prot · G00976 · 1976-12-31 00:00:00 — Sedan vill jag fråga: Är ute efteren annan målsättning och menar att det beslut som vi var eniga om här för ettår sedan var fel? Jag har utgått ifrån att vi på allt sätt skall anstränga ossför att genomföra detta beslut som enhälligt fattade om 100 000platser i daghem och 50 000 platser i fritidshem. Det är också den målsättningsom vi har, och det är därför som vi nu kommer att diskutera medKommunförbundet. Vi kan inte förrän vi får de nya, aktuella siffrorna frånkommunerna rikligt avgöra hur långt man har kommit med byggnationen . () kort genmäle: Om den sammanlagda målsättningen för daghem och fritidshem under 1976skulle ha tillgodosetts, skulle det ha beviOats anordningsbidrag för 35 000platser. beviOades anordningsbidrag för 22 000 platser, och däri ingår ävenplatser för deltidsgrupper i barnstuga. Planeringslägetinnebär att kommunerna planerar 9 000 platser i daghem och 3 400 platser ifritidshem . Hur skall man med det kunna uppnå ett sammanlagt resultalav 52 000 platser i daghem och fritidshem ? Det är jufullständigt omöjligt, och det tror jag att socialministern också inser. Jagupprepar: Det är verkligen oroväckande att socialministern försöker förskönaverkligheten i stället för att som en rejäl kari säga: Det här är verkligenoroande - vi måste ta krafttag. Jagvill också upprepa att det inte är nettotillskott som del här är fråga om. Manmåste räkna bort nedlagda, förslitna gamla daghem som läggs ner och platser somman förlorar om man vill öka personaltätheten och minska barngrupperna. Och nihar ju sagt från ert håll att ni ämnar göra det. Vi anser också att det är ettangeläget krav att förslärka daghemmens kvalitet. Tillfrågan om 1976 års beslut; Inte bara jag utan mitt parti deklarerade att dethär var en minimimålsällning. Den viktigaste målsättningen är, som ocksåsocialministern har understrukit, full behovstäckning , och det ärett behov som är fiera gånger större. Det var många som sade det i riksdagsdebatten1976. Målsättningen 100 000 platser i daghem och 50 000 platser i fritidshemvar ju beräknad med utgångspunkt i vad man bedömde som möjligt att få framunder . Del sades tydligt och klart att det faktiska behovet ärväsentligt mycket större. Detsades också ifrån att det uppskattade behovei i kommunernas förskoleplanersannolikt var alldeles för lågt. Mycken saklig kritik framfördes mot deberäkningsmetoder som kommunerna använder för att uppskatta behovei. Det sadesockså att det var sannolikt att i takt med alt barnomsorgen byggs ut kommerbehovet att explodera, därför att föräldrarna då äntligen ser att de har enmöjlighet alt få daghemsplats och ger till känna sitt behov i störreutsträckning än de har gjort. Om vi skall diskutera nivå, , så var det den 8 oktober1976 som den nya regeringen trädde till, och om resultatet i fråga omutbyggnaden är så dåligt som vill påstå faller huvuddelen avansvaret för det på den gamla regeringen. hade ju haft möjlighet attta en liten diskussion om de här problemen med dåvarande socialministernantingen här i kammaren eller i enrum. Sedanförstår jag att har varit så fixerad vid den kritik som hon skullerikta mot mig att hon inte ordentligt läst de siffror som finns redovisade imilt svar eller hört vad jag har sagt. Jag har sagt att jag ser med oro påutvecklingen under den senare delen av femårsperioden. Det är det som gör attjag skall sammanträffa med representanter för Kommunförbundetför att diskutera de här problemen, och det är därför som vi behöver ettkorrekt sifferunderiag. Det är riktigt all det statistiska underlaget förkommunernas planering har diskuterats. Vissa deltidsarbetande liksom mångakvinnor som önskar förvärvsarbeta men inte kan göra det på grund av bristen påbarnomsorg faller utanför statistiken. Jag är medveten om det. Påden fråga som ställde i sitt första anförande, om jag kan föreställamig den situation som föräldrar befinner sig i när de känner att ingen bryr sigom dem, vill jag svara: Ja, , det kan jag! Men bristen pådaghemsplatser är inte någonting som uppstått som vi harhaft regeringsansvaret. Det är ju en eftersläpning sedan lång tid tillbaka.För var det skattestopp, och kommunerna hade intemöjligheter att bygga ut daghemmen. Del var en av orsakerna tilleftersläpningen. Problemen kan vi vara överens om, men vi får dela ansvaret. Änen gång, : Det vi har diskuterat och fattal beslut om är 100 000daghemsplatser , och det är vår strävan att hålla en sådanutbyggnadstakt all vi kan uppnå det målet. Herr lalmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat all hon inte ägde rätt till ytteriigare replik. FruLANTZ (vpk): Jag vill gärna kommentera det svar som fått på sininterpellation om barnomsorgens utbyggnad. Liksom känner jag oroinför den nedåtgående utbyggnadstakt när det gäller daghem och fritidshem somman kan konstatera. Men det gör inte socialministern trots alt han konstateraratt kommunerna bara planerar att färdigställa 9 400 daghemsplatser under 1977.Socialministern tycks mena att det inte gör någonting att kommunerna intebygger mer än drygt 9 000 platser , eftersom utbyggnaden var såstorunder 1976. Men jag lycker att trenden är oroande. Det finns ett klart sambandmellan att anordningsbidragen försvinner, eller försvann som de gjorde i går,och denna nedgång i planeringen av barnstugor. Detinser också socialministern, som säger i svaret; "Del förhållandet atthuvuddelen av nybyggnationen beräknades ske hänger givetvis samman medanordningsbidragets slopande ." alt man tar bort dettabidrag frän kommunerna har blivit en nedgång i utbyggnaden. Därför måstekommunerna även i fortsätiningen få det förhöjda bidraget. Det harvänsterpartiet kommunisterna också föreslagit när de första siffrorna på denhär nedgången kom. Litetoro hyser i alla fall socialministern i planperioden.Bara hälften av vad kommunerna lovat i överenskommelsen planerar de att bygga,men också inför dessa skrämmande perspektiv står socialministern i totalavsaknad av initiativ och helt åtgärdsläs. Så här kan del bara inte fåfortsätta! Föräldrar och barn skall inte behöva sväva i ovisshet om huruvida dekommer att få daghemsplats eller inte. Detfinns, menar jag, ett grundläggande fel i hela hanteringen av barnomsorgsutbyggnadensom den föregående regeringen och lika väl som den nuvaranderegeringen vägrar att inse. Det felet ligger i att fortfarande föreligger delingen som helst skyldighet för kommunerna att bygga bort daghemsbristen ellerbristen på frilidshemsplatser. Vad kommunerna har skyldighet lill är attredovisa ett behov av daghem och fritidshem till i de s. k.förskoleplanerna - alltså bara redovisa, inte bygga! Det är kommunerna självasom bestämmer både servicenivån och utbyggnadstakten eller, som det heter i ettdagsfärskt protokoll från Huddingekommun: "Barnomsorgsplanen redovisar möjligheterna till utbyggnad med hänsyntagen till ekonomiska, personella och andra resurser." Kommunenhar alltså inte möjlighet att utgå från alla barns behov av daghemsplats. Ochden senaste förskoleplan som kommun lagt fram visar all del i dagfallas 6 232 platser, och 1980 kommer del att fattas 6 000 platser. Så sersituationen ut - och den är säkeriigen inte unik för den här kommunen! 1många år har den tidigare regeringen sagl all man måste kunna lita påkommunerna i denna fråga. Man har trott på kommunernas goda viOa att bygga bortbristen pä daghem och fritidshem. Det finns tyvärr ganska många exempel på attden viOan saknas. Och även om viOan skulle finnas så fattas det pengar ikommunerna för att förverkliga önskemålen och kunna satsa på en omfattandeutbyggnad. De åtgärder som borde ha varit självklara för den gamla regeringenoch som borde vara det för den nuvarande är föOande - och det är givetvisåtgärder som också kommunisterna har föreslagit; Dels måste manlagstifta om barnomsorgen, så att kommunerna blir lagligt skyldiga att bygga utbarnomsorgen så att alla barn får plats. Dels måste kommunerna få ekonomisktäckning genom statsbidrag för hela barnomsorgsverksamheten. Inteförrän dessa två helt nödvändiga åtgärder har vidtagits kan föräldrar och barnräkna med att kommunerna på allvar får både viOan och ekonomin att bygga bortbristen på daghem och fritidshem. Jagvill sluta med att fråga socialministern om han, mot bakgrund av den häroroväckande nedgången i utbyggnaden, har för avsikt all vidta några som helståtgärder och i så fall vilka. Sedantycker jag att det är intressant att höra , som tycks vara beredd auhöja ambitionsnivån när det gäller utbyggnader. kommunisternaanförde redan inför överenskommelsen om att 100 000 daghemsplatser skullebyggas att det inte var tillräckligt när det 1975 fattades 450 000platser. Därför föreslog och föreslår fortfarande kommunisternaen mycket högre utbyggnadslakt, nämligen 50 000 platser . Är inne på samma linje som kommunisterna, nämligen att allabarn skall ha plats på daghem, därför att alla barn behöver det? Dessutomvill - och det noterar jag också som positivt -öka stödet tillkommunerna. Det är ett gammalt vpk-krav också det. Det är glädjande att fruDahl har ett så positivt intresse för kommunisternas krav. Jagförutsätter att kommer att stödja de motioner från vänsterpartietkommunisterna som tar upp dessa frågor, när vi röstar om dem här i kammaren. Tillsist vill jag konstatera att precis som socialministern användeväldigt mänga ord men inte kom fram lill några konkreta förslag. Hon skällde -med rätta, kan man väl säga - på socialministern för att han inte vidtagitnågra åtgärder, men jag efterlyser konkreta förslag även från i dennafråga. HerrWÄSTBERG i (fp); Jag tycker är värd en eloge för sitt långvarigaengagemang för ett ökat daghemsbyggande. Men hon har alltid stött densocialdemokratiska regeringens daghemspolitik, och den är sannerligen intemycket att yvas över. Det är under den socialdemokratiska regeringen vi hamnati dagens situation, med tusentals förtvivlade småbarnsföräldrar i kö. Daghemsfrågan är på fierasätt en jämlikhetsfråga. Fördet första är daghem bra och stimulerande för barnen. Det är visat avforskningen, och jag tror att nästan varje förälder som har barn på dagis harsett hur positivt barnen själva upplever daghemmet. För att alla barn skall fådel av den stimulansen behövs en kraftig utbyggnad av daghemmen - och jag menardä inte famiOedaghemmen. Fördet andra är bra barntillsyn en förutsättning för att både män och kvinnorskall kunna ta ansvar för sin egen försörjning och göra en för dem självatillfredsställande insats i arbetslivet. Fördet tredje är det en fråga om ekonomisk jämlikhet att alla barn fårdaghemsplats, för den majoritet som inte får daghemsplats tvingas oftasöka sig till långt dyrare tillsynsformer. Fördet fjärde riskerar vi på grund av daghemsbristen att få segregerade daghem.Låt mig ta min egen kommun, , som exempel. Där är köerna långa. Av debarn som fick plats i kom hela 78 96 in tack vara förtur.Bara 12 % kom in på kötid. Detta innebär att på många daghem bara de barn somhar speciella medicinska eller sociala skäl - eller som fält det under denlånga väntan på bra barntillsyn - kommer in på dagis. Avdessa skäl är ett kraftigt ökat daghemsbyggande vår kanske viktigastejämlikhetsfråga. Mot den bakgrunden är den låga utbyggnadstakten specielltallvarlig. Hittillshar alla prognoser visat sig slå fel. Föräldrarna har alltid velat hafier daghem än planeringsfarbröderna kunnat föreställa sig. Risken är densammanu. I de formler som vill att kommunerna skall använda sig avför att fä fram behovet skall man bl. a. utgå från förvärvssiffrorna i folk-och bostadsräkningen 1970. Den har ännu inte kommit fram. Det gör attdel i prognoserna finns osäkerhet och starkt förlegade siffror frän den tid däden socialdemokratiska regeringen hade kvar sambeskattningen. Helt säkert ärbehovet långt större än prognoserna anger. Jagtror att jag tillhör de få här i kammaren som har personliga erfarenheter bådeav att stå i daghemskö och av ätt ha ett spädbarn på dagis. De månader vi gickoch väntade pä besked om daghemsplals är bland de värsta jag varit med om. Attinte veta hur ens barn skall ha det , hur tillsynenskall ordnas dä, att ständigt Om utbyggnaden av barnomsorgen känna osäkerhet om ensbarn har det bra eller inte - det är en otäck Nr 76 upplevelse. Ändåvar vi naturligtvis relativt privilegierade. Hur är det för alla dessatusentals ensamstående mödrar som tvingas leva på socialhjälp, hur är det förde tusentals människor som tvingas säga upp ett arbete de trivs med, därför allkommunerna inte klarar barntillsynen? Hur går det för barn som växer upp på detsättet? Samhällsförändringarnahar gäll fort i . Jag är rädd för att många av dem som beslutar i de härfrågorna helt enkelt har för litet personlig insikt och kunskap för att kunnasälta sig in i daghemsbristens konsekvenser för dagens generationsmåbarnsföräldrar och för nästa generation barn. Jag vill ställatre frågor till socialministern: Är socialministern beredd attlägga fram en ny prognos på behovet av daghem - grundad på nyare siffror omönskemål och förvärvsfrekvens? Om det visar sig - och allttyder på det - att kommunerna inte når upp till målen, är socialministern dåberedd alt vidta åtgärder för att åtminstone det minimimål som de 100 000platserna innebär skall uppnås? När det gäller daghem finns det självfallet enliten osäkerhetsmarginal beträffande behovet. Så är inte fallet när det gällerfritidshemmen. Där vet vi att det kommer att behövas lika många platser somdagisplatser. Här kommer en kris på 1980-lalet. Är socialministern beredd attvidta några åtgärder för att ytterligare öka fritidshemsbyggandet? har tagit fram siffror som tyder på ait utbyggnadsplanenför barnomsorgen förmodligen inte håller. Socialministern har också i sittsvar uttryckt viss oro härför. Närman träffar famiOer med barn i förskoleåldern finns det alltid ett givetsamtalsämne - hur barntillsynen skall ordnas eller hur den inte har ordnats.Under den socialdemokratiska regeringens tid ställdes hårda krav från mängahåll, bl. a. från i , på att daghemsutbyggnaden skulleskjuta fart. Det ställdes sådana krav att många famiOer till slut trodde attden gamla regeringen hade hörsammat kraven och att daghem fanns. Men famiOernahar blivit ganska omruskade när de har upptäckt att så inte var fallet och attde inte kunde få någon tillsyn av sina barn. Densocialdemokratiska regeringens politik ledde bara till ca 70 000daghemsplatser. Den nya regeringen skall således under sin mandatperiod geanslag för den största utbyggnaden . Men även om denna utbyggnadstakthåller kommer inte mer än något över 40 96 av alla förskolebarn medförvärvsarbetande föräldrar att beredas plats på de kommunala daghemmen. Densiffran är beräknad på en oförändrad ökning av anlalet förvärvsarbetandekvinnor. Inte ens hälften av det akuta behovet kommer således att vara täcktinom . Nr 76 hur socialministern ser på möjligheten att täcka Tisdagenden '''''' daghem, Bristenpå daghemsplatser får många allvarliga konsekvenser. --------------- hämmararbetet för jämställdhet mellan kvinnor och män, den orsakar Om utbyggnaden av slitningar inom famiOerna och - värst av allt - den medför att barn barnomsorgen lämnas utan tillsyn. I den undersökning som nyligengjordes om del- tidsarbetande finnsuppgifter på alt 8 000 barn i förskoleåldern är helt och hållet utan tillsynnär föräldrarna jobbar. Det är också de minsta barnen som kommer i kläm, iförsta hand de barn som är under tre är. undersökning , gjord av i , visadedet sig alt av fyra svarsalternativ - daghem, kommunalt fa-miOedaghem, privatfamiOedaghem och övrigt - återfanns 40-56 96 av barnen i åldern under"övrigt" som tillsynsform, dvs. barnfiicka, grannar, släktingar ellernågot annat. Motsvarande siffra för barn i åldern var 39 96. är denundersökningen , men del har inte varit några revolutionerande utbyggnaderunder den gamla regeringens tid, och därför är siffrorna förmodligen aktuellafortfarande . Det visar hur allvarligt läget är. De uppgifter omutbyggnadstakten som har nämrtts av och av socialministern visaratt femårsplanen kan komma att brista. Därför måste regeringen ingripa i tid.I en famiOepoIitisk debatt i TV före valet uppgav samtliga de partier som nuhar bildal regering alt man ställde sig positiv till att kommunerna skulle hanågon form av laglig skyldighet eller bindande normer för byggandet av daghemoch inte bara skyldighet att planera byggandet. Jag skulle viOa höra omsocialministern ställer sig positiv till att ge bindande normer för byggande avdaghem. Det finns också en ojämlikhet mellan famiOer som får barnomsorgoch de famiOer som tvingas lösa omsorgen pä privat väg. Det senare alternativetär uppemot 3 ä 4 gånger dyrare och dessutom betydligt mer otillfredsställande.I privata lösningar är oftast omsättningen på barnvårdare myckel högre, och dettagäller i första hand de minsta barnen. Sex vårdare per barn och år ärgenomsnittet. För att föräldrarna skall ha en rimlig chans att få en någorlundatillfredsställande kontinuitet i sina privata lösningar blir lönekostnadernaofta så höga, att man faktiskt tvingas betala "svarta" löner. Det ärinte ovanligt att föräldrarna tvingas uppge en lägre lön lill skattemyndigheteroch försäkringskassa för all inte kvinnans - som det oftast är fråga om -förvärvsinsats skall bli ett minus i famiOens ekonomi. Jagskulle viOa veta om inte socialministern anser att all tillsyn av barn tillförvärvsarbetande föräldrar egentligen borde vara en samhällelig uppgift, ävenom man inte kan ordna daghemsplats för alla - detta för att undvika attfamiOerna tvingas till olagligheter. Detta var den sista frågansom jag här vill ställa till socialministern. Jag upprepar de tvåtidigare frågor jag ställt; Hur ser socialministern 48 på möjligheten att täcka hela behovet av daghem? Hur ställer sigsocialministern till någon form av bindande normer för kommunerna när detgäller utbyggnaden av daghem? HenGAHRTON (fp); I sin interpellation hävdar att en snabb utbyggnad avbarnomsorgen "är nödvändig för att ge alla barn stimulerande och tryggauppväxtvillkor". Som hon själv erkänner och som vältaligt framgått avdebatten här är detta en uppfattning som helt ställer sig bakom. Menbarntillsyn är ju inte bara en fråga om kvantitet. Bra barntillsyn kan vara detbästa som finns - det vet var och en som haft sina ungar i kommunala daghem.Men det vore ett hyckleri att hävda att samhällelig barnomsorg i dagundantagslöst är liklydig med stimulerande och trygga uppväxtvillkor. Var ochen som känner till barntillsynens vardag-genom egen erfarenhet, genom barnensberättelser eller genom protestaktioner från personal och föräldrar - vet attbarnomsorgen tyvärr alltför ofta förfuskas. Detfinns deltidsgrupper med en förskollärare på 2 gånger 20 barn - en grupp påförmiddagen och en . Det finns spädbarnsgrupper med ett dussinbarn på 2 utslitna anställda. Det finns syskongrupper på ett 20-talettermiddagströtta ungar på bara två eller tre vuxna. Det är vanligt - oftastregel - att famiOerna berövas sin barnomsorg när modern blir gravid. Detär inte sällan praktiskt tagel omöjligt för personalen att samplanera sillarbete på ett vettigt sätt. Detta framgår f ö, av en skrift frän Facklärarförbundetmed - en arbetsmiOöfråga, I denna skrift sättsförskolepersonalens ofta absurda arbetsförhållanden i bjärt belysning. Bl, a,påtalar man det ganska makabra förhållandet att det bara är vissa yrkesgruppersom har särskild tid avsatt för planering i sina Ijänstgöringsscheman, medanandra inte har del, t, ex, barnskötarna, och därför inte kan planeraverksamheten tillsammans, 'Motden bakgrunden blir det ganska naturligt att fråga; Vad har socialdemokratinoch gjort för att garantera likvärdig kvalitet i barnomsorgen överhela landet? Jo, tillsammans med har de röstat ned krav på centralakvalitetsnormer, krav som bl, a, har ställts av . Vadhar socialdemokratin och gjort för att förkorta de ofta alltför långavistelseliderna på daghemmen? Svar; Jo, de har bekämpat de krav som bl. a.folkpartiet ställt på att småbarnsföräldrarna skall fä förtursrätt till enkortare arbetsdag i väntan på att vi når målet kortare arbetsdag för alla. Vadhar socialdemokratin och över huvud taget gjort för att kravet på ensnabb daghemsutbyggnad verkligen skall leda till - som själv uttryckerdel i sin interpellation -"stimulerande och trygga uppväxtvillkor"?Svar; Ingenting att skryta med i varje fall. Herr lalman!Socialministern företräder ju i motsats till ett 4 protokoll 1976/77:75-76 Nr 76 parti som har slagits tillsammans med oss i för bättrekvalitet Tisdaeen den inombarnomsorgen. Socialministern sade i ett frågesvar här i kammaren 'exakt en månad sedan att "Representanter för --------------- kommerinom kort att ta upp överläggningar med Om utbyggnaden av ochberörda personalorganisationer" just om kvalitetsfrågorna. Mot den barnomsorgen bakgrunden vill jag fråga socialministern: har uppnåtts De måste väl ha ägt rum eftersom det är en månad sedan ochde skulle ske . Kan föräldrar och barn lita på attregeringsdeklarationens löfte om fastställda kvalitetsnormer i barnomsorgenverkligen uppfylles? Först skalljag säga några ord till . FruLanlz log upp anordningsbidragei. Det förhällandet att anordningsbidraget harslopats och i stället har räknats in i driftbidraget är enbart en teknisklösning just för att förenkla statsbidragssystemet; pengarna kommer jukommunerna till godo. Sedansäger att det var felaktigt att la bort anordningsbidraget; Titta nuhär hur det har påverkat, det har blivit betydligt mindre byggande ! , , skulle det byggas 16 000 platser på daghemoch 18 000, eller tillsammans 34 000 platser. Men anordningsbidragetskulle vara en stimulans för alt bygga och komma i gång. Enligt en enkät somden förra regeringen lät göra planerade kommunerna attunder 1976 bygga, inte 16 000, utan 27 400 platser och 9 400. För1976 och 1977 skulle det bli totalt 36 800 platser, i stället för som iöverenskommelsen 34 000. Så har det alltså verkat. Sedan får vi alltså se hurförskjutningarna har blivit i fråga om igångsättningen medanledning av att vi förlängde anordningsbidraget . FruLantz tog sedan upp vilka krav man skall ställa på kommunerna när det gällerlagstiftning m. m. Jag vill citera vad som står i 8 ij i lagen om barnomsorgoch därmed kanske jag också svarar på någon av de övriga frågorna som harställts; "Kommun skall genom en planmässig utbyggnad av förskola, famiOedaghem,fritidshem och annan förskole-och fritidsverksamhet sörja för att de barn sompå grund av föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller av andra skälbehöver omvårdnad får sådan omvårdnad, om ej behovet tillgodoses på annatsätt." Det är klarlagt och det är detta som kommunerna nu håller på attplanera och dessa planer skall komma fram eller sommaren. Detär riktigt som det har sagts här att det statistiska underiag vi har att arbetamed inte är tillfredsställande. Av den anledningen tillsattes ensärskild arbetsgrupp, planeringsgruppen för barnomsorg, som på grundval av depraktiska erfarenheterna skulle förbättra underlaget för kommunernasulbyggnadsplanering. Den här gruppens arbete är inte färdigt , men enligtuppgifter jag har fått kommer den under mars månad att sända utett nytt och klart bättre statistiskt material till kommunerna, som de alltsåskall kunna använda när de gör sina nya förskoleplaner . Jaghar fått en hel del frågor om vilka åtgärder socialministern och regeringen nuvidtar. Jag vill erinra om att det var överenskommelsen mellan Kommunförbundetoch regeringen som låg till grund för beslut. När vi nu märker, somjag har sagt förut, att det är en oroande utveckling under de tre senaste åren- vad gör vi då? Jo, naturiigtvis lar vi kontakt med den part som den förraregeringen diskuterade med och träffade en överenskommelse med, alltså ,Vi har bestämt tid och vi kommer att ha enöveriäggning med om detta och försöka kolla upp hur läget äroch vad vi gemensamt kan vidta för åtgärder och vad i sin turkan göra med kommunerna. Jag vill säga att det är angelägel att kommunernaverkligen på allvar prövar alla möjligheter för att tillgodose behovet så attvi kan uppfylla den överenskommelse som är träffad.