prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Enighet råder visseriigen om alt del är av värde för såvälkonsumenterna som näringsidkarna alt en inte alltför obetydlig kontantinsatsnormalt tas ut. Däremot framförs olika uppfattningar i frågorna huruvida ettkrav på kontantinsats bör tas upp i lag och, om så skulle ske, hur lagreglernanärmare bör utformas. En majoritet av remissinstanserna ställer signegativ lill lagstiftning om viss minsta kontantinsats. Här återfinns framförallt näringslivsrepresen-tanler men även en del andra remissinslanser, blanddem vissa företrädare för konsumentintressena. Särskilt skall här nämnaskonsumentverket, som dock anser att elt genomförande av kommitténs förslagrörande kontantinsats och begränsning av kredittiden skulle kunna vara avvärde såvitt gäller hemförsäljningsområdet. Som skäl mot att ha generellalagregler om minsta kontantinsats anförs alt sådana regler kan försvåra och iviss utsträckning omöjliggöra en anpassning av kontantinsatsen lill förelagensoch konsumenternas särskilda förutsältningar och varornas beskaffenhet. Behovetav alt kunna variera kontantinsatsen framhålls också av flera remissinstansersom i och för sig godtar tanken på lagstiftning om krav på kontantinsats. När del gäller den närmare utformningen aveventuella lagregler om kontantinsats råder delade meningar bl, a. beträffandetillämpningen av ell konlantinsatskrav på låneköp och konloköp. Vidareförekommer skilda uppfattningar rörande den lämpliga kontantinsaisnivån. En del remissinslanser har kritiska synpunkter påförslaget alt straffsanktionera bestämmelser om kontantinsats. I detsammanhanget påpekas bl. 1976/77:123 100 alten straffrätlslig reglering försvårar önskvärd nyansering av bestämmelserna.Vidare antyder några remissinstanser att bötesstraff måhända inte är elltillräckligt verksamt medel för atl molverka att kontanlinsalskravetåsidosätts. Vissa förslag framförs om atl straffpåföljden skall ersättas ellerkompletteras med påföljder av civilrältslig natur. Härvid skulle man exempelviskunna föreskriva att kreditgivaren inte för utkräva slörre del av medgivetkreditbelopp än som motsvarar av varans konlanlpris. 1 åtskilliga remissyttranden diskuterasmöjligheterna alt åstadkomma en tillräckligt effektiv kontroll av att ettlagstadgat konlantinsatskrav inte åsidosätts. Många remissinstanser, inteminst inom näringslivet, menar all en sådan kontroll skulle kräva mycketbelydande resurser, Del påpekas också atl bristande kontroll över efterievnadenav kontantinsalskravet kar( medföra en snedvridning av konkurrenslägel lillmindre nogräknade säljares förmån. För min del vill jag först understryka alt om manvill förebygga oöveriagda eller ofördelaktiga kreditköp, så är givetvis enklargörande information om villkoren för köpet av den största belydelse. Denallmänna konsument-upplysningsverksamheten torde ha gjort allt fler människorköpmedvetna och ökat deras möjligheter atl rätt bedöma värdet av olikaförsäljningsargument. Den i del föregående avsnittel föreslagnainformationsplikten vid marknadsföring av krediter utgör ytteriigare etl steg idenna riktning. Även om man för till stånd en fylligkonsumentinformation torde det inte kunna undvikas atl konsumenter i en delfall - om det inte fordras någon nämnvärd ekonomisk uppoffring i köpögonblickel- ingår avtal om köp på kredil som de annars inte skulle ha gett sig in på ochsom sedermera visar sig alltför betungande eller på annal sätt ofördelaktiga.Av kommitténs material framgår också alt kontantinsatsen vid"havererade" avbelalningsköp har varit lägre än den genomsnittliga.Del bör framhållas all det ingalunda behöver bero på bristande erfarenhet e.d. atl en konsument faller till föga för elt erbjudande om köp på kredit somfordrar ingen eller endast obetydlig kontantinsats. Särskilt vid merapåträngande försäljningsformer ökar svårigheten att stå emot etl erbjudande,när inte kravet på kontantinsats utgör etl avhållande moment. Redan det nu anförda innebär enligt min mening attdel är av vikt från allmän konsumentskyddssynpunkt att en inte alltförobetydlig kontantinsats las ul vid köp på kredil. krav på rimligkontantinsats har emellertid inte bara den verkan all oöveriagda eller oönskadeköp kan motverkas. När kreditbeloppet begränsas kan också helakreditförhållandet i regel avslutas och lill lägre kostnadför konsumenten. Härigenom bibehåller konsumenten i större utsträckning sinframtida valfrihet på marknaden. Hans ekonomiska planering underiättas ochoförutsedda händelser kan mötas lättare. En inte alltför ringa kontantinsatsbidrar också lill alt varans värde vid varje tid bättre svarar mot denåterstående skulden enligt kreditavtalei. 1976/77:123 101 Att det också för den seriösesäljaren/kreditgivaren innebär fördelar att en inte alltför obetydligkontantinsats tas ul vid kreditförsäljning behöver knappast påpekas. Av kommitténs betänkande framgår att näringsidkarei dag vanligen tar ut kontantinsatser som ligger kring det procenttal somkommittén har föreslagit. Det förekommer emellertid i viss utsträckning altvaror säljs på kredit utan någon kontantinsats alls eller med en kontantinsatssom är alltför låg för att den skall kunna motverka oöveriagda eller oönskadeköp. En sådan praxis kan i en del fall vara betingad av de .särskildaförhållandena vid en speciell kreditform. Sålunda kan det t. ex. anses ligga isjälva idén med konlokortssysiemen atl kontohavaren inte skall vara beroende avatt ständigt ha kontanter tillgängliga. När del sedan gäller rena avbelalningsköp finns detbranscher där man av hävd har tillämpat förhållandevis låga kontantinsatserUrsprungligen kan detta åtminstone i viss mån ha förestavals av intresset atlöver huvud taget kunna föra ul produkter till ekonomiskt svagare konsumenter. 1och med all del efter hand har skett en allmän förbättring i konsumenternasekonomiska standard har emellertid detta skäl föriorat sin bärkraft. I ställettorde underlåtenhet all kräva en rimlig kontantinsats i en del fall användasuteslutande som ett marknadsförings- och konkurrensmedel på bekostnad avkonsumenternas och mer ansvarskännande näringsidkares intressen. När det gäller möjlighetema atl fö till stånd enbättre praxis beträffande uttagande av kontantinsats för det förutsättas att enviss självsanering äger mm på näringsidkarsidan. Emellertid kan man enligl minmening inte helt och hållet lita lill frivilliga åtgärder. Del är ocksåtveksamt om myndigheterna på konsumentskyddsområdet med hjälp av redan gällandelagstiftning kan fö fram tillfredsställande resultat. På grund av det anförda ansluter jag mig i principlill kommitténs uppfattning alt man i en konsumentkreditlag bör ställa upp ettkrav på kontantinsats vid kreditförsäljning till konsumenter. Som jag harfömlskickal redan i del inledande avsnittet bör emellertid reglerna omkontantinsats ges en något annan uiformning än enligt kommitténs förslag. Kommittén har för sin del ansett att regler om kravpå kontantinsats (begränsning av kreditbeloppel) bör gälla vid alla former avkreditköp. Detta innebär all kontantinsats skulle krävas inte bara vid köp avvara, vid vilket säljaren lämnar köparen anstånd med någon del av betalningen,utan också vid köp där någon del av betalningen eriäggs med belopp som köparenför låna av säljaren eller av annan kreditgivare på gmnd av överenskommelsemellan denne och säljaren. Kontantinsalskravet skulle sålunda gälla även vidolika formerav kontoköp och låneköp. För att från kontantinsalskravet föra bortmera bagatellartade kreditköp och köp som formellt faller under detta begreppmen där kreditsyftel inte är särskilt framsträdande har kommittén föreslagitvissa begränsningar som knutits lill varans konlanlpris 1976/77:123 102 Reglerna härom har emellertid fött byggas ul med vissabestämmelser som är avsedda att förhindra kringgåenden med hjälp av begränsningsreglerna.Slutligen har kommittén föreslagit att regeringen, om del påkallas av särskildaförhållanden, för möjlighet att meddela avvikande föreskrifter om konlanlinsalsbeträffande viss vara. Förmin del anser jag liksom flera remissinslanser alt kommittéförslaget i deåtergivna delarna är alltför stelt och onyanserat. Det innefattar också enenligt min mening onödigt komplicerad reglering, som även av den enskildekonsumenien kan upplevas som alltför krånglig. Den grundläggande målsättningenmed alt införa regler om viss minsta kontantinsats bör vara att förslärka ochgenomdriva etl inom stora delar av marknaden redan existerande synsätt på vadsom kan anses utgöra god sed vid kredilförsäljning till konsumenterna. Vidarebör syftet vara all i konsumentskyddets intresse åstadkomma en uppstramning avden praxis i fråga om kontantinsats som av olika anledningar tillämpas inomvissa områden. Delta fordrar inte ett regelsystem som mer eller mindrelikriktar hela konsument-kreditmarknaden. Hänsyn måsle las lill all man här rörsig på ett vidsträckt område som innefattar många skilda branscher, etl fiertalolika kreditformer, som i sin tur kan förändras och utökas med nya, samt ennära nog oöverskådlig mängd varor av olika karaktär och i skilda prisklasser.Reglerna om kontantinsats måsle därför göras mera flexibla. Med del nu sagda har jag redan antytt alt jag intekan biträda kommitténs förslag att införa slraffsanktionerade lagregler om etlkrav på kontantinsats. Den från flera synpunkter lämpligaste lösningen närdet gäller lagregleringen av ett kontantinsatskrav är enligt min mening all äveni detta hänseende anknyta till marknadsföringslagens regelsystem förupprätthållande av god sed på marknaden, Kredilförsäljning som sker i strid medkonsumentkreditlagens regler om kontantinsats bör generellt anses som otillbörligmarknadsföring i den mening som avses i 2 8 marknadsföringslagen. Härigenom kankravet på kontantinsats, i likhet med den tidigare föreslagnainformationsplikten vid marknadsföring av kredit, föras in underdel marknadsrätlsligakontroll- och sanktionssystemet. Den nu diskuierade lösningen har flera fördelar.Inte minst väsentligt är att också frågor rörande kontantinsalskravet kommerall hanteras inom ramen av elt för marknadens parter väl känt och allmäntgodtaget regelsystem, där de rätlslillämpande myndigheterna har särskildaförutsättningar atl mot varandra väga de var för sig berättigade konsument-och näringsidkarinlressena. Systemet ger näringslivets representanter möjlighettill inflytande när del gäller den mera praktiska utformningen och lillämpningenav kontanlinsalskravet. kan konsumenlmyndigheterna med hjälp avvitesföreläggande tvinga fram den praxis som är önskvärd, om rättelse inte kannås på annal sätt. Närdel gäller tillämpningsområdet för ett lagstadgat krav på kontantinsats Prop.1976/77:123 103 harkommittén, som tidigare nämnts, ansett att det bör omfatta alla former avkreditköp. Vad särskilt beträffar konloköp och låneköp anser kommitténvisseriigen atl de f n. inte är förbundna med mera påtagliga ölägenheter förkonsumenterna och att de i dagens läge representerar relativt fördelaktigaalternativ till avbelalningsköp. Om någon kreditköpsform undantas från reglernaom kontantinsats skulle detta emellertid enligl kommillén sannolikt leda överströmning mot det oreglerade området, varigenom reglernas skyddssyflekunde förfelas. I denna del har kommittéförslaget underremissbehandlingen utsatts för hård kritik från många håll. Ett stort antalremissinstanser anser all konloköp bör undantas från ett krav på viss minstakontantinsats. Åtskilliga instanser ifrågasätter också undantag för låneköpen.Till stöd härför anförs bl, a. att konloköpen och låneköpen är förhållandevisfördelaktiga från konsumentsynpunkt. Den av kommittén berördaöverströmningseffekien bör följaktligen betraktas som önskvärd. Dethelt övervägande antalet remissinstanser kritiserar även av andra skäl tankenpå etl konlantinsatskrav vid sådana kontoköp som sker inom ramen förexisterande kontokorissysiem. Kritiken går i huvudsak ut på att kravet påkontantinsats i köpögonblicket är helt främmande för idén medkonlokortssysiemen och atl olika praktiska problem skulle uppstå. En sådanordning anses också kunna försvåra de svenska kontokortssysiemens deltagande iinternationellt samarbete på området. Om de konloköp som sker inom ramen förexisterande kontokorts-system skulle underkastas ett kontantinsatskrav anser deallra flesta remissinstanserna atl delta i vart fall bör utformas på delsättet all en summa motsvarande konlanlinsalsen för vae köp för föras upp pånästkommande saidobesked för alt betalas jämte den sedvanliga avbetalningen påkontoskulden. För egen del vill jag först slå fast attkontantinsatskravet bör omfatta alla kreditköp vid vilka säljaren lämnarköparen anstånd med betalningen, alltså bl, a. sedvanliga avbetalningsköp ochandra delbetalningsköp där säljaren är i vart fall ursprunglig kreditgivare.Annat har inte heller ifrågasatts under remissbehandlingen. När del härefter gäller frågan huruvidabeslämmelser om kontantinsats bör omfatta även låneköp och kontoköp tordevisseriigen, som kommittén och flera remissinslanser har framhållit, dekrediter av denna typ som f n. förekommer vara relativt fördelaktiga förkonsumenterna i olika hänseenden. a. torde kreditkostnaderna i allmänhetvara förhållandevis låga. Del kan emellertid inte utan vidare förutsättas attförhållandena på denna punkt förblir oförändrade. 1 låneköpens och kontoköpenskonstruktion ligger sålunda inte någon garanti för att de skulle vara särskiltfördelaktiga för konsumenten. Del bör därför inte komma i fråga alt på den nuantydda grunden undanta dessa kredilköpsformer från elt krav på kontantinsats. Beträffandesådana konloköp, som sker inom ramen för den lyp av kon- 1976/77:123 104 lokorlssystemsom har stor utbredning på marknaden, finns del emellertid andra skälsom talar mot etl krav på kontantinsats i köpögonblickel. Jag kan härvidlag ihuvudsak ansluta mig till den tidigare berörda remisskritiken. Den nuvarandeordningen kan på flera sätt vara praktisk för konsumenten och bör därför intekompliceras i vidare mån än konsumenl-skyddsiniressel från andra synpunkterverkligen påkallar. Enligl min mening finns det också flera skäl somtalar mol alt beträffande nuvarande typer av kontoköp tillämpa ett system medefterföljande kontantinsats. Bl, a. skulle det härigenom kunna uppkomma en ejönskvärd ryckighel i fråga om storleken av del belopp som kontohavaren har allbelala vid varje amortering på kontoskulden. Vad jag nu har sagt innebär emellertid inte att detskulle vara omöjligt att tillämpa ett krav på kontantinsats vid nuvarande lyperav konloköp. Som jag har antytt är del heller inte uteslutet allkonlokortssysiemen förändras på ell sätt som är till nackdel för konsumenternaoch som gör det befogal atl ställa upp krav på kontantinsats. Vidare börbeaktas alt det under begreppet kontoköp ryms även andra kreditköpssystem änden nu vanliga typen av kontokortssystem. Enligl min mening bör konloköpendärför inte generellt undantas från kontantinsalskravet. Däremot bör bestämmelsernaom kontantinsats ges en sådan utformning alt de medger undanlag frånkontantinsalskravet. Konsumentkreditlagens regler om kontantinsats börenligl min mening inledas med en allmän bestämmelse om alt kontantinsats skalltas ut i enlighet med god sed på marknaden. Härmed markeras atl ett huvudsyftemed lagstiftningen är all förslärka och genomdriva etl synsätt som redan nufinns inom stora delar av den seriösa handeln. Självfallet måsle emellertidsynen på vad som är god sed kunna undergå förändringar. Jag har också i delföregående framhållit atl del på vissa områden bör ske en uppstramning av denpraxis som f n, tillämpas när del gäller all ta ut kontantinsats. Som jag strax skall återkomma till börden inledanderegeln om iakttagande av god sed på markanden kompletteras med en bestämmelseom den minsta kontantinsats som normalt skall tas ut, 1 övrigt för innebördenav begreppet god sed preciseras inom ramen för del näringsrällsliga systemet.Det bör alltså ankomma på atl genom förhandlingar och överenskommelsermed näringsidkarsidan fö till stånd riktlinjer i fråga om vilken kontantinsatssom skall las ut. I och med att näringsidkarsidan ges möjlighet till inflytandetorde det enligt min mening skapas goda förutsättningar för att fö fram smidigaoch väl avpassade regler. På det sättet ökar också möjligheterna att fö tillstånd en god efterievnad av reglerna. Jag vill emellertid betona atlnäringsidkarsidan inte kan fö elt avgörande inflytande på vilkenkonlantinsatspraxis som skall tillämpas. Genom atl man i lagtexten väljeruttrycket "god sed på marknaden" i stället för uttrycket "godafförssed" markeras också att det inte i första hand är fråga om all följade värderingar somkan ha ulbildals i näringslivskretsar. Självfallet har konsumentverketmöjlighet all, liksom i andra sammanhang som berörs av marknadsföringslagen,ensidigt utfärda riktlinjer rörande kontantinsats vid kreditköp. 1 sista handblir det uppgift alt, under hänsynslagande lilllagstiftningens syfte och med beaktande av utfärdade riktlinjer,'avgöra vad sompå del berörda området skall anses utgöra god sed på marknaden. Den nu förordade regeln ger utrymme för enanpassning av kravet på kontantinsats till de speciella förhållanden som kangälla för viss vara, bransch eller kredilform. Bestämmelsen innebär också i vissa fall helt kan efterge kravet på kontantinsats. Del kan l. ex. viden viss kredilköpsform finnas slarka skäl från såväl konsument- somnäringsidkar-synpunkl som talar mol att konlanlinsals tas ul. Som framgår avvad jag har anfört bör sålunda kontokortssystemen åtminstone tillsvidare hållas utanför ell krav på kontantinsats När det gäller låneköp finnsdet däremot inte någon särskild anledning all göra avkall på principen all kontantinsatsskall tas ul. Del kan vidare föreligga anledning att från kontanlinsalskravetundanta sådana fortlöpande leveranser på kredit som är vanliga t. ex. när delgäller eldningsoljor. Möjlighet bör också finnas att efterge kravet påkontantinsats vid köp som avser varor med förhållandevis lågt pris eller därkredittiden är kort. I det sistnämnda hänseendet kan som exempel nämnas sådanavanliga fall där betalningen fören vara skall eriäggas . Av såväl principiella som praktiska skäl bör, somjag har nämnt, den förordade allmänna bestämmelsen om iakttagandeav god sed följas av en regel om den lägsta konlanlinsalsnivå som normall skallgälla i fall då god sed på marknaden fordrar all kontantinsats över huvud tagettas ut. Kommitténs förslag innebär som tidigare nämnts attkontantinsatsen normall skall ulgöra av varans konlanlpris. Såväl ireservationer och särskilda yttranden med anledning av förslaget som underremissbehandlingen har dock skilda meningar framkommit när det gäller fråganom lämplig konlanlinsalsnivå. Flerlalei remissinstanser, bl. a. representanterför näringslivet men även företrädare för konsumentintressena, har uttrycktfarhågor för att kommitténs förslag skulle kunna leda lill svårigheter särskiltför resurssvaga konsumenter. Åtskilliga remissinstanser har emellertid i principgodtagit kommitténs förslag. Bland dessa återfinns LO och TCO, vilka dock harantytt all kontantinsaisnivån möjligen kan sällas något lägre än kommittén harföreslagit. Framför allt från näringslivets sida har vidare befarats allkommitténs förslag skulle kunna leda till allvariiga störningar för olikaföretag i form av efterfrågeminskning, särskilt inom de sektorer avkreditköpsmarknaden där man f n. tillämpar relativt låga kontantinsatser Frånnäringslivshåll anser man all konlanlinsatsnivån inte bör sättas högre än 10-15procent av varans konlanlpris. 1976/77:123 106 För min del anser jag all en kontantinsats på 20procent av varans kontantpris normalt för anses lämplig när det gäller atttillgodose intresset av atl motverka oöveriagda och oförmånliga köp. Med hänsyntill nu rådande konlantinsatspraxis och mol bakgrund av remissutfallet,särskilt de stora löntagarorganisationernas ställningstaganden, kan man utgåfrån att en kontantinsats av denna storiek normalt inte skall vålla onödigasvårigheter för konsumenterna. Därmed bör det heller inte uppkomma några störreefler-frågeminskningar för förelagen. Jag föreslår alltså atl den lägstakontantinsats som normalt bör tas ut skall motsvara av varanskontantpris. Som framgår av vad kommittén och åtskilligaremissinstanser har anfört innebär även denna nivå en inte obetydlig höjning iförhållande lill den praxis som inom vissa branscher eller beträffande vissavaror f n, tillämpas även av seriösa näringsidkare. Här märks särskill handelnmed vissa hushållsapparater och böcker, vilka i väsentlig utsträckningmarknadsförs genom hemförsäljning, samt handeln med musikinstrument. Jag harredan inledningsvis framhållit alt del i hithörande fall kan finnas skäl atthöja kon-lantinsatsbeloppen. Just vid hemförsäljning kan det, som även harpåpekats av flera remissinstanser, vara särskilt angeläget med ett krav på intealltför obetydlig kontantinsats. Det skall emellertid inte förnekas alt enplötslig höjning av kontantinsaisnivån i en del av de berörda fallen skullekunna leda till allvariiga störningar för företagen. Det är bl.a, deltaförhållande som ligger bakom kommitténs förslag all regeringen beträffande vissvara skulle fö meddela avvikande föreskrifter om kontantinsats. För min delanser jag det onödigt att fordra särskilda regeringsbeslut för alt hänsyn skallkunna tas till de speciella förhållandena inom vissa branscher eller beträffandevissa varor. Jag föreslår därför all det i lagen uttryckligen sägs atl20-procenlsnivån skall kunna underskridas, om särskilda förhållanden föranlederdel. Av del anförda framgår all med "särskildaförhållanden" bör avses bl. a, sådana omställningssvårigheter som kanuppstå inom vissa branscher, där man f n. i betydande omfattning säljer varorpå kredit med en lägre kontantinsats än . Till slor del blir delalltså fråga om temporära förhållanden, som inte bör kunna åberopas annat änunder en övergångsperiod sedan bestämmelserna trätt i kraft. Med hänsyn tillatl det här rör sig om en måttlig lägsta konlanlinsalsnivå synesövergångsperioden knappast behöva uppgå till mer än ett eller ett parar. Dennatid torde kunna utnyttjas för en stegvis höjning av kontantinsatserna tillijugoprocentsnivån, 1 vissa fall bör emellertid särskilda förhållandenkunna åberopas för alt även på längre sikl tillämpa lägre kontanlinsalser än 20procent av varans kontantpris. Del kan t, ex. finnas skäl atl ha en lägrekonlanlinsalsnivå beträffande mycket dyrbara och värdebeständiga varor, därbehovet av att genom krav på viss minsta kontantinsats motverka oöveriagda köpär föga 1976/77:123 107 framträdandeoch i vart fall kan tillgodoses genom en procentuellt lägre kontantinsats. Såväl i en reservation och i särskilda yttrandenmed anledning av kommitténs förslag som i remissyttranden från främstnäringslivets sida har förordats en särbehandling av böcker när det gällerkravet på kontantinsats. Till siöd härför har åberopats kullurpoliiiskaaspekter samt hänsyn till tryckfrihetsförordningens (TF) bestämmelser om rättatt sprida tryckta skrifter. I det senare hänseendet är av intresse delsbestämmelsen i 6 kap. 1 8 TF om rätl för varje svenskt rättssubjekt altsaluhålla eller på annat sätt sprida tryckta skrifter, dels bestämmelsen i 1kap. 2 8 andra stycket TF enligt vilken del är i princip förbjudet förmyndighet eller annal allmänt organ att på grund av tryckt skrifts innehållhindra bl. a, spridning av skriften bland allmänheten. Det torde inte finnas anledning befara atl etl kravpå 20 procents kontantinsats vid kreditförsäljning av böcker och andra trycktaskrifter kommer all verka väsentligt hämmande på försäljningen av sådanaskrifter. Redan på grund härav anser jag del vara uteslutet alt det avkonsumentskydds-intressen förestavade kontantinsatskravet skulle kunna stå istrid med de berörda tryckfrihetsrällliga grundsatserna. Inte heller anserjag all kullurpoliiiska hänsyn ger anledning alt särbehandla böcker och andratryckta skrifter när det gäller kontanlinsalskravet.