prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Inombyggnads- och anläggningsbranschen tillämpas s, k, objektsanställning, vUketinnebär att arbetstagaren anställs för visst projekt. Bestämmelsen i 5 § förstastycket bUr vidare tillämplig i åtskilliga fall på vikariatsanställningar ochtiUfälliga anstäUningar i andra fall. Att avtal om anstäUnmg , visssäsong eUer visst arbete endast får träffas i särskilda fall framgår av 5 §lagen om anställningsskydd. Som har nämnts har inte i detta sammanhangkunnat lösas frågan om uppsamling av semesterersättning efter byte avanställning så att den kan utnyttjas i samband med semesterledighet i den nyaanställningen. Det förutsätter att en semesterlönefond inrättas. Arbetstagarenförutsätts därför i fortsättningen liksom själv se tUl attsemesterersättningama från de olika, kortvariga anstäUningarna sparas för attutnyttjas i sambänd med ett eUer flera längre uppehåll i arbetet. Inom vissabranscher har dock träffats koUektivavtal om särsldlda semesterkassor föruppsamling av semesterersättningar. Principen för semesterkassornasutbetalning av semesterlön är att arbetsgivaren under löpande år inbetalarsemestermedel till semesterkassan med viss del av den lön som utbetalas.Semesterlön utbetalas påföljande år tUl arbetstagarna.Systemet med semesterkassor har huvudsakligen byggts upp inom sådanaarbetsmarknadsområden, där personalomsättningen är stor. Som exempel kannämnas och Svenska Väg- och VattenbyggaresArbetsgivare- 1976/77: 90 213 förbundssemesterkassa (semesterkassa), semesterkassa (RAF:s semesterkassa), semesterkassa, Svenska målareförbundets ochmålarmästarnas riksförenings semesterkassa och Svenska bleck-ochplåtslagareförbundets semestcrkassa. Enligt 5 § saknar, som nämnts, arbetstagaresom anställs , viss säsong eller visst arbete rätt tillsemesterledighet, om ej anställningsavtalet avser eller anstäUningen vararlängre tid än . Som en följd härav har han inte rätt tiU semesterlönoch därmed inte heller till semesterersättning med stöd av 28 §, I 5 § hardärför tagits in en uttrycklig bestämmelse om att arbetstagare i fall som nuavses har rätt till semesterersättnmg för anställningstiden hos arbetsgivaren,I tredje stycket av förevarande paragraf hänvisas till nämnda bestämmelse, I denna paragraf föreskrivs hursemesterersättningen skaU beräknas och i vilka fall avräkning skall ske avsemesterlön som har erhållits i förskott. Liksom hittUls (18 § första stycket SemL)bestäms semesterersättning enligt gmndema för beräkningen av semesterlönen(första stycket). Jag kan i denna del hänvisa tiU vad jag har anfört i anslutningtUl 16 §, års SemL har överförts bestämmelsen, att för arbetstagaresom har rätt tiU fri kost hos arbetsgivaren ersättning för kosten skallberäknas endast för det antal dagar för vilka ersättning i övrigt skallberäknas. Det innebär att kostersättning skall beräknas endast för deegentliga semesterdagama och inte för , , helgdagar ellermidsommar-, jul- och nyårsaftnarna. Förmån av fri bostad skall inte beaktasvid bestämmande av semesterersättning. Av första stycket framgår att semesterersättningskall bestämmas enligt grunderna för beräkning av semesterlön. Såvitt avsersemesterlönens beräkning gäller delvis olika bestämmelser, beroende pä om frågaär om sparad semesterlön eller semesterlön i övrigt. Semesterlönen utgör enligt16 § av arbetstagarens under intjänandeåret förfallna lön i anställningen,I fråga om sparad semesterlön gäUer enligt 22 § första stycket att beräkningenskaU ske på lönen under intjänandeåret närmast före det semesterår då desparade semesterdagarna tas ut. Vid beräkning av semesterersättning för sparadesemesterdagar kan fråga uppkomma vilket intjänandeår som skall anses varatiUämpligt, Resultatet kan bli olika beroende pä om beräkningen sker medutgångspunkt i en tänkt utläggning av den sparade semesterledigheten med börjanden dag då anställningen upphör eller om intjänandeåret bestäms mot bakgrund avatt den sparade semesterledigheten anses ha utlagts i sin helhet det år dåanställningen upphör. En särskUd bestämmelse har ansetts behövlig. 1976/77: 90 214 Iett andra stycke av 29 § har därför föreskrivits, att semesterersättning försparade semesterdagar skall berälcnas som om de hade tagits ut under detsemesterår då anstäUningen upphörde. Tredje stycket anger i vilka faU avräkning avförskottsvis utgiven semesterlön skall ske. Enligt nu gällande semesterlag får en arbetsgivareunder vissa vUlkor räkna av förskottssemester mot krav på semesterersättning.Regeln infördes semesterlag. Den syftar till att hindra att enarbetstagare som har haft förskottssemester får dubbla semesterförmåner, närhan slutar sin anställning. Enligt lag fick arbetstagaren räkna av detantal dagar som han hade fått ut i förskott. Enligt 18 § andra stycket i 1963års lag gäller, att om en arbetstagare utan invändning har tagit emotförskottssemester så kan den semesterersättning som han har tjänat in minskasmed så stor del av ersättningen som svarar mot förhållandet mellan den semestersom har utgått i förskott och den semester som arbetstagaren förvärvat näranställningen upphör. Av-räkningsrätten gäller dock inte om förskottssemesterhar utgått mer än fem är före anställningens upphörande. Avräkningsregeln fårgivetvis endast tiUämpas på verkUg semesterledighet. Arbetsgivaren kan inte ensidigti efterhand förklara att viss ledighet som arbetstagaren haft underanställningen skall anses som semester, om det inte redan vid ledighetensbeviljande stod klart att ledigheten skulle vara semester. Avtal får vidareenligt gällande lag träffas om att förskottssemester inte skall räknas av motframtida semesterersättmng. Vad som nämnts avser avräkning avförskottssemester mot begärd semesterersättning. Avräkning avförskottssemester på arbetstagarens slutlön får däremot enligt gällande rättinte ske utan uttrycklig överenskommelse. Är anställningen reglerad genom kollektivavtal, måste dessutom överenskommelse ha stöd i detta. föreslår till en början, attavräkning bör göras mellan den semesterersättning som står inne hosarbetsgivaren när anställningen upphör och den semesterlön som faktiskt harbetalats ut i förskott. Beräkningssättet är förmånligt för arbetstagaren,eftersom avdraget görs i det penningvärde och med den lön som gällde, när förskottssemesterntogs ut. Den genom SemL införda femårsgränsen föreslås stå kvar.Vidare föreslås i likhet med vad som gäller, att avräkning skall få görasendast mot iimestående semesterersättning, medan avräkning mot slutiönen skallförutsätta att avtal har träffats om detta. Det anges i betänkandet varavanligt att avtal om löpande kvalifikationsår förses med en klausul om rätt förarbetsgivaren att göra avdrag på slutlönen, om arbetstagaren slutaranställningen innan all uttagen semester har tjänats in. Utövervad som har sagts nu föreslår kommittén att avräkning inte 1916/11: 90 215 skallfå ske i vissa fall då anställningen upphör utan arbetstagarens eget vållande.En bestämmelse om förbud mot avräkning i dessa fall ser kommittén som ettkomplement till bestämmelserna i anställningsskyddslagen. Avräkning bör enUgtkommittén aldrig ske då anställningen upphör på grund av sjukdom. Det bördärvid vara utan betydelse om arbetstagaren själv har vållat den sjukdom ellerdet olycksfall som har tvingat honom att sluta sin anställning. Avgörande ärendast om det kan konstateras ett orsakssamband meUan sjukdomen ochanställningens upphörande. Avräkning skall inte heller få ske, om arbetstagarenbegagnar sin rätt att fränträda anställningen enligt 6 § tredjestycket anställningsskyddslagen på grund av att arbetsgivaren i väsentlig gradhar åsidosatt sina åligganden enligt anställningsavtalet. Å andra sidan börenligt kommittén avräkning alltid ske, när arbetstagaren avskedas med stöd av18 § anställningsskyddslagen liksom då anställningsförhållandet upplöses pågrund av att arbetstagaren uteblir från arbetsplatsen och avhåller sig frånarbete . Vid uppsägning från arbetsgivarens sida måsteenligt kommitténs mening hänsyn tas till orsaken till uppsägningen. Ärarbetstagaren själv utan skuld till uppsägningen, skall tidigare erhållenförskottssemester inte räknas av. Semesterersättningen skall således utgåograverad vid uppsägning till följd av arbetsbrist, driftsinskränkning,organisationsförändringar, konkurs o, d. Beror uppsägningen på förhållande somkan hänföras till arbetstagarens person gäller motsatsen. Avräkning skall sålundai regel ske vid sakligt grundade uppsägningar tiU följd av olovlig utevaro,ordervägran, olämpligt uppträdande eller andra former av misskötsamhet. Förslaget har lämnats utan erinran av praktiskttaget alla remissinstanserna. i menar emellertidatt semesterlagstiftningen bör hållas fri från bestämmelser av det slag som nuhar berörts. Man anför bl, a, att tUlämpningen kan leda tiU slumpmässigaeffekter och att regelsystemet blir onödigt komplicerat, Samma remissinstansföreslår att femårsregelns tröskeleffekter borde mildras genom någon form avavtrappningsregel. För egen del anser jag de föreslagna bestämmelsernaom avräkning av förskottsvis erhåUen semesterlön välmotiverade. När anställningupphör av angivna skäl, skulle det inte säUan vara obUligt motarbetstagaren att avräknmg sker av semesterlön som han har mottagit utan atträkna med att anställningsförhåUandet skulle komma att avbrytas på grund avsjukdom eller av orsak som han inte har vållat. Jag kan inte heller finna attbestämmelsema medför sådana nackdelar från lagteknisk synpunkt att förslagetinte bör genomföras. Jag ansluter mig därför till vad kommittén har anfört pådenna punkt. Paragrafenär dispositiv i den mening som avses i 2 § andra stycket. 1976/77: 90 216 Paragrafenreglerar tidpunkten för semesterersättningens utbetalande. EnUgt 19 § 1963 årsSemL skall semesterersättning betalas ut inom från utgången av detkalenderkvartal, under vilket arbetstagarens anställning har upphört. Hararbetstagaren innehaft sin anställning , skallersättningen betalas ut inom efter anställningens upphörande. Om detmöter hinder mot att beräkna semesterersättningens storlek inom den angivnatiden, får semesterersättningen utbetalas senare men senast inom en veckaefter det att hindret har upphört. har föreslagit att reglerna förenklas.Enligt förslaget skall semesterersättningen betalas ut tiU arbetstagaren utanoskäligt dröjsmål och senast efter anställningens upphörande. För detfall hinder möter mot att beräkna semesterersättningen inom , harkommittén föreslagit att nuvarande bestämmelse behålls. Utbetalning skallalltså ske inom efter det att hindret har upphört. Kommittén anförvidare att, om det av t. ex, datatelaiiska skäl är svårt att beräkna och betalaut slutlönen på den avlöningsdag som närmast följer efter anställningensupphörande, detta skall anses vara ett hinder enligt andra stycket. Förmånadsavlönade bör därför semesterersättningen kunna betalas ut pä denordinarie avlöningsdag som infaller närmast efter det att hindret har upphört. TCO föreslår i sitt remissyttrande att varjearbetstagare skall ha rätt att få ut semesterersättningen inom efteranställningens upphörande för att göra det lättare för arbetstagare att ta utledighet mellan två anställningar. Bestämmelsen föreslås vara dispositiv iförhållande till kollektivavtal. I övrigt har förslaget lämnats utan erinran. Jag har förståelse för den synpunkt som TCO harframfört. En sådan bestämmelse skulle dock med största sannolikhetnödvändiggöra ett så stort antal undantag genom avtal att den skulle förlora ibetydelse. De tidsfrister som kommittén har föreslagit framstår som väl avvägdaoch förslaget bör därför godtas. Kommitténs synpunkter i fråga om betydelsen inu berört hänseende av datatekniska svårigheter att beräknasemesterersättmngen kan jag i huvudsak ansluta mig tUl, I de branscher i vilka avtal har träffats omsemesterkassesystem, skall enligt avtalen arbetstagarens i olika kortvarigaanställningar intjänade semesterersättning betalas till kassan där medlenhopsamlas för att senare tUlstäUas arbetstagarna. Bestämmelsen har mot denbakgmnden gjorts disposifiv i den mening, som avses i 2 § andra stycket. Avslutningsvis kan nämnas att enUgt förevarandeparagraf hinder inte möter att betala ut semesterersättning redan föreanställningens upphörande, I de fall då endast semesterersättning beräknaskunna komma i fråga på grund av att anställningsavtalet avser högst (5 § 1976/77: 90 217 förstastycket), möter alltså inte hinder mot överenskommelse att semesterersättninginräknas i lönebeloppen. Detsamma torde gälla även i övrigt när det meUanparterna står klart att någon betald semesterledighet inte kan utgå, exempelvisvid en anställning som börjar och slutar inom samma intjänandeår. Då fråga ärom rent tUlfälliga anställningar, t. ex. för enstaka dagar (barnpassning,servering, tapetsering etc), får det anses praktiskt att överenskomma om attlåta semesterersättning ingå i den ersättning som skall utgå för arbetet.Skulle i de faU som berörts anställningsförhållandet komma att förlängas,bör utan särskild bestämmelse arbetsgivaren ha rätt att avräkna redan utgivnasemesterersättningsbelopp mot senare fordran pä semesterlön eller semesterersättning. Enligt 6 § SemL får inte överlåtelse avföretag eller fartyg inverka pä arbetstagares rätt enligt lagen. Bestämmelsenhar haft samma ordalydelse i äldre lagar. Den innebär att förvärvaren skall tahänsyn även till tiden före överlåtelsen vid beräkningen av de anställdassemesterförmåner. Förvärvaren är ansvarig mot arbetstagarna för semesterförmånersom har tjänats in men ej förfallit före överlåtelsen. Ansvaret försemesterrätt som har tjänats in före överlåtelsen omfattar inte semester somrätteligen skulle ha utgått . Överlåtaren blir emellertidinte genom överlåtelsen fri från ansvaret för de semesterförmåner som hänförsig till tiden före denna. Arbetstagaren kan vända sig även mot överlätaren föratt kräva ut semesterförmåner som han har tjänat in före överlåtelsen. Om enförvärvare har infriat semesterförpliktelse som tjänats in före överlåtelsen,får han regressrätt mot överlåtaren. Även förmånsrätt som har tillkommitarbetstagaren mot den tidigare arbetsgivaren följer med regresskravet (jfr NJA1973 s, 286), diskuterar utförligt frågan vadsom enligt bestämmelsen semesterlag skall avses med överlåtelse ochmed begreppet företag (SOU 1975: 88 s, 247). Överiåtelse föreligger enligtkommittén till en början när äganderätten till ett företag överlåts, men 6 §1963 års SemL anges även omfatta ombUdning av rörelsen till bolag eller annanjuridisk person, fusion med annat företag o. d. Däremot åsyftas inte detfallet att äganderättsförhållandena inom ett bolag ändras, t. ex, genom attaktiemajoriteten i ett bolag övergår till en annan person som övertarfunktionen som företagsledare. Kommittén framhåller vidare att arbetsgivareskonkurs enligt rättspraxis inte anses medföra att arbetstagarensanställningsavtal automatiskt upphör, I betänkandet hänvisas vidare till AD:suttalande i domen 1941 nr 36, att ut- 1976/77: 90 218 trycketföretag i vissa fall kan avse ett rörelseobjekt som kan överlåtas ihu-vudsakligen samma former som rörelsen i dess helhet. Om en jordbruksfastighetöverlåts, måste detta enligt kommittén anses som en överlåtelse av företag.Mot bakgrund av dessa överväganden och de utlåtanden som gjordes i prop, 1973:129 med förslag till lag om anställningsskydd (s. 235) och iarbetsrättskommitténs betänkande (1975: 1) Demokrati på arbetsplatsen harsemesterkommittén föreslagit en bestämmelse av innehåll, att arbetstagarensrättigheter inte skall påverkas av att företag eller del av företag övergårtill ny arbetsgivare. Ordet fartyg föreslås utgå ur lagtexten, eftersom detnärmast har karaktären av exempel. Frågan om innebörden av att företag eller del avföretag övergår till ny arbetsgivare har behandlats förutom i prop, 1973: 129 med förslag till lag omanställningsskydd i prop, 1975/76: 105 med förslag till arbetsrättsreform m,m, (bilaga 1 s, 377), I den förstnämnda propositionen anförde föredragandedepartementschefen i fråga om innebörden av övergång av företag eller del avföretag i 4 § i lagförslaget bl. a. följande. TUl de förändringar på arbetsgivarsidan som avsesmed bestämmelsen hör i första hand överlåtelse av den ifrågavarande rörelsen.Vidare avses utarrendering av rörelsen, ombildning av rörelsen till bolageller annan juridisk person, fusion med annat företag, övergång genom arv etc.På det offentliga området blir bestämmelsen tillämplig t. ex. dåhuvudmannaskapet för en viss verksamhet övergår frän ett offentligt rättssubjekttill ett annat eller dä en offentlig förvaltning ombildas till ett offentligägtföretag. I aUa dessa fall får arbetstagaren tillgodoräkna sig den sammanlagdaanställningstiden före och efter förändringen på arbetsgivarsidan. Om övergånghar skett , får anställningstid hos samthga arbetsgivaremedräknas. Självfallet får arbetstagaren tillgodoräkna sig sammanlagdanställningstid även i fall då ett företag går i konkurs och efter konkursendrivs vidare av konkursförvaltningen. I detta fall torde det formellt varafråga om samme arbetsgivare före och efter den inträffade förändringen. I den senare av de båda nämnda propositionerna harföredraganden i anslutning tUl en redogörelse för uttalandena i prop. 1973:129 bl, a. erinrat om att ADhar ansett sig kunna ta hänsyn till att en företagare, utan att formellt intastäUning av arbetsgivare, i realiteten är den som ytterst har det ekonomiskaansvaret för med rörelsen förenade kostnader. Vidare anfördes att begreppetövergång i 28 § lagen om medbestämmande i arbetsUvet borde kunna få sammainnebörd som i anställningsskyddslagen. borde inte tolkasalltför strikt. Det borde kunna överlämnas åt rättstillämpningen att mera idetalj bestämma innebörden av de båda begrepp som berörts. Det måste självfallet anses vara värdefullt attsamma terminologi används i aUa de nu nämnda lagarna. 1976/77: 90 219 hardärför anpassats till 4 § anställningsskyddslagen och 28 § medbestämmandelagen.Den närmare innebörden av begreppen övergång, företag och del av företag fåröverlämnas ät rättstillämpningen att ange. En utgångspunkt bör därvid vara attbegreppen ges samma innebörd vid tillämpningen av de olika lagarna. Jagansluter mig sålunda tiU vad kommittén har föreslagit. Avslutningsvis vill jag framhålla, att ansvaret försparad semesterlön får anses åvila den nye arbetsgivaren, men att arbetstagarenäven kan vända sig mot överlåtaren för att få ut sin fordran, såvitt fordringenavser hos denne intjänad semesterlön. Innan de föreslagna skadeståndsbestämmelsernabehandlas skall beröras en näraliggande fråga. Enligt semesterlag kani visst faU påföljd drabba även arbetstagaren. Enligt 15 § i den lagen förlorarsålunda arbetstagaren rätt till semesterlön, om han under någon del avsemesterledigheten har arbetat inom sitt yrke mot ersättning. Bestämmelsenbygger på den s. k. rekreationsprincipen och syftar till att understryka viktenav att arbetstagarna utnyttjar semestem för vila och avkoppling. föreslog att självaförbudsbestämmelsen skulle behållas men däremot inte sanktionen. Utan enförbudsbestämmelse fanns det nämligen inte något som hindrade, att semesterrättenförvandlades till en ren löneförstärkning. 15 § tjänade vidare som ett visststöd när det gällde att förmå en person att utnyttja sin semesterledighet.Lagen borde så långt som möjligt säkerstäUa att semestertiden används för vilaoch rekreation. Att sanktionsregeln inte borde behåUas berodde enligtkommitténs mening på att det inte kunde anses rimligt att arbetsgivaren skallha rätt att helt innehåUa semesterlönen, så snart arbetstagaren under någon delav semestem har utfört avlönat arbete inom sitt yrke. Ett straffartatskadestånd av denna typ, som beror på semesterlönens storlek, kunde inte helleranses förenligt med allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser. Till detta komatt sanktionen i 15 § SemL enligt kommitténs uppfattning saknade nämnvärdbetydelse i praktiken. Under remissbehandlingen har riktats kritik mot denav kommittén föreslagna bestämmelsen. Kritiken går ut på att en bestämmelse sominnehåller ett förbud men som inte föreskriver någon som helst sanktion vidöverträdelse av detta inte fyller någon funktion och därför bör utgå. I någrafall anförs att ett sanktionerat förbud bör finnas kvar. En remissinstans menaratt en mildare och mera smidigt verkande sanktion än den nuvarande skullekunna konstrueras, om detta ansågs önskvärt, t. ex, en mindre penningbot somkunde tillfalla den av kommittén föreslagna fonden. 1976/77: 90 220 Jag delar remissinstansernas uppfattning att detföreslagna förbudet inte fyller någon rimlig funktion. Det kan å andra sidaninte komma ifråga att i den nya semesterlagen föra in en rätt för arbetsgivarenatt återta eller innehåUa semesterlönen, så snart arbetstagaren under någor.del av semesterledigheten utför avlönat arbete i sitt yrke. Även enligt min meningär det av stor vikt att semesterledigheten används till rekreation. Det liggeri arbetstagarens, arbetsgivarens och samhällets intresse att utvecklingen integår därhän, att semesterrätten i allt större utsträckning förvandlas tUl en renlöneförstärkning. En sådan utveckUng skulle gå stick i stäv mot reformarbetetpå semesterlagstiftningens område. Det saknas emellertid anledning befara attdetta sker. Rätten till ledighet värdesätts i ökande utsträckning och föredrasi andra sammanhang inte sällan framför en ökad ekonomisk standard. Jag anserdärför att man nu kan i semesterlagstiftningen avvara ett förbud för arbetstagarenatt arbeta i sitt yrke under semesterledighet. Någon motsvarighet till 15 §SemL föreslås därför inte i den nya semesterlagen. Skulle det visasig, att utvecklingen går åt fel håll, får frågan då övervägas på nytt. I denna paragraf har tagits in bestämmelser omskadestånd för arbetsgivare som bryter mot lagen. Enligt 20 § SemL skall arbetsgivaie som åsidosättersina förpliktelser enligt lagen utge ersättning för uppkommen skada. Han skalldessutom utge den semesterlön eller semesterersättning som arbetstagaren harrätt till. Skadeståndsskyldigheten avser såväl ekonomisk som ideell skada.Skadeståndet skall bestämmas med hänsyn till den skadevållandes skuld, denskadelidandes eget förhåUande, skadans storlek och andra omständigheter.Skadeståndet kan också nedsättas eUer helt bortfaUa. Skadestånd enligt SemL kan endast dömas uttiU enskUd arbetstagare. En organisation som arbetstagaren tillhör kan inte föregen del fordra skadestånd av arbetsgivaren vid brott mot lagen. InnehållerkoUektivavtal semesterbestämmelser, kan en organisation kräva skadestånd vidöverträdelse av dessa. Det är vanligt att kollektivavtal innehåller enbestämmelse att semester skall utgå enligt lag. Detta innebär attkollektivavtalet reglerar semesterförmånerna i överensstämmelse medsemesterlägen. Kollektivavtalslagens skadeståndsregler blir därför tillämpliga,om arbetsgivaren inte följer semesterbestämmelserna, och den avtalsslutandearbetstagarorganisationen kan därvid bli berättigad tiU allmänt skadestånd föravtalsbrott. Enligt 21 § SemL skall, när flera är skadeståndsskyldiga,skadeståndet fördelas efter vars och ens skuld. Semesterkommitténanser att det under alla förhållanden är själv- Prop, 1976/77: 90 221 klart,att semesterlön och semesterersättning skall betalas ut vid sidan avskadeståndet, varför någon särskild erinran om detta inte bör tas in iskadeståndsbestämmelsen, I fråga om den särskilda fördelningsregeln i 21 §1963 års SemL erinrar kommittén om att någon uttrycklig regel om fördelningenav ansvaret mellan flera skadevållare inte har tagits in i lagen omanställningsskydd. Vidare nämner kommittén att semesterkommittéföreslog regelns slopande (SOU 1944; 59 s. 238) men att föredragandedepartementschefen, under hänvisning bl. a. tUl att motsvarande princip gälldei viss annan arbetsrättslig lagstiftning, ansåg att bestämmelsen borde finnaskvar (prop. 1945; 273 s. 154). anser för egen del att den särskildafördelningsregeln i 21 § SemL har så liten praktisk betydelse att den bör utgå.I övrigt föreslår kommittén inte någon saklig ändring i vad som gäller.