prot · G00947 · 1976-12-31 00:00:00 — Återigenställer jag denna fråga: Om det är så som tendensen i den faktiska utvecklingenunder visar här i landet -det är dock detta lands öde viskall besluta om, andra länder kan vi gärna diskutera vid andra tillfällen, meninte i den här speciella debatten -alt det privata näringslivet icke kan svarafördel sysselsättningstillskoit man bedömer som nödvändigt för att klarasituationen, för att kompensera den starka utslagningen och rationaliseringen,vad väljer då fru ? Väljer hon ett större mått av samhälleligföretagsamhet och sätter hon de sysselsäitningspolitiska målen främst, ellerväljer hon alt bevara den privata kapitalmakten och offra målsättningenbeträffande sysselsättningen? Detta är den avgörande fråga som jag gärnaäntligen vill ha svar på från någon av regeringens talesmän. FruAF () kort genmäle: Ja, i , vi inom moderata samlingspartiet menar attföräldrar skall ha rätt att själva ta omvårdnaden om sina barn om de så önskar. Sedan tycker jag det verkar som om en debatt som är ganska antik och inte riktigt hör samman med den svenskaverkligheten. Vad gjorde under sista dagar i börjanav juni när vi antog den nya medbestämmandelagen? Herrarbetsmarknadsministern , som meddelat att han i samband medbehandlingen av förevarande betänkande i ett sammanhang ämnade besvara delsherr (vpk) anmälda interpellation, 1976/77:50, omåtgärder för alt lösa ungdomens sysselsättningsproblem, dels iFalköping (c) anmälda fråga, 1976/77:139, om åtgärder för allbereda handikappade ungdomar sysselsättning, erhöll ordet och anförde: Vi vet inte hur många del är som står utan arbete men som skullesöka sig ut på arbetsmarknaden om alla förvärvshinder vore avskaffade - ombarntillsynen var välordnad, om de allmänna kommunikationerna var tillräckligtuibyggda, om grundutbildning och yrkesutbildning var tillfredsställande och omarbetsfördelningen i hemmen mellan män och kvinnor var mer rättvis och mycketannat. Det är också omöjligt alt säga exakt hur många som skulle söka sig ut påarbetsmarknaden om de kunde erbjudas lämpligt arbete på hemorten. Utskoltsmajoritetenhar redovisat vissa väl kända beräkningar på hur många människor det kan rörasig om. Beroende på hur man räknar kommer man fram till ett behov på mellan 250000 och 600 000 nya arbetstillfiillen om alla förvärvshinder vore avskaffade. Delfinns en ambition i vårt land att den som vill ha ett arbete också skall fådet. Arbetet har ett egenvärde. har i den här debatten slagit fastdel. har precis samma mening. Arbetet ger självrespekt,skapar en mening i livet och tillfredsställer behovet av att kunna bidra tillde resurser som vi alla lever av. Det här har sagts i den härkammaren. Jag skall inte gå in i detalj på det. Låt mig bara säga altambitionerna all bereda sysselsättning åt alla främst motiveras just av attarbete inte bara är en försörjningskälla utan att det också har ett egenvärdeför den enskilde. Jagtycker att utskoltsmajoriteten har gjort en bra beskrivning av de ål-gärder sombehövs för att öka arbetstillfällena, så att vi uppnår målet arbete åt alla. Igrunden måste ligga en ekonomi i balans, där vi kommit till rätta medunderskottet i betalningsbalansen, där vår internationella konkurrenskraft ärgod, där infialionen hålls i schack och där investeringsviljan i näringslivetär hög. Skallvi kunna erbjuda jobb åt alla dem som vill ha det, bör vi också sträva efterall skapa arbetstillfällen där människorna bor. Vi behöver alltså en utbyggdregionalpolitik. Detmåste också bli ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Vi kan aldrig lyckasmed uppgiften att skapa arbete åt alla om den nuvarande uppdelningen påmanliga och kvinnliga arbetsuppgifter bibehålls. Detsägs ofta att tillväxten av sysselsättning stagnerar eller rent av minskar ivårt land. Det är sant, om man ser enbart till de varuproducerande näringarna.Inom jordbruket har sysselsättningen mer än halverats sedan 1960-talels förstaår. Byggsysselsätlningen har minskat kraftigt under 1970-talel, så kraftigt attrekryteringen av byggnadsarbetare rent av kan bli etl problem den dagbostadsbyggandet åter börjar öka. Indusirisysselsättningen har stagnerat ochvisar en något nedåtgående tendens på . Ändå har anlalet personer iarbetskraften ökat med betydligt mer än 200 000 . Detär följaktligen inte inom varuproduktionen som huvuddelen av detta nytillskotthar funnit sin sysselsättning. Det är inom tjänsteproduktionen. Orsakerna lilldet är väl kända. Varuproduktionen kan rationaliseras hårdare äntjänsteproduktionen. Människor kan ersättas med maskiner. Produktivitetsökningeninom industrin uppgår i genomsnitt till . Oförändrad sysselsättningi industrin skulle alltså kräva produktionsökning . Enbart dettavore eil myckel ambitiöst näringspolitiskt mål. Detär därför inom den arbelskraftsinlensiva tjänsteproduktionen somneltotillskoliet av nya arbetstillfällen kommit till . Del ärdär de flesta nya arbetstillfällen kan skapas också i framliden. Men en förbättringav t. ex. den offentliga servicen i vården, inom undervisningen, barnomsorgenoch på en rad andra områden förutsätter en stark och expansiv ekonomi. Därförär del så viktigt, alt vi för en skicklig ekonomisk politik och en framgångsriknäringspolitik, som kan skapa fömtsältningarna för ett livskraftigt ochexpansivt näringsliv, som kan konkurrera med utlandet. Inte för alt vi skallhoppas, alt det ger så många nya arbetstillfällen i industrin utöver vad sombehövs för att ersätta dem soin av olika anledningar försvinner, utan därförall det bara är på grundval av ett starkt och konkurrenskraftigt näringslivoch en samhällsekonomi i balans och tillväxt, som vi kan få resurser att byggaut andra sektorer av ekonomin, som är mer personalkrävande och där nyasys.selsätiningstillfällen är lättare att skapa. Enekonomi där anlalet sysselsättningstillfällen ökar är alltså grunden för våraansträngningar all erbjuda arbete åt alla. Men det räcker inte med att baraskapa nya jobb. De bör också så långt det är möjligt skapas där dearbetssökande bor. Det är en viktig uppgift för regionalpolitiken. Och deerbjudna arbetstillfällena bör också passa de arbetssökande. Del är en viktiguppgift som arbetsmarknadspolitiken har. Jagvill här anknyta till utskottets ordförande, . Nya arbetstillfällenbör skapas med särskild inriktning på fyra grupper som har en ganska storundersysselsättning: kvinnor, medelålders och äldre män, ålderspensionärer ochungdom. För att öka de här gruppernas sysselsättning är del visseriigennödvändigl alt skapa nya arbeten, men det är långt ifrån tillräckligt. Låt migdärför något diskutera de här gruppernas behov av ar-betsmarknadspoliliskaåtgärder och vad som kan göras för dem. Omkvinnor hade samma sysselsättningsgrad som män så skulle del fordras ungefär600 000 nya arbetstillfällen. Det finns många hinder för kvinnorsförvärvsarbete som kvarstår även om vi skapar många nya arbetstillfällen.Kvinnor upplever sig i större utsträckning än män som bundna till hemorten. Deanser sig ofta inte kunna flytta eller pendla över längre sträckor. På grund avtraditionella mönster i hemmet är det i regel kvinnan som stannar hemma ombarntillsynen inte kan ordnas. Pä grund av del traditionella mönstret iarbetslivet har kvinnor i allmänhet lägre lön än män. Också av den anledningenstannar kvinnan ofta hemma när bägge inte kan förvärvsarbeta. Kvinnornahar ofta dålig yrkesutbildning och liten yrkeserfarenhet. Därför har desärskilda svårigheter alt träda ut på arbetsmarknaden om de inte får etl extrakraftigt stöd genom arbetsmarknadsutbildning och förstärktaarbelsförmedlingsåigärder. del av jämställdheisproblemen mellan män och kvinnor har anknytning lillarbetsmarknaden. Den anknytningen har markerats genom att regeringen har förlagtansvaret för jämsiälldheisfrågorna lill . Jaghar gett sysselsätlningsutredningen medel tor att närmare studera vilkalorvärvshinder som är svårast. Och del bör ge en bättre grund för kommandepolitiska åtgärder. Enavgörande uppgift är att skapa ett samhälle där både män och kvinnor kan förenaen meningsfull yrkesroll med ansvaret för hemmet och för barnen. Vi måste fullföljaden plan för en snabb utbyggnad av daghemmen som beslutat. Ochsmåbarnsföräldrar bör få gå före lill en koriare arbetsdag. Pressen mellanheltidsjobb och föräldraansvar är, som samhället fortfarande fungerar, särskiltstark på kvinnorna. Det leder till att många av dem mot sin vilja avslår frånförvärvsarbete i stället för all ha barnen på daghem nio tio, ja. upp till elvatimmar per vardag. Dämied tappar också de kvinnorna lätt kontakten medarbetslivet och får svårt att komma igen. Mångahemarbetande kvinnor som vill in i förvärvslivet känner att de kommit efter iulbildning och tappat i självförtroende. Alltför ofta saknas de deltidsarbetensom kan ge en mjuk start pä ett delvis nytt liv. Och när deltidsarbetena finnsger de ofta sämre sociala och andra villkor än arbete på heltid. Vimåste också bilda opinion mot de sega fördomar som fortfarande behåller sinmakt över värderingar och beteenden. De kvinnor som arbetar deltid 25 limmar iveckan har ändå en lika lång samlad arbetsdag som heltidsarbetande män. Så snedär ännu arbetsfördelningen i hemmet. Sålänge männen vägrar ta sitt hemansvar är kvinnorna handikappade i arbetslivet.De konkurrerar inte på lika villkor. Männen måste nu äntligen fatta attkvinnorna har samma rätt till förvärvsarbete som männen och att männen harsamma ansvar för hemmet som kvinnorna. Enannan grupp, med hög och dessutom växande undersys.selsättning, är medelåldersoch äldre män. Det gäller särskilt dem som bor i skogslänen och i storstäderna. Iskogslänen hänger den låga förvärvsfrekvensen för de något äldre männen ihopmed att det där råder en markerad brist på arbetstillfällen. Istorstäderna är det i större utsträckning fråga om en socialt problem. Demedelålders och äldre män som där slår utanför arbetslivet är i allmänhetogifta, ofta frånskilda. De har haft en stegvis allt svagare kontakt med arbetsmarknaden,allt längre arbetslöshetsperioder som övergått lill att de ställts utanförarbetskraften. markeras den övergången med förtidspension, ibland inte. Arbetslöshetenoch uislagningen från arbeismarknaden förenas ofta med allvarliga socialaproblem som alkoholmissbruk och dåliga bostadsförhållanden. Del är långt ifrånalltid så att sådana sociala problem är upphovet lill svårigheterna påarbeismarknaden. Ofta kan det vara tvärtom. Den långvariga och plågsammaprocess, som en uislagning från arbeismarknaden nästan alllid är, kan leda lillde sociala problem som jag här tagit upp. Del är viktigt att vi påolika sätt söker motverka utslagningen av äldre och medelålders män frånarbetsmarknaden. Första försvarslinjen går som alltid inne i förelagen. Delgäller all se lill alt de, som skulle ha svårigheter att få ny anställning,inte blir avskedade. Samhället har ställt resurser till förfogande för dettabi. a. genom trygghetslagarna. Delspeciella organet i sammanhanget är anpassningsgrupperna. Genomanpassningsgrupperna kan en rad arbetsmarknadspolitiska hjälpmedel kanaliseras:utbildning och arbetsvårdsåtgärder, halvskyddad sysselsättning och de olikabidragen till arbetshjälpmedel ål handikappade. Mendet räcker inte bara med åtgärder för redan anställda, där anpassningsgruppenkan bevaka möjligheten till omplacering, behovet av arbets-analyser ochförändringar av arbetsplatserna eller möjligheter alt använda de arbelsmarknadspolitiskamedlen. Detgäller också att slå vakt om de arbetssökande, vid arbetsförmedlingen. Av dearbetssökande registreras som handikappade. De finns naturligtvisinte bara i den grupp jag nu talar om, de något äldre männen med särskildasvårigheter alt få eller behålla ett arbete. Men andelen arbetshandikappadeökar kraftigt med stigande ålder. Ävenför de svårplacerade arbetssökande skall anpassningsgrupperna spela en centralroll. I de nya instruktionerna för anpassningsgruppsverksamheten stryker mankraftigare än förr under arbetsförmedlingens särskilda ansvar för att ianpassningsgruppen verka för att arbetsplatsen öppnas också för arbetssökandeutanför företagel. Arbetsförmedlarengår ingalunda tomhänt in i anpassningsgruppen. Han eller hon har tillgång tillde arbetsmarknadspolitiska medlen. Det beslut som kommer attfatta på förslag av ett enhälligt utskott, om nya bidragsregler för halvskyddadsysselsättning, kommer att göra denna lill ett effektivare instrument ianpassningsarbetet än lidigare. Jag förutser att antalet halvskyddade platserkommer att öka ganska snabbt från nuvarande ca 10 000 platser. Fördel praktiska anpassningsarbetet är del särskilt viktigt att ett enhälligtutskott föreslagit den ändringen gentemot propositionen att vissa möjligheteratt ge bidrag till placering av redan anställda i halvskyddad sysselsättningbibehålls. Sådan överföring bör användas med stor försiktighet. Men framförallt i mindre förelag, där omplaceringsmöjligheterna är begränsade, kan enomplacering lill halvskyddad sysselsättning vara ett värdefullt hjälpmedel isträvan att möta sysselsättningsproblemen redan inne i företagen. Dentredje gruppen är ålderspensionärer som vill jobba vidare på något sätt efter65 år. De är en växande och i stort sett förbisedd grupp. Det finnsundersökningsresultat som tyder på alt väldigt många av alla blivandepensionärer skulle vilja fortsätta att arbeta i någon form efter den s. k.normala pensionsåldern. Genom rätlen till delpension har vi gett dem som önskardet en viss möjlighet att stegvis trappa ner sin arbetsinsats före denordinarie pensionsåldern. Del finns många, som upplever den möjligheten som befrielse. Men del finns också andra som skulle vilja göra en motsvarandenedtrappning ejier del all de uppnått pensionsåldern, .ven för dem behöver detskapas deltidsarbeten och andra lösningar. deras behov kräver att detskapas nya sysselsättningstillfällen. DenOärde gruppen med mer betydande undersysselsättning är ungdomarna, särskilt desom bara har grundskoleutbildning. Flera av de beslut kommerall fatta berör direkt ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden. Genom debesluten kommer vi närmare förverkligandet av gamla krav på attalla ungdomar skall garanteras arbete, utbildning eller praktik. Jagövergår nu till att svara på interpellation om åtgärder för altlösa ungdomens sysselsättningsproblem. HerrWerner har frågat mig vilka åtgärder regeringen kommer alt vidta för att på ettvaraktigt sätt lösa ungdomens sysselsättningsproblem. Denrelativa arbetslösheten bland personer i åldern har under innevarandeår varit nästan så stor som den relativa arbetslöshetenhos arbetskraften i dess helhet. vardrygt 30 000 ungdomar arbetslösa enligt arbetskrafts-undersökningarna, varavdrygt 20 000 var kvinnliga arbetssökande. Inovember sjönk visserligen ungdomsarbetslösheten lill 25 000, men det äralltjämt en oacceptabel situation, och vi måste ägna särskild kraft åt attbegränsa arbetslösheten bland ungdomar. Detta förutsätter enligt minuppfattning att samhället håller kontakt med ungdomarna även efter avslutadskolgång och ser lill att de nås av erbjudande orn antingen arbete, praktikeller yrkesutbildning. Det är eU mål som slås fast också i regeringsförklaringen. Genomdet beslut fattar med anledning av proposition 1975/76:211 lasetl steg mot att det målet uppfylls. Med detta anser jag mig ha besvarat interpellation. För att förverkliga tankenpå en ungdomsgaranli krävs en lång rad åtgärder. Delokala planeringsråden, där arbetsmarknadens parter, skolmyndigheterna ocharbetsförmedlingarna skall samverka, skall finnas överallt senast den 1 juli1977. Men de bonar byggas upp , och anvisningarna för deras verksamhethåller på att utarbeta. Distrikisarbetsnämnderna,som från kommer all finnas vid alla arbetsförmedlingensdistriktskontor, kommer att ha viktiga uppgifter när det gäller att hjälpaungdomen över från skola lill arbetsliv. Kanskeviktigast bland de konkreta åtgärderna är all arbetsförmedlingens möjligheteratt erbjuda ungdomarna lämpliga arbeten förbättras. Stora krav ställs påförmedlingens medverkan i planeringsråden. Stora krav ställs också påindividuella förmedlingsåtgärder av olika slag. Del är viktigt att arbetsförmedlingenfår möjlighet att sätta sina insatser för arbetslösa ungdomar myckel högt. Dearbetsmarknadspolitiska medlen har i hög grad inriktats mot ungdomarna.Särskilt galler delta arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. avungdomarna som befinner sig på arbetsmarknaden var för sedan sysselsattagenom den typen av åtgärder mot enbart I % av de vuxna männen och kvinnorna. Omåtgärder för att lösa ungdomens sysselsättningsproblem Omåtgärder för ati lösa ungdomens sysselsättningsproblem Tillträdetlill arbetsmarknadsutbildning för ungdomar har breddals, ochutbildningsbidraget för dem höjs den til! Menvissa ungdomar är sludieirötta. De vill skaffa sig arbetslivserfarenhet men fårinte fotfäste på arbetsmarknaden. För dem gäller det att det finns praktikplatser,som kan göra det lättare alt ta steget över till ett permanent arbete. Därförhar filt rätt alt medverka till att det inrättassärskilda praklikplalser hos statliga verk och myndigheter. kommer del att finnas 5 000 sådana platser. Vidarehar regeringen beslutat alt statsbidrag skall ulgå också under första halvåret1977 lill kommuner och företag, som kan erbjuda ungdomar praktik i form avberedskapsarbete. Mellan 10 000 och 15 000 sådana praktikplatser beräknas kunnainrättas . Denhär utbildningen och de här praktikarbetena är inte, som det ibland påslås, ettsätt att dölja en hög ungdomsarbetslöshet. Jag vänder mig väldigt bestämt motdem som i debatten säger, alt en aktiv arbetsmarknadspolitik bara är ett sättatt skyla problemet - alltså att de som går i arbetsmarknadsutbildning, de somgör stora insatser i beredskapsarbeten och myckel annat egentligen skulle varaarbetslösa. Del här systemet, som vi har byggt upp i under storpolitisk enighet, med utbildning, praktik, beredskapsarbeten osv. är ju etlsätt all ge människor arbete som annars skulle sakna arbete. Praktik ochulbildning för ungdomar är två vägar att föra ungdomar ulanarbetslivserfarenhet in i ett permanent arbete. Det är, kan man också säga,fråga om fördjupade arbetsförmedlingsinsatser för dem, som skall välja jobb förförsta gången i sitt liv. Dettagäller också handikappade ungdomar. Jag besvarar nu iFalköping fråga i den saken. i har med hänvisning lill förslag i proposilionen1975/76:211 frågat mig vilka ytterligare åtgärder regeringen planerar att vidtaför att bereda handikappade ungdomar sysselsättning. Riksdagenskall besluta om en ny bidragskonstruktion för den halvskyddadesysselsättningen. De nya bidragsvillkoren innebär en mycket kraftigförstärkning av stimulansbidraget för nyanställning av personer med handikapp.Försök skall också göras med särskilt generösa statsbidrag för anställning avungdomar med svåra fysiska handikapp. Delär nu viktigt att anpassningsgrupperna får ökat stöd så alt arbetet med altföra in nya grupper av handikappade, inte minst ungdomar, i arbetslivet kanintensifieras. Här krävs ökade insatser från såväl arbetsförmedling somfackliga organisationer och arbetsgivare. Förslagom ytterligare åtgärder i syfte att förbättra arbetshandikappades möjligheterlill arbete kan väntas från sysselsätlningsutredningen i dess fortsattaarbete. För all 11 underlag för det har utredningen inlett försöksverksamhetpå den enskilda arbetsmarknaden. Regeringenhar beviljat sysselsätlningsutredningen och statens personalnämndmedel för liknande försöksverksamhet inom och statlig sektor. Jag ärövertygad om att dessa försöksverksamheter kommer all skapa förutsättningar fören förbättrad situation på arbeismarknaden. inte minst förhandikappade ungdomar. Jag har i mitt anförande berört arbetsförmedlingensroll i olika sammanhang. Arbetsförmedlingen är det centrala instrumentet iarbetsmarknadspolitiken. Genom en arbetsförmedling, som har goda resurser ochfungerar bra, kan man få en bättre kontakt med både de arbetssökande och de ledigaplatserna. Alltfler arbetssökande har behov av specialiserade och omfattande förmedlingsinsatser.Kontakten mellan arbetsfömiedling och företag behöver fördjupas om det skallvara möjligt att förverkliga målet all sysselsättningsproblemen så mycket sommöjligt skall mötas redan på arbetsplatsen. Jag kan här än en gång peka på densamverkan som sker i anpassningsgrupperna, som ännu långt ifrån är utbyggda. Imånga enskilda förmedlingsärenden kan de arbetsmarknadspolitiska målen dessutombara nås genom åtgärder direkt på arbetsplatserna. Det måste därför finnaseffektiva kontaktvägar för förmedlingen till företagen och de fackligaorganisationerna. skapas en ny form för sådana kontakter, genom distrikisarbetsnämnderna.Jag fäster stora förhoppningar vid dem. Fungerar de bra, så kommer de att gearbetsförmedlingen en ännu bättre lokal förankring och ett ännu bättre underiagför den lokala sysselsällningsplaneringen . Del är mycket viktigt,att distrikisarbetsnämnderna verkligen får en ceniral roll i del lokalaförmedlingsarbetet. Nämndernas arbete skall till att börja med bedrivas som enförsöksverksamhet. Inte i den meningen, alt de eventuellt kan komma altavskaffas. Men så att arbetsuppgifter och arbetsformer efter en lid kommer attutvärderas och kanske också förändras. Påen punkt är det dock enligt min mening redan klart, att distrikts-nämndernasuppgifter behöver ändras. Del gäller deras säil att besluta om användningen avde arbetsmarknadspolitiska medlen. Erfarenheter i andra sammanhang har visat,alt del finns en betydande risk, att samhälleliga organ ulan någorlundavidsträckta beslutsbefogenheter inte färden ställning de är avsedda alt ha.Varken ledamöter eller andra tillmäter dem den betydelse de egentligen vore värda. Genomden snävt begränsade beslutsrätt, som gäller för distrikisarbetsnämnderna,finns risken, att deras ledamöter inte far det inflytande påarbetsmarknadspolitikens tillämpning, som del är avsikten alt de skall ha. F.n. gäller, att rätten all fatta beslut om utbildningsbidrag för arbetsmarknadsutbildningi AMU-centra överförs från länsarbetsnämnd till di-slriktsarbelsnämnd i fyralän. Den beslutsrätten framstår redan nu som klart otillräcklig. Därföröverväger vi inom arbeismarknadsdepartementet möjligheterna all så snabbi sommöjligt vidga distriklsarbetsnämndernas beslutsrätt, så att den kan omfattaalla nämnder och så alt den kan omfatta flera ärenden än vad nuvarandebestämmelser medger. Läserman arbetsmarknadsutskottets betänkande konstaterar man att det finns en bredenighet kring de arbetsmarknadspolitiska reformer som där föreslagits. Om dekonkreta förslagen är utskottet i huvudsak överens. I synen på de långaallmänna resonemang utan konkreta förslag, som den Omåtgärder för att lösa ungdomens sysselsättningsproblem förra regeringensproposition är fylld av, skiljer sig visserligen utskottets majoritet på någraområden från minoriteten. Jag har inte gått in på dem. Det är de konkretabesluten som är viktigast. Dethar under de år av svårigheter i den internationella ekonomin som följde påoljekrisen varit en väldig styrka för vårt land att det rått bred politiskenighet kring viklen alt värna sysselsättningen. Denhär debatten visar att vi också inför kommande år kan lita till engrundläggande enighet kring den värderingen: inget slöseri är värre- samhällsekonomisktoch framför allt mänskligt - än att människor går arbetslösa. Underdelta anförande övertog herr förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. HenINGEMUND i (s) kort genmäle: Det är inte min avsikt att recensera min efterträdare i ämbetet, ulanjag vill bara konstatera att den intervju han gav härförleden, då han sade attdet inte skall vara några tvära kast i arbetsmarknadspolitiken, bar en riktigrubrik. I långa stycken kan jag instämma i del där sade. Jagtycker också att det var välgörande att han så klart slog tillbaka allt talfrån framförallt moderaldelen i regeringen om den dolda arbetslöshet som liggeri beredskapsarbete och utbildning. HerrAhlmark sade att vi genomfört dessa reformer i stor politisk enighet.