prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/77:123 352 -om här bortses från löpande förbindelser, vilka ju ej får förekomma i dessasammanhang - full invändningsrätl gentemot en förvärvare av fordringen. Vadsom är nödvändigt är därför endast all stadga förbud mol klausuler varigenominvändningsrälten begränsas (cul-off-klausuler). En sådan bestämmelse harockså, med sikte på del fall som berörs, upptagits i 15 8 konsumentköplagen. Vad gäller det andra fallet av kredilgivning, dvs.det där kredilgivaren redan från början är en iredje man, är del däremol, omman vill atl invändningsrätl skall föreligga, erforderligt att posilivi stadgasådan rätt; den följer inte av skuldebrevsregler. Så sker också i 16 8konsumentköplagen. Till förmån för den i remissförslaget användatekniken - som överensstämmer med kommittéförslaget - kan anföras attlagtexten ej endasl belräffande del andra fallet utan generellt säger ut, atlinvändningsrätl mot kreditgivaren skall gälla vid konsumenlkredilköp. Möjligenskapas emellerlid härigenom en oklarhet som inle vidlåder de motsvarandebestämmelserna i konsumentköplagen. Räll lill invändningar enliglremissförslagets 10 8 första styckel avser endast invändningar på grund avköpet. Däremol lämnas invändningar som inte har sin grund i della utanför. Vadsom närmast kan tänkas komma i fråga är icke-konnexa kvittningsinvändningar,t. ex. en invändning som köparen vill framslälla mot säljaren på gmnd av ellannal köp hos denne. Tillämpas allmänna skuldebrevsrältsliga regler är detklart atl i det ovan först berörda fallet, överiåtelsefallel, köparen kan ividsträckt omfattning framställa sådana invändningar även mol förvärvare avfordringen, I del fall atl krediten från början upptas hos en tredje manbaseras däremot invändningsrälten helt på nu diskuterade bestämmelse ochsträcker sig alltså inle längre än denna stadgar, Icke-konnexa kvittningsinvändningarmol säljaren kan sålunda inle åberopas. Eftersom i remissförslaget de båda fallen regleratshelt homogent, kan möjligen skapas det felaktiga intrycket atl köparen skallvara helt likställd gentemot båda typerna av kredilgivare och all stadgandetuttömmande reglerar köparens invändningsrätl mot kreditgivare vidkonsumentkreditköp. Bidragande till en sådan uppfattning kan naturiigivis vara,all i del härovan berörda överiåtelsefallel invändningsrälten ju inte grundaspå uttryckliga lagbestämmelser utan på analogi från skuldebrevslagens regler.Med den i konsumentköplagen använda tekniken lärer missförstånd i nu berörthänseende ej kunna uppstå. Begränsningen i 15 8 i den lagen lill invändningarpå grund av köpel betyder där atl möjligheten all "avtala bort"invändningsrätten endast kvarstårbeträffandeinvändningarsom inle grundas påköpel. Det kunde övervägas alt i konsumentkredillagen använda en liknandeteknik. En fördel med remissförslagets lösning ärdock att regeln är enkel.Pågrund härav och då risken för missförstånd måhända ej är så belydande, villlagrådet ej påyrka någon ändring. Stadgandeti 10 8 andra slyckel remissförslaget torde innefatta en ny- Prop.1976/77:123 353 bildningför båda slagen av kredilgivare. Elt uttalande av kommittén (s. 176 f) kanmöjligen ge intrycket att det även härvidlag för överiåtelsefallels del skullevara fråga om ett lagfästande av skuldebrevsrältsliga principer, vilket ejsynes vara fallet. En sak för sig är all om fråga är om överiåtelse ej endastav fordringen mot köparen utan av hela avtalsförhållandet, köparen i vissa fallkan länkas ha rätt att göra gällande befogenheter av olika slag, vilka grundasig på köpet, ej endasl mol säljaren ulan även mot förvärvaren. Om sådana falltorde emellertid inte vara fråga i förevarande sammanhang Gfr definitionen av"kredilgivare" i 2 § remissförslaget). Del nu förevarande stadgandet innebär, atl köparenkan göra gällande alla slags anspråk på grund av köpet - med undanlag försådana som gäller naturapreslalion - ej blott mot säljaren ulan även motsärskild kreditgivare; en begränsning är alt kreditgivaren ej behöver utgehögre belopp än han mottagit. Köparen är sålunda inte hänvisad lill atl blottgöra invändning mot ett gentemot honom framställt anspråk. I motiven till stadgandet framhålles att stadgandettorde få sin främsta belydelse, om köpet häves eller av annan anledning skallåtergå. Det kan frågas, om själva hävningsförklaringen i ett sådant fall kanriktas mot kreditgivaren i samband med att kravet mot denne framställes ellerom köpel på vanligt sätt måste hävas hos säljaren. I de flesta fall lärer någotproblem i prakliken ej behöva uppslå. För atl fö häva måsle ju köparendessförinnan ha framställt vissa krav mot säljaren själv och berett honomtillfälle atl prestera (jfr 3-5 88 konsumentköplagen). Frågan om räll mottagareav hävningsförklaring kan naturligtvis dock i vissa fall få praktisk betydelse. 1 motiven till denna paragraf sägs bl. a, att vadsom föreskrivs i paragrafen inle påverkar de regler som enligl 15 8skuldebrevslagen och 17 8 växellagen gäller om skydd för tredje man som i godtro förvärvar växel eller annan löpande fordringshandling. Tilläggas kan attväl ej heller förste mottagaren själv är förhindrad all göra bruk av handlingen;frågan blir närmast av iniresse vid växel, som på vanligt sätt kan görasgällande enligl reglerna om pro-teslförfarandeelc. Handlingen blir m. a. o, ejens i denna situation ogiltig utan sanktionen är endast bötespåföljden. Beträffandeöveriålen fordringshandling kan erinras om uttalandet av köplagsutredningen iförslaget till konsumenlköplag (SOU 1972:28 s. 140), alt den omständigheten attförvärvaren ej är i god tro rörande köpels karaktär av konsumentköp ej i ochför sig har någon belydelse. Om köparen mot krav enligl ett i strid motförevarande bestämmelse utfärdat löpande skul- 23 1976/77. I saml Nr 123 1976/77:123 354 debrevåberopar t. ex. fel i godset men skuldebrevsförvärvaren är i god tro på dennapunkt, kan köparen ej undgå betalningsskyldighet därför alt han påvisar altförvärvaren ägde kännedom om alt köpet var etl konsumentkreditköp ochskuldebrevet därför olagligt. Däremol får man anla, alt köparen i ell sådani fallskall ha rätt att framslälla invändning i övrigl som grundar sig påkonsumentkreditlagen. Sålunda torde utmätningsförbudet i 23 8 remissförslagetbli tillämpligt, om någon förvärvat löpande förskrivning med vetskap ellermisstanke om all fråga var om fordran på grund av konsumenlkredilköp (jfrLindblom i SvJT 1973 s. 566). Hur godiroskravel bör bestämmas, när fråga är omväxel, torde få överlämnas till rättstillämpningen. Enligt andra stycket i denna paragraf fårkredilgivaren göra gällande förfalloklausul, om köparen dröjt mer än en månadmed all eriägga förfallen del av kreditfordringen och denna del uppgår till merän 1/10 av hela kredilfordringen. 1 motiven till stadgandet uttalas, i anslutningtill tillämpningen vid kontokredil, alt del av allmänna principer lorde följaatl kredilgivaren har rätl alt avvisa avbetalningar som understiger avtalat ochförfallet amorteringsbelopp. Delta anlagande är måhända ej helt oomtvistligt,jfr , Obligationsrätt, 1956, s. 457 f Av motivuttalandel synes framgå,att meningen är alt, om avvisande ej sker, kredilgivaren skall kunna gå misteom rätten atl göra gällande förfalloklausulen. Detta slår i överensstämmelsemed vad som anses för motsvarande fall gälla enligt avbelalningsköplagen(, Lagen om avbelalningsköp, 1957, s. 42). Den reglering man sålunda önskar åstadkomma framgåremellertid ej klart av lagtexten. Denna bör därför förtydligas och lorde i vissanslutning till avfaliningen i avbelalningsköplagen av närmast motsvarandebestämmelse - kunna ges följande lydelse: "Kreditgivaren får krävabetalning endasl om han gjort förbehåll härom samt köparen har dröjt imer än en månad med atl eriägga förfallen del av kredilfordringen och förfalletbelopp ,som utestår obetalat uppgår till mer än en tiondel av helakredit-fordringen." Motsvarandeändring synes böra göras i 15 8 andra slyckel. Prop.1976/77:123 355 Avbetalningsköplagens regler tar sikte endast påförhållandet mellan parterna i ell avbelalningsköp, Lagen reglerar alliså inlefrågan i vad mån sådana förbehåll som nämns i lagens 1 Si dvs. ägarförbehålloch återtagandeförbehåll, kan åberopas av säljaren gentemot tredje man, sålundaköparens borgenärer eller någon lill vilken köparen innan köpet är avvecklatöverlåter eller pantsätter egendomen, Belräffande detta spörsmål har reglerulbildals genom rättspraxis. Läget f n, är att såväl ägarförbehåll somåtertagandeförbehåll (se NJA 1975 s, 222) gäller mot tredje man, om vissabetingelser är för handen. Förbehållet måsle uppslällas av en säljare lillsäkerhet för köpeskillingen i ett kreditköp (ej nödvändigtvisavbelalningsköp). Annan än säljare kan inle mot tredje man åberopa ettförbehåll (utom i det fall att han fått säljarens genom förbehålletsäkerställda fordran överiålen på sig). Ej heller kan säljaren göra del omavsikten inle är all säkerställa köpeskilling utan t. ex. säljarensborgensförbindelse för köparens lån hos en kreditgivare (se NJA 1966 s, 350,1972 s, 451, 1975 s. 198), Vidare torde anses atl överenskommelsen omåtertagande- eller ägarförbehåll måsle ha träffats innan egendomen utgavs tillköparen (se härom , Om ägareförbehåll och avbelalningsköp, 1938, s. 147,, Köplagen, 1960, s. 404 f, , Lagen omavbetalningsköp, 1957, s. 24 f, jfr s. 79, 82). Av andra begränsningarkan nämnas alt sakrättslig effekt ej tillerkännes förbehåll, om den såldaegendomen är avsedd alt förbrukas eller vidare-överlåias (a.a,s. Förbehåll av berörd karaktär blir sålunda ejgällande mol iredje man. Däremot lärer de kunna åberopas i förhållandelparterna i avtalet emellan. Såvitt fråga är om avbetalningsköp av sådani slagsom regleras av avbelalningsköplagen är sålunda denna lag tillämplig och dessregler om verkan av ägarförbehåll och återtagandeförbehåll kan åberopas avparterna. Exempel utgör ägarförbehåll som gäller egendom som är avsedd atlkonsumeras eller vidareöverlåtas och förbehåll som träffas sedan egendomenutgivits till köparen. Giltighel på parisplanet torde också vara atttillerkänna ägar- och återtagandeförbehåll som kan förekomma i andrasammanhang än sådana där fråga är om alt säkerställa belalning av köpeskillingvid kreditköp. Sålunda synes något hinder inte kunna föreligga mol att parternaemellan åberopa ett ägarförbehåll, som skall säkerställa en borgensförbindelseav säljaren, I dessa fall är tydligen avbelalningsköplagen inte tillämplig.Klart är ju emellerlid alt förbehåll, som inte kan göras gällande emot tredjeman, inte har så stort värde för den berättigade. kan det välemellertid tänkas, all förbehållet kan få betydelse, t, ex. som visspåtryckning på köparen all belala. Särskilt förefaller detta kunna vara fallet,om förbehållet gäller köpeskilling vid Prop.1976/77:123 356 avbetalningsköpoch reglerna om handräckning i avbelalningsköplagen sålunda är lillämpliga. I remissförslaget regleras säkerhetsförbehållenfrämst i 15 8- Man kan med tillfredsställelse notera, all förslaget övergeranvändningen av äganderätts-terminologi och betecknar förbehållenåtertagandeförbehåll. I motiven till förslaget berörs inte distinktionermellan blott i partsför-hållandel verksamma förbehåll om återtagande och sådanasom har verkan gentemot iredje man. Del förefaller som om man ulgår frän altgodtagna förbehåll också skall ha sakrätislig effekl; med några endast mellanparterna verksamma förbehåll skulle man sålunda ej räkna. Som ell uttryck fören sådan uppfattning kan måhända ses etl uttalande i avsnitt 5.9.1, där detsägs, all man lar avstånd från tanken att utvidga återtaganderätten och godtagaförbehåll om återtagande t. ex. vid låneköp. Delta uttalande blir meningsfulltendast om man åsyftar sakrättsligt verksamma förbehåll; ser man lill förbehållmed verkan endasl mellan parterna är del, som framgår av del förut anförda, ivarje fall ej klart, atl del skulle bli fråga om någon utvidgning i förhållandetill gällande rätt. I motsats till avbelalningsköplagen innebärremissförslaget, att endasl vissa förbehåll vid kreditköp över huvud godtas.Andra än dessa får inte göras gällande, vilkel väl måste betyda, atl de blirhelt ogiltiga. Tillåtna förbehåll är sådana som gjorts av säljaren i sambandmed köpel för att trygga säljarens rätt till belalning. Fråga är om man härskall inläsa ytterligare det kravel all endasl förbehåll som är all tilläggasakrätislig effekl godtas. Eller skall man tvärtom anla, att meningen är attalla förbehåll som faller in under den i förslaget angivna beskrivningen ocksåförutsätts ha sakrätislig effekl? Frågan har som förut framgått inte diskuterats imotiven och även om den inle har särskill slor praktisk vikt kan möjligen inågra fall tvekan uppslå om rättslägel. Etl fall är återtagandeförbehåll som gäller egendomavsedd att konsumeras eller vidareöveriåtas. Som förut nämnts är sådanaförbehåll enligl gällande rätl giltiga och faller in under avbelalningsköplagenmen de får inte sakrättslig effekl. Fråga är om dessa förbehåll enliglförslagels synsätt är avsedda att falla utanför kretsen av tillåtna förbehålleller om de skall vara giltiga men liksom nu ej få verkan annal än iförhållandel parterna emellan. annat, kanske något betydelsefullare spörsmålär, hur man skall tolka det i 15 8 andra stycket av förslaget förekommande,något oprecisa uttrycket, att förbehållet av säljaren skall ha gjorts "isamband med köpel". Närmare bestämt gäller frågan, om meningen är attavtalet om förbehållet skall ha skett innan tradition av det köpta skedde ellerom sä skall kunna ske senare, förutsatt blott atl del kan sägas ha sketl"i samband med" köpet, t, ex, efter traditionen men dock i näraanslutning till denna. Ett sådant fall kan kanske tankas inträffa någon gångvid hemförsäljning, om fullständiga köpehandlingar upprättas först efter delatt godset avlämnats hos köparen. 1976/77:123 357 Vad angår gällande rätt är del klart, all om godsetkommit i köparens besittning med stöd av elt vanligt köpeavtal och parternadärefter istället avtalar om ägarförbehåll för säljaren ett sådant förbehållinle får verkan mol Iredje man; avbelalningsköplagen är dock tillämplig(a.a. s. 25 not 1). Sannolikt förhåller del sig så att lägetblir delsamma, om leveransen vid elt köp sker innan slutliga köpevillkor, blanddem ägarförbehåll, överenskommits mellan parterna; något klart avgörande ipraxis finns väl inle härom men i doktrinen synes ha antagits, att del ärsjälva iraditionsaklen som är avgörande för om det är möjligt att få lill ståndell sakrättsligt verkande ägarförbehåll (se a. st., a.st., jfr a.a. s. 79). En möjlighet lill tolkning av del föreslagnastadgandet 115 8 andra styckel är, all återtagandeförbehåll - liksom nu lordevara fallet belräffande sakrättsligt verksamma förbehåll - måste iräffas företraditionen. Sker ej delta skulle förbehållet alltså ej alls kunna görasgällande. Ullrycket "i samband med köpet" skulle alltså tolkas som omdet stått "före överiämnadet av godset". En annan möjlighet är allsåväl förbehåll träffade före traditionen som förbehåll träffade efter denna -men i nära anslutning därtill - godtas som giltiga; endast de förra vinner emellertidsakrättslig effekt. Denna lösning skulle sannolikt motsvara nu gällande rätl.En iredje tolkningsmöjlighet, slutligen, är atl man skall uppfattabestämmelsen så all området för godtagna och därmed också sakrättsligtverksamma förbehåll skall om-falla även förbehåll som iräffals eftertraditionen men dock i samband med köpet. Delta skulle, som förut framgått,sannolikt innefatta en utvidgning i förhållande till gällande rätl, såvittavser sakrätislig effekt. Man kan möjligen förmoda - eftersom saken inteberörls i motiven -all någon avsikt ej förelegat atl utvidga området försakrättsligt verksamma förbehåll. Hur man i övrigl sell på frågan låter siginle med säkerhet bedömas. Här skall endast tilläggas all det från vissasynpunkler ler sig som en tilltalande lösning atl välja det tredjelolkningsaliernativel. Atl såsom synes vara fallet i fråga om gällande rättreservalionslöst kräva all förbehållet överenskommits före traditionen får lätten prägel av magi. Huruvida nämnda tolkning kan godtas utan stöd av uttryckliglagbestämmelse - eller avgörande i rättspraxis - är väl dock tveksamt. I femte stycket ges en regel om atl kreditgivaren imål om handräckning för återtagande får, enligt vad regeringen närmareföreskriver, tillgodoräkna sig skälig ersättning för eget arbete med anledningav målet samt arvode till ombud eller biträde. 1976/77:123 358 I materiellt avseende föreskriver regeln alltså atlersättning i angivet hänseende skall utgå med belopp som är skäligt. Avsiktenär emellertid all regeringen skall utfärda föreskrifterom vad som härvidlagskall anses utgöra skälig ersättning. Föreskrifter i ämnet kan utformas påolika sätt men det ligger nära lill hands antaga att man ämnar följa delmönster som använts vid införandel av bestämmelser om ersättning förinkassokostnad och kostnad i mål om lagsökning och belalningsföreläggande (18kap. 8 8 , 18 och 22 88 lagsökningslagen, samt - numera - kungörelsen1974:811). Regleringen skulle i så fall komma all avse all ersättning bestämmestill visst angivet belopp, om ej särskilda skäl föreligger atl ersättningutgår med högre belopp än della. Man torde ha utgått från att föreskrifter av deltaslag är atl anse som sådana föreskrifter om verkställighet av lag somregeringen har befogenhet alt beslula om enligl 8 kap. 13 8 regeringsformen.Del måste emellertid betecknas som i viss mån tveksami, om del nämndagrundlagsstadgandet verkligen har avseende på föreskrifter av den art varom nuär fråga. Vad särskilt gäller området för den egentliga civilrättsligalagstiftningen (8 kap. 2 8 regeringsformen) torde det i allmänhel varauteslutet att meddela verk-ställighetsföreskrifler. Den reglering som avsesskall med den utförlighet som anses påkallad meddelas i lagen. 1 den mån frågorsom sålunda inle är direkt reglerade i lagen uppkommer, måste överlämnas åträttstillämpningen atl la ställning till hur de skall lösas. Del tordeexempelvis vara uteslutet att om i en civilrältslig lag meddelats beslämmelserom alt skadestånd skall utgå för vissl närmare angivet fall, regeringen skullekunna meddela bestämmelser om skadeståndets omfallning. Skadeståndets storiekmåste bedömas av domstolen med hänsyn till omständigheterna i del enskildafallet. I brist på utredning kan skadeståndet härvid enligt 35 kap. 5 8rättegångsbalken av domstolen uppskattas till skäligt belopp. I förevarande fall är det emellertid inte fråga omen egentlig civilrältslig bestämmelse utan om skyldighet att betala kostnad somslår rättegångskostnad nära. Regleringen har alltså etl visst processrätlsligtinslag. Inom processrätten, med dess anknytning lill den offentliga rätlen,måsle hell allmänt antagas atl det finns slörre utrymme för atl meddelaverkslällig-hetsföreskrifler än inom civilrätten; när del gäller denoffenlligrällsliganorm-givningen (8 kap. 3 8 regeringsformen) får ju i vissaangivna fall t, o. m. delegation ske enligl 8 kap. 7 8 regeringsformen m, fl.bestämmelser. Med hänsyn till del sagda torde det i förevarande fall knappastkunna riktas principiell invändning mot förslaget att regeringen skall meddelaföreskrifter om med vilket belopp ersättningen skall utgå i normalfall. Medhänsyn till atl stadgandet dock ytterst reglerar förhållandel mellan enskildasynes en förutsättning härför emellertid vara, alt en föreskrift i ämnetavfallas så att del klart framgår alt domstolen har kvar sin principiella rätlalt beslämma ersättningen i fall, då det föreligger utredning om vad som kan Prop.1976/77:123 359 ansesutgöra skälig ersättning. En föreskrift synes exempelvis kunna avfallas så altskälig ersättning, i fall då utredningen ej ger slöd för annal bedömande, skallanses utgöra visst i föreskriften angivet belopp. En sådan formulering torde ipraktiken knappast leda till annat resultat än den som enligt det föregåendelorde ha övervägts vid remissens avfattande, men har den fördelen all den ielt principiellt viktigt avseende klargör var gränsen går för regeringenskompetens att utfärda verkslällighelsföreskrifter. Del kan tilläggas atl det vid införandel avbeslämmelserna i 18 kap. 8 8 uppkom en liknande fråga om dendå avsedda regleringens förenlighet med grundlagen. De uttalanden som gjordesi della sammanhang av lagrådet och departement.schefen (se prop. 1971:105 s.23 f och 25 O hänförde sig emellerlid lill den äldre regeringsformen och synesinte ha omedelbar belydelse för det nu aktuella spörsmålet. Med anledning av det här stadgade förbudet försäljare atl utkräva restskuld vill jag för min del anmärka, att jag har svårtatt förstå nödvändigheten av detta avsteg från en grundläggande rättsprincip.Sådan regeln utformats i remissförslaget, i motsats lill kommitténs förslag,dvs. atl undanlag ej gjorts för vanvårdsfall, kan den föreslagna regeln ocksåmöjligen få effekten att minska inciiamenlel hos köparen all vara aktsam omegendom som han ser sig ur stånd atl behålla. Av stalisiik vartill hänvisas i motiven framgår allsäljare endast i liten Utsträckning brytt sig om att utkräva restskuld. Dettaförhållande åberopas som stöd för den föreslagna regeln. Med samma eller slörrefog kan förhållandet åberopas som stöd för alt något behov ej föreligger attförbjuda utkrävandet av restskuld i sådana fall där säljaren önskar göra sigbetald och köparens ekonomiska förhållanden är sådana atl del skulle löna sigall anställa krav. Det kan påpekas all om säljaren - enligl gällanderätt - önskar utkräva restskuld efter del återtagande skett, det tydligen ärnödvändigt att han (om så inie skett lidigare) får fordringen fastslagen viddomstol saml atl han därefter begär utmätning hos köparen. Endasl om detverkligen föreligger skäl atl anla atl åtgärderna skall ge något utbyte, lärersäljare bry sig om atl vidta dessa åtgärder. Med remissförslagels regel blir del inte möjligtatl förfara på detta sätt. Däremot flnns tydligen inle något hinder mot attsäljaren i fall där det kan förmodas uppkomma en restskuld, kan starta med attfå fordringen fastslagen vid domstol och atl begära utmätning hos köparen. Vadsom därefter kan återstå kan han åberopa vid ell förfarande för återtagande av Prop.1976/77:123 360 Att ett sådant tillvägagångssätt inte skulle vara tillkö-parsidans fördel förefaller uppenbart. Såsom förutsättning för handräckning skall enliglförslaget gälla bl. a. atl den köpehandling som åberopas innehåller vissaangivna uppgifter. Om dessa uppgifter inte lämnas, skall ansökningen avslås. Avspecialmotiveringen framgår att ansökningen avses skola avslås även i det fallatt sannolika skäl visas för att köpehandlingen innehåller felaktig uppgift,exempelvis om kontanlpriset. Uttrycklig bestämmelse härom har ansettsobehövlig. Det torde ligga i sakens natur atl inte varjefelaktighet i kontraktet kan åberopas för att hindra handräckning. Den påvisadefelaktigheten måsle självfallet avse uppgift av betydelse för handräckningen.Vidare torde köparen i detta sammanhang endast kunna åberopa felaktighet tillsin nackdel. Däremot synes det vara utan betydelse om köparen vid kreditköpetsingående var medveten om felaktigheten: krav på att säljaren skall havilselett köparen lärer inte kunna uppställas. De invändningar köparen kan göra synes vara avskilda slag såvitt gäller å ena sidan uppgiften om kontanlpriset och å andrasidan övriga i köpehandlingen ingående, för handräckning obligatoriskauppgifter. Beträffande kontanlpriset blir det fråga om etl objektivt fel: det iköpehandlingen angivna kontanlpriset motsvarar icke kontanlpriset enligtdefinitionen i 2 8. Övriga uppgifter är resultat av förhandlingar. Köparensinvändningar får därför i dessa hänseenden det innehållet atl vad den åberopadeköpehandlingen innehåller inte är ett riktigt uttryck för vad som verkligenöverenskommits mellan parterna, t. ex. därför atl ett muntligt avtal existerarvid sidan om köpehandlingen.