prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Kommittén har enligtverket inte beaktat att underlagen inte är desamma vid beräkning av semesterlönenligt 14 § i förslaget till semesterlag och vid beräkning av särskild semesterlönenligt förslaget till lag om semesterlönefond. SAV menar att det av kommitténföreslagna tolvprocenttalet är för högt och att ett riktigare tal är 11 %.Liksom nu bör enligt SAV lagen innehålla en särskild regel om höjning avprocenttalet vid avtalad längre semesterledighet än den i lag föreskrivna.Skånes handelskammare ansluter sig till den reservant i kommittén som menadeatt de av majoriteten föreslagna procenttalen skulle medföra enöverkompensation och att procenttalen enligt de föreslagna 14 § och 20 §förslaget till semesterlag och 5 § förslaget till lag om semesterlönefond istäUet borde bestämmas tiU 11,5 resp. 0,46 och . Även och ansluter sig på denna punkt tillreservanten i kommittén. SAF menar att innebär att man ungefär fördubblarden överkompensation som redan finns inbyggd i nioprocentfak-torn. Procenttaletbör enligt SAF i stället bestämmas till 11, medan talet enligt 20 § i förslageti konsekvens härmed bör vara . Samma eUer Uknande synsätt harHandelskammaren för och . 1976/77: 90 268 betsgivareorganisation,KFO, , , Fastigheternas förhandlingsorganisation,SFO, SHIO och . 6 Rätt att spara semesterledighet förslag om rätt för arbetstagaresom har tjänat in mer än fyra veckors betald semesterledighet att spara överskjutandebetald ledighet har tillstyrkts eUer lämnats utan invändning av flertalet avremissinstanserna. Många av dessa hälsar med stor tUlfredsställelse denföreslagna möjUgheten att spara semesterledighet tiU en längre, sammanhängandeledighet. Kammarrätten i anser förslaget vara välavvägt och ägnat att ge erfarenheter för en prövning längre fram av ytterligaremöjligheter att sammanföra semesterdagar tiU längre semesterperioder. Detförhållandet att förslaget i praktiken kommer att få betydelse endast för enmindre del av arbetstagarna, nämligen dem som inte bytt anstäUning underspartiden, bör enligt kammarrätten inte vara skäl att avstå från förslaget.Det kan inte uteslutas att det är just bland sådana arbetstagare som behovetoch nyttan av en längre rekreation är störst. Även hovrätten för sig i princip positiv till förslaget. Med hänsyn till att stora gmpperär utestängda, nämligen de som byter anställning och de som får semesterlön,genom semesterkassa, ifrågasätter hovrätten emellertid, om det är påkaUat attutan omarbetning genomföra förslaget. AMS framhåller att den föreslagna möjligheten tillökad flexibilitet i semesteruttaget över en längre tidsperiod är av intresseockså från allmänna arbetsmarknadssynpunkter. Man kan enligt styrelsen tänkasig, att ett utbyggt sådant system vid behov kompletteras med särskUda stimulanseri syfte att uppnå en ökad förläggning av långsemestrarna till perioder då dettaär lämpUgt från arbetsmarknadssynpunkt och att systemet därmed också får enkonjunkturstabiliserande funktion. förslag är emeUertidstarkt begränsat genom att rätten att spara semester knyts tiU den innehavdaanställningen. En sådan konstruktion framstår enligt AMS som mindretillfredsställande från arbetsmarknadssynpunkt, då den också kan befaras motverkaen önskvärd rörlighet på arbetsmarknaden. Styrelsen anser det därför viktigt,att frågan om anordningar för att föra över semesterdagar från en anställningtill en annan ytterligare utreds. EnUgt UKÄ måste det betraktas som värdefullt attden femte semesterveckan skall kunna sparas upp till för att gearbetstagaren möjlighet att erhålla upp tiU tio veckors sammanhängandeledighet. Av praktiska skäl har rätten nu begränsats till att avse anställninghos en 1976/77: 90 269 Ämbetet tror dock att det skall bli möjligt att i framtidengenom avtal vidga sparandemöjUgheterna. vid Stockholmsuniversitet anser att det rationeUa vore att arbetsgivaren för varje fall avsparad semester hade att sätta in ett belopp hos semesterlönefonden.Invändningen att semesterrätten skulle kunna missbrukas genom att ledighet växlasi pengar förtjänar enUgt fakulteten inte avseende. Det är svårt att se någotskäl varför samhället inte på denna punkt skaU tiUåta individen att välja meUanfritid och pengar utan att . uttala något omdöme om vad som är det rätta valet. Förslaget har mött gillande inte minst blandarbetstagarorganisationerna. Enligt LO:s mening är det en utmärkt lösnmg på dekrav och önskemål, som har framkommit avseende en ordentliglångledighet med längre jämna meUanrum. Förslaget anges i denna del hamottagits väl av medlemsförbunden. LO anser som nämnts förslaget välgrundat påpeka, att utformningen medför att den som är anstäUd inombyggnads- och anläggningsindustrin i praktiken inte kommer att fådel av denna förmån, eftersom branschen tillämpar objektanstäUning. En möjUghetatt lösa detta problem är emellertid att förbunden inom den branschen träffaröverenskommelser om särskilda branschregler. Sådana överenskommelser kommerinte att stå i strid med förslagets spärregel att avtal inte får träffas sominskränker arbetstagarens rättigheter. Den som byter anställning befinner sigenligt LO i samma situation som anläggningsarbetarna. LO ifrågasätter likväl omdet inte bör göras en direkt justering av förslaget om sparande av semester fördet faU arbetstagaren arbetar inom en och samma koncern.. I detta specialfaUanser LO att den enskUde arbetstagaren, i likhet med vad som gäller inom vissannan lagstiftning, skall få rätt att tillgodoräkna sig anstäUning inom helakoncernen. Vidare bör på samma sätt den som är anstäUd inom den offentligasektorn få tiUgodoräkna sig olika anställningar inom exempelvis statsverket. /SR anser att möjlighet bör skapas för attarbetstagaren skaU kunna ta med sparad semester vid byte av anställning,åtmmstone för arbetstagare som på gmnd av reglerna för yrkesutövningen ellerandra utomstående faktorer tvingas byta anställning. Detta gäller exempelvisläkare som genomgår av samhäUet ordnad obligatorisk fortsatt vidareutbildning. Även och ansluter sig i princip tiU förslaget om rätt att sparasemesterdagar. Förbunden anför emellertid kritik mot utformningen avordningsreglerna. Det anges t. ex. vara från praktisk synpunkt orimligt, attarbetstagaren inte har skyldighet att anföra sina önskemål om sparande av dagaroch om uttagande av dagar förtän efter det att förläggnings- och utläggningsprocedurenredan är avslutad. Utläggningen av den sparade semestern och skyldigheten förarbetsgivaren att förena huvudsemestern med ut- 1976/77: 90 270 tagandeav sparade dagar skapar enligt de båda förbunden uppenbarligen svårigheter isamband med semesterplaneringen för hela arbetsplatsen. Principiellt positivtUl förslaget ställer sig också FFO. Organisationen anser emellertid attkonsekvensema av förslaget, exempelvis i fråga om effekten på övriga anställdasmöjlighet till semesteruttag, vikarieanskaffning och därmed sammanhängande utbildningskrav,har blivit helt otillräckligt belysta. Man torde enligt FFO inte heller kunnahelt bortse från risken för permitteringar och försämrad service vid ett meraallmänt uttag av sparad semester . Ett extra uttag av femveckor utöver ordinarie semester anges också stäUa mycket stora krav påpersonalplaneringsfunktionen inom företagen. Eftersom FFO bedömer detoreaUstiskt med olika långa varseltider för arbetstagaren, beroende på hurmycket semester han sparat, måste varseltiden enligt organisationens meningbli beroende av den maximalt sparade tiden av . Förslaget om tremånaders varsel måste då bettaktas som helt otillräckligt. ÖB och postverket uppehåUer sig utan att därmedta avstånd från förslaget vid de praktiska svårigheter som detta kan geupphov till. Enligt ÖB kan uppsparingsmöjligheten väntas få stor användninginom försvaret. Om arbetstagarna själva avgör när långledigheten skall tas utfinns risk för att verksamheten på viss arbetsplats kan nära nog lamslås.Särskilt besvärande kan det enUgt ÖB bli inom utbildningssektorn. TidenaprUseptember är hårt belastad av övningar. Långledighet kan krävas under t.ex. kortare lärarkommenderingar, vilka omöjliggör ändamålsenlig planering.Allvarliga störningar kan uppstå vid förbandsverk-städema. Det är enligt ÖB motdenna bakgmnd nödvändigt, att myndigheter får möjlighet att genomföra noggrannpersonalplanering. påpekar att semesterplaneringen inom verketinnebär ett svårt och tidsödande arbete som måste påbörjas tidigt på året.Alternering mellan tjänstemännen sker. Semesterönskemålen måste vara kändaredan vid planeringen, dvs. Den som önskar spara semester bör därförvara skyldig anmäla detta senast i febmari före semesteråret. Utnyttjande avsparad semester bör meddelas senast under det år då arbetstagarenvill utnyttja semestem. SFO ställer sig tveksam till införandet av denföreslagna möjligheten att lagra en semesterrätt. Man menar att denna skaparpraktiska admi-nistrationsproblem som är svåra i sig att överblicka. Om ensådan möjlighet ändå genomförs, är det enligt SFO nödvändigt attfömtsättningar skapas för att genom kollektiva avtal skapa smidiga ochtillämpbara former för sparandet. Direkt avvisande till förslaget om rätt att sparasemesterledighet är bl. a. SJ, SAF och KFO samt handelskammaren för ochVästmanlands län. Även Svensk industri förening och handelskammareintar en negativ attityd. 1976/77: 90 271 inomsjöfartsnäringen i vart fall inte är beredd att klaraalla de svårigheter som hänger samman med förslaget. SJ anser attuppsparningsförslaget inte är realistiskt för ett företag, där det på grund avkvalitén på många arbetsuppgifter och med hänsyn till att verksamheten inte kansemesterstängas måste finnas fast anställda ersättare. Det blir enligt verketmycket svårt att anpassa vikarieresurserna på ett ekonomiskt försvarbart sätt.I vissa faU kan det bli omöjligt att uppehålla verksamheten. I sitt yttrande anför SAF, att förslaget om rättatt spara semesterledighet för senare uttag i och för sig kan framståeftersträvansvärt och i överensstämmelse med önskemål om flexibilitetbeträffande arbetstid resp, ledig tid. Inte desto mindre motsätter sigföreningen förslaget, med hänvisning tiU att dess genomförande stäUer alltförstora krav på arbetsgivarna, både när sparande är aktuellt och senare när uttagav uppsparad ledighet skall ske. Så som förslaget är utformat kommer det ibetydande utsträckning att vara omöjligt för arbetsgivare och arbetstagare atti föreskriven tid över huvud avgöra om grundförutsättningen kommer att varauppfylld, nämligen att av semester ledigheten skall motsvarasav semesterlön. Under alla förhållanden måste bestämmelsen om sparande enligtSAF;s mening göras dispositiv. Uttagandet av sparad semesterledighet sägs iyttrandet leda tUl utom-ordenUiga problem i den praktiska tillämpningen,eftersom arbetsgivaren måste planera sin produktion med hänsyn till attanställda gör anspråk på en semesterledighet som varierar (eller mindre) , något som i stor utsträckning är omöjligt. Enligt KFO:s mening kommer de föreslagna reglernaangående rätt att spara ledighet att medföra utomordentiigt stora problem förarbetsgivarna av framför aUt personaladministrativ och finansiell art. Förslagetavstyrks därför. Organisationen framhåUer i sitt yttrande att det inom mångabranscher är av synnerligen stor vikt att arbetsgivaren vid sin planering kanöverblicka personalsituationen åtminstone framöver. Detta gäller inteminst inom processindustri med skiftgående personal. Sålunda bmkar i slutet avvarje år göras upp s. k. skiftscheman, i vUka läggs in även semesterledighetenunder följande år för varje skiftlag. KFO anmärker i sammanhanget att inomsamma företag kan förekomma olika typer av skiftgång: kontinuerligt skift, intermittenttreskift resp. tvåskift m. m. Mot den bakgrunden anför KFO att de föreslagnareglerna om rätt att spara medför, att den årligaplaneringen/schemaläggningen svårligen kan utföras, eftersom den enskildesledighet enligt semesterlagen är okänd vid den aktuella tidpunkten. Avsaknadenav sådan tillförliUig planering torde enligt organisationen medföra betydandeproduktionsbortfall. En annan synpunkt som framförs är att kostnaden för densparade semesterveckan inte kan bestämmas som arbetstagaren meddelaratt han önskar ut- 1976/77: 90 272 nyttjadenna rätt, eftersom lönen för den sparade ledigheten beräknas med utgångspunkti inkomsten under det intjänandeår, som föregår det semesterår, under vilketden sparade ledigheten uttages. KFO anser att det är allmänt otiUfredsstäUandeatt inte kunna fastställa sådana kostnader, som hänför sig till förfluten tid. betvivlar att denföreslagna längledigheten är praktiskt genomförbar i de mindreföretagen. I dessa företag är företagets drift ofta beroende av en eller ettpar kvalificerade yrkesarbetare, vUkas frånvaro redan med tre veckorssammanhängande semester ofta är en ytterst svår påfrestnmg på företaget. Vidarepåpekas att då rätten till längre ledighet konstitueras av en sammanhängandeanställning vid samma företag har således arbetsgivarenatt se fram emot att den personella stommen i företaget tar ut en ledighet vart sjätte är, vilket med största sannolikhet får menliga effekterpå bl. a. leveransåtagande för framför allt den mindre och medelstoralegotillverkande industrin. Då perioder med långledighet infaller kommerproblem med en kontinuerlig framtagning av produkter att uppstå. Eftersom enjämn leveranstakt oftast är ett oundgängligt kravfrån en större beställare kan enligt industriföreningens mening en förmodadryckighet i leveranstakten komma att medföra att ett större antal beställningarkommer att läggas på utländska tillverkare. Även handelskammare framhåller att förslagetvid den praktiska tillämpningen kan orsaka många företag betydandesvårigheter. För små företag kan det vara utomordentligt svårt attavstå från en medarbetare som . Men också för storaföretag kan en bestämmelse som den föreslagna vålla problem. Handelskammarenåsyftar därvid det förhållandet att svensk indusfri av ekonomiska skäl valt atti princip stänga fabrikerna , som i stället utnyttjas föröversyn av maskinparken, reparationer etc. Med utredningens ifrågavarandeförslag skulle ett sådant arrangemang kunna bli svårt eller i allt fallkostnadskrävande att genomföra. Om exempelvis en stor del av arbetsstyrkansparar den femte semesterveckan, medan den andra delen väljer att ta ut femveckors semester, blir företaget tvingat att om det inte kan finnaändamålsenlig sysselsättning åt den del, som valt att inte ta utfull semester, utge pérmitteringslön åt dessa senare arbetstagare. Situationenupprepar sig sedan när de senare tar ut den femte veckan i form avlångtidssemester. Tillspetsat uttryckt skulle kommitténs förslag i denna delkunna komma att innebära sex veckors semester för en del anställda.Handelskammaren anser det naturligt att bestämmelsen kompletteras med enföreskrift som förhindrar uppkomsten av en sådan situation. Väglednmg kanhämtas ur bestämmelserna rörande facklig förtroendemans rätt till ledighet för 1976/77: 90 273 fackligverksamhet, vilka hänvisar till vad som är rimligt med hänsyn tillförhållandena på den enskilda arbetsplatsen. Kritik har även riktats mot beräkningen avsemesterlön för sparad semesterledighet. I denna del hänvisas till avsnitt 5. förslag att inrätta en till RFVknuten fond för administrationen av den särskilda semesterlönen, som avsersemestergrundande frånvarotid, har fått ett blandat mottagande under remissbehandUngen. Ett tiotal remissinstanser uttalar sig till förmånför förslaget att inrätta en fond, vanligen under hänvisning tiU de skäl somkommittén har anfört. Hit hör hovrätten för , kammarrätten i ,SAV, två av de juridiska fakulteterna, ett par länsstyrelser, . En del av de remissinstanser som sålunda ställer sigi princip positiva till ett fondsystem är dock kritiska mot förslagetsutformning. Hovrätten för framhåller exempelvis att förslaget ärförenat med betydande brister. Som exempel nämns förekomsten av olikaarbetstagarbegrepp och olika besvärsordningar. Vidare anförs att föreskrivenvarselskyldighet inte kan iakttas på grund av reglernas utformning, attutbetalningen av den särskilda semesterlönen är knuten tUl ett enda tillfälleom året, att utbetalningssystemet inte kan anpassas tUl kollektivavtal samt attrapporteringsskyldigheten blir omfattande. Kammarrätten i frågar sig om systemet meden semesterlönefond verkligen kräver den omständliga apparat som kommittén harföreslagit. Ett betydande arbete måste läggas ner både hosarbetsgivare och hos myndigheter på rapportermg och registrering av löneförändringaroch andra inkomstförhåUanden utan att denna administration harbetydelse för rätten tUl socialförsäkringsförmåner. Genom att den särskildasemesterlönen kopplas till socialförsäkringen kommer vidare detarbetstagarbegrepp som utvecklas av försäkringsdomstolen att läggas till grundvid behandling av frågor om sådan lön. Vid tillämpning av semesterlagen iövrigt skall det civilrättsliga arbetstagarbegreppet till-lämpas. Även omskiUnaderna meUan dessa båda arbetstagarbegrepp minskats ochutvecklingen är på väg mot en alltmer enhetlig gränsdragning avarbetstagarbegreppet kan nu angivna förhållande leda till komplikationer.Problemet kan också förstärkas därav att slopandet av kravet pä viss tidsarbete under kvalifikationsåret kan aktualisera åtskilliga frågor omsemesterförmån på gmnd av bisyssla och därmed påkalla behov av närmaregränsdragning mellan begreppen arbetstagare och uppdragstagare. Till dettakommer att kommitténs förslag medför att olika besvärsvägar blivit tUlämpligaför olika semesterförmåner. Frågor enligt lagen om semesterlönefond skallfölja den 18 1976/77. 1976/77: 90 274 besvärsordningsom är föreskriven för socialförsäkringsmål, medan mål enligt semesterlagenskall handläggas enligt lagen om rättegång i arbetstvister. Enligtkammarrättens mening bör man överväga om inte systemet med semesterlönefondenkan förenklas i åtskilliga avseenden. Även SAV pekar på vissa svårigheter som är förenademed förslaget. anser det beklagligt att den särskildasemesterlönen inte kan betalas ut i anslutning tUl semester. Detta kan enligtförbundet uppfattas negativt av den enskilde. Vidare nämner förbundet atterfarenheten från tidigare reformer visar, att kassornas personalbehov bliravsevärt större än vad som från början har antagits. LO och TCO kommenterar inte närmaresemesterfondsförslagct men ställer sig allmänt positiva tUl det. Flera av som har särskilda semesterkassor framhåller att dessafungerar väl och fömtsätter att kassorna skall kunna behållas. anser det beldagligt att kommittén inte har föredragit attbygga semesterns finansiering på principen om branschanknutna semesterkassoreller semesterfonder. Den intjänade semesterlönen borde enligt förbundetfonderas, ägas och förvaltas av arbetstagarnas organisationer, som också skullefå eventuella ränteinkomster. Eftersom förbundets största grupp av medlemmarredan har fått dessa önskemål tillfredsställda, anser man sig dock inte haanledning att för egen del yrka pä generella fondbildningar. Förbundet betonaratt den nya semesterlagén inte får medföra att de semesterkassor som ärverksamma omintetgörs. Det finns därför behov av ökade möjligheter att genomförhandlingar ersätta de föreslagna bestämmelserna med branschregler förbranscher med nu inrättade semesterkassor och semesterfonder. Även /SRställer sig positiva till att en semesterlönefond i enlighet med utredningensförslag kommer tUl stånd. Organisationen ifrågasätter emellertid om det intevore möjligt att även semesterlön för sparade semesterdagar utbetalades viafonden, så att personer som byter anställning och har sparad semester fråntidigare anställning kan låta den sparade semestern ingå i en längresammanhängande semesterledighet med lön. Flertalet av de remissinstanser som yttrar sig översemesterfondsförslagct är emellertid starkt kritiska till detta. TiU dessaremissinstanser hör till en början postverket och SJ, som menar att systemetmedför mycket besvärande administrativa nackdelar och avsevärda kostnader utanmotsvarande fördelar. Båda verken avstyrker förslaget, i vart fall för destatliga affärsdrivande verkens del. framhåller att den utökadeprivilegieringen för dess del ändå kan genomföras och att även det privatanäringslivet skulle klara en utvidgning av den semestergrundande frånvaronutan ett riskfondsystem. Verket tUlägger att systemet medför olägenheter ävenför arbetstagarna genom att utbetalning sker från två håU och ofta långt föresemestern. Även i anser att förslaget kommer attskapa löneadministrativa problem som inte kan övervinnas utan betydandekostnader. Prop, 1976/77: 90 275 och Svenska kommunförbundetunderstryker att fondsystemet medför betydande administrationskostnader försåväl arbetsgivarna som RFV, Omfattningen är svår att fömtse. Man menar vidareatt de skäl som har anförts för inrättande av en semesterlönefond inte hargUtighet för offentliga arbetsgivare. Enligt de båda förbunden talar därförstarka skäl för att stat och kommun lämnas utanför fondsystemet. Problem somhänger samman med byte av anställning får lösas exempelvis genom någon form avclearingförfarande mellan den cffentlige arbetsgivaren och fonden. Omfondsystemet ändå skall gälla för den offentliga sektorn vill förbundenframhålla det angelägna i att de administrativa rutinerna görs så enkla sommöjligt. SAF säger sig i sitt yttrande inte kunna biträdaförslaget om en särskild semesterlönefond. Förslaget innebär enligt föreningensådana svårigheter för arbetsgivarens planering av semesterledighet och bestämmandeav betald semestertid samt uträkning av semesterlön och av semesterersättningatt förslaget inte kan accepteras. Vissa egendomlig-heter skulle vidare uppståi form av avvikelser från semesterlagens gmndkonstmktion, vilken är attsemesterlönen utgör en förmån i anställningsförhållandet. Förslaget omsärskild semesterlön, baserad på den sjukpenninggrundande inkomsten, skulleenligt SAF medföra att man tvingas till awikelser från det civUrättsligaarbetstagarbegrepp som gäller för semesterlagstiftningen. Andra konsekvenserbestår däri att tid i ett anställningsförhållande, då arbete ändå inte skulleha utförts, exempelvis frånvaro pä grund av tjänstledighet ellerarbetskonflikt, räknas som arbetad tid. Även tid som över huvud taget inteomfattas av ett anställningsförhållande kommer likväl i vissa fall att räknassom arbetstid och ge rätt till särskild semesterlön. Detta gäller i fråga omuppdragsförhållanden och tid för arbetslöshet. SFO anser det nuvarande systemet med privUegieradfrånvaro överlägset det av kommittén föreslagna och skuUe hellre se vissutvidgning av det nuvarande systemet. I konsekvens härmed ställer sig SFOawisande tUl tanken på en särskUd semesterlönefond. Om kommitténs förslag tillsemesterlönefond likväl genomförs, måste enligt SFO en bättre samordning ske mellande båda föreslagna lagarna. I själva gmnd-frågan om finansiering av semesterlönvia en semesterlönefond vill SFO anföra följande. De statsägda företagenssjälvfinansieringsgrad har försämrats . Företagen behöver allttUlgängligt kapital för en fortsatt expansion. Redaninrättandet av den kollektiva riskfonden för särskild semesterlön påverkarföretagens självfinansieringsgrad i negativ riktning. Att på detta sätt lyftaut kapital ur företagen genom inrättande av ovannämnda fonder, kan i framtidenbidra till ekonomiska problem för företagen. SFO vill framhålla attinrättandet av en semesterlönefond för all semester skulle medföra allvarliganegativa konsekvenser för företagens framtida själv- 1976/77: 90 276 fmansiering.Inrättandet av en sådan fond måste därför enUgt organisationen bestämtavvisas. Samma gäUer också de krav som i olika sammanhang framförts ommöjUghet för arbetstagare att vid byte av anställning ta med sig intjänadsemesterlön tiU sin nye arbetsgivare, för att hos denne utnyttja tidigareintjänad semesterledighet med lön. Även Bankinstitutens arbetsgivareorganisation.Svensk industriförening, SHIO och KFO tar avstånd ifrån den av kommitténföreslagna semesterlönefonden.