prop · G00355 · 1976-12-31 00:00:00 — Utredningen anser att man bör sträva i riktningmot en betygsfri skola och ett betygsfritt samhälle, men föreslår dock medhänsyn till dagens meritvärdering till högre studier ett i stort oförändratomdömessystem. Deflesta remissinstanser accepterar att systemet med omdömesgivning bibehållsoch motiverar detta med elevernas behov av en merithandling. Någraremissinstanser, däribland , SSU och ABF förordar ett systemav intyg i stället för ett omdöme. Jagdelar i princip utredningens uppfattning att moderna samarbets-inriktadepedagogiska metoder kan vara svårförenUga med ett bevarat system avindividuellt värderande betyg. Jag ansluter mig dock till utredningen, då densäger att studieomdömena bör finnas kvar så länge betyg används för urval tiUhögre studier. Huvuddelen av de studerande vid de aUmänna folkhögskolekursernaanser sig vara beroende av studieomdömen för vidare studier. harockså (prop. 1975: 9, UbU 1975:17, rskr 1975:179) accepterat omdömet som meritvid urval tUl högre studier. 1976/77: 55 143 Utredningendiskuterar vUka faktorer omdömet skall mäta. Främst skall det utgöra en prognosför fortsatta teoretiska studier. I omdömet bör därför både denallmänteoretiska begåvningen och sådana sociala faktorer som samarbetsförmågaoch vilja till ansvarstagande vägas in. Jagförordar att omdömet främst skall ta sikte på att ge vägledning vid bedömningav den studerandes föratsättningar att tiUgodogöra sig fortsatt utbildning.Därvid kan inte blott sådana faktorer som begåvning, ambition och uthållighetinräknas, utan också vissa sociala faktorer som är av betydelse för framtidastudier. Även om det är svårt att väga in faktorer som samarbetsförmåga, viljatUl ansvarstagande och till utåtriktad verksamhet, utgår jag från attlärarråden, då de bedömer den enskildes studieförmåga, tar hänsyn till attfaktorer av nämnda slag utgör värdefulla tiUgångar i fortsatt utbildning. Utredningenförordar att omdöme skall kunna utfärdas efter en kurs , menfinner att det normala bör vara att omdöme tas ut tidigast efter 30 veckor.Några remissinstanser är kritiska mot förslaget att omdöme skall kunna utfärdasredan efter en kurs . SÖ anser att det knappast torde finnas någraskäl för omdömesgivning efter en kurs . SÖ åberopar detförhållandet att omdömet i första hand används av de elever, som genom folkhögskolanerhåller allmän behörighet för fortsatta studier, en behörighet som endastundantagsvis uppnås efter en kurs . SÖ förordar därför, attstudieomdöme normalt bör ges endast till studerande som genomgått kurs om minst30 veckor. Jag ansluter mig till SÖ:s förslag, mån skolorna övergår tiU att genomföra de långa kurserna som två15-veckorsperioder är det tänkbart att åtskilliga elever önskar omdöme redanefter halva kurstiden. Motivet härför är inte att erhålla en mcrithandling utanatt få ett besked om resultatet av dittUls bedrivna studier. Den uppgiften böromdömesgivningen inte ha. Sådan information bör en elev erhålla på annat sätt. Jagförordar alltså att, om styrelsen för folkhögskolan så beslutat, omdöme påbegäran ges tUl studerande som följt en folkhögskolaskurser. I de fall en studerande bytt folkhögskola och efterytterligare vid en annan skola där begär omdöme, bör sådant omdömekunna utdelas av den senare skolan efter samråd med den förra. Deremissinstanser som har yttrat sig i fråga om den fyragradiga skalan hartiUstyrkt dess bibehåUande med undantag av Brannsviks folkhögskolaslokalavdelning av SFHL, som förordar två omdömesgrader. Omdömets användbarhetsom urvalsgrand tiU högre studier motiverar, enligt min mening, ettbibehållande av den fyragradiga skalan, vUket jag sålunda ansluter mig till. Dådet gäller omdömets omfattning antingen samtliga ämnen eller uppdelning påtvå, i undantagsfall tre, ämnesgrupper förordar utred- 1976/77: 55 144 ningenatl endast ett, för samtliga ämnen gemensamt omdöme skall förekomma. SFEFinstämmer i utredningens förslag. RIOanför att ändringar kan befaras få en mycket kort tillämpningstid och skullebryta en fast praxis, som varit förbunden med systemet som sådanl. Också SÖanser att skolorna, i avvaktan på ett ställningslagande tUl betygsutredningensprincipdiskussion, bör ha möjlighet alt även i forlsätlningen utdela antingenett enda sammanfattande studieomdöme eller elt på två ämnesgrupper uppdelatstudieomdöme. Jaganser alt ulredningens redovisning av att ell växande antal skolor arbetar medintegrerade ämnen och projekt bör beaktas. Uppdelningen mellannaturvetenskapliga, samhällsvetenskapliga och humanistiska ämnen blirkonstlad. Jag anser därför, i likhet med utredningen och SFEF, att det skaHförekomma endast ett sammanfattande omdöme om den studerandes förmåga attbedriva studier. Eftersomelevgmppernas bakgrund och förutsättningar för studier kan variera mellan olikaskolor, kan orättvisor uppstå då lärarråden följer rekommenderad procentueUfördelning. Utredningen föreslår därför att elt normeringsinstrament skallutarbetas som hjälper lärarråden att bedöma hur den egna skolans elevkårförhåller sig tiU riksgenomsnittet. Utredningen är uppmärksam på att ettnormeringsprov kan medföra vissa olägenheter. De negativa effekterna torde dockbli obetydliga om de allmänna proven inte återkommer . SFEF framförliknande betänkligheter och avstyrker därför att ett sådant instrument används.Jag avser att senare föreslå regeringen alt uppdra åt SÖ alt utveckla ettnomineringsinstrument i form av ett grupprov. SÖ bör därvid samråda med SFHLoch SFEF om formerna. Sådant samråd bör också ske, då SÖ, vilket torde blinödvändigt, utarbetar nya anvisningar när det gäller de principer som skalltillämpas vid utfärdande av omdöme. Jagansluter mig slutligen till utredningens förslag att omdömen skall få utfärdasför vissa speciallinjer under förutsättning att de kan utformas på samma sättsom för andra kurser, dvs. bedömer elevernas lämplighet för fortsattateoretiska studier. Särskilda omdömen i musik, dramatik, estetiska eller andraspeciella ämnesgrupper bör alltså inte förekomma. I den mån elever söker tillfortsatt utbildning inom ovan nämnda områden, antas de i regel på sådant sättatt omdömet kommer att sakna betydelse för dem. Påfritidsledarlinjerna bör inte omdöme ges, eftersom fritidsledarutbildningen ären avslutad yrkesutbUdning och inte förbereder för fortsatta studier. IntygtUl elever vid fritidsledarlinjerna bör bl. a. innehålla uppgifter omutbildningens innehåU och arbetsformer och syfta till information för berördaarbetsgivare. 1976/77: 55 145 Idet följande behandlar jag endast frågor rörande lärare och rektorer.Utredningens förslag om resurser för kurativ verksamhet, studie-ochyrkesorientering samt skolhälsovård återkommer jag till i samband medstatsbidragsfrågorna. F,n, krävs för behörighet till ordinarie eller extra ordinarie ämnes-lärartjänstvid folkhögskola grundexamen från universitet eller högskola eller långtjänstgöring inom folkbildningsarbete och examen från ämneslärarlinje vidlärarhögskola samt viss tids tjänstgöring som lärare. Utredningenbedömer att grundexamen från universitet eller högskola även i fortsättningenkommer att vara den vanligaste behörighetsgivande utbildningen förfolkhögskollärare. För ordinarie och exlra ordinarie tjänst föreslårutredningen dessutom krav på examen på ämneslärarlinjen vid lärarhögskolaeller motsvarande pedagogisk utbildning. Dessutom skall krävas viss fullgjordlärartjänstgöring. Utredningen vill emeUertid vidga möjligheterna tillbehörighet för dem som genom annan utbildning eller genom verksamhet ifolkbildnings- och folkrörelse-arbete eller på annat sätt skaffat sig kunskaperoch färdigheter som är tillräckliga för tjänsten. Också för denna grupp skalldock kravet på pedagogisk utbildning och lärarerfarenhet gälla för ordinarieoch extra ordinarie tjänst. Behörighetenskall enligt utredningens förslag prövas av styrelsen för den folkhögskola somhar utlyst tjänsten. Remissinstanser,som yttrat sig om behörighetsvUlkoren, däribland AMS, , /SR, SSU ochSSR, har i huvudsak tillstyrkt förslaget om vidgade behörighetsreglerbelräffande krav på grundutbildningen. Också SFHL ansluter sig tillutredningens förslag då det gäUér behörighet till ordinarie och extraordinarie tjänst. Man understryker att ett oavvisligt krav måsle upprätthållaspå gedigna kunskaper inom dé ämnesområden, i vilka läraren skall undervisa. Ilinje med utredningens pedagogiska resonemang anser jag alt lärarna iframtiden i än högre grad koriimer att fungera som handledare -specialister påstudier än som ämnesspecialister. Även om kunskaps-och erfarenhetsbreddkommer att bli allt viktigare för lärartjänst, kommer en traditionellutbildning och lärarerfarenhet att vara en tillgång. Utredningen föreslår attresp. skolas styrelse skall pröva behörigheten. Jag finner det väl motiveratatt vidga behörighetsbegreppet i enlighet med utredningens förslag. I awaktanpå erfarenhet av vilka verkningar den vidgade behörigheten kan få, börprövningen dock tills vidare Ugga hos SÖ. Ulredningenaktualiserar också, i konsekvens med sUt tidigare reso- 1976/77: 55 146 nemang,övningslärarnas behörighel. Man bör enligl ulredningen sträva efter attavveckla begreppen "övningsämne" och "vissa lärare". Behörighettill tjänst bör ges dem som kan dokumentera en viss generell kompelens. Ilikhel med SFHL och reklorsnämnden vid i finner jagulredningens resonemang rimligt, övningslärare inom folkhögskola har till stordel andra uppgifter än inom ungdomsskolan, Alla lärare inom folkhögskolan bordebenämnas folkhögskollärare. Jag är dock inte beredd atl nu föreslå någraåtgärder i frågan. Molbakgrund av rektors alltmer växande uppgifter betonar utredningen att rektor iframtiden främst bör ha en ledande och samordnande funktion. Rektor skall inlebara vara handläggare och verkställare utan också aktualisera problem, som ärangelägna att lösa för alla som arbetar på skolan, la initiativ tillpedagogiskt utvecklingsarbete etc. För att detta skall bU möjligt måste de administrativadelarna av arbetet rationaliseras. Remissinsiansernahar inget alt invända och även jag vUl betona vikten av atl rektor kan ägnasig åt de uppgifter som utredningen har angett. Därför är det angeläget altmycket av del löpande arbetet delegeras till lärarråd och kursråd för alt gerektor tid till mera övergripande uppgifler. Utredningensförslag att styrelsen skall besluta om rektors undervisningsskyldighetkommenteras av vissa remissinstanser, SFHL tUlstyrker förslaget men förutsätteralt styrelsen före beslut skall hämta in förslag från lärarrådet, Sverigesfrikyrkoråd yrkar däremot att rektors undervisningsskyldighet skall reglerasgenom styrelsens tUlämpning av principer och ramar fastställda av SÖ. Omfattningenav rektors undervisningsskyldighet är en avtalsfråga. Den bör därföraktualiseras i annat sammanhang. Jag föreslår mot denna bakgrund att nugällande bestämmelser om undervisningsskyldigheten tillämpas t. v. Behörighetskravenför rektorsljänst bör enligt ulredningen vara desamma som för ordinarielärartjänst. Utredningen menar emeUertid att intematet där det förekommer är så viktigt för skolans verksamhet, att en tillträdande skolledare bör hagod kännedom om internatets möjligheler och problem. Ulredningen föreslår därförelt ytterUgare behörighetskrav. Om reklorstjänsten är knuten till skola medinternat skall den behörighetsgivande tjänstgöringen under havarit förlagd till sådan skola. Ulredningen anser alt molsvarande erfarenheterfrån andra institutioner också kan gälla. SFHL säger i sitt yttrande att detinte räcker med erfarenheter från exempelvis kursgårdsverksamhet.Tjänstgöringen skaU ha varit förlagd till internatfolkhögskola. Prop.1976/77: 55 147 Jagdelar SFHL:s mening och förordar sålunda att den behörighetsgivandetjänstgöringen skaU avse tjänst vid folkhögskola med internat. Dock bör, somutredningen föreslår, SÖ, om särskilda skäl föreligger, få medge undantag frånbehörighetskraven. Utredningen hävdar att denönskade lärarrollen lättare skulle uppnås om tjänstgöringen inle vore så hårtknuten lill undervisningslimmar. Nya pedagogiska meloder görkatederundervisningen alltmer förlegad varför lärartjänstgöringen bör ges en nydefinition. Ulredningen anser att en fullständig övergång till tjänstemannatidsannolikt vore alt föredra för såväl skola som befattningshavare men räknarinte med att opinionen är mogen härför och förordar därför en fortsalt ochvidgad möjlighet att omvandla undervisningslimmar lill tjänslemannatid ierforderlig omfattning. Deremissinstanser som berört frågan, bl, a, och , harvarit positiva. Även jag finner att en ökad rörlighet i lärarfunktionenbör leda till nya beräkningsgrunder för lärartjänstgöringen. Då detta dock äravtalsfrågor får de aktualiseras i annat sammanhang. Medvad jag nu sagt om folkhögskolans mål, verksamhetsformer och formella regler,övergår jag tUl utredningens förslag vad gäller statens ekonomiska slöd tillskolformen och hur detta slöd på enklast möjliga administrativa sätt börutformas, Isitl arbete skulle folkhögskoleutredningen ta upp det hittillsvarandesaneringsbidraget och föreslå åtgärder för den fortsatta saneringen avrörelseskolornas ekonomi. Under arbetets gång fann utredningen dock att det varnödvändigt atl beröra statsbidragen i övrigt för att lösa de uppgifter kring t.ex. en mera flexibel studieorganisation, resursbehov för administration avkorta kurser och en värdering av handikappverksamheten. Somgrund för sina överväganden presenterar utredningen dels en beskrivning avgällande statsbidrag, dels ett studium av skolornas ekonomiska situation.Utredningen redovisar också uppgifler om hur statsbidraget tillbyggnadsarbeten och till sanering av skolornas ekonomi har fördelats liksom hurskuldbördan har förändrats sedan saneringsbidraget infördes. Idella sammanhang vill jag peka på utredningens synpunkter på administrationenav bidragen. Arbetet med bidragsansökningar har ökat mycket kraftigt påskolorna. Handläggningstiderna har också ökat på SÖ. En eftersläpning haruppstått som bl. a. kan leda till likviditetssvårigheter ute på skolorna. Detfinns alltså starka motiv för att förenkla 1976/77: 55 148 rutinernaoch medge en rörligare resursanvändning. De påtalade bristerna bör därmed ihuvudsak kunna undanröjas, Ilikhel med utredningen anser jag att utgångspunkter för elt nyttstatsbidragssystem måste vara att skolorna sinsemellan är mycket olika vadgäller exempelvis verksamhetens omfattning och inriktning. Ettstatsbidragssystem måsle utformas med hänsyn till detta. Jag anser vidare altbidragssystemet inle bara skall anpassas till dagens situation utan också geutrymme för och stimulans tUl vidare utveckling av kursverksamhet ochpedagogiska metoder. Ett bidragssystem måste också möjliggöra en friarefördelning av resursema mellan kurstyper av olika slag. Den förändradepedagogiska situation som utredningen förutser och med sina förslag villunderlätta kräver en stark förenkling av bidragen. Slutligen anser jag attrörelseskolornas unika möjligheter inte får begränsas av ekonomiska hinder t.ex, genom en missgynnande schablonisering av statsbidragen. Innanjag tar upp utredningens förslag till konstruktion av ett nytt statsbidragssystemviU jag behandla de resurser som utredningen föreslår skaU få räknas in i detunderlag som utgör grund för beräkningen av det schabloniserade statsbidraget, Detslalliga slödet till folkhögskolorna utgår i princip oberoende av vem som ärskolans huvudman. stalsbidragsreform finns dock två bidrag somavviker från den principen. Dels gällde det ett s, k. saneringsbidrag somskulle avlasta vissa tyngande ränte- och amorteringsbördor. Härvid skullefrämst rörelseskolornas läge beaktas. Dels hade införts ettbyggnadsbidrag som i praktiken enbart har tillfallit rörelseskolorna. Motivetför dessa avsteg från likabehandlingsprincipen har varil skoltypernas olikatillgång till skattemedel från landsting och kommuner. har granskat skolornas ekonomi har den funnit att grupperingen irörelseskolor och landstingsskolor inte är relevant när det gäller derastillgång till statsbidrag eller deras ekonomiska ställning i stort, Ulredningenanser att det inte heUer är meningsfullt att generellt betraktarörelseskolorna som ekonomiskt svaga skolor. Utredningen visar bl, a, på attnärmare hälften av rörelse- och slödföreningsskolor-na över huvud taget intehar sökt eller bevUjats något saneringsbidrag och att, när det gällerbyggnadsbidraget, en fjärdedel av dem inte har sökt eller fått något alls ellerhar fått ett lägre belopp än . konstateras att dengenomsnittliga skuldbördan hos de 38 skolor som har fått saneringsbidrag intehar minskat, Slutiigen har utredningen funnit att vissa huvudmän knappast gernågra regelbundna driftbidrag alls till sina skolor. 1976/77: 55 149 Utredningenanser därför atl övervägande skäl talar för ett enhetligt statsbidrag som utgårtill samtliga skolor, oberoende av vem som är huvudman. En ekonomisklikabehandling av skoloma skulle, enligt utredningen, medföra att inte bara landslingsskolornaulan även en stor del av rörelseskolorna fick ökade bidrag. De skolor som stårnärmast i tur att få byggnadsbidrag eller saneringsbidrag enligt de nu gällandereglerna skulle däremot hamna i en sämre situation vid övergången till ettnytt, enhetligt statsbidragssystem. Om det belopp, som ulgår endast ellerföreträdesvis till rörelseskolor, skulle fördelas på samtliga folkhögskolorskulle detta leda till en försvagning av rörelseskolornas ekonomi, som dessa inleskulle kunna kompensera genom bidrag från andra håll. Därför anser ulredningenatt ett särskilt belopp måste tillföras i beräkningen av de resurser som skallutgöra underlag för det schabloniserade statsbidraget för alt förhindra ensådan försämring, Ulredningen beräknar delta belopp till 5,7 milj, kr. som tillstyrker eller har inget att invända motutredningens förslag. anser att förslaget om alt införa denna principliksom den ekonomiska situationen över huvud taget borde ha föranlett engenomgripande behandling av det statliga stödet. Även LRF anser att tanken omlikabehandling kan förefalla riktig och från principiell synpunkt varavälmotiverad. Förbundet menar dock att det i praktiken blir en relativförsvagning för rörelseskoloma. Den avgörande skillnaden, påpekar LRF, beståri att rörelseskolornas huvudmän saknar den uttaxeringsrätt landstingen har. Redan1965 års statsbidragsutredning ansåg att skolorna i fråga om statsbidrag bordebehandlas lika. De avsteg som gjordes kan, enligt min uppfattning, knappastsägas ha haft avsedd effekt. Under de år de aktuella bidragen har gått tillrörelseskolorna har ingen påtaglig förbättring av deras ekonomi skett. visar är det svårt inte bara att klarlägga en skolas realekonomiskaställning utan också att finna rimliga fördelningsprinciper för denna typ avbidrag. Ulredningen har redovisat att vissa huvudmän knappast ger någraregelbundna drift-bidrag till sina skolor. Det förhållandet alt vissa huvudmäninte tagit sitt ansvar motiverar, enligt min mening, inte speciella bidrag frånstaten. När därför folkhögskoleutredningen ånyo förordar principen om likabehandling mellan skolor med olika typ av huvudman finner jag det motiverat attbiträda förslaget. Jag delar också utredningens uppfattning attrörelsefolkhögskolorna som grapp inte bör få försämrade bidrag. En ökning av resursemamed 5,7 milj. kr. bör därför ligga till grund för beräkning av det schabloniseradestatsbidrag som jag kommer att förorda. Genom denna förstärkning blir.skolorna Ukabehand-lade i fråga om bidrag från statens sida och bidragenanknyter då enbart till verksamhetens omfattning. Denföreslagna bidragshöjningen kommer i praktiken landstingssko- 1976/77: 55 150 I likhet med utredningen och anser jag att detta inte bör leda tillett totalt sett minskat folkhögskolestöd från landstingen. De resurser somgenom denna ökade statliga satsning frigörs borde vara möjliga att tillföra rörelseskolomagenom en större uppslutning kring rekommendationer om stödtiU dessa skolor. 1direktiven uppdrogs åt folkhögskoleutredningen alt ularbela underlag för eltförslag till angående den fortsatta saneringen avrörelsefolkhögskolornas ekonomi. Riktpunkten borde vara att ett sådant bidraginte skuUe ingå som ett reguljärt slöd utan minskas. Budgetåren 1967/68tUl 1971/72 utgick det med 2 milj, kr, åriigen och därefter med 1 milj. kr. Utredningenhar granskat hur saneringsbidragen har fördelats och hur de har använts. Utredningensslutsats är att bidraget inte har fungerat som var avsett och inte haft önskadeffekt. Remissinstanserna har inte invänt mot utredningens slutsats. Jag bilräderuppfattningen att saneringsbidraget bör avskaffas och att 1 milj. kr. börinräknas i de resurser som ligger lill grund för beräkningen av det schabloniseradestatsbidraget. undersökt hur det särskilda bidraget till byggnadsarbeten fungeratblir slutsatsen att det haft ojämna fördelningseffekter. Bidragen har oftatillsammans med AMS-bidrag betytt mycket för att minska skolornasanläggningskostnader och därmed framtida driftskostnader. Byggnadsbidraget hardock inte höjts , varför dess betydelse minskat. Ulredningen anseratt en flexiblare form av stöd bör skapas varför byggnadsbidraget bör avskaffasoch resurserna i stället föras samman med övriga bidrag i det föreslagnaschablonsystemet. SÖföreslår i sitt yttrande att vissa övergångsbestämmelser skall utarbetas omutredningens förslag genomförs och alt SÖ får i uppdrag alt i samråd medföreträdare för skolorna se över hithörande frågor. framhåller alt enfördelning av byggnadsbidraget på samtliga skolor inte tar hänsyn till deenskilda behoven men tillstyrker en övergång tiU schablonbidrag, EFS finneringa fördelar med ulredningens förslag jämfört med nuvarande byggnadsbidrag. Jaganser att ett enhetligt system har stora fördelar. Nackdelarna med att ettfåtal skolor mister en generös bidragsform uppvägs av att samtliga skolor gesett bidrag som kan användas till kapitalkostnader. För att de administrativafördelarna med ett schablonsystem skall tas tillvara förordar jag i likhet medRIO att nuvarande byggnadsbidrag avvecklas. Nuvarande bidrag om 6 milj, kr.bör dock, enligt min mening, höjas med 1 milj. kr. och beloppet inräknas i deresurser som ligger till grund för beräkningen av det schabloniseradestatsbidraget. 1976/77: 55 151 Folkhögskolornasverksamhet har, som jag tidigare framhållit, ökal kraftigt. Medan de långa vinterkursemai stort förefaller att ha stagnerat är ökningen så mycket större vad gäller s,k, ämneskurser. Denna ökning och inriktning är som jag ser det positiv menmedför naturligtvis ökade påfrestningar på skolornas administration. Detta harenligt utredningen blivit så mycket mer kännbart som personalkostnaderna harökat kraftigt dels på grund av satsningar på låglönegrupper, dels därför altstatsbidraget till s. k. kringpersonal inte beräknas med hänsyn lill socialaavgifter, som följaktligen helt måste bekostas av skolorna. Slutiigen pekar ulredningenpå atl den genomsnittliga verksamhelsvoly-men per skola ligger vid dengräns på 5 100 eleweckor där det aktuella statsbidraget upphör. Utredningenföreslår att varje skola skall tillföras resurser molsvarande mellan en halvoch en kontoristljänsl. Detta i förening med de administrativt förenkladestatsbidrag, som utredningen föreslår, bör ses som ett minimum för att klarasituationen. Förslagettillstyrks eller lämnas utan erinran av de remissinstanser som har kommenteratdel, vid i finner att utredningensförslag motverkar effekten av de ökade lönekostnaderna men inte nämnvärt ökarresurserna. Tillskottet bör därför öka mer än vad utredningen har föreslagit.Sveriges riksidrottsförbund anser det värdefuUt att skolorna tillförs resurserav minst denna omfattning medan frikyrkoråd anser att den aktuellaresursen bör räknas upp och inte låsas till en halv eller en kontoristtjänst.Den måste vara större och anpassas till de korta kursernas omfattning. Jaganser att det stora behovet av ökade administrativa resurser är belagt. Jagbiträder därför utredningens förslag om en resursförstärkning.