prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Departementschefen, statsrådel ,anför. Med stöd av regeringens bemyndigande den 26 maj1976 tillkallade dåvarande chefen för , statsrådetZachrisson, en kommitté med uppdrag att utreda frågan om stöd till de friasamfundens leologiska seminarier. Föredraganden ansåg del naluriigt, motbakgrund av det vidgade högskolebegrepp som kommer att gälla från den 1 juli1977, all frågan om statligt stöd lill de fria samfundens leologiska utbildningkopplades till frågan om förutsällningarna för en samordning av dennautbildning med den leologiska utbildningen inom högskolan. Enligl sina direktivskall kommittén bl. a. kartlägga den utbildning som bedrivs vid seminariernaoch analysera dess innehåll i förhållande lill den religionsvetenskapligautbildningen inom högskolans ram. Eventuella statliga bidrag skall enligl direktiveni princip kunna avse endast sådan konfessionslös utbildning inom seminariernasom på något sätt kompletterar utbudet av utbildning inom högskolan. Någondubblering skulle alltså inte få framkallas bidragsvägen. Kommitténhar i en skrivelse lill regeringen framhållit bl. a. all om allernaliv sominnebär statligt stöd i eventuellt annan form än som har angetts i direktivenskall kunna diskuteras, måste den fä nya och vidgade direktiv för del fortsattaarbetet. Enligtmin mening har de teologiska seminarierna en avgörande betydelse när del gälleratl - utöver all förmedla allmänna teologiska kunskaper - inom respektivesamfund föra vidare och utveckla de idéer som samfunden själva ser somväsentliga och som ger de olika samfunden deras särart. Syftet med utbildningenär emellertid inie enbart atl tillgodose en inlem samfunds- ochförsamlingstjänst. Utöver de leologiska och praktisk-teologiska ämnena ingår iden också ämnen som förbereder för insatser på ett vidare fält bl. a. inombarn- och ungdomsarbete, u-landshjälp m. m., vilket kommer elt stort antalmänniskor till del. Genom sin verksamhet spelar seminarierna en betydelsefullroll för samfunden som folkrörelser. Med hänsyn till vad jag här har anförtanser jag all del är angelägel all frågan om del allmännas stöd lillseminarierna får en allsidig belysning. Kommittén bör därför också utredamöjligheterna atl ge stöd lill seminarierna även för sådan utbildning somkompletterar annan utbildning. Därvid bör särskilt beaktas seminariernasbetydelse för trossamfunden som folkrörelser med uppgifter också utöver atlförmedla allmänna teologiska kunskaper. 1 detta sammanhang bör kommittén ocksåöverväga de lämpliga formerna för stöd till sådan utbildning. Jaghar vid mina överväganden samrått med statsrädet . Jag hemställer att regeringen utvidgar kommitténsuppdrag i enlighet med vad jag nu har anfört. 143 Kommittéer: Del II Jo:2 Departementschefen, stalsrådel ,anför. har i betänkandet (SOU1974:95) Bålliv - Samhället och fritidsbålarna föreslagit bl. a. obligatoriskregistrering av alla motordrivna bålar och segelbålar inom svenskt sjöterritoriumom dess ägare har hemvist i eller bålen har hemmahamn i riket.Utredningen har förklarat all en rad frågor som hänger samman med dennärmare utformningen av ell sådant register behöver utredas ytteriigare genomen särskild arbetsgrupp. Betänkandet har remissbehandlats. Iremissyttrandena har bl, a. föreslagits att registreringsplikten begränsas tillatt omfatta båtar över viss storlek eller med en viss minsta motorstyrka. Ävenfrågan om registreringens organisatoriska uppbyggnad föreslås bli ytterligareprövad. Jag delar den uppfattning som utredningen och vissaremissinstanser har redovisat all regisireringsfrågan bör prövas ytterligare.En särskild sakkunnig bör tillkallas för della ändamål. Mot bakgrund av bl. a. de synpunkter som harframkommit i vissa remissyttranden börden sakkunnige pröva omfattningen av enregistrerings-plikt. Den sakkunnige bör därvid överväga de andra möjlighetersom kan finnas aU fl information om de fritidsbålar som enligl den sakkunnigesbedömande inte bör omfattas av en registreringsplikl. Alternativa förslag ifråga om omfattningen av en registreringsplikl bör redovisas liksom kostnadernaför olika alternativ. I likhet med vad som gäller för bilregistret skallkostnaderna för eU registers uppläggning och drift täckas av avgifter. Den sakkunnige bör mot bakgrund av redovisadeallernaliv även utarbeta förslag lill ett båtregisters organisatoriskauppbyggnad saml de övriga förslag som kan erfordras föratt en obligatoriskregistrering skall kunna genomföras. Den sakkunnige bör härvid bl. a. övervägamöjligheterna att knyta registret lill myndighet med erfarenhet avregisterhållning. Densakkunniges arbete bör kunna avslutas . Departementschefen, statsrådet ,anför. Den regionala laboratorieverksamheten förlivsmedelskontroll, veterinärmedicinsk diagnostik och miljökontroll är i daguppdelad på ett stort antal olika organ. Förregional offentlig livsmedelskontroll finns drygt 50 laboratorier Del II Jo:2 Skr 1976/77:103 144 inräknatkommunala och lill konirollslakterier kopplade laboratorier. Anlalel fördelaspå tio laboratorier tillhörande AB Svensk laboralorieljänsl, 20hälsovårdsnämndslaboralorier, 19 laboratorier vid konirollslakterier, fyrakemiska stationer (inräknat statens lanlbrukskemiska laboratoriums filial iRöbäcksdalen) saml Svenska konlrollanslallen för mejeriprodukter och ägg iMalmö med filial i . En del av dessa laboratorier utför ävenveterinärmedicinska diagnostiska undersökningar, lanlbrukskemiska analyser ochundersökningar i samband med miljökontroll. Den som vill utföra offentlig livsmedelsundersökningmåste ha auktorisation av livsmedelsverket. En förutsättning för auktorisationär bl. a. all ändamålsenliga lokaler och utbildad personal finns. Förteckningöver anvisningslaboratorier och godkända livsmedelslaboratorier finns intagen ilivsmedelsverkets kungörelse 1973:8. Verket har även hand om tillsynen överdessa laboratorier. I kungörelsen (1953:506) förhushållningssällskapens laboratorier föreskrevs atl dåvarandeveterinärslyrelsen utövade den högsta tillsynen över denna laboratorieverksamhetoch utfärdade de föreskrifter som erfordrades. Kungörelsen upphävdes genom dennya livsmedelskungörelsen (1971:807) fr. o. m. den . Efter dennatidpunkt finns inga föreskrifter om vilken myndighet som utövar tillsyn över deveterinärmedicinska laboratorierna. Lantbruksstyrelsen har hos regeringen hemställt atlstyrelsen skall bli behörig alt godkänna laboratorier för veterinärmedicinskdiagnostisk laboratorieverksamhet. Officiella vallenundersökningar enligthälsovårdsstadgans bestämmelser flr utföras endast av den som avsocialstyrelsen har meddelats personlig behörighet. Sådan behörighet kan inteöverföras till något laboratorium. Styrelsen har utrett vissa frågor rörandeorganisationen av den offentliga vattenkontrollen och till socialdepartementetgett in förslag i frågan. När det gäller som används inomlivsmedelshanteringen har veterinärslyrelsen utfärdat kungörelser om kontrollav vatten i kontrollslakteri m. m., om vissa fordringar rörande vatten vidfiäderfäslakteri saml om kontroll av vid mejeri. Tillsynsmyndigheternär del gäller miljöskydd är och länsstyrelserna.Naturvårdsverket har i första hand samordnande uppgifter medan länsstyrelsernasvarar förden fortlöpande direkta tillsynen. I samband med prövning enliglmiljöskyddslagen av t. ex. utsläpp av avloppsvatten eller från olikaindustriella anläggningar föreskrivs bl. a. all kontrollprogram förverksamheten skall upprättas. Den kontroll som föreskrivs i dessa programkräver ofta omfattande provtagning som vederbörande kommun eller företag självhar att svara för. I vissa fall har industriföretag och kommuner egnalaboratorieresurser, men i betydande utsträckning anlitas utomståendelaboratorier. medverkar itillsynsverksamheten bl. a. genom att utarbeta enhetliga metoder förlaboratoriernas arbete. Enligt min mening är del angelägel att de åtgärdersom samhället vidtar för atl trygga en god livsmedelshygien och miljö kanföljas upp av en effektiv kontroll. Denna måste till stor del bedrivas medhjälp av regionala laboratorier. Verksamheten vid dessa laboratorier är i dagsplittrad och svåröverskådlig. Nuvarande förhållanden begränsar möjligheternaatl bedriva en tillfredsställande kontroll från del allmännas sida. Jagföreslår därför all en sakkunnig tillkallas för att se över den regionala 145 Kommittéer:Jordbruksdepartementet Del II Jo:3 laboratorieverksamheten inom livsmedelshygien,veterinärmedicinsk diagnostik, miljövård och närbelägna områden. Den nuvarandelaboraiorieor-ganisationen bör karlläggas. Den sakkunnige bör undersöka vilkakrav som bör ställas på laboratorier för olika ändamål. Därvid bör bl, a.frågan om auktorisation övervägas. Vidare bör prövas vilka organ som böråläggas tillsynen över laboratorierna. Del är angelägel all berördamyndigheters anvisnings- och melodarbele vad gäller laboratorieverksamhetenpågår parallellt med utredningen. Den sakkunnige bör därför nära samarbeta medi första hand lantbruksslyrelsen, livsmedelsverket, ochsocialstyrelsen. Utredningsuppdraget kan också beröra det arbete som sker inomutredningen (S 1974:08) angående översyn av hälsovårdsstadgan.Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. 3.Hälso- och miljöeffekter av energiutnyttjande Beslul vid regeringssammanträde . Chefen för , statsrådet ,anför. fattade under våren 1975en rad beslul om den framlida energipolitiken (prop. 1975:30, NU 1975:30, rskr1975:202). Besluten syftar bl. a. lill alt dämpa ökningen avenergiförbrukningen. Möjligheterna all fr. o. m. början av 1990-talel hållakonsumtionen på en oförändrad nivå skall vidare prövas. För alt dessa mål skallkunna nås har bl. a. en kraftig satsning på sparåtgärder och ett omfattandeforsknings- och utvecklingsarbete påbörjats. beslul innebär ocksåalt åtgärder skall vidtas för all säkerställa oljeförsörjningen och all enförsiktig utbyggnad av kärnkraft och vallenkraft skall ske för all tryggaelkraftsförsörjningen i första hand . Förslagrörande energihushållningen för senare delen av 1980-lalel avses läggas framför . Ulnylljandel av energi ger upphovlill skilda hälso- och miljöeffekter. gäller vid utvinning avenergirävaror, vid omvandling och transport av energi i olika former samt vidkonsumtion av energi. ökade energibehov väntas, åtminstone , i första hand komma all tillgodoses genom användningav olja, kärnkraft, vallenkraft och kol. Användningen av dessa energikällorkan på olika sätt påverka hälsa eller miljö. Frågor rörande hälso- och miljöeffekter av skilda slag avenergiproduktion har behandlats eller behandlas av olika utredningar ellermyndigheter. har i sitt slutbetänkande (SOU 1974:56)Närförläggning av kärnkraftverk redovisat visst underiag vad gäller effekterav radioaktiva utsläpp. Ytteriigare material när del gäller kärnkraften finns iden s. k. AKA-uiredningens (I 1972:08) lägesrapport (Ds 1 1974:6) Kärnkraftenshögakliva avfall. Vidare har statens kärnkraflinspeklion fått i uppdrag allutreda kärnkraftens säkerhetsfrågor. Frågor rörande åtgärder för alt motverkade negativa effekterna av svavelulsläpp behandlas av särskilda sakkunniga (Jo1975:03) som jag tillkallade . Miljöeffekter vid utbyggnad avvattenkraften har behandlats av utredningen (C 1972:02) rörande vattenkraftutbyggnaderi södra och norra i betänkandet (SOU 1974:22) Vattenkraft ochmiljö. Motsvarande arbete utförs av utredningen 10 1976/77. Delll Jo:3 Skr 1976/77:103 146 (B1974:01) rörande vattenkraftutbyggnader i norra , som i oktober 1974har avgelt lägesrapporten (Ds B 1974:4) Vattenkraft och miljö 2. Även internationellt bedrivs ell omfattande arbeteför all belysa olika hälso- och miljöeffekter av energiproduktion. vid och utveckling() behandlas frågor om utsläpp, transport och effekler av luftföroreningar,framför allt svavel, över liksom frågor om kylvattenutsläpp frånkraftverk. En särskild expertgrupp har tillsatts för atl studeraenergiproduktionens och energikonsumtionens effekler på miljön. Vidare bedriverOECD:s kärnenergiorgan () en omfattande verksamhet vad gälleromgivningspåverkan av kärnkraftanläggningar. På detta område verkar äveninternationella atom-energiorganet (lAEA) liksom FN:s vetenskapligaslrålningskommiilé (UNSCEAR), Risken för globala effekter på klimatet behandlasinom Meteorologiska väridsorganisalionen (WMO) och FN:s miljöprogram ().Inom utförs f n. en energisludie i vilken också miljö- och hälsoaspekterskall behandlas. Frågor om utsläpp och spridning av luftföroreningar överEuropa har tagils upp av FN:s ekonomiska kommission för (ECE). Olikaluftföroreningars hälsoeffekter behandlas av (). En bedömning av riskerna för negativa effekler pämänniskors hälsa och på miljön vid produktion och konsumtion av energi är avcentral belydelse vid beslul om vår framlida energihushållning. Som jag här harredovisat pågår ett omfattande arbete såväl i vårt land som internationellt föralt på olika sätt belysa sådana risker. Del material som föreligger rörandedessa frågor är emellertid i betydande delar svårtillgängligt och delvis ocksåofullständigt, särskilt vad gäller fossila bränslen. Del är därför angelägelatl en sammanställning, komplettering och utvärdering av ifrågavarandematerial nu kommer till stånd. Av betydelse är därvid att ett samlat underlagför bedömning av här berörda frågor föreligger , då somjag har nämnt nya energipoliliska överväganden skall göras. Särskildasakkunniga bör tillkallas för della ändamål. Utgångspunkten för de sakkunnigas arbete bör varaatt ge en översiktlig och lättillgänglig redovisning av hälso- ochmiljöeffekterna vid användningen av olika energikällor. Framför alltföreligger ell stort behov av belysning av de långsiktiga hälsoriskerna vidanvändning av såväl fossila bränslen som kärnkraft. I detta sammanhang börockså arbetarskydds-aspekter beaktas. Olika risker och effekter bör så långtdet är möjligt beskrivas på ett jämförbart sätt. De sakkunnigas redovisning bör i första handkoncentreras på för landet särskilt aktuella energikällor såsom olja,kärnkraft, vattenkraft och kol. Av speciellt intresse med hänsyn till aktuellaenergipolitiska beslut är de olika energikällor som kan komma i fråga förelproduktion dvs. i första hand olja och kärnkraft. De led ienergiomvandlingsprocessen som kan medföra siörre hälso- och miljöproblem inomlandet bör behandlas i första hand. De sakkunniga bör utnyttja resultaten avdel utredningsarbete som har utförts eller pågår i och utomlands samtinventera och sammanfalla pågående utredningsarbete på området. Härvid bör desakkunniga uppmärksamma behovet av eventuella kompletteringar av pågåendeforsknings- och utredningsverksamhet. De sakkunniga bör presentera resultatet av sittarbete dels i en kortfattad, lättillgänglig översikt, dels i form avunderiagsrapporter i den utsträckning sådana anses erforderliga. 147 Kommittéer: Del II Jo:4 Departementschefen, statsrådet ,anför. permanent skördeskadeskydd för det svenskajordbruket infördes (prop. 1961:94, JoU 1961:22, rskr 1961:227). Syftetmed skördeskadeskyddet är all ge de enskilda jordbruksförelagarna ett frånolika synpunkter skäligt ekonomiskt skydd mot föriusler på grund avskördeskador. Skyddet är obligatoriskt för alla jordbruksföretag med minst 2 haåker. Del omfattar alla mera allmänt odlade grödor. Skyddet är ellallriskskydd, dvs. ersättning utgår oavsett orsaken till skadorna. Genom attsjälvrisken är förhållandevis hög har skyddet karaktär av kalaslrofskydd. Förskördeskadeskyddels syften är landet indelat i ca 420 skördeområden. Med hjälpav objektiva skördeuppskaltningar, prisuppgifter och skördesta-lislik fastställsåriigen områdesvis för varje gröda det aktuella skördevärdel, normskördevärdeloch skördevarialionen. Skördevarialionen ligger till grund för beräkning avsjälvrisken. Denna varierar mellan olika förelag beroende påodlingsinriklningen men är i genomsnitt för alla gårdar i landet 15,5 96 avnormskördevärdel. De för skördeområdena fastställda värdena per hektartillämpas på de enskilda jordbruksföretagens arealuppgifter för olika grödor.För varje företag beräknas sedan ett aktuellt skördevärde, ett normskörde-värdeoch en självrisk. Ersättning utgår till företaget om del aktuella skördevärdelunderstiger normskördevärdel med ell belopp som är siörre än självrisken. Skyddetbekostas av staten och jordbrukarna. Skördeskadeersällningen bestrids med medelur skördeskadefonden, till vilken f n. staten åriigen bidrar med 30 milj. kr.och jordbrukarna med 15 milj. kr. Fonden uppgår f n. lill ca 250 milj. kr.Jordbrukarnas del eriäggs kollektivt genom skördeskade-avgifier som läggs påsåväl vegelabilie- som animalieprodukiionen. Staten svarar föradministrationskostnaderna. Dessa kan för innevarande budgetår beräknas lill ca10 milj. kr. Somkomplettering lill del permanenta skyddet flnns behovsprövade bidrag. Dessa äravsedda för jordbrukare som har drabbats av mycket allvariiga skördeskador mensom på grund av skördeskadeskyddels konstruktion inte har fåll någon ersättningeller har fåll endast obetydlig ersättning. Till förfogande för sådana bidragstår åriigen 2 96 av de utgående allmänna ersättningarna för skördeskador, docklägst . 1arbetet med skördeskadeskyddet deltar flera myndigheter. Huvudmyn-dighei ärstatens jordbruksnämnd, som bl. a. förvaltar skördeskadefonden, utbetalarersättningar samt beslutar om behovsprövade bidrag. Lantbruksnämndernagenomför fältarbetet i de objektiva skördeuppskatiningarna saml handhar vissagranskningsuppgifter. Nämnderna är även remissinstans i olika frågor rörandeskyddet. svarar för den centrala ledningen av deobjektiva skördeuppskattningarna samt fastställer indelningen i skördeområden.Centralbyrån utför vidare bl. a. i huvudsak allt beräkningsarbete inom skyddet.Till är knuten en skördestatislisk nämnd som har lilluppgifl att utreda frågor om skyddets utformning och lämna förslag lillförbättringar av skyddet. Nämnden beslår av experter från berörda myndigheteroch . har gjorl en allmän översyn av skördeskadeskyddet. Nämnden har i enrapport lämnat en redogörelse för Del II Jo:4 Skr 1976/77:103 148 översynensaml redovisat vissa överväganden och förslag. I rapporten, som harremissbehandlats, konstateras atl skördeskadeskyddet alltsedan del infördesfortlöpande har utvecklats och förbättrats. Skyddels funktion har likvälkritiserats. kan kritiken delvis bero på otillräckliginformation men torde framför allt bero på all skyddet inte fungerar såeffektivt för den enskilde jordbrukaren som denne skulle önska. En analys avskyddets effektivitet som nämnden har ulfört visar all skyddet vid slora lokallutbredda skador tämligen säkert ger ersättning. Den beräknade skadan för deenskilda jordbruksföretagen överensstämmer emellertid i många fall dåligt medden verkliga skadan. Såväl över- som underkompensalion kan förekomma. Vidareframgår all när endast en del av förelagen i ett skördeområde drabbas av sloraskador utgår ofta ingen eller obetydlig ersättning. Skördeslalisiiska nämndens översyn har i huvudsakinriktats på all pröva möjligheterna att la siörre hänsyn till skördeutfalletpå de enskilda jordbruks-förelagen. Nämnden har inte föreslagit några ändringari de allmänna principerna för skördeskadeskyddet. Förslagen omfattar därförfrämst olika åtgärder för all inom ramen för nuvarande system göra skyddet meraindividuellt. Sålunda föreslås bl. a. att vissa typer av skador skall beaktasseparat för varje företag samt all elt system med individuella lilläggsulbetal-ningarsuccessivt införs fr. o. m. . Nämnden framhåller emellertid atl mångasvåriösla problem finns med ell sådant system och atl administrationskostnadernablir höga. Finansieringen av förslagen har inte behandlats av nämnden. Iremissbehandlingen av förslaget har problemen understrukils och enförsöksverksamhet förordats. Vissa remissinstanser har haft synpunkter ochförslag rörande gällande principer för skyddet. Förslag har också framförts omen allmän översyn av skördeskadeskyddet. Det nuvarande skördeskadeskyddet bygger påerfarenheter och förhållanden fram lill senare delen av 1950-talel. Sedan desshar slora förändringar ägt rum inom jordbruket. Som exempel kan nämnas atlanlalel brukningsenheter har minskat med nästan 50 96 från268 000år 1956 till136 1974. Genomgripande förändringar har också skett avproduktionstekniken inom växtodlingen. Härdigare sorter, ökad maskinanvändningoch förbättrad odlingsleknik har minskal riskerna för allvariigaskördeförluster. Den nya tekniken har emellertid i vissa fall också kommit altmedföra problem inom skördeskadeskyddet. Ett exempel härpå är bevattningen avvissa grödor. F.n. baseras ersältningsberäkningarna på uppgifter från enbartobevattnad areal. Jordbrukare som bevattnar kan under torrår erhålla betydandeersättningsbelopp trots goda skördar. Med nuvarande icke individuella systemtorde andra liknande problem kunna uppkomma till följd av en alltmer differentierad odlingsteknik. Av vad jag har anfört framgår att nuvarande systemför skördeskadeskydd inte visat sig fungera på ell fullt tillfredsställandesätt. De genomgripande förändringarna inom jordbruket har också ändrat deursprungliga förutsättningarna för skyddet. Frågan hur jordbrukarnastrygghetsproblem skall lösas vid intäktsbortfall till följd av störreskördeskador bör därför ses över. Särskilda sakkunniga bör tillkallas för dellaändamål. Utgångspunktenför de sakkunnigas arbete bör vara att de enskilda jordbruksföretagarnaalltjämt skall kunna ha tillgång till ett skäligt ekonomiskt skydd motförluster till följd av större skördeskador. I fråga om skyddels utformning bör utredningenförutsättningslöst pröva olika former, exempelvis individuella försäkringareller skördeskadekonlon. 149 Kommittéer: Del II Jo:4 Utredningenbör härvid också överväga om en tillfredsställande lösning kan nås genommodifikationer av nuvarande system. Skyddet bör inte utformas så all delmotverkar en rationellt bedriven växtodling eller så all del påverkar denenskilda jordbrukarens handlande på elt icke önskvärt sätt, t. ex. vid svårabärgningsförhållanden. I nuvarande system förhindras detta av de områdesvisaberäkningarna. En hög självrisk har samma funktion. Del nuvarande skördeskadeskyddet har i viss månkaraktären av ell katastrofskydd. Enligl min mening bör denna princip gällaäven fortsättningsvis. Ar 1973 kom mer än hälften av jordbrukarnas sammanlagdainkomslerfrånannan verksamhet än jordbruk. 55 000 brukningsenheter eller någotmer än 40 96 av samtliga enheter har mindre än 10 ha åker. Intäkterna frånväxtodlingen på dessa brukningsenheter torde i många fall endast ha mindrebelydelse för innehavarnas försörjning. De sakkunniga bör mot bakgrund av kostnads-och nyiiokalkyler överväga vilka jordbruksförelag som skyddet bör omfatta.Samma metod bör också tillämpas vid bedömningen av vilka grödor som bör ingå iskyddet. Skördeskadeskyddethar sedan tillkomsten utsatts för en omfattande kritik från i första handenskilda jordbrukare och grupper av jordbrukare. Många förslag har också förtsfram om både större och mindre förändringar i skyddet. harockså på åtskilliga sådana punkter ändringar vidtagits. Jordbrukarnasmöjligheter att påverka det nuvarande skyddet är emellertid enligt min meningför små. Del är därför angelägel all jordbrukarna själva så långt möjligt fårta ansvaret för administrationen, finansieringen och den närmare utformningenav del framlida skyddet mot skördeskador. Finansieringen av skördeskadeskyddet blir givetvisberoende av skyddels utformning. Oavsett denna bör emellertid en utgångspunktför de sakkunniga vara all näringen med visst beloppsmässigt bestämt stöd frånstaten skall svara för samtliga kostnader för skyddet, således även för dessadministration. Härigenom erhålls en från jordbrukets synpunkt realistiskambitionsnivå för skyddet. Utredningen bör la upp frågan om att delvisfinansiera skyddet med årliga avgifter 'i likhet med vad som normalt gäller förförsäkringar. De sakkunniga bör söka finna former för skyddet somär enkla och billiga alt administrera. Vidare bör eftersträvas atl jordbruketsjälvt skall administrera skyddet.