prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — somnu åtnjuter denna semesterförlängning eller på särskilda avtal grundade ännustörre semesterförlängningar enligt institutet betraktas såsom en betydandesocial förmån, vars borttagande kan medföra allvarliga problem frånpersonalvårdssynpunkt. Institutet tillägger att en yrkesgrupp som normalt intebetraktas såsom sysselsatt med strålnings-arbete, nämligen gruvarbetarna, underde har kommit i blickpunkten genom att strålningsinstitutet harkimnat konstatera oväntat höga koncentrationer av den radioaktiva ädelgasenradon i många svenska malmgruvor. anser att frågan omsemesterförlängning för gmvarbetare är komplicerad, dels genom att ickeförsumbara stråldoser ännu kan tänkas förekomma innan skyddsåtgärder hunnitvidtagas, dels genom att riskens karaktär ännu icke är kartlagd. Det är enligtinstitutet i detta fall inte lika lätt att frånskriva en semesterförlängning enrisloninskande verkan. Arbetarskyddsstyrelsen delar strålskyddsinstitutetsuppfattning att det saknas skäl att anta att en semesterförlängning förpersonal sysselsatt i radiologiskt arbete skulle medföra en riskminskningannat än genom att den förkortade arbetstiden kan medföra att den årliga stråldosenminskas. Styrelsen understryker att det riktigaste sättet att nä ett skyddsmåli fråga om radiologiskt arbete är att vidta åtgärder som är inriktade påmiljön, t. ex. den utrustning som alstrar det aktueUa slaget av strålning ochde arbetsmetoder som kommer till användning i arbetet. Från den principiellautgångspunkten är semesterförlängning att betrakta som en andra rangensskyddsmetod. fäster arbetarskyddsstyrelsenuppmärksamheten på frågan om underjordsarbete i gruvor. Den radioaktivastrålningen utgör för denna personalkategori en mUjöfaktor som föreligger ivarierande utsträckning oberoende av vilket slag av arbete som utförs.Styrelsen pekar också på den möjlighet till samverkan och riskökning som vidunderjordsarbete kan föreligga mellan exposition för radioaktivt material ochsamtidig exposition för andra miljöfaktorer, t. ex. dieselavgaser och dammeller rök av varierande ursprung. I likhet med strålskyddsinstitutet anserarbetarskyddsstyrelsen att det i detta fall inte är lika lätt att frånskriva ensemesterförlängning en riskminskande verkan. Om en förlängd semester förradiologiskt arbete bibehålls framstår det enligt styrelsen som riktigt attlagstiftningen kompletteras med bestämmelser om förlängd semester även förunderjordsarbetare som utsätts för joniserande strålning. Jag vill i detta sammanhang även nämna attöverläkaren vid radiumhemmet, professor . Einhom, i anslutning tillstrålskyddsinstitutets yttrande har till kommittén avgett ett särskiltyttrande. I detta pekar han på att det fortfarande finns personalgmpper som isitt arbete är exponerade till stråldoser som institutet inte godtar. Somexempel nämns personal som arbetar med strålbehandling av kvinnor medunderlivs- 1976/77: 90 161 cancergenom lokal appUkation av högaktiva preparat. Denna, personal måste hanteraofullständigt skyddade behållare som innehåller stora kvantiteter radium ellerandra radioaktiva ämnen, vilka avger gamma-strålning med storpenetrationsförmåga och där preparatet måste placeras i patienten med storprecision. Nattpersonalen på vårdavdelningarna som tar ut radiumpreparaterhåller enligt yttrandet doser av liknande storleksordning. Även viss personalsom arbetar vid röntgendiagnostiska avdelningar, t. ex. med angiocardiografi,kan ej sällan erhålla betydande stråldoser. Det finns betydande svårigheteratt rekrytera personal till dessa uppgifter eller t. ex. till arbete medrengöring och räkning av radiumpreparat efter avslutad behandling. Med hänsyntill dessa förhållanden föresläs i yttrandet att inom ramen för den nuvarandesärlagstiftningen en successiv aweckling av förlängda semestrar för personal iradiologiskt arbete kommer till stånd genom ändrade tillämpningsregler. Dessabör innebära-större restriktivitet vid beviljande av förlängd semester i taktmed en fortsatt förbättring av strålskydds-förhåUandena på de arbetsplatser somfortfarande bör anses vara särskilt utsatta. I betänkandet anför semesterkommittén attarbetstiden har förkortats under de nära som den särsldlda lagen hargäUt. har den allmänna semestern förlängts. i olika etapper. Skyddetvid radiologiskt arbete har förbättrats avsevärt. Huvudprincipen vid strålskyddsarbetebör enligt kommittén vara att fullgott skydd skall gå före varje annan åtgärd.En längre semester är inte det bästa sättet att förebygga strålningsskador ochandra faror i arbetsmiljön.- Från arbetsmiljösynpunkt kan radiologiskt arbeteenligt kommittén inte anses inta någon särställning. Hälsorisker finns pä mångaandra onuåden av arbetslivet och nya risker tiUkommer ständigt, t. ex. i formav farliga kemiska ämnen. Faror i arbetsmiljön måste förebyggas genom skyddsåtgärder,vilket också gäller radiologiskt arbete. hänvisar tiUstrålskyddsinstitutets uttalande, att radiologiskt arbete numera bedrivs underså betryggande förhåUanden att skäl för en semesterförlängning inte längreföreligger. En extra semestervecka måste enligt betänkandet från medicinsksynpunkt anses sakna betydelse vid skydd mot strålningsrisker. En längresemester minskar endast riskerna på det sättet att den kortare arbetstidenmedför en något lägre årlig stråldos. Kommittén anser därför att den särskildasemesterlagen bör upphävas i samband med att den femte semesterveckan införs.Kommittén utgår därvid från att man genom andra åtgärder kan sörja för bästamöjliga strålskydd för berörd personal. För att ingen enskild person skallbehöva förlora den förmån som han har enligt den särskUda lagen bör en särskildövergångsregel finnas.. Denna skall garantera att de som redan har längresemester med stöd av lagen får behålla förmånen, så länge de fortsätter medradiologiskt arbete. ] 1 1976/77. 1976/77: 90 162 Tvåav kommitténs ledamöter har reserverat sig på denna punkt och föreslagit att den särskilda semesterlagstiftningen behålls (SOU 1975: 80 s. 261263). Endast de remissinstanser som har anknytning tillde ifrågavarande personalgrupperna har yttrat sig över förslaget att upphävaden särskilda semesterlagen. Av dessa remissinstanser har två. Landstingsförbundetoch , tillstyrkt förslaget. , , TCOoch /SR har däremot motsatt sig att lagen upphävs. anför att det av yttranden frånledamöter av styrelsens vetenskapliga råd framgår, att strålskyddet successivthar förbättrats och att strålningsexpositionen nu är liten för det storaflertalet radiologiskt arbetande. framhålls emellertid att vissapersonalgrupper inte har tillfredsställande strålskyddsförhållanden och attnya grupper kan komma i samma situation. Exakta kunskaper saknas vidare omverkan av små stråldoser och betydelsen av vissa blodförändringar.Socialstyrelsen anser även att man inte utan vidare kan frånskriva ensemesterförlängning riskminskande verkan när det gäller arbetstagare somutsätts för radon. säger sig inte f. n. vara beredd atttillstyrka att den särskilda semesterlagen slopas. Frågan bör ytterligareutredas och uppmärksamhet ägnas även åt arbete som är exponerat för radon ochradondöttrar. LO understryker att frågan huruvida längre semesterför den som arbetar med joniserande strålning är obehövlig från skyddssynpunktär omtvistad. Organisationen ifrågasätter det lämpliga i' att nu avveckla densärskilda semesterlagén för dem söm arbetar i miljöer med joniserandestrålning. Flera av , vilka yttrat sig till LO, motsättersig likaså att lagen upphävs. Det gäller , och . TCO menar att även underjordsarbetande bör omfattas av rätten tilllängre semester. Enligt /SR :s mening finns det behov att av medicinskaskäl behålla den särskilda semesterlagen, eventuellt i den formen att denbegränsas till vissa funktioner där betydande stråldoser förekommer. Jag kan för egen del instämma i att de förutsättningarsom gällde vid tillkomsten av särskilda semesterlag numera harförändrats. Arbetstidsförkortningen och den avsevärt längre semestem för arbetstagarei aUmänhet medför att en särreglering för vissa arbetstagare inte framstår somlika behövligt som . I samma riktning verkar självfallet detförhållandet att skyddsåtgärderna vid radiologiskt arbete fortlöpande harförbättrats i sådan grad, att riskerna för skador i allmänhet har kunnat iavsevärd grad begränsas. Värdet av en förlängd semesterledighet från medicinsksynpunkt har också kommit att mer och mer sättas i fråga eller rentavbestridas. 1976/77: 90 163 Därmed är emellertid inte givet, att den särskildasemesterlagen har spelat ut sin roll. Såväl under kommittéarbetet som vid denefterföljande remissbehandlingen har från flera håll höjts röster för attbehålla den särskilda regleringen av semesterledigheten för vissa radiologisktarbetande. I fråga om remissinstanserna gäller detta och decentrala arbetstagarorganisationerna. Av intresse är också de uttalanden somhar gjorts i det särskilda yttrande som har fogats till strålskyddsinstitutetsyttrande. a. ut på, att de berörda frågorna ännu inte är tillräckligt utredda föratt strålskyddsinstitutets uttalande utan vidare skall kunna tas för gott. Jagvill peka på att särskilt framhåller, att exakta kunskapersaknas om verkan av små stråldoser och betydelsen av vissa blodförändringar.Vidare framhålls i några yttranden, att det finns personalgmpper som utsättsför strålningsdoser som klart överstiger vad strålskyddsinstitutet anser varagodtagbart och för vilka förebyggande åtgärder inte kan vidtas. Enremissinstans har anfört att en skärpning av kraven för den längre ledighetenkan böra övervägas inom ramen för en särlagstiftning. I detta sammanhang böräven erinras om att krav har framförts på förlängning av semesterledighetenför underjordsarbetare. I likhet med bl. a. arbetarskyddsstyrelsen vill jagbetona, att förhindrandet av skadeverkningar vid radiologiskt arbete i förstahand är en arbetarskyddsfråga. Den praxis som tillämpas när det gäller attfastställa om en arbetstagare är berättigad till längre tids semester enligt densärskilda semesterlagen visar också klart att lagen tolkas på detta sätt. Somframgått av de uttalanden som har redovisats i det före- gående kan det dockinte bortses från, att vissa personalgrupper utsätts för avsevärdastrålningsdoser, vilka svårligen kan minskas genom skyddsåtgärder. Enligt minmening bör man inte helt bortse från, att en förlängd ledighet kan ha visstvärde från hälsosynpunkt för dessa arbetstagare. Inte heUer bör man i dettasammanhang lämna därhän, att lagen har betydelse från rekryterings- ochpersonalvärdssynpunkt; Den omständigheten att berörd personal i storutsträckning omfattas av särskilda avtal bör mte tillmätas någon avgörandebetydelse i detta sammanhang, eftersom nuvarande avtalsreglering bygger på atten särskild semesterlag finns. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört kan jag föregen del inte finna, att tillräckliga skäl föreligger för att nu avskaffa densärskilda semesterlagstiftningen för radiologiskt arbetande. Inte heUerföreslår jag att nya grupper förs in under särbestämmelserna, som förordats inågot remissyttrande. Jag föreslår sålunda att den särskildasemesterlagen för vissa arbetstagare med radiologiskt arbete skaU finnas kvart, v, Lagen bör i sak 1976/77: 90 I64 haväsentligen samma innehåll som . Vissa ändringar blir emellertid nödvändigaför att anpassa den till den nya semesterlagen. Till denna fråga återkommer jagi specialmotiveringcn. I enlighet med det anförda har inomarbetsmarknadsdepartementet upprättats förslag till 2. lag om ändring i lagen (1963:115) om förlängd semester för vissa arbetstagare med radiologiskt arbete 3. lag om ändring iförmånsrättslagen (1970: 979). Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 3. På grundval av semesterkommittésbetänkande (SOU 1975: 88) har utarbetats förslag tiU en ny semesterlag, avseddatt ersätta SemL. Semesterledigheten förlängs genom den nya' lagentill . I lagen skiljs rätten till semesterledighet från rätten tillsemesterlön. Endast i fråga om semesteriönen förutsätts att arbetstagaren underett (intjänandeåret) har tjänat in rättigheten. Semesterledighettillkommer däremot i princip varje arbetstagare utan krav på intjänande.Intjänandeåret (kvalifikationsåret) förskjuts från föregående kalenderår tilltiden den 1 april31 mars. Semesterlönen utgör för alla arbetstagare avlönen under intjänandeåret. Den semesterlönegrundande (privilegierade)frånvaron utvidgas, Lagen innehåller vidare bestämmelser om rätt att sparasemesterledighet. Även i övrigt har föreslagits betydelsefulla ändringar iförhällande till vad som gäller . Lagen har i betydandeutsträckning gjorts dispositiv i den meningen, att avvikelse kan ske genomkollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av centralarbetstagarorganisation, Lagen har disponerats på följande sätt. Efterinledande bestämmelser (1 och 2 §§), som i huvudsak avser tillämpningsområdetoch dispositivi-tetsreglerna, följer gmndläggande regler om semesterledighetoch semesterlön (38 §§). I anslutning tiU dessa har tagits in bestämmelser om 1976/77: 90 165 beräkningav semesterledighet (9 §) och förläggning av sådan ledighet (1015 §§),Semesterlönens beräkning regleras i 16 §, I 17 § finns bestämmelserna omsemesterlönegrundande frånvaro, medan 1823 §§ innehåller reglema om sparandeav semesterledighet och semesterlön. Därefter följer i 2427 §§ särskilda,kompletterande semesterlönebestämmelser, däribland de som rör särskild semesterlöntill s. k. okontrollerade arbetstagare. Semesterersättningen regleras i 2830§§. I övrigt innehåller lagen bestämmelser om övergång av företag (31 §), skadestånd(32 §), preskription (33 §) och rättegång (34 §). Inledandebestämmelser (13 §§) Under denna rubrik har tagits in bestämmelserna omlagens till-lämpningsområde (1 §), Hit har även förts bestämmelser om lagenstvingande karaktär och de möjligheter till avvikelser genom avtal som haransetts böra fmnas (2 §) samt grundläggande bestämmelser om semesterår ochintjänandeår (3 §), I denna inledande paragraf anges tiUämpningsområdetför semesterlagen. Det sker genom att rätt till semestcrförmåner angestillkomma arbetstagare. Liksom enligt lag är därmed det avgörande vidfastställandet av lagens tiUämpningsområde vad som ligger i arbetstagarbegreppet. Paragrafen är dessutom avsedd att redan i lagensinledning slå fast. att semesterförmånerna enligt lagen består av rätt tillsemesterledighet, semesterlön och semesterersättning. TUl skiUnad från vad somtidigare har gällt är rätten till semesterledighet och rätten till semesterlöninte längre principiellt sett bundna till varandra. Medan det för flertaletarbetstagare fortfarande blir så att semester betyder viss tids ledighet medlön, kan det enligt lagen också förekomma semesterledighet utan lön. Dettahänger samman med att rätten till semesterledighet inte längre blir beroende avatt arbetstagaren har tjänat in sådan rätt i anställning hos arbetsgivaren,medan däremot ett sådant krav på intjänande fortfarande ställs för rätt tillsemesterlön (jfr under 4 §). Liksom enligt lag kan det också förekommasemestergott-görelse utan semesterledighet. Detta är fallet bl, a, vid vissakorttidsanställningar (5 §) och när anstäUning upphör utan att arbetstagarenhar fått ut betald semester (28 §). I dessa fall utgår semesterersättning,beräknad enligt grunderna för semesterlönens beräkning. Det är också falletbeträffande s. k, okontroUerade arbetstagare, vilkas rättigheter enligt lagenbestår i rätt tiU särskUd semesterlön (27 §). Det arbetstagarbegrepp på vilket lagen bygger ärliksom i annan modern arbetsrättslig lagstiftning det s. k. civilrättsligaarbetstagarbe- 1976/77: 90 166 greppet.Detta har inte fått någon närmare definition i lag utan har efterhandutvecklats i domstolspraxis, som därvid har haft ledning bl. a, i uttalanden iskilda lagförarbeten om ändamål och syften med reformverksamheten på detarbetsrättsliga fältet. Vissa förutsättningar av grimdläggande natur ansesskola vara uppfyllda för att ett förhällande arbetsgivare-arbetstagare icivUrättslig mening skall anses föreligga. Det är sålunda en utgångspunkt attförhållandet mellan parterna skall ha sin grund i ett avtal. Avtalets innebördskall vara att ena parten åtager sig att prestera arbete för andra partensräkning och den som gör detta åtagande skaU själv åtminstone delta i arbetet,eller vid bedömning på förhand kunna förutsättas delta i detta (jfr prop.1975/76: 105 bUaga 1 s. 167 ff.). Detta innebär att personer som utför arbetepå grund av offentligrättsligt tvång anses falla utanför arbetstagarbegreppetoch att endast fysiska personer kan vara arbetstagare i civUrättslig mening.Med de nu angivna utgångspunkterna bestäms arbetstagarbegreppets närmareinnehåll i domstolamas rättstill-lämpning, där det grundläggande problemet äratt skilja arbetstagare i civilrättslig mening från uppdragstagare(självständiga företagare). Domstolarnas avgöranden grundar sig påhelhetsbedömningar i varje enskilt fall. Man väger omständigheter som ansestala för och emot att en arbetspresterande part i förhåUande till motparten äratt betrakta som arbetstagare respektive uppdragstagare. Denna metod förrättstiUämpningen har stöd i förarbetena till olika civUrättsliga lagar i vilkaarbetstagarbegreppet har betydelse. Ett betydelsefullt drag hos rättstUlämpningen påområdet är en fortgående utveckling mot en mer vidsträckt tillämpning avarbetstagarbegreppet. Denna utveckling sker under intryck inte minst av vadsom sägs i lagförarbeten och på andra håll om vikten av att reformer på detarbetsrättsliga fältet får en vidsträckt tillämplighet. Utvecklingen tordedärmed också gå mot ett alltmer enhetligt arbetstagarbegrepp (jfr SOU 1975: 1s, 725), Detta hmdrar dock inte att man också, när det finns skäl till det, kanbeakta de särskilda syften som har eftersträvats med lagstiftningen på skildaområden, Arbetstagarbegreppet i den nya semesterlagen ärinte avsett att skilja sig från det motsvarande begrepp som har utbildats vidtillämpningen av lag. Avsikten med 1 § är att samma metod som denhittills utvecklade skall komma till användning vid lagens tillämpning och attden utveckling som pågår i rättspraxis skall fortgå även sedan den nya lagenhar trätt i kraft. Detta gäller även i fråga om den bedömning som görs isärskilda grupper av fall, såsom i s. k. mellanmansfall, vid bedömning avblandade avtal av skilda slag, i situationer där någon utför arbete åt juridiskperson i vilken han intar viss ställning etc. Sammanfattande redogörelser förrättstillämpningen på området har senast lämnats i arbetsrättskommitténsbetänkande Demokrati på 1976/77: 90 167 691737 och i prop. 1975/76; 105 bilaga 1 s. 166176. Det sagda innebär, liksom enligt SemL, attsemesterlagen skaU tillämpas på alla arbetstagare oavsett inom vilket yrke deär verksamma och oavsett vilken art av arbete de utför. Särbestämmelser gällerdock liksom tidigare för vissa arbetstagare, nämligen för dem som omfattas avden särskilda semesterlagen för arbetstagare med radiologiskt arbete (jfr 5 §tredje stycket). Liksom tidigare gäller också för s. k. okontroUeradearbetstagare att deras rättigheter på området har fått en särskild utformning(se 27 §). Särbestämmelserna rörande sjömän i 10 § sistastycket och 11 § SemL har däremot, i likhet med vad kommitténföreslog, inte förts över tUl den nya lagen. Skälet härtill är att nuvarandebestämmelser i sjömanslagen och i kollektivavtalen för denna grupp får ansesge ett tillfredsställande skydd för sjöfolkets semester. Ett upphävande avsärbestämmelserna anges i betänkandet också överensstämma med vad berördapersonalorganisationer under hand har uppgett på kommitténs förfrågan. Lagen gäller för hela arbetsmarknaden och sålundaför arbetstagare både inom den privata och inom den offentliga sektorn. Dettahar inte ansetts behöva särskilt markeras i lagtexten. På den punkten skiljersig sålunda den nya lagen inte i sak utan enbart till formen årsSemL, Som framgår av bl, a, 4 och 7 §§ i lagen utgör detenligt den nya lagen inte längre ett villkor för rätt till senresterledighetoch semesterlön att arbetstagaren har varit verksam för arbetsgivarens räkningett visst minsta antal dagar i samma månad av intjänandeåret. Arbetstagaresrätt tiU semesterledighet uppkommer enligt den nya lagen oberoende avintjänande och med enbart den begränsning som föreskrivs i 5 § första och andrastyckena. Rätt för arbetstagare tUl semesterlön uppkommer så snartarbetstagaren under någon del av intjänandeåret har varit anställd hosarbetsgivaren och utgör av den under intjänandeåret förfallna lönen ianställningen, beräknad enligt 16 §. Detta innebär en utvidgning av denlagstadgade rätten till semesterförmåner till nya grupper av arbetstagare. Detgäller främst sådana kategorier av korttids- och deltidsanställda (bland deminnehavare av bisysslor) som inte uppnår de mått av månatlig arbetstid somenligt SemL utgör förutsättning för semester. Gränsen för lagenstiUämplig-hetsområde beror även här av om vederbörande är arbetstagare, någotsom fastställs med anlitande av den i det föregående beskrivna metoden. Undantagen lag för arbetstagare som ärmedlem av arbetsgivarens familj och för arbetstagare som avlönas uteslutandegenom andel i vinst har som framgått av den allmänna motiveringen (avsnitt12.7.2) uteslutits ur den nya lagen. Förutsättningen för att famUjemed-lemmaroch de som avlönas enbart genom vinstandel skall omfattas av 1976/77: 90 168 dennya lagen är emellertid att vederbörande är arbetstagare i civilrättsligmening. På samma sätt som SemL är den nya lagentvingande på det sättet att avtal som medför inskränkning eller upphävande avarbetstagares rättigheter enligt lagen är i den delen ogUtigt. Regeln häromhar tagits in i denna paragrafs första stycke. Liksom när det gäller den tidigarelagens motsvarande bestämmelse innebär regeln i princip, att avtal sominnefattar både bättre och sämre semesterförmåner än de i lagen föreskrivna ärogiltigt enbart i den senare delen. I första stycket förklaras vidare att huvudregelnom ogiltighet av inskränkningar eller upphävande av arbetstagares rättigheterinte gäller i de fall där annat framgår av lagen. En motsvarande reservationfinns i 2 § lag. De fall som här åsyftas är dels de avvikelser frånvissa regler i lagen som enligt paragrafens andra stycke får göras genomkollektivavtal som på arbetstagarsidan träffas eller godkänns på förbundsnivå(av centrar arbetstagarorganisation), dels de fall i vilka det av lagens textframgår att arbetstagare kan avstå från viss rättighet (se 2 § tredje stycket,8 och 13 §§) eller att visst beslut om utläggning . av semester är beroende avavtal med arbetstagarsidan eller av arbetstagares samtycke (12, 14, 15 och 20§§). Hit hör även bestämmelsen i 19 § sista stycket, enligt vilken underrättelsefristernaför arbetstagare i samband med sparande av semester eller uttag av sparadledighet kan ändras genom avtal. Enligt lag kan i två fåll avvikelse frånlagen göras genom kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits ellergodkänts av organisation som enligt lag om förenings- och förhandlingsrättär att anse som huvudorganisation. I 12 § sista stycket SemLföreskrivs en sådan möjlighet i fråga om beräkning av semesterlön enligt dens. I 14 § anges att avtal med huvudorganisation fårinnehålla awikelse frän lagens regel att semesterlön skall utbetalas tillarbetstagaren i samband med semestern. I AD:s rättstillämpning (AD 1968 nr 26;-jfr AD 1953 nr 27) har 12 § sista stycket lag med ledning av vissauttalanden i förarbetena tolkats så, att det har givits utrymme förkoUektivavtal som i vissa fall ställer sig förmånligare och i andra fall mindreförmånUga än lagens egna semesterlöneberäkningsgrunder. Avtalsfriheten har docksagts inte vara helt utan gränser. Överenskommelser som genom att gå utöversyftet med avtalsfriheten otillbörligt urholkar den semesterlönestandard, somlagen har velat tillförsäkra arbetstagarna, kan enligt AD inte antas varaförenliga med lagen. När den nya lagen i förevarande paragrafs andrastycke anger att avvikelse frän lagens egna regler får ske genomkollektivavtal, som