prop · G00360 · 1976-12-31 00:00:00 — artikel 5 (e) föreskrivna ordningen, att samråd skall äga rum om förslag altsäga upp en ratificerad konvention, bör skrivas in i bestämmelserna förkommitténs verksamhet. Enligtartikel 6 skall, då så befinnes lämpligl efter samråd med de representativaorganisationerna, vederbörande myndighet avge en redogörelse för hur dei konventionen avsedda förfarandena har fungerat. Någon årsberättelse omförfarandena enligt konventionen (ILO-kommhténs verksamhel) avges f, n, inle, uppfattning kan en årsberättelse vara av värde för att spridakännedom om såväl det nationella som det internationella ILO-arbetel, Det bördock åligga kommitién själv all utarbeta den föreskrivna redogörelsen. Enligtrekommendationens punkt 3 (3) bör ålgärder vidtas i samverkan med berörda arbetsgivar-och arbetstagarorganisationer för att tillhandahålla lämplig utbildning som gördet möjligl för dem som medverkar i de avsedda förfarandena att utföra sinafunktioner på elt effektivt säll. Utbildning av nämnt slag är f, n, inteföremål för samverkan mellan myndigheler och organisationer, I den månutbildningsinsatser påkallas av någon berörd part är beredd allmedverka. ILO-kommitténsinstäUning till punkterna 4, 5 (d), 5 (e) och 5 (f) framgår av kommentarernatill konventionens artiklar 4 mom. 2, 5 (c), 5 (d) resp. 5 (e). Enligtpunkt 6 bör vederbörande myndighet efter samråd med de representativa organisationemabestämma i vilken omfattning de rekommenderade förfarandena skall tUlämpas församråd i andra frågor av gemensamt intresse. Som exempel härpå nämns 1976/77: 60 12 (a) förberedande, genomförande ochutvärdering av aktiviteter på del tekniska samarbetets område, i vUka ILOmedverkar; (b) ålgärder som skall vidtas med anledning avresolutioner och andra beslul som har anlagils av internationella arbetskonferensen,regionala konferenser, induslrikommittéer och andra av sammankallademöten; (c) främjande av ökad kunskap om såsom ett element som kan utnyttjas i åtgärder och program på delekonomiska och sociala området. (a) deltar inte iberedningen av biståndsfrågor. Däremot har kommittén hållils orienterad genomöversiktliga presentationer vid några sammanträden, Enligl vad kommittén harerfarit pågår f, n, en översyn av det s, k. multibi-samarbetet, dvs, denbiståndsverksamhet som bedrivs i direkt samarbete med . Kommitténföreslår att rekommendationen i denna del tas upp i anslutning till mullibi-översynen. (b) Endast undantagsvis har ILO-kommitténbehandlat åtgärder med anledning av andra i fattade beslut än sådana somhar inneburit antagande av konventioner och rekommendationer. Del bör enligtkommitténs uppfattning ankomma på kommittén själv atl avgöra vilka övriga beslulfattade inom som skall tas upp till behandling i kommittén, (c) finner detviktigt att ta fasta på rekommendationen i denna del. Som exempel på åtgärderför alt främja ökad kunskap om aktiviteter nämner den de arrangemang somILO-kommittén och en särskild arbetsgmpp förbereder i samband med kommitténs 50-årsjubUeum. Vadbeträffar rekommendationens punkt 9 hänvisar kommittén till sina synpunkter påkonventionens artikel 6, Övrigapunkter i rekommendationen föranleder ingen kommentar från kommitténs sida. Vadbeträffar /SR:s förslag att organisationen skall beredas plats i ILO-kommitténfinner kommiltén att delta är en sådan fråga om tolkning och tillämpning avkonventionens art, 13 som enligt vad som sagts bör bli föremål förfortsalt trepartiskt samråd. förslag om representation från verket och sjöfartsnäringen dåfrågor av intresse för dem behandlas i kommiltén anför , att denhar behov av den sakkunskap som representeras av resp. redarnasoch de ombordanställdas organisationer, men att det bör ankomma på varje partför sig att bestämma hur kravet på sakkunskap skaU tillgodoses. att konventionen nr 144 trots vissa skUlnader meUankonventionens krav och rådande praxis kan och bör ratificeras av Sverige.Ratifikation från svensk sida bör dock åtföljas av ovan föreslagna ändringar i1974 års bestämmelser för kommUténs verksamhet. Vid utformnmgen av nyabestämmelser bör hänsyn tas tiU rekommendationen nr 152 i den utsträckning somhar angetts i det föregående. 1976/77: 60 13 antog vid sitt sextioförsta sammanträde dels en konvention(nr 144) om samråd på Ireparlsbasis för att främja genomförandet av , dels en rekommendation (nr 152) om samråd på trepartsbasis för altfrämja genomförandet av normer och om nationella åtgärder i samband med . Trepartisktsamråd, dvs, samråd mellan regeringen eller statliga myndigheter ocharbetsmarknadens parter, har en lång tradition i , Sådan samverkanförekommer inte endasl i frågor som rör verksamhel utan också på en radandra områden där arbetsmarknadspartema har intressen alt bevaka. Organisationernapå arbetsmarknaden är ofta företrädda i verksslyrelser och andra statliga organliksom i slalliga utredningar osv. Vadbeträffar deltagandet i existerar i ett trepartiskt samråd också pånalionell nivå vilket går tUlbaka till organisationens , ILO-kommitténkan se tillbaka på en femlioårig verksamhet. gällande beslämmelser förkommitténs verksamhet fastställdes av Kungl, Maj:t (bU, 3), Flertaletremissinstanser som har yttrat sig över konventionen nr 144 ochrekommendationen nr 152 finner att konventionens och rekommendationens syftenoch formella krav tillgodoses genom , Kommittén själv föreslåremellertid att bestämmelserna för dess verksamhel ändras på ell anlal punklerför alt bättre molsvara de internationella instrumentens krav, I flera fallrör det sig endast om all i bestämmelserna för kommitténs verksamhel skriva inell förfarande som redan tiUämpas, Detla gäller t, ex, rapporteringen omtillämpning av ratificerade konventioner och förslag om uppsägning av enratificerad konvention, I något enstaka fall fömtses kommittén få en ny uppgiftsig ålagd, i första hand utarbetande av en årsberättelse. Kommitténsviktigaste förslag är att de nya bestämmelserna för dess verksamhet skallfastställas enligt den i konventionen och rekommendationen förutseddaordningen, dvs. efter samråd med de representativa organisationerna avarbetsgivare och arbetstagare. Till fortsalt trepartiskt samråd hänvisarkommittén också frågor om kommitténs sammansättning. anser dockatt konventionen nr 144 kan och bör ratificeras av , Ävenjag finner det angeläget atl som en av tillskyndama av föreliggandeinstrument ansluter sig till konventionen nr 144 och till-lämparrekommendationen nr 152, Enligt inslmmentens lydelse syftar de i första handtill införande av trepartssamråd i länder där sådana förfaranden ännu inte harinförts (konventionens art. 2 mom. 2; rekommendationens punkt 2: 2). 1976/77: 60 14 uppfattningalt såväl konventionen som rekommendationen bör få inflytande på den ordningsom tillämpas i . Jagär därför beredd alt på den grund som har lagts för trepartssamråd i ILO-frågori vårt land låta ularbela förslag till nya riktlinjer för ILO-kommitténsframtida verksamhel. Det ankommer på regeringen att efler samråd medvederbörande arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer fastställa riktlinjerna.I samband med att etl förslag lill riktlinjer anmäls, avser jag la upp fråganom sammansättning. Också denna fråga Icräver enligl minbedömning forlsall trepartiskt samråd. Jagövergår nu tiU alt behandla den antagna konventionen (nr 143) ommissbruk i samband med migration och om främjande av migrerande arbetstagareslikställdhet med avseende på möjligheter och behandling, Belräffandekonventionens innehåll ber jag att få hänvisa tiU prop. 1975/76: 126. Somredovisades i nämnda proposition fann all vissa hinder förelågmot en svensk ratifikation av konventionen, Kommitién uteslöt emellertid inlealt hindren successivt kunde undanröjas och föreslog därför alt åtgärderskulle vidtas, som möjliggör ratifikation av åtminstone konventionens förstadel om missbruk i samband med migration. Enligtkonventionens art. 8 skall en migrerande arbetstagare som lagligen vistas ilandet för att arbeta men förlorar sin anställning inte anses befinna sig i enillegal situation. Han skall följaktligen åtnjuta likställdhet i fråga ombehandling med landets medborgare, särskilt då det gäller garantier föranställningstrygghet, beredande av alternativ sysselsättning, beredskapsarbeteoch omskolning (art, 8 mom, 2), I remissbehandlingen ifrågasattes omarbetsmarknadskungörelsens (1966: 368) bestämmelser i då gällande lydelse var förenUgamed konventionens krav. fann det för sin del nödvändigt förfullständig tillämpning av konventionen atl kungörelsens formeUa krav i vissafall på svenskt medborgarskap slopades. beslöt regeringen bl. a, attändra bestämmelsen om de allmänna förutsättningama för arbets-löshetshjälp.Ändringen, som trädde i kraft (SFS 1976: 269), innebär attkravet på svenskt medborgarskap har slopats. Därmed har ett av de påtaladeratifikationshindren undanröjts. Beträffandekonventionens del I anmälde vidare att den var tveksam om mnebörden avart. 9 mom. 1 och dess krav på lik-stäUdhetmed avseende på social trygghet som gmndar sig på tidigare anställning. Påförslag av kommittén riktades en förfrågan i ämnet tUl intemationeUa arbetsbyrån. 9 mom. 1 skaU den Ulegalt invandrade arbetstagaren åtnjuta lUcstäUdhet ifråga om behandling för sig själv och sin famUj med 1976/77: 60 15 avseendepå rättigheter grundade på tidigare anställning då del gäller lön, socialtrygghet och andra förmåner. Iregeringens skrivelse tiU framhölls att det för rätt till förmåner från densvenska tilläggspensioneringen fömtsattes all det hade registreratspensionsgrundande inkomst för den försäkrade under hans aktiva tid. Sådanregistrering fömtsätter i sin tur bl, a, alt den försäkrade avgersjälvdeklaration. Det låg emellertid i sakens natur att den som hade invandrat lillSverige illegalt också, för atl undvika upptäckt, kunde vara benägen altunderlåta alt avge självdeklaration. Lagstiftningen förutsåg ingen möjlighetalt i efterhand rekonstruera den pensionsgrundande inkomsten för ell visst år.Liknande förhåUanden förelåg beträffande sjukförsäkringsförmåner. Enligt densvenska lagstiftningen är alla som är bosatta i landel sjukförsäkrade oavsettom de förvärvsarbetar eller inte. Om en person som har invandrat illegalt,likaledes för alt undvika upptäckt, underiåler all göra anmälan lill folkbokföringenom sin bosättning i landet, och följaktligen inle blir inskriven i allmänförsäkringskassa, kan del emellertid påverka hans försäkringsskydd om han blirsjuk. För sjukpenning förulsätls också en föregående anmälan omsjukpenninggrundande inkomsi. Regeringen framhöll all bristen påförsäkringsskydd i bägge de beskrivna fallen inle var en direkt följd av allinvandraren vistades eller arbetade illegalt i landet ulan av hans egen ioch för sig begripliga underlåtenhet att avge självdeklaration resp. anmälasin bosättning i landet. Inte heller är försäkringsskyddet direkt knutet tillviss anstäUning eller till att avgifter har betalts. Det framhölls också,såvitt gällde kravel på likabehandUng med svensk medborgare, att en svenskmedborgare som försummar att iaktta här beskrivna skyldigheter skulle drabbasav samma konsekvenser. Regeringen önskade emellertid få bekräftelse påatt ett svenskt godtagande av bestämmelserna i konventionens art. 9 mom. 1 inteskulle föra med sig att det blev nödvändigt att komplettera de svenskasocialförsäkringsbestämmelserna för att ta hänsyn till de situationer som härbeskrivits. Arbetsbyrånhar, med det förbehållet att stadga inle reglerar byråns kompetens itolkningsfrågor, till överlämnat en inom byrånupprättad promemoria, I denna promemoria tar byrån fasta på att förlusten avförmåner i de beskrivna situationerna blir densamma för svenska medborgare somför migrerande arbetare. Byrån erinrar om att även andra än illegala invandrareav olika skäl kan vUja avstå från att t, ex. avge självdeklaration och noteraratt konsekvenserna i socialförsäkringshänseende blir desamma i dessa faU.Byrån betraktar således inte förlust av förmåner som ett resultat av någradiskriminerande åtgärder utan som en följd av uraktiåtenhet att iaktta enallmän, lagreglerad skyldighet. Byråns slutsats blu: att förlusten 1976/77: 60 16 avförmåner i dessa fall inle slår i slrid med artikel 9 mom, 1 av konventionen, Ifråga om artikel 9 mom. 1 kvarstår härefter ett påpekande av altde särskilda övergångsreglerna inom tilläggspensioneringen för svenskamedborgare inte är förenliga med konventionens lik-slällighelskrav. Denna frågaåterkommer belräffande invandrare som lagligen invandrat till ikonventionens del II och jag avser atl behandla den under artikel 10. Vadbeträffar konventionens del I framhöll slutligen atl ratifikalionshinderkunde anses föreligga i förhållande till art, 9 mom, 3. Däri föreskrivs alt omen arbetstagare eller hans familj avlägsnas från landel skall de inle bärakostnaden härför. Siatens invandrarverk ifrågasatte om inte bestämmelsenstrider mot 67 § utlänningslagen (1954: 193, omtryckt 1975: 1358), i vilkendel föreskrivs att utlänning, som avvisas, förpassas, förvisas eller utvisas,är skyldig att gälda kostnaden för sin befordran till den ort, dit han sändsgenom myndighels försorg. Verket påpekade emellertid att utlänning i mångafall inte heller nu bestrider kostnaden för avlägsnande. Om utlänningslagen i dennadel inle är förenlig med konventionen bör den enligl verkels uppfattninganpassas till konventionens krav. föreslog för sin del atl desakkunniga som skall se över utlänningslagstiftningen bör överväga gällande beslämmelseri förhållande till konventionen. På kommitténs förslag beslötdepartementschefen överlämna konventionen nr 143 och den anslutande ILO-rekommendationen(nr 151) om migrerande arbetstagare samt däröver avgivna yttranden till ullänningslagkommiltén(A 1975: 04) för fortsatta överväganden. Dess utredningsarbete är ännu inteavslutat. Såvittavser konventionens del II påpekade statens invandrarverk atl det då ännu gäUandesvensk-italienska arbetskraflsavtalet stred mot konventionens Ukslälldhelskravvad gäller skydd mot tvång att tillhöra sammanslutning, Enligl art, 2 i avtaletförband sig de italienska arbetarna före avresan från alt vidankomsten till ansluta sig till den fackliga organisationen inom sittyrke saml att vidmakthålla detta medlemskap de vistades iSverige. art. 10 föreskrivs emellertid likställdhet för migrerandearbetstagare med avseende på bl. a. fackliga rättigheter och individuella ochkollektiva friheter. föreslog därför alt den svensk-italienskaöverenskommelsen skulle ändras eller sägas upp. Med hänsyn till altöverenskommelsen som sådan hade saknat praktisk betydelse beslötregeringen att säga upp svenskitalienska avtalbeträffande utvandring av italienska arbetare tUl . Genom att avtaletsagts upp har ett hinder mot ratifUtation av konventionens del II undanröjts.Det viktigaste ratifikationshindret var enligt uppfatt- Prop.1976/77: 60 17 ningbristen på överensslämmelse mellan de svenska bestämmelserna om social trygghetoch konventionens krav på likställdhet mellan migrerande arbetare och egnamedborgare. Likställdhetskravet enligl art, 10 gäller nämligen utöver detidigare nämnda fri- och rättigheterna bl, a, social trygghet. Av betydelse idetta sammanhang är framför alll gällande pensionsbestämmelser, och jag villerinra om följande. BerättigadelUl folkpension är enligt lagstiftningen endasl svenska medborgare.Utlänningars räll lill folkpension regleras genom bilaterala och muUUateralakonventioner som har slutit. Ulöver all de lagstadgadeförutsättningarna uppnådd pensionsålder och motsvarande skall varauppfyllda uppställer konventionerna skilda vUlkor beträffande bosättningstid iSverige m. m. De lider som krävs varierar mellan konventionerna. Nordiskamedborgare har mest gynnad ställning. Beträffandemotiven bakom denna reglering vill jag hänvisa tiU framstäUningen i prop.1975/76: 51 och de tilläggsdirektiv som gavs ålpensionskommittén (S 1970: 40). I lUläggsdirekli-ven har kommitién fått iuppdrag att överväga frågan om ell minimiskydd i form av lagfäst rält tillfolkpension på vissa villkor för invandrare som inle omfattas av konvention. Inomtilläggspensioneringen krävs enligt allmänna regler pensionspoäng för minsl 30år för oavkortad liiräggspension. För svenska medborgare som är födda senastår 1914 krävs enligt särskilda övergångsregler och för dem som är föddaåren 19151923 gäller en successiv upptrappning lill den allmänna 30-årsregeln,Övergångsreglerna har sin grund i att de nu angivna åldersklasserna vid ATP-systemetsgenomförande inte hade möjlighet atl före pensionsåldern tjäna in en oavkortadtiUäggspension enligl vanliga regler. De lindrigare vUlkoren enligtövergångsreglerna har motiverats med att dessa äldre försäkrade genom sininsats hade bidragit till den välståndsuppbyggnad som gjorde ATP-reformenmöjlig. Genom utslag i försäkringsdomslolen har bestämmelserna ansellstillämpliga även på medborgare i övriga nordiska länder till följd av dennordiska Irygghetskonvenlionen, Iövrigt föreUgger således en skillnad i behandlingen av svenska och ulländskamedborgare. Motivet för att ulländska medborgare inle har ansetts böra kunnaåberopa sig på övergångsreglerna har varit all det i deras fall inte harfunnits fog för ett allmänt anlagande att den arbetsinsats som utförts före ATP-reformensgenomförande har kommit det svenska samhället till godo. Invandringen tillSverige har nämUgen först relativt setl sent fått större omfattning. Enligttilläggsdirektiven till pensionskommittén har emellertid kommittén också altöverväga behovet av regler som utsträcker de förmånligare villkoren tillinvandrare som faktiskt har varit verksamma i innan ATPinfördes, ILO-kommitténföreslog alt texterna tUl konventionen nr 143 och re- 2 1976/77. 1 saml Nr 60 1976/77: 60 18 kommendationennr 151 samt däröver avgivna yttranden skulle överlämnas tUl pensionskommitténför beaktande i dess fortsatta arbete. Förslaget omfattade också den år 1949antagna ILO-konvenlionen (nr 97) om migrerande arbetare, vilken av liknandeskäl inle har ratificerats av . Departementschefen beslöt följakommitténs förslag också i denna del och handlingarna har överlämnats lUlpensionskommittén. Utredningsarbetet fortgår aUtjämt, Avvad jag nu har sagt framgår alt hinder kvarstår mol ratifikation av såväl del Isom del II av konventionen nr 143, Vissa frågor som konventionenberör är föremål för prövning i pågående utredningar. Det är därför inte möjliglall f, n, förorda att någon del av konventionen ratificeras. Såsomjag har nämnt inledningsvis skall varje medlem i frånavslutandet av etl konferenssammanträde underställa antagna konventioner ochrekommendationer vederbörlig myndighet. Någon motsvarande skyldighetbeträffande den s, k, världssyssdsätlningskonfe-rensens slutdokument finns inle.Jag finner dock nämnda dokument vara av så stort allmänt intresse att det börgöras tillgängligt i svensk översättning, resultat vUl jag anföra följande. hade i sin rapport tUl konferensen understrukit alt denhuvudfråga konferensen hade atl ta slällning lill gällde huruvida varje landskulle uppmanas alt anta en s. k. basbehovsstralegi. En sådan innebar enliglanalysen i rapporten alt utvecklingsansträngningarna i första hand skuUe inriklaspå att tillgodose de fattigaste människomas grundläggande behov av mat, kläder,bostad, sociala tjänster samt arbele. Konferensen godkände med slor majoritetden föreslagna strategin och antog ett uttalande om atl de ålgärder som krävsför atl tillgodose behoven skall bUda kärnan i strategin för FN:s utvecklingsarbete, Ifråga om internalionell migration och sysselsättning fastställde konferensentre huvudprinciper som borde styra åtgärderna på detta område. NationeUa ochinternationella åtgärder skaU inriklas dels på alt skapa attraktiva alternativtill emigration i utvandringsländerna, dels skydda emigranter och derasfamiljer från de problem som ibland är förknippade med utvandring och delsvidta ålgärder så att ul- och invandring inte drabbar övriga invånare i in-och utflyllningsländer. Äveni fråga om aktiv arbetsmarknadspoUtik och anpassningsåtgärder nåddes enighetutan större svårigheter. Konferensen underströk mycket klart behovet av allindustriländerna inriktar sin ekononuska politik på att upprätthålla fullsysselsättning. Av störst intresse för utvecklmgs-länderna på delta område varsannolikt att alla parter (regerings-, arbelsgivar- och arbetstagarrepresentanter)stödde etl uttalande om att industriländerna genom sin arbetsmarknadspolitik skullevidga möjlig- 1976/77: 60 19 heteratt underlätta import av färdigvaror och halvfabrikat från utvecklingsländerna. Idiskussionen om sysselsättningsskapande teknologi i utvecklingsländerna enadeskonferensen om att teknikvalet måste anpassas till varje lands särskildaförutsättningar och ske med hänsyn tagen både till sysselsättnings- och tillväxlmål.Utvecklingsländernas regeringsrepresenlanler samt arbetslagargmppen gav ocksåsitt stöd för ett i generaldirektörens rapport framfört förslag om alt upprättatvå nya internationella institutioner som skulle ägna sig åt att främjautveckling och överföring av lämplig teknologi för utvecklingsländerna. Övrigadelegationer ansåg sig inte kunna ta ställning till dessa förslag innanpågående utredningar hade behandlats, däribland FN:s generalsekreteraresrapport lUl världsorganisationens ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) omorganisationen av ett internationellt teknologiskt informationssystem. Beträffandede multinationella företagens sysselsättningsskapande roll iutvecklingsländerna kunde ingen som helst enighet nås trots avsevärda ansträngningar,I konferensens slutdokument redovisas därför de tre parternas inställningseparat. Medhänvisning tiU vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen delsföreslår att godkänna konventionen (nr 144) om samråd påtrepartsbasis för atl främja genomförandet av normer, delslämnar tillfälle att avge yttrande över vad jag i övrigt har anförtom de vid internationella arbetskonferensens scxtionde och sextioförstasammanträden antagna instrumenten. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition förelägga vad föredraganden har anfört för de åtgärdersom föredraganden har hemställt om. 1976/77: 60 Convention(No. 144) Concerning Tripartite Consultations to Promote the Implementa-tion ofIntemational Labour Standards TheGeneral of the International Labour Organisalion, Havingbeen convened al by the Governing Body of the International LabourOffice, and having met in ils Sixly-first Session on 2 1976, and RecaUingthe terms of existing intemational labour Convenlions and Recommendationsin particularthe Freedom of Association and Protection of the to Organise Convention,1948, the lo Organise and Collective Bargaining Convention, 1949, and theConsullalion (Industrial and National Levels) Recommendation, 1960which affirmthe right of employers and workers to establish free and independentorganisations and call for measures to promote effeclive consultation at thenational level betv/een public authorities and employers' and workers'organisations, as well as the provisions of numerous intemational labour Convenlionsand Recommendations which provide for the con-suhalion of employers' and workers'organisations on measures to give effect thereto, and Havingconsidered the fourth item on the agenda of the session which is entitled "of tripartite machinery lo promote the implemenlation of intemationallabour standards", and having decided upon the adoption of certain proposalsconcerning tripartite consultations to promote the implemenlation of intemationalstandards, and Havingdetermined that these proposals shall lake the form of an intemational Convention, adoptsthis Iwenly-firsl day of one thousand nine hundred and sev-enly-sixthe following Convention, which may be cited as the Tripartite Consultation (International Labour Standards) Convention,1976: Konvention(nr 144) om samråd på trepartsbasis för att främja genomförandet av somav styrelsen för internationella arbetsbyrån sammankallals till och därsamlats lill sitl sextioförsta sammanträde,