prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag delar kommitténs uppfattning all var och en somi kreditförhållandet framstår som konsumentens motpart bör omfattas avlagstiftningen. Detta är av särskild betydelse vid sådana kreditköp, främstavbetalningsköp, som 1976/77:123 83 regelmässigtfinansieras genom att säljaren överför sin fordran mot konsumenten till bankeller särskilt finansieringsinstitut. Med kreditgivare bör alltså i denföreslagna lagen avses den som lämnar krediten eller övertar den ursprungligekreditgivarens fordran. Kommitténhar föreslagit alt bestämmelserna i konsumentkreditlagen görs tvingande tillkonsumentens förmån. Detta har inte mött någon erinran från remissinstansernassida. För egen del anser jag det ligga i sakens natur att en lagstiftning medså utpräglat konsumentskyddssyfte inte bör kunna frångås genom avtal som ärtill konsumentens nackdel. Avtalsvillkor som inskränker konsumentensbefogenheter eller förmåner enligt lagen bör alltså vara ogiltigt. Kommillén framhåller all en väsentlig förstärkningav konsumenternas ställning på kreditmarknaden fömtsätter tydlig informalion omden ekonomiska innebörden av de krediter som erbjuds. Informationen bör varasådan att kostnaderna för olika krediter lätt kan jämföras. Kommittén föreslårdärför alt kreditkostnaden skall anges bl.a. som effektiv ränta. Med kreditkostnadavses i kommitténs förslag summan av alla räntor, tillägg och andra kostnadersom konsumenien har all eriägga i anledning av krediten. Med effektiv räntaförslås krediikostnaden angiven som en åriig ränta beräknad på kreditbeloppel,i förekommande fall under hänsynstagande till all delbetalningar skall görasunder den löpande kredittiden. För att olika alternativ skall kunna överblickasoch jämföras bör enligt kommittén skyldighet atl lämna information omkredilkoslnader m, m. åläggas alla kreditgivare som lämnar kredit förhuvudsakligen enskilt bruk samt avse alla former av sådan kredit. Kommitténföreslår all informationsskyldighet skall föreligga dels vid annonsering,skyltning och liknande marknadsföring av krediter, dels i samband med slutandeav kreditavlal. Enligt förslaget skall kreditgivaren vidannonsering, skyltning och liknande marknadsföring lämna uppgift om deneffektiva räntan för den erbjudna krediten eller, om erbjudandet avsercheckräkningskredit eller annan fortlöpande kredit, uppgift om den effektivaräntans storiek vid olika sätt att använda kreditutrymmel. Avser erbjudandetkredit för visst köp skall förutom den effektiva räntan även varans kontantprisanges. 1 fråga om kreditgivares upplysningsplikt i sambandmed slutande av kreditavlal föreslår kommillén något olika regler för kreditsom lämnas i samband med köp och för annan kredit. Vid kreditköp - utom konloköp - skall enliglförslaget upplysningsplikt föreligga, om kontanlpriset överstiger ett avregeringen bestämt gränsvärde och parterna överenskommer om längre kreditlid änen månad eller lämnar kredittiden obestämd. Kommittén föreslår alt konsumenteni så fall före 1976/77:123 84 köpetskall ges skriftlig uppgift om kontanlpriset, kreditbeloppet, kontantinsatsen,krediikostnaden, kreditköpspriset, effektiva räntan, kredittiden ochskuldbeloppet (summan av kreditbelopp och kreditkoslnad) saml tidpunkterna fördelbetalningar. Beträffande kontoköp föreslår kommittén speciella regler.Upplysningsplikt bör enligt kommittén här inte föreligga vid köpelillfällelutan vid det tillfälle då avtalet om kontokredil träffas. Enligt förslagetskall kreditgivaren då lämna konsumenien skriftlig uppgift om den effektivaräntans storlek vid olika sätt all använda kreditutrymmel. Om konsumenien, när fråga inte är om kreditköp,erhåller kredit i form av lån skall enligl kommitténs förslag kreditgivareninnan avtalet träffas lämna konsumenten skriftlig uppgift om kreditbeloppel,kreditkostnaden, effektiva räntan, skuldbeloppet, kredittiden och tidpunkterför delbetalningar. bör det ankomma påtillsynsmyndigheten att meddela närmare föreskrifter om hur upplysningsplikteni de olika sammanhangen skall fullgöras. Dessa föreskrifter bör enligtkommittén straffsankiioneras. Den som uppsåtiigen eller av oaktsamhet brytermot tillsynsmyndighetens föreskrifter bör sålunda kunna straffas med böter.Vidare föreslår kommittén att vid kreditköp handräckning för återtagande avvara skall kunna erhållas endast om kreditgivaren kan förete en av parternaunderskriven handling som innehåller bl. a. de uppgifter som kreditgivarenenligl förslaget skall lämna i samband med köpet. Remissinstanserna har allmänt slutit upp kring dengrundläggande tanken i kommitténs förslag om förbättrad konsumentinformation påkredilområdel, och många ser delta förslag som särskilt värdefullt. a, LOoch några näringslivsorganisalioner understryker dock vikten av atl informationenblir lättillgänglig för konsumenterna och praktiskt hanieriig för kreditgivarna. I åtskilliga remissyttranden diskuterasförhållandet mellan de föreslagna reglerna om kreditgivares upplysningspliktoch marknadsföringslagen. Flera näringslivs- och kreditgi varorganisalioneranser alt de särskilda marknadsfö-ringsbeslämmelserna i konsumentkredillagenkan slopas och att de synpunkter som kommittén har anfört i slällel kanbeaktas vid tillärapningen av marknadsföringslagen. 1 andra yttrandenifrågasätts om inte alla eller en del av de föreslagna bestämmelserna omkreditgivares upplysningsplikt bör föras in som specialbestämmelser imarknadsföringslagen eller på annat sätt utformas som komplement lill denna, KOstöder emellertid kommitténs förslag att kreditgivares upplysningspliktspecialregleras i konsumentkredillagen. Förslaget att krediikostnaden, föratt underiätta enjämförelse mellan olika krediterbjudanden, skall anges som effektiv räntagodtas eller lämnas utan erinran av del stora flertalet remissinslanser. Frånnågra håll framförs dock 1976/77:123 85 Flera remissinstanser har också ifrågasatt undantag från ellermodifikationer i de föreslagna reglerna om upplysningsplikt när det gällerolika former av krediter som är fristående från kreditköp. För egen del vill jag understryka att åtgärder fören förbättrad konsumentupplysning utgör etl viktigt inslag i arbetet på allstärka konsumenternas ställning och öka deras möjligheter lill elt i egentligmening fritt val. Utbudet av konsumenlkrediter tenderar till atl bli alltmersvåröverskådligt efterhand som nya kreditformer introduceras på marknaden. Detär svårt för konsumenien att fö elt rikligt begrepp om denegentliga kostnaden för olika slags krediter och all göra jämförelser mellanolika kredilerbjudanden. Ingåendet av etl kreditavlal kan vara avingripande betydelse för den enskilde. Kredilmarknaden utgör således etl områdedär det har väsentlig betydelse för konsumenten att fö tillgång lill klar ochsaklig information. I likhet med kommittén och en bred remissopinion anser jagatt de nuvarande förhållandena härvidlag bör förbättras. Möjligheterna att få fram tillräcklig och objektivinformalion till konsumenterna i olika sammanhang har ökats väsentligt genomtillkomsten av marknadsföringslagen, vars bestämmelser om näringsidkaresskyldighet all svara för konsumentupplysning äger tillämpning även vid marknadsföringav krediter. Med stöd av lagen kan alltså genomförhandlingsverksamhet och utfärdande av riktlinjer verka för alt näringsidkarevid marknadsföring lämnar tillräcklig och saklig information rörande innebördenav krediterbjudanden. Med hänsyn till den vida omfattningen av begreppetmarknadsföring ges härvid utrymme för atl uppställa fordringar på informationsåväl vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföring där krediterbjuds som vid tillfälle då parterna slår i begrepp all träffa avtal omkredit. Verksamhet av nu berört slag, som i princip vilar på frivillighelensgrund, har i andra sammanhang visat sig framgångsrik. Mol bakgrund av vad somhar framkommit under remissbehandlingen av kommitténs betänkande finnsanledning anla att man på denna väg kommer all kunna nå goda resultat också närdet gäller konsumentinformationen i kredilsammanhang. I sista hand gergeneralklausulen i 3 8 marknadsföringslagen möjlighet all genom åläggande vidvite förmå näringsidkare atl vid marknadsföring av kredit lämna sådaninformation som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Vad som har anförts ger visst stöd åt den underremissbehandlingen framförda tanken att särskilda bestämmelserominformationsplikt vid marknadsföring av krediter skulle kunna undvaras. Enmöjlighet skulle i så fall vara alt genom molivuttalanden i förevarande lagstiftningsärendenärmare konkretisera vissa krav som bör kunna ställas på konsumentupplysning isamband med marknadsföring av krediter. Mol ett sådant förfarande kan dockriktas erinringar redan från principiell synpunkt, och det är också osäkert 1976/77:123 86 ivilken utsträckning förfarandet skulle fö praktisk effekt. Enligt min mening ärdel av stort praktiskt och pedagogiskt värde alt i konsumentkreditlagen hauttryckliga bestämmelser i den viktiga fråga som informationsplikten utgör.Inte minst värdefullt är det atl man, som kommillén har föreslagit, preciserarpå vilka stadier av marknadsföringsprocessen som konsumenten bör få tillgånglill information. Jag förordar alltså alt bestämmelser om informationspliktvid marknadsföringav krediterlas in i konsumentkredillagen. Det är emellertid uppenbart att bestämmelsema ominformationsplikt bör nära samordnas med marknadsföringslagens regelsystem. Somtidigare har framgått bygger detta på förutsättningen att resultat i allmänhetkan å-sladkommas genom förhandlingar och frivilliga överenskommelser mellankonsumentverket och näringsidkarsidan och genom att utfärdarriktlinjer för information vid marknadsföring där så erfordras. Härigenomuppnås smidighet vid utformningen av näringsidkares ansvar förkonsumentinformationen, Samlidigt har konsumentmyndigheterna möjlighet alltvinga fram information genom vitesföreläggande, om frivilliglinjen inte skullege önskat resultat. Vid utformningen av särskilda bestämmelser ominformationsplikt vid marknadsföring av krediter bör i möjligaste månfördelarna med marknadsföringslagens syslem tas tillvara. Jag kan därför intebiträda del av kommittén - utifrån andra rättsliga förutsättningar -framlagdaförslaget att straffsanklionera beslämmelser om informationsplikt vidmarknadsföring av krediter. Den erforderliga samordningen bör enligt min meningåstadkommas genom att generalklausulen om information i 3 8marknadsföringslagen för bilda grunden för särskilda bestämmelser ominformationsplikt vid marknadsföring av krediter. Dessa beslämmelser bör gå utpå atl fylla ut generalklausulen genom atl mera konkret ange viss informalionsom har sådan särskild betydelse från konsumentsynpunkt alt den alllid börlämnas vid marknadsföring av krediler. Vidare bör, i enlighet med vad kommitténhar föreslagit, ges vissa föreskrifter om den ordning i vilken detta skall ske,Underiåtenhet att lämna föreskriven information bör prövas med lill-lämpning avgeneralklausulen och därtill knutna handläggningsregler i marknadsföringslagen. Konsumentens behov av information kan givetvis, somockså har påpekats under remissbehandlingen, i viss mån variera medkreditformen. Enligl min mening bör emellertid konsumentkreditlagen inteinnehålla regler om all den information som under olika förhållanden kan behövalämnas beträffande olika krediterbjudanden. En sådan detaljreglering skulleinnebära en omotiverad avvikelse från marknadsföringslagens syslem, vilket istörsta utsträckning överiämnar ål och atl selill all konsumenlinformalionen i speciella fall för lillfredsslällande innehålloch uiformning. De nu diskuierade bestämmelserna bör huvudsak- 1976/77:123 87 ligeninriktas på sådan information som mera generellt sett kan anses ha särskildbetydelse från konsumentsynpunkt men som erfarenhetsmässigt inte alltid lämnasmed önskvärd fullsländighet och tydlighet. Möjlighet finns alt med stöd avmarknadsföringslagen tvinga fram även annan information som i olika fall kananses ha särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Informalion av sådan betydelse för konsumenternaatt den bör regleras genom särskilda bestämmelser i konsumentkreditlagen ärframför allt information om kostnaden för erbjuden kredit. Krediikostnadentorde generellt sett utgöra en för konsumenten särskilt viktig faktor både närdet gäller all bedöma om kredit över huvud taget skall utnyttjas och vid valetmellan tillgängliga krediterbjudanden. Tvekan kan emellertid råda om vad somverkligen skall anses utgöra kostnaden för en kredit. Uppenbariigen bör dennafråga klariäggas. För min del ansluter jag mig till kommitténsuppfattning atl med kreditkoslnad bör förstås summan av alla räntor, tilläggoch andra koslnader som konsumenten - vid etl normalt fullföljande av sinaåtaganden enligt kreditavtalei - har all eriägga med anledning av krediten,oavsett hur kreditgivaren betecknar de olika kostnadsposterna. Vid avtal omvanliga lån torde del knappast vålla svårigheter atl urskilja den sålundadefinierade kreditkostnaden. Denna utgör det belopp som konsumenten medanledning av krediten skall betala utöver lånesumman. Vid förvärv av varor eller andra nyttigheler påkredit kan del vara vanskligare att fö fram den verkliga krediikostnaden. Jagåsyftar särskilt det faktum alt det inte är ovanligt alt en säljare anger etlvisst pris för en vara eller annan nyttighet men regelmässigt lämnar"rabatt" på detta pris lill den som betalar kontant. Kreditförvärvarendäremot erhåller inte någon eller endast en mindre rabatt. Som kommittén harframhållit kan den för kreditförvärvaren uteblivna rabatten sägas utgöra endel av kreditkostnaden, Annoriunda uttryckt får han med anledning av kreditenbelala ell tillägg till det pris som han skulle ha eriagt om han hade betalatkontant. Kommittén har också föreslagit atl begreppet kreditkostnad ikonsumentkreditlagen ges den innebörden all därunder inbegrips även vidkreditförvärv utebliven rabatt, som regelmässigt lämnas vid kontantafförer Under remissbehandlingen har kommitténs förslag idenna del gett anledning till en del anmärkningar. Förslaget skulle få lillföljd bl. a. atl med konlanlpris lör viss nyttighet skulle avses det pris somkoniantförvärvare i allmänhet för belala, dvs. efter avdrag av regelmässigtförekommande kontantrabatter. Etl par remissinstanser har befarat alt detta påsikt kan leda till atl rabattgivning vid kontantafförer försvinner och atldetta kan bli lill men för konsumenterna. För min del anser jag det vara av vikt att vad somi realiteten utgör en kostnad för kreditförvärvaren också behandlas som ensådan. Jag ansluter mig därför i princip lill kommitténs förslag all medkredilkostnad enligt Prop, 1976/77:123 88 konsumentkreditlagenskall avses även vid kredilförvärv utebliven rabatt, som regelmässigt lämnasvid kontantafförer. Vid förvärv på kredit kommer krediikostnaden alltså attutgöra skillnaden mellan å ena sidan del loiala belopp som förvärvaren har attbetala och å andra sidan del nettopris som skulle ha kommit i fråga vid enkontantaffär, efter avdrag av eventuell, regelmässigt lämnad konlantrabatt. Det skall inte förnekas atl den nu förordadebestämningen av begreppet kreditkostnad åtminstone i etl inledande skede kankomma att vålla vissa praktiska problem vid tillämpningen av lagen. Däremotanser jag inte alt man behöver befara all några nackdelar skall uppstå förkonsumenterna. Från konsumentsynpunkt måste del vara en fördel att man frånmarknadsföringen rensar bort sådana "kontantrabatter" somregelmässigt lämnas vid kontanlförvärv men inie vid kreditförvärv. Med hänsynlill priskonkurrensen på marknaden finns del enligl min mening föga anledningall befara atl delta skulle leda till all näringsidkarna kommer all la ul högreverkliga konlantpriser än som f n. är fallet. Däremot torde resultatet kunnabli lägre kreditkostnader, eftersom lämnandet av sådana rabatter som här avsesi många fall kan fördunkla bilden av den verkliga krediikostnaden. Kommittén har särskilt berört del fallet atl ensäljare regelmässigt lämnar "kontantrabatter" vid tillhandahållandeav nyttigheler men dessa rabatter av någon anledning är olika stora. Kommillénhar då tänkt sig att beräkningen av kredilkostnad och kontantpris skulle skemed tillämpning av någon slags genomsnittlig rabatt. Huruvida detta är enlämplig lösning får de tillämpande myndigheterna ta ställning till. För konsumenten är det av stor betydelse alt informationenom kostnaderna för olika krediler lämnas på ell sådant sätt atl konsumenieninte bara för bästa möjliga begrepp om den verkliga kostnaden för varje enskildkredit utan även lätt kan göra en jämförelse mellan olika kredilerbjudanden.Kommittén har ansett alt dessa önskemål kan tillgodoses genom att kreditkostnadenanges som en effektiv (års) ränta, varvid kreditkostnaden sätts i relation lillkredittiden och kreditbeloppet samt hänsyn i förekommande fall las till atlkreditbeloppel efterhand minskas genom delbetalningar . Under remissbehandlingen har som tidigare nämntsanförts vissa kritiska synpunkter mot användningen av effektiva räntan som ellslags jämförpris när det gäller olika krediter. a. har gjorts gällande atlbegreppet effektiv ränta inte är vedertaget och entydigt och att det är svårtatl göra det begripligt för alla konsumenter. Del skall inte förnekas alt detåtminstone kan ligga något i den berörda kriliken, Enligl min meningstår emellertid övervägande fördelar att vinna genom atl krediikostnaden angessom effektiv ränta. Bl, a. torde konsumenien på del sättet fö bäst möjligheterall göra kostnadsjämförelser mellan olika kreditalternativ. Denna uppfattningdelas uppenbariigen av det stora fiertalet remissinstanser. Det för bli en 1976/77:123 89 uppgiftför den allmänna konsumentupplysningsverksamheien all sprida information om dennärmare innebörden av begreppet effektiv ränta. På grund av del anförda ansluter jag mig lillkommitténs förslag alt kreditkostnaden skall anges bl. a. som effektiv ränta,dvs. som en årlig ränta beräknad på kreditbeloppel, i förekommande fall underhänsynslagande till atl delbetalningar skall göras . Med kredit-belopp bör förstås, vid beialningsanslånd den del avkontanlpriset för vara, tjänst eller annan nyttighet med vilken anstånd lämnassaml vid lån det lånade beloppet, Kontanlpriset för vara, tjänst eller annannyttighet bör i sin tur definieras som det pris till vilket nyttighetenvanligen tillhandahålls konsument mot kontant betalning. Av vad jag tidigarehar anfört följer att det sålunda bestämda kontanlpriset skall motsvara detpris som kon-tanlköpare i allmänhet verkligen får betala, dvs. efter avdrag förregelmässigt lämnande kontantrabatter. 1 likhet med kommittén anser jag atlkonsumentkreditlagen inte bör innehålla några närmare föreskrifter i fråga omhur den effektiva räntan skall beräknas i olika fall. Del bör ankomma påkonsumentverket atl la fram riktlinjer härvidlag. Kommittén har i belänkandet(s. 50 och 230) redovisat vissa formler som kan vara till ledning fördettaarbete (jfr även SOU 1966:42 s. 76 fO- Utformningen av riktlinjer bör givetvisi största möjliga utsträckning ske i samråd och samarbete med berördanäringsidkare och deras organisationer. Av den föreslagna samordningen mellankonsumentkreditlagens särskilda informationsbestämmelser ochmarknadsföringslagen följer att verksamhet i detta hänseendeytterst grundas på marknadsföringslagen. Den för också fömtsättas bli bedriveni enlighet med det mönster som redan har ulbildals vid lillämpningen avmarknadsföringslagstiftningen. Som kommittén har föreslagit bör informalion lämnastill konsumenten dels vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföringavseende krediterbjudande och dels vid tillfälle när parterna står i begreppatt träffa avtal om kredit men innan det föreligger något för konsumentenbindande avtal. Del förtjänar påpekas all situationen även i det senare falletär sådan alt fråga är om marknadsföring i den mening som detta begrepp har imarknadsföringslagen. Vid annonsering, skyltning och liknandemarknadsföring av krediterbjudanden är syftet i princip att locka presumtivakredittagare. Jag delar i princip kommitténs uppfattning atl sådanmarknadsföring inte bör få äga rum ulan alt konsumenten därvid erhåller vissupplysning beträffande kostnaden för den erbjudna krediten. Erfarenheten visaratl marknadsföringen annars kan ges en föriedande uiformning, i synnerhet närdel gäller krediler som är anknutna till försäljningserbjudanden. Kostnadenbör, som jag har förordat, anges som effektiv ränta. Om erbjudandetavser kredit för visst förvärv av vara, tjänst eller annan nyttighet börkonsumenien emellertid 1976/77:123 90 ocksåfä uppgift om kreditkostnaden i kronor samt om den ifrågavarande nyttigheienskontantpris. Det bör framhållas att vad nu sagts innebär en viss utvidgning iförhållande lill kommitténs förslag, enligt vilket denna längre gåendeinformationsplikt skulle föreligga endast vid marknadsföring av kredit för köpav viss vara. Skyldigheten att vid skyltning, annonsering ochliknande marknadsföring lämna information om effektiv ränta för erbjuden kreditbör självfallet gälla bara när det är fråga om något så när bestämda ellerindividualiserade krediterbjudanden. Del kan vara fråga om viss till beloppoch lid bestämd kredit eller om standardiserade kreditformer såsom t. ex. olikaformer av personlån, spariån o, d., där kreditbelopp och kredittider varierarinom vissa ramar. Det ligger i sakens natur att skyldighet att lämnainformation om effektiv ränta inte bör föreligga exempelvis när kreditgivaremarknadsför hela sin ullåningsrörelse ulan att marknadsföringen är inriktad påmera bestämda krediterbjudanden eller när näringsidkare marknadsför etl heltproduktsortiment och samlidigt tillkännager alt köpare kan erhålla kredit. Ipraktiken torde det inte vålla alltför stora problem atl avgöra när marknadsföringenskall anses ha föll en sådan mera speciell inriktning på visst eller vissakredilerbjudanden atl informalion om effektiva räntan måste lämnas enligt nyssangivna regler. Även i denna del bör vid behov kunna ta framriktlinjer Som har fastslagits bör viss informationlämnas lill konsumenien också när de presumtiva parterna har kommit så långtatl de kan sägas slå i begrepp atl träffa avtal om kredit. Syftet medinformationen är här främst att konsumenien skall fö den ekonomiska innebördenav det lilliänkia avtalet klar för sig. Konsumenten bör naturligtvis i sambandhärmed kunna välja att inte ingå ifrågavarande avtal. Informationen måstesåledes lämnas innan det föreligger elt för konsumenten bindande avtal. Den börges i skriftlig form. Kommittén har föreslagit atl informationen införavtal om kredit skall avse den effektiva räntan samt härutöver en rad olikafaktorer. På denna punkt har förslaget från en del remissinstansers sidautsatts för kritik som i huvudsak går ut på att syftet med informationen skullekunna motverkas genom mängden av. de faktorer om vilka upplysning skall lämnas.Enligt min mening finns del utrymme för viss förenkling av de regler som kommilléni detta sammanhang har föreslagit. Jag anser det sålunda vara överflödigt atlgenom särskilda beslämmelser i lag föreskriva skyldighet atl lämna upplysningom faktorer som är skäligen okomplicerade och som på sådant sätt ingår i ellerhar samband med kreditavtalet atl konsumenten måste förutsättas fö kännedom omdem innan avtalet sluts. Detta torde gälla kontantinsatsen, kreditbeloppel,kredittiden och de tidpunkter då delbetalningar på skulden skall göras. Enliglmin mening kan det inte heller vara erforderiigt atl ge särskilda bestämmelseri lag om upplysningar som kan erhållas genom 1976/77:123 91 enklaräkneoperationer med användande av givna faktorer. Jag åsyftar här kommitténsförslag att särskild uppgift skall lämnas om summan av kreditbelopp ochkredilkostnad (i kommitténs förslag betecknad skuldbeloppet) samt vid kreditköpom kreditköpspriset (summan av kontantpris och kredilkostnad).