstadkommaen önskvärd inomregional balans. har en öppnare och mindrebyråkratisk struktur. Det är ofta i egenföretagen som uppfinningar ochutveckling av nya produkter sker. En livskraftig sektor av mindre företag ärett nödvändigt komplement till de stora företagen. Om vi skall få tillräckligtmånga människor som vill ägna sig åt rollen som företagare är det nödvändigtatt de mindre och medelstora företagen består. Det är här den bästa grogrunden ochutbildningsplattformen för nyskapande och nyetablering finns. För att vi skallkunna tillgodose ett numera allmänt erkänt behov av decentralisering avnäringslivet måste också en tillväxt av mindre företag ses som den främstaförutsättningen. Ännuen egenskap är värd att framhålla. I de mindre företagen har de anställda lättatt få en god överblick över företaget, dess uppgifter, produktion ochutveckling. Detta är en förutsättning för att de skall känna mening med sinauppgifter i företaget och trivsel och tillfredsställelse med arbetet. Genomden nära kontakteri mellan företagsledning och anställda skapas lättare engrund för en fungerande företagsdemokrati, vilket är ett väsentligt mål försåväl företag som anställda. Tyvärrhar den tidigare regeringen inte rätt värderat de mindre och medelstoraföretagens väsentliga betydelse för samhällsekonomi och sysselsättning. Destora företagen har rönt större intresse och givits mera tillväxtutrymme, ochdetta har medfört att de mindre kommit i kläm. Erforderiiga kontakter ochmöjligheter till samråd med myndigheterna har det inte varit så lätt att få.Vid utnyttjande av tillfälliga konjunk-turstimulerande åtgärder har de mindreföretagen varit missgynnade. Efter krav från har här förbättring skett. Närdet gäller stimulans till forskning och utveckling har bristande möjligheteratt utnyttja avdrag vid beskattningen varit till nackdel. Omkring tvåtredjedelar av alla företag arbetar under formen enskild firma och kan inte drafördel av aktiebolaget som företagsform. Det gäller i fråga om personligtrisktagande, bättre social situation, större avdragsmöjligheter förutbildningskostnader osv. De betydande bördor som läggs på företagengenom arbetsgivaravgifter av olika slag drabbar särskilt hårt de mindreföretagen. De s. k. löneskatterna har blivit en alltmer negativ faktor försysselsättningen. De mindre företagen har inte på samma sätt som de större haftmöjlighet att byta ut arbetskraft mot maskiner och får härigenom bäraen större skattebörda än vad som kan vara rimligt och rättvist. Företagarnai de mindre företagen har ofta en orimlig arbetsbörda. En stor del av sin tid -ofta behövlig fritid - måste de använda för att få fram de uppgifter som ienlighet med uppgiftsskyldigheten måste skickas till olika myndigheter. Avde skäl som jag här i all korthet nämnt känner en betydande del avsmåföretagarna i vårt land stor oro för framtiden. Det är allvarligt attmänniskor verksamma inom denna del av näringslivet upplever osäkerhet och intekänner tillräcklig tilltro till framtiden. En sådan osäkerhet påverkarplanering och handlingskraft. Man fattar kortsiktiga beslut och avstår frånsatsningar och investeringar på , investeringar som i och för sigkan vara avgörande för företagets fortbestånd och sysselsättningensupprätthållande. Centernhar, som jag tidigare påpekat, starkt hävdat de mindre och medelstoraföretagens berättigande i vårt land jämsides med de stora företagen, som vigivetvis också behöver. Senast presenterade vi förslag till förbättring av deförras situation i en partimotion till . I denbehandlade vi särskilt kapitalfrågorna, företagarföreningarnas verksamhet,företags- och branschfrämjande åtgärder, företagsservice, utveckling ochforskning, exportfrämjande verksamhet, blankettraseriet, tillräckligt rådrumför information om nya lagar, utbildning av företagare och personal, kapital-och arvsbeskattningen och nyetableringar. Deförhållanden som gäller för små och medelstora företag i allmänhet gällergivetvis också speciella branscher, även om de har särskilda problem var försig. Svårigheterna för fisket har berörts i debatten. Jag vill i dettasammanhang nämna trädgårdsnäringen, som även den kämpar med stora svårigheter. Produktionsvärdetinom den utgör ca . Jag skall inte här gå in på någradetaljer, eftersom trädgårdsnäringsutredning arbetar med problemen.Men jag vill understryka att det är ytterst angeläget att utredningens arbetebedrivs intensivt - trädgårdsnäringens utövare väntar med stor spänning påförslag ifrån den. Naturiigtvisundrar nu vårt lands småföretagare vad den nya regeringen skall kunnaåstadkomma för deras del, och av naturiiga skäl har de förhoppningar om enbättre situation för sina förslag och därigenom också för sina anställda. Motbakgrund av formuleringen i regeringsdeklarationen vågar jag påstå attsmåföretagarna i vårt land nu kan se framtiden an med större tillförsikt äntidigare. 1regeringsdeklarationen sägs bl. a.: "En väl fungerande samhällsekonomiförutsätter ett decentraliserat näringsliv. Därför måste näringspolitikenutformas så att mindre och medelstora företag får goda utvecklingsmöjligheter.Vårt lands ekonomi skall även bygga på en socialt styrdmarknadshushållning med fritt konsumtionsval, fri konkurrens och en aktivkonsumentpolitik. Samhället skall ta vara på enskilda människors vilja tillinitiativ och ansvar." Vidaresägs att förslag kommer att läggas fram om vissa lättnader i fråga omarbetsgivaravgifter samt om ändrade skatteregler för familjeföretag.Avvecklingen av den faktiska sambeskattningen fullföljs- den har diskuterats ikammaren . De mindre företagen ges goda kreditmöjligheter. Enkonkret åtgärd som aviseras är enligt uppgifter i pressen förlängning avgiltighetstiden för arbetsmiljögarantilånen. Formuleringarna i regeringsdeklarationenliksom detta konkreta exempel ger mig anledning att konstatera att vårt landssmåföretagare kan se framtiden an med tillförsikt. Även om åtgärder i störreomfattning inte kan vidtas med hänsyn till de svårigheter somstaplar upp sig inom näringslivet inser den nya regeringen med allsannolikhet att man med förhållandevis blygsamma insatser kan få god valuta, omdessa insatser kan komma mindre och medelstora företag ivårt land till godo. Jag förutsätter alltså längre fram ett större engagemangpå detta område från regeringens sida. När jag lyssnade på den småföretagens höga visa som iKristianstad stämde upp slog det mig att väl numera har godamöjligheter att få gehör för alla de önskemål i fråga om småföretagen som honförde fram. Beskyllningarnamot den tidigare socialdemokratiska regeringen har inte särskilt mycket medverkligheten att göra, det vet var och en som har följt dessa frågor under ettantal år. När man hör talet om nedläggning av småföretag får man närmastintrycket att den tidigare regeringen har suttit och beslutat att lägga nersmåföretag. Som bekant förhåller det sig inte så. Man kan också vända på taletom de höga personalkostnaderna och säga att de löner som de anställda harförhandlat sig till är för höga och en belastning för företagen. Numeraheter industriministern som bekant Åsling, och han och energiminister väl att se till att alla de svårigheter som småföretagen brottas medlindras. Jag har en känsla av att det blir rika tillfällen att här demonstrerahandlingskraft. Detvar emellertid, herr talman, inte detta som jag tänkte ägna de minuter som stårtill mitt förfogande. borgeriiga s. k. regeringsdeklarationen har frågan om länsdemokratin tagitsupp. Tanken är tydligen att man skall överföra de regionalaplaneringsuppgifterna från länsstyrelserna till landstingen. Då man frånborgeriigt håll i skilda sammanhang har tagit upp dessa frågor har den tänktaförändringen beskrivits som en ökning av demokratin. Man har talat om ettlänsdemokratiskt system som skall ersätta det nuvarande"länsbyråkratiska" systemet. Detfinns anledning att närmare skärskåda och försöka belysa innebörden avregeringsdeklarationen på denna punkt. Redan de termer vari diskussionentidigare förts har säkeriigen inte valts på måfå. Länsdemokrati resp.länsbyråkrati leder tankarna i en alldeles bestämd riktning. Vi är allaanhängare av demokrati. Inte lika många ställer sig upp och försvararbyråkratin. Följaktligen bör flertalet kunna sluta upp kring den borgeriigaregeringens formuleringar-det är tydligen den tanke som ligger bakom ordvalet. Tillskyndarnaav en förändring av antytt slag kan knappast beskyllas för att mera ingåenderedovisa vad som avses med att överflytta de regionala planeringsuppgifternafrån länsstyrelserna till landstingen. Den ordning som gäller innebär juinte att länsstyrelserna utövar någon helt självständig planering. Derasuppgift är mer av initierande och samordnande natur, och planeringen skerpraktiskt taget alltid i nära samarbete med i första hand kommunerna. Att manhar att rätta sig efter de av fastlagda övergripande planeringsriktlinjernaligger i sakens natur. Ocksåbehandling och fastställelse av genom kommunernas försorg utarbetadestadsplaner är som bekant en viktig uppgift för länsstyrelserna. Att dennaordning framställs som ur demokratiska synpunkter otillfreds- ställande kan man inte tapå allvar. Menar vi något med talet om att det finns behov av en fysiskriksplanering - något som det rått stor enighet om - då måste naturligtvisriksdagen genom regionala statliga organ också kunna fullfölja sinaintentioner. Jag har därför svårt att se att det skulle handla om dessauppgifter. Detfinns emellertid ett annat led när det gäller planeringen. Det kan därförfinnas anledning att uppmärksamma kommunernas roll. Jag anser att kommunernahär intar en nyckelposition. Kommunerna handhar den fysiska planeringen inomden egna kommungränsen. De kommunala organ som har att svara för planeringensgenomförande arbetar i nära kontakt med kommuninvånarna. Aktiviteterna på deolika områdena - exempelvis ekonomin, sociala insatser för åldringsvård ochbarnomsorg, idrott och friluftsliv, skola och utbildning, kulturellaaktiviteter osv. -måste naturiigtvis vägas in i sammanhanget. Eftersomkommunerna praktiskt handhar så stor del av planeringsuppgifterna , finnsdet anledning att undra om det är någon del av dessa som skall övergå tilllandstingen. Detfinns alltså anledning att fråga på vilket sätt den s. k. länsdemokratin skullekomma att beröra kommunerna. Ett skäl som anförs för den tilltänktaförändringen är, som jag redan antytt, att man önskar fördjupa demokratin.Länsstyrelserna är, anser man tydligen, inte tillräckligt demokratiska. Såvittjag förstår kan det här inte vara fråga om på vilket sätt resp. organ utses.Det måste handla mera om vilka praktiska uppgifter man skall handha. k. länsdemokratin ha någon reell innebörd måste det betyda, att vissauppgifter som sköts av kommunerna kommer att flyttas till landstingen.Här anser jag det vara nödvändigt med konkreta besked. Vihar erhållit en liten men som jag tycker mycket instruktiv broschyr: Fysiskriksplanering - Planeringsskedet 1976. Jag antar att samtliga ledamöter fåttoch även tagit del av den broschyren. Den lämnar en översiktlig information omdet pågående arbetet med den fysiska riksplaneringen. Där framgår klart vadjag redan varit inne på, nämligen att kommunerna spelat och spelar en mycketviktig roll i sammanhanget. Det vore intressant att få ett besked om på vilkapunkter den borgeriiga regeringen önskat en annan ordning vid genomförandet avdetta arbete. Jag rekommenderar alltså denna broschyr till studium. Denförre kommunministern lämnade direktiv utredning om den regionala samhällsplaneringens huvudmannaskap. Jag villcitera ett par korta avsnitt ur direktiven som jag anser vara mycket viktiga.Det första citatet lyder: "Ettviktigt mål för samhällets strävanden är att åstadkomma så likvärdigalevnadsbetingelser som möjligt för människorna oavsett i vilken del av landetde bor. Behovet av insatser från statens sida för att åstadkomma regionalutjämning har ökat. Det står klart att medborgarnas tillgång tillsysselsättning och service oberoende av bostadsort inte kan tillgodoses utangemensamma insatser som bedöms med hänsyn till hela Enföljd av detta är att den samhällsplanering som behövs för att åstadkommaregional balans är en statlig uppgift. Till statens uppgifter hör ocksåhandhavandet av de medel som syftar till att ge regional balans vid fördelningenav rikels samlade resurser." Någotlängre fram i direktiven heter det: "har en omfattandesamordningsfunktion när det gäller statliga, landstings-kommunala och kommunalaplaneringsuppgifter. Att flytta ansvaret för den regionala planeringen tilllandstingskommunerna som handhavandet av medlen för denna planeringsgenomförande - t. ex. på det sysselsättningspolitiska området - väsentligenförblir statliga uppgifter torde förorsaka betydande samordningsproblem.Kommuner och landstingskommuner är två i princip jämställda kommuntyper,som kompletterar varandras verksamhet. Kommittén bör belysa på vilket sättdetta förhållande påverkas av att landstingskommunerna får ansvaret för denregionala samhällsplaneringen och därmed ges 'överkommunala' funktioner inom enviktig samhällssektor. Kommittén bör också belysa hur detta påverkarbesvärsprocessen i planärenden." Detfinns, herr talman, stor anledning att understryka dessa synpunkter. De visarpå praktiska men också principiellt viktiga sidor av denna fråga. Attorganisera vad man skulle kunna kalla "länspariament" - en benämningsom använts i sammanhanget - vore ett effektivt sätt att slå sönder dengemenskap som nationen utgör. Vi har- som också framhålls i direktiven - behovav instrument som så långt möjligt garanterar medborgarna likvärdiga villkor iolika delar av landet. Dagens samspel mellan kommuner, landsting och regionalastatliga organ, där länsstyrelserna spelar en viktig roll, ger de bästaförutsättningarna för att nå uppställda mål. Att skapa någon sorts"överkommuner" mellan staten och kommunerna skulle kunna innebära enutveckling i rakt motsatt riktning. Den skulle väsentligen försvåra kommunernasarbete och fjärma enskilda människor från statsmakten, alltså motsatsen till enfördjupad demokrati. Jagvill tillägga att den nuvarande ordningen, där kommuner och landsting harprincipiellt samma ställning i förhållande till staten, med säkerhet ger denför medborgarna bästa utvecklingen. Jag utgår från att varken kommuninvånarnaeller deras förtroendemän stillatigande kommer att åse hur viktiga delar avden kommunala verksamheten flyttas bort från kommunerna - detta så mycket mersom de tilltänkta förändringarna inte skulle komma att innebära en ökad demokratiseringeller en ökad effektivitet i samhällsverksamheten. i (c) kort genmäie: När säger att jag har sjungit småföretagens höga visa,får väl det omdömet stå för hans egen räkning. Han menar att jag nu har storamöjligheter att påverka regeringen i den riktning som jag önskar när det gällerrelationerna mellan stora och små företag i vårt land. Det hyser jag givetvisförhoppningar om. Det var också det mitt anförande här gick utpå. Mennär gör gällande att jag har utdelat beskyllningar mot dentidigare regeringen, vill jag påstå att så inte är fallet.