prop · G00372 · 1976-12-31 00:00:00 — Något behov av reglerom samraanföring av gemensamma inteckningar har inte yppats vidremissbehandlingen. Jag fäster mig därvid särskilt vid att allmännahypoteksbank och , varsmedlemmar administrerar landshypoteksföreningarnas omfattande kreditgivning iform av bottenlån i fastigheter på landet, där geraensarama inteckningarhuvudsakUgen förekommer, inte ansett att något behov av regler om sammanföringav gemensamma inteckningar föreligger. Redan den omständigheten talar för attsådana regler inte införs. HärtiU kommer att regler om samraanföring av gemensammainteckningar skuUe bli mycket komplicerade. SärskUt i sådana faU där de avsammanföringen berörda inteckningama till följd av inträffad fastighetsbUdninggäUer i andra fastigheter än de som i första hand svarar för inteckningamaskuUe problem uppkoraraa. Men även i sådana faU där inteckningama gäller medlika rätt i två eller flera fastigheter skuUe problem uppkorama med hänsyn tillreglema i 6 kap. JB om fördelningen av inteckningsansvaret meUan flerageraensarat intecknade fastigheter. Det står därmed klart att regler orasammanföring av gemensamma inteckningar i den mån de skulle få praktisktiUämpning skidle bli så komplicerade att de skulle försvåra verksamhetenvid inskrivningsmyndighetema. Jag viU därför redan nu slå fast att jag anseratt det inte finns tUlräckliga skäl att föreslå att regler om sararaanföring avgemensamma inteckningar införs. I den mån åtgärder behöver vidtas för attförenkla inteckningsförhållandena i fastigheter som besväras av gemensammainteckningar, får detta liksom hittUls ske genom sanering. och har anfört att detskulle sirida mol principema i 22 kap. JB att införa ett institut sora inte ärtUlämpligt beträffande alla inteckningar. Mot bakgmnd av milt gjorda ställningstagandeviU jag framhåUa att jag inte delar den uppfattningen. Enligt rain raening börlikformighet visserligen eftersträvas. Delta intresse bör emellertid vika närstarka ändamålsskäl talar för det. Frågan huruvida ett sammanföringsinstitutbegränsat tUl inteckningar som besvärar endast enstaka fastigheter skallinföras bör sålunda avgöras efter Prop.1976/77: 72 22 enavvägning raellan å ena sidan behovet av en sådan åtgärd och å andra sidankravet på enkla och klara regler för inskrivningsverksamheten och påöverskådlighet i inskrivnmgsförhållandena sådana de kommer tUl uttryck ifastighetsbok, pantbrev och gravationsbevis. Ifråga om behovet av ett nytt sararaanföringsinstitut råder i viss raån delademeningar. De remissinstanser som företräder inskrivningsmyndighetema anserhelt naturligt att det i första hand bör ankomraa på kreditinstituten attbedöma, om en sådan åtgärd behövs. Bland kreditinstituten och deorganisationer som företräder dessa går meningama isär.Stadshypoteksorganisationen och anser att behovet är stortmedan övriga anser att det från deras synpunkt inte föreligger något skäl attinföra ett saramanföringsinstitut. Av den föregående framställningen framgåratt ett sådant institut skulle få betydelse i första hand för att åstadkomraamera överskådliga inteckningsförhållanden i stadsfastigheter. Det är därförförklarligt att de organisationer som sysslar med utlåning mot säkerhet ibottenmteckningar i frärast stadsfastigheter anser att det föreligger ett stortbehov av att kunna saramanföra inteckningar. Det är i detta samraanhangnaturUgt att fästa avgörande betydelse vid dessa organisationers åsikt. Flerareraissinstanser har också tiUstyrkt förslaget med hänvisning tUl sin kännedomom att de organisationer sora lämnar bottenlån har behov av att ibland kunnaförenkla inteckningsförhållandena utan att därför behöva gå så långt sora total sanering. Jag anser sålunda att det visats att ett påtagligt praktisktbehov föreUgger av att kunna sararaanföra flera inteckningar tUl en. Jagkoramer därmed in på frågan om det är möjligt att införa bestämmelser om det iJB utan att komplicera verksamheten vid inskrivningsmyndighetema. Blandremissinstansema saknas inte röster sora vamar för att ettsammanföringsinstitut skulle kunna medföra komplikationer av skUda slag. Enhgtmin mening åsyftar kritiken liksora f. ö. lagrådets uppfattning i yttrandetöver det reraitterade förslaget tUl jordabalk väsentligen detförhåUandet att institutet fömtsätts bli tUlämpligt också på gemensamraainteckningar. Med den av raig antydda lösningen att begränsatillärapningsområdet till inteckningar som besvärar endast en fastighetbortfaUer huvuddelen av de invändningar som riktades raot det tidigareframförda förslaget. I själva verket anser jag att ett lämpligt utformatsararaanföringsinstitut i avsevärd mån bör kunna bidra till att skapa klarhetoch överskådlighet i fastighetemas inteckningsförhåUanden och underlättainskrivningsrayndighetemas handläggning. Mina överväganden har därför lett migtill slutsatsen att i JB bör införas regler ora samraanföring av inteckningarsom besvärar endast en fastighet. Jag övergår därmed till frågan hur ett sådantinstitut bör uiformas. bör kallas sararaanföring. I likhet raed vad som Prop.1976/77: 72 23 gälleri fråga om övriga inteckningsåtgärder bör ansökan göras av fastighetsägarenoch medgivande läranas av pantbrevens innehavare. Sora villkor bör uppstäUasatt inteckningeima besvärar en och samma fastighet och att de gäUer med sammaföreträdesrätt eUer företrädesrätt efter varandra. I någotremissyttrande har påpekats att det sistnämnda vUlkoret kan medföra olägenheti sådana fall där inteckning har förkommit. Jag är medveten ora att det kaninträffa fall där en förkommen inteckning kan lägga hinder i vägen för enlämpligt avpassad sammanföring. Med hänsyn tiU kravet på klarhet och enkelheti reglema är jag emellertid inte beredd att göra avkall på vUlkoret attsamraanföringen skaU omfatta en obmten serie inteckningar. Däremot anser jag ilikhet med samtUga remissinstanser som har uttalat sig i frågan att denomständigheten att inteckningskedjan bryts av inskrivning av rättighet intebör hindra samraanföring. Ett raotsatt ståndpunktslagande skuUe i hög gradminska institutets användbarhet och leda tUl enUgt min mening opåkaUade nedsättningsansökningar. Sammanföringsreglema bör i stäUet ges denutforraningen att åtgärden automatiskt innebär att inskrivning tiU säkerhet förrättighet som bryter kedjan av inteckningar som ingår i sammanföringen erhåUerföreträdesrätt före den sammanförda inteckningen. Sammanföringen bör raedandra ord ges samma verkan som nedsättning, och den sora söker samraanf öringfår också fömtsättas lämna medgivande till att denna verkan inträder. Det angivna resultatet uppnås enligt rain meningenklast och bäst, ora den sammanförda inteckningen får gälla med denföreträdesrätt som tUlkommer den av de i samraanföringen ingående inteckningamasora gäUer med sämsta rätt. Denna lösning har också förordats av det storaflertalet remissinstanser. Jag anser att sammanföringen i själva verket börinnebära att rättsverkningama av samtliga av åtgärden berörda inteckningarutom den som gäller med sämsta rätt upphör. Den sistnämnda inteckningen börfortsätta att gäUa som förut men för ett högre belopp. I praktiken innebärdetta att inteckningen behåUer sitt datum och sitt ursprungliga paragraf- ellerärendenununer. Jag återkommer till detta och övriga frågor av praktisk natur idet följande. Den av mig förordade lösningen innebär attföreträdesrätten för hela det belopp som den sammanförda inteckningen omfattarskaU räknas från ansökningsdagen för denna inteckning. I sitt yttrande över detår 1966 tiU lagrådet remitterade förslaget tiU jordabalk anförde lagrådet attproblem kimde tänkas uppkomma på grund av att borgenären hade en gäUandepanträtt på grund av ett pantbrev, medan upplåtelsen av panträtt på grund avett annat pantbrev var ogiltig till följd av exempelvis bristande god tro. Medanledning därav vUl jag framhålla alt jag förutsätter att samraanföring frärastkoraraer att användas som en form av sanering omfattande botteninleckningar ifastigheter med många in- 1976/77: 72 24 teckningarpå små belopp. Åtgärden, som kräver ansökan av fastighetsägaren och medgivandeav pantbrevens innehavare, koraraer säkerligen inte att vidtas annat än isamband med omläggning av fastighelskredit. I en sådan situation kommer en nypantsättning att äga rum på samma sätt sora sker i samband raed sanering.Den nya pantsättningen raedför att frågan humvida en före sammanföringen skeddpanträtts-upplåtelse var gUtig eller ej förlorar sin betydelse. har i sin framställningtagit upp frågan om vilken inverkan sararaanföring skall få påfastighetsägarens rätt att raed stöd av 27 § lagen (1970: 995) om införande avnya jordabalken påfordra att äldre bestämmelser ora ränta på inteckning skalltUlärapas vid fördelning av medel meUan rättsägare i fastigheten. Med anledningdärav vill jag påpeka att nämnda bestäraraelse inte är tilläraplig, orapantförskrivning har skett efter JB:s ikraftträdande. Även ora någon nypantsättning inte sker efter saramanföringsåtgärden anser jag att fastighetsägarengenora att medverka tUl sammanföringen raåste anses ha avstått från sin rättatt åberopa äldre panträttsregler. Enannan fråga som bör uppraärksammas är andrähandspanthavares ställning. Götahovrätt har anfört att innehavare av andrahandspant i de tidigareinteckningarna raåste få en däreraot svarande rätt i det nya pantbrevet säratatt det bör övervägas huruvida reglering i lag fordras av denna fråga och avfrågan om det inbördes förettädet raeUan andra-handspanthavarna.Advokatsarafundet menar att samraanföring inte bör tiUåtas omandrahandspantsättningar förekommer sora är insprängda i luckor i detpantbrevskomplex sora skall sararaanföras raen att andrahandspantsättning iövrigt inte skall hindra sararaanföring. En ännu strängare linje förordas avFöreningen sora anser att sammanföring inte bör fåförekomma raed mindre fastighetsägare och priraärpanthavare tiUinskrivningsrayndigheten läranar försäkran att andrahandspant inte harupplåtits. För min del ansluter jag raig till den uppfattning sora framförts avbl. a. och stadshypolekskassa. I likhetmed dessa remissinstanser anser jag sålunda att frågan bör lösas så att den sominnehar pantbreven till de inteckningar som skall föras samman bevakareventuella andrähandspanthavares rätt på samma sätt som sker vid sanering.Jfr lagberedningens ståndpunkt i en motsvarande fråga i SOU 1974: 55 s. 171.Det innebär att den som umehar pantbreven inte utan vidare kan lämna dem ifrånsig för att medverka till en samraanföring. Förhållandena kan nämligen varasådana att överenskonunelse först raåste träffas som tillgodoserandrahandspanthavarnas intressen. I praktiken kan det visa sig att en ellerflera nya andrahandspantsättningar får göras. Detta innebär emellertid enavsevärt raindre omständlig procedur än vad som blir fallet vid en sanering.Att en sararaanföring i vissa fall raedför att fastighetsägaren avkrävs en nyandrahandspantsättning är knappast nå- 1976/77:72 25 Den avgörande betydelsen ligger i att innehavarna av depantbrev som inte berörs av sammanföringen inte såsom vid sanering behöverlärana ifrån sig sina pantbrev. Förekomsten av ägarhypotek eller överhypoiek börinte utgöra hinder mot sammanföring. Enligt min mening Ugger det i sakensnatur att fastighetsägaren i och med att han ansöker om sammanföring godtar atthypoteket i vissa faU komraer att gälla raed ett särare företrädesläge efteråtgärden än det hade . anser att sammanföring inte får ske,ora pantbrev som i sin helhet utgör ägarhypotek har utmätts. Har utmätningskett av pantbrev som är pantsatt men beträffande vUket finns ett överhypoiek,anser hovrätten att hinder raot sammanföring som berör pantbrevet bör ställasupp i lag. Den sistnämnda åsikten delas av bl.a. Föreningen . För egen del viU jag framhåUa att utmätning medför förbud förgäldenären att förfoga över den utmätta egendomen till skada förutmätningsborgenären. Har utmätning skett av pantbrev som i sin helhet utgörägarhypotek, skaU utraätningsraannen omhänderta pantbrevet (91 a § 2 mora.utsökningslagen : 31 s. 1). Därigenom omöjliggörs även i praktiken attsammanföring sora orafattar inteckningen kommer tiU stånd. Avser utmätningpantbrev sora är pantsatt, kan visserligen inte pantbrevet tas ora hand avutraätningsraannen men förbud skall meddelas innehavaren att lämna ut det utantiUstånd av utmätningsmannen (91 a § 2 mom. utsökningslagen). Man torde knappastbehöva räkna med att gäldenären och panthavaren skall i strid med vad somsålunda åUgger dem medverka till sammanföring sora orafattar utraätt pantbrev.På gmnd härav anser jag inte erforderligt att ta upp särskUda bestämmelser fördet faU att pantbrev är utmätt. Jag vUl erinra om att sådana bestäraraelserinte heller finns i fråga ora andra inskrivningsåtgärder. har ställt fråganvilken betydelse sammanföring får för återvinningsreglema vid konkurs.Motsvarande problem blir enligt förbundet aktueUt vid sanering. Förbundet menaratt man bör kunna falla tillbaka på det rättsförhållande som rådde förebeslutet ora sammanföring. Med anledning härav viU jag anföra att ensammanföring som sådan är utan betydelse för återvinningsfrågan. Avgörande förden frågan är i stäUet omständighetema vid pantsättningen. Om gäldenären somsäkerhet för ett löpande lån lämnar det nya pantbrevet sora ersättning för depantbrev sora upphört att gäUa tiU följd av sararaanföringsbeslutet, kan detinte gäma göras gäUande att gäldenären försärarat sin ställning, även om, enny pantsättning skett. Om pantbrevet däremot har överlämnats som säkerhet fören ny kredit eUer för ett redan bestående lån, vars villkor har ändrats, kan deaUmänna reglerna om återvinning av säkerhet i 37 § konkurslagen (1921: 225) bUtillämpliga (jfr prop. 1975: 6 s. 230). 1976/77: 72 26 Med anledning av att en remissinstans har uttalatatt expropriation och liknande förfaranden bör utgöra hinder raotsararaanföring vill jag påpeka att sararaanföring inte innebär att fastighetensinteckningsbelastning ökar. Sararaanföring bör därför enligt rain mening fåföretas under samraa förutsättningar som gäUer i fråga om utbyte, nedsättningoch dödning, dvs. åtgärden bör få vidtas på ansökan av fastighetsägaren ochefter medgivande av pantbrevens innehavare. Jag erinrar därvid om bestämmelsen i22 kap. 1 § JB som innebär att den för vilken lagfart senast är sökt skallanses sora fastighetsägare vid tillämpningen av bestämmelserna i kapitlet. I anslutning tiU vad jag nu har sagt viU jag iklarhetens intresse också nämna att saratycke från äkta make enligt 6 kap. 4 §gifterraåls-balken eller från överförrayndare enligt 15 kap. 15 § resp. 18 kap.8 § inte är erforderligt. Sådant samtycke krävs i princip endastvid ny inteckning och utsträckning. Den sararaanförda inteckningens belopp bör enligthuvudregeln motsvara summan av de belopp på vilka de i sammanföringen ingåendeinteckningarna lyder. Att inteckningen skulle lyda på ett högre belopp ärgivetvis uteslutet. Däremot bör det enligt min mening inte möta något hindermot att inteckningen avser ett lägre belopp. Utan en sådan regel skullenämligen en samraanförd inteckning i många fall koraraa att sluta på ett ojämntbelopp, något som i största möjUga utsträckning bör undvikas. Jag anser därföratt en regel om avmndning nedåt av inteckningsbeloppet bör införas. För altunderlätta omläggningen av fastighetskrediter m. ra. bör denna regel utformasså att fastighetsägaren och pantbrevens innehavare ges frihet att självabestämraa inteckningens belopp inora den tillåtna gränsen. Det betyder medandra ord att någon gräns nedåt inte bör stäUas upp. I fråga om äldre inteckningar förekomraer intesällan att de fömtom kapitalbeloppet även avser vissl belopp tUl säkerhet förindrivningskostnader eller för ränteförlust på gmnd av förtida betalnmg e. d.Av grundema för 23 § lagen (1970: 995) om införande av nya jordabalken följeratt man vid faststäUande av sådan intecknmgs belopp enligt JB skall bortse frånbelopp som avser sådana biförpliktelser (se prop. 1970:145 s. 128). Det innebäratt belopp av det angivna slaget givetvis inte kan räknas med vid bestämmandeav sammanförd intecknings belopp. Före JB kunde inteckning ske även för penningbeloppi utiändskl mynt eller för belopp i varor. Sådana inteckningar bör enligt minraening inte kunna ingå i sammanföring. Detsamraa gäller inteckningar som harbeviljats enhgt 1 § förordningen (1875: 42 s. 12) angående inteckning i fastegendom och endast avser ränta. Några särsldlda bestämmelser ora det anser jagmte erforderUga (jfr prop. 1970:145 s. 409). Detförekomraer inte sällan inteckningar sora avser äldre svenskt 1976/77: 72 27 raynt.EnUgt rain raening bör detta inte hindra att inteckningama ingår isararaanföring. Frågan har redan uppmärksammats i samband med uppläggandet avinskrivningsregistret i län. I kungörelsen (1974:1062) om uppläggandeav inskrivningsregister har sålunda meddelats bestäramelser sora innebär att,ora intecknings kapitalbelopp är angivet i riksdaler sUver specie, riksdalerbanco, riksdaler riksgälds eller riksdaler riksraynt, beloppet skall omräknas ikronor enligt en i kungörelsen upptagen tabell. Jag avser att föreslåregeringen att utfärda liknande regler för sammanföringsfallén. har med hänvisning tilllagberedningens förslag lUl jordabalk (se SOU 1960: 25 s. 769) ifrågasatt ominte möjUgheten att låta raer än en ny inteckning träda i stället för de garalabör undersökas. För egen del anser jag att en sådan ordning bör undvikas.Skälet härtill är frärast att ett sådant systera skulle koraplicerafastighetsbokföringen i onödan. Den av mig föreslagna lösningen innebärnäraligen som jag närmare skaU belysa i det följande att samraanföringnorraalt inte skaU raedföra att nya mm behöver tas i anspråk i fastighetsboken.Det skulle däremot bU faUet, ora flera inteckningar skulle kunna bytas ut mottvå eller flera nya i ett och samma ärende. Med de möjligheter sora föreliggeratt koppla saraman inteckningar i flera av varandra oberoende sararaanföringaroch med den av mig i det föregående förordade jämkningsregeln anser jag f. ö.att något egentiigt behov av att låta mer än en inteckning träda i stället förflera andra genora ett och samma beslut inte föreUgger. Skulle emellertid iundantagsfaU sådant behov yppas, kan saken lösas genom att sammanföring förstgenomförs och att det på gnmd av sammanföringsbeslutet utfärdade pantbrevetdärefler byts ut raot två eUer flera nya pantbrev. Den nu behandlade frågan har nära saraband med hurbeslut om sammanföring skall redovisas i fastighetsboken och hur bevis omsådant beslut skall utfärdas. har utförligt behandlat frågan isitt remissyttrande. Frågan har stor betydelse för arbetet på inskrivningsmyndighetema.Även om det ankoraraer på regeringen att utfärda verk-stäUighetsföreskrifter idetta ärane vUl jag därför i korthet redovisa hur fastighetsbokföringen m. m.enUgt min mening bör ske. Inteckningar redovisas i fastighetsboken i skildamm. Högst en inteckning får anges i sådant rura Enligt förslaget skallsamraanföring anknytas tUl den av inteckningama som gäUer med sämsta rätt.Sistnämnda inteckning skaU alltså stå kvar i sitt mm. Hänvisning tUl nytt mmbör i största raöjliga utsträckning undvikas. Inteckningens belopp bör därförstrykas över och ersättas raed det nya beloppet. I anraärkningskoluranen börgöras en kortfattad anteckning om att sammanföring ägt rum och att inteckningenmed anledning därav gäUer för det nya beloppet. I de rum där övriga isammanföringen ingående inteckningar redovisas måste anteckning göras om attinteckningen ingått i sararaanföring. 1976/77: 72 28 liggertvå raöjligheter närraast tUl hands. Den ena innebär att i anteckningskolumnenanges att inteckningen ingått i sammanföring och hänvisas till det mm där densammanförda inteckningen finns upptagen. Den andra möjligheten är attanteckningen sker i dödningskolumnen. Enligt min mening är den sistnämndalösningen avgjort att föredra, eftersora den ger den sora läserfastighetsboken raöjlighet att oraedelbart konstatera att inskrivningen immmet är utan verkan. Att inskrivning är ulan verkan skall enligt gällandebestämmelser antecknas i dödningskolumnen. Bevis om sararaanföring bör som framgått av vad jagtidigare har anfört utfärdas i form av nytt pantbrev. Detta bör ges samma datumoch nummer sora sammanföringsbeslutet och innehålla uppgift om att pantbrevetraedför den företrädesrätt sora tillkoramer den sararaanförda inteckningen. I ett par reraissyttranden diskuteras också hursararaanföring skall redovisas i gravationsbevis. Med anledning därav vUl jagbara framhålla att största raöjliga enkelhet bör eftersträvas. En fråga sorauppställer sig är i vUken utsträckning anteckningar om utbyte, nedsättning ochrelaxa-tion sora hänför sig tUl den sammanförda inteckningen skall redovisas.Enligt min raening bör sådana anteckningar inte redovisas, om det inte ärnödvändigt för den rätta förståelsen av gravationsbeviset. Eftersomsamraanföringsbeslut fömtsätter att inteckning gäller endast i en fastighet,torde tidigare relaxationsanteckningar kunna uteläranas. En anteckning omutbyte torde behöva redovisas bara om något av de på grund av utbytet utfärdadepantbreven alltjämt gäller efter samraanföringen. Nedsättningsanteckning tordeinte behöva redovisas, ora det inte behövs för att klargöra företrädesrättenraellan den sararaanförda inteckningen och annan inteckning eller inskrivningsom besvärar fastigheten. Anteckningar ora att inteckningen efter fördelningav nedsatta medel eller av annan anledning inte gäller för sitt urspnmgligabelopp blir självfallet betydelselösa efter sammanföring och skaU följaktligenutelämnas i gravationsbevis. Enligt 11 § stämpelskattelagen (1964: 308)föreligger inte skatteplikt när utbyte av pantbrev äger mm. Motsvarande börgälla sararaanföring. Stärapelskattelagen bör därför ändras. I det föregående har jag endast talat om inteckningi fast egendom. Något skäl mot att sararaanföring äger mra beträffandeinteckningar i tomträtt finns enUgt min raening inte. De nya bestäraraelsemabör därför gälla också i fråga om tomträtt. 1976/77: 72 29 I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag tUl 1. lag om ändring i jordabalken, 2. lag om ändring istärapelskattelagen (1964: 308). Detunder 2 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen förbudgetdepartementet. Förslagen bör fogas tiU regeringsprotokoUet i detta ärendesom bilaga. 8.1Förslaget till lag om ändring i jordabalken I förevarande paragraf hänvisas bl. a. tillbestäramelserna i 22 och 23 kap. JB om ändring i företrädesordningen genomnedsättnmg. Eftersom sammanföring i vissa fall har samma verkan soranedsättning har en erinran härom tagits upp i paragrafen. Bestäraraelsema om sammanföring har tagits in i enny paragraf, 8 a §, i 22 kap. JB. Det innebär att de också omfattas avhänvisnmgarna i 1315 §§ samma kapitel. Av första stycket framgår att samraanföring fåromfatta endast inteckningar som gäller i en fastighet. Om det blandinteckningarna finns någon som besvärar också annan fast egendom, kan deninteckningen inte ingå i sammanföringen. Inteckning som gäller raed särare rättän den ge-raensamraa inteckningen kan inte heller ingå i sararaanföring raed deinteckningar som gäller med bättre rätt än denna. Det följer av andra stycket.Däreraot raöter det i och för sig inte något hinder raot att inteckningarefter den geraensarama inteckningen ingår i en sammanföring, om de besvärarendast en och samma fastighet. Sammanföring kan också avse vilandeförklarädeinteckningar, även om det är ett opraktiskt fall (jfr 14 §). Det liggeremeUertid i sakens natur att beviljade inteckningar och vilandeförklarädeinteckningar inte kan ingå i samma samraanföring. Någon särskild bestäraraelseom det anser jag inte behövlig. Den omständigheten att sammanföring ägt rum hindrargivetvis inte att den sammanförda inteckningen senare ingår i en nysammanföring. Av 13 § följer att pantbreven skall ges in tillinskrivningsmyndigheten när medgivande lämnas enligt förevarande paragraf.Motsvarande gäller enligt 14 § i fråga om vilandebevis.