prop · G00355 · 1976-12-31 00:00:00 — Jagbiträder också, efter samråd med statsrådet och chefen för ,utredningens uppfattning, vilken delas av de remissinstanser som har berörtfrågan, att tillgänglig utbildningskapacitet inom folkhögskolan bör utnyttjasför sådan arbetsmarknadsutbildning som har karaktär av teoretiskapreparandkurser eller påbyggnadsutbildningar som inle kräver omfattande fastaresurser i form av laborativ eller teknisk utrustning. Denna ulbildning börkomma lill stånd mom ramen för det antal platser som avsätts för sådanarbetsmarknadsutbUdning. Prop.1976/77: 55 125 Detstatliga stödet utgår till alla typer av folkhögskolor, således även tillsådana som drivs av en folkrörelse och vilkas verksamhet utformas i enlighetmed rörelsens idéer. Denna rätt för folkhögskolan att själv utforma sinverksamhet bör, som utredningen har föreslagit och remissinstansema hargodtagit, enligt min mening bestå. Jagvill dock i likhet med utredningen betona vikten av att aU verksamhet vidfolkhögskola bedrivs i en anda av tolerans och respekt för oliktänkande och attallsidighet i undervisningen eftersträvas. Med en sådan karaktär påverksamheten anser jag att profilering i olika avseenden slår iöverensstämmelse med folkhögskolans karaktär och övergripande mål. Jag villdessutom, i likhet med utredningen, förorda att skolan före kursstartinformerar de studerande om skolans verksamhet och inriktning. Tillfolkhögskolans särprägel har hört bl. a. friheten att väljamålgmpper, att utforma kursplaner och att välja medarbetare. Utredningenföreslår inga nya principer i dessa avseenden. Remissmstanser-na har hellerinle funnit anledning att föreslå några ändringar. Folkhögskolansratt att själv välja målgmpper utgör även enligt min mening en avföratsättningama för att skolformens frihet skall få verklig innebörd. Skallfolkhögskolan kunna bevara sin frihet och skall den ha rimliga chanser alttUlmötesgå de studerandes behov, bestämda av deras livssituation, Ur det, somutredningen framhåller, orimligt att arbeta med centralt fastställdakursplaner. Ansvaret för utformningen måste vila på den enskUda skolan. Dettagäller också när kursplaner utformas i samråd med exempelvis organisationereller myndigheter. Jag anser således att folkhögskolan skall ha frihet attsjälv utforma sina kursplaner. Utredningenföreslår också att nuvarande föreskrifter om obligatoriska ämnen skall utgå.Varje försök att på detta sätt binda skolformens arbetssätt är olämpligt.Remissinstansema delar utredningens uppfattning på denna punkt liksom i frågaom önskvärdheten av att kursema även i fortsättningen har en avsevärdinnehållsmässig bredd. Jagansluter mig tUl utredningens förslag om att inga föreskrifter skall finnas omobligatoriska änmen. Jag utgår från att de enskUda skolorna är angelägna om alterbjuda sina kursdeltagare ett brett register av ämnen och att därvid inteminst kommunikationsfärdigheter särskUt i svenska språket - uppmärksammas.Dit räknar jag även de estetiska uttrycksformerna. Utredningenföreslår att skolornas frihet att välja medarbetare bland behöriga sökandeskall bestå. Remissinstanserna ansluter sig praktiskt taget undantagslöst tilldetta förslag. 1916fil: 55 126 Jagvill här först erinra om att lagen (1976: 600) om offentlig anslällning, somhar trätt i kraft , äger tillämpning på bl. a. lärare vidfolkhögskola. Enligt 4 kap. 3 § andra stycket detma lag skall vid tillsättningav icke statlig tjänst avseende fästas endast vid sakliga grander, såsomförtjänst och skicklighet. I samma beslämmelse sägs alt närmare föreskrifter omdelta meddelas i regeringsformen eller i annan författning. I fråga omtillsättning av ordinarie tjänsl som rektor eller ordinarie tjänst somämneslärare vid folkhögskola finns sådana föreskrifter i 29 §folkhögskoleförordningen (1958: 478). Där sägs att folkhögskolans styrelseskall utse sökande som är "behörig och lämplig för tjänsten med hänsyn tillinsikter, erfarenhet som lärare och för tjänsten erforderliga egenskaper".Enligl min mening bör den frihet att välja medarbetare som kommer till ullrycki förordningens bestämmelse även fortsättningsvis gälla vid tillsättning avlärare. Utredningenanser att en skola bör ha möjligheter att som extra lärare tiUs vidare anstäUaen person som visserligen saknar lärarutbildning men som genom studieroch/eller verksamhet i folkbildnings-/folkrörelsear-bete skaffat sig kunskaperoch färdigheter som är tillräckliga för tjänsten. Jag ansluter mig tillutredningens förslag men förordar i likhet med SFHL att sådana lärare för attsenare vinna formell kompetens bör kunna antas till folkhögskoUärarlinjen.Jag anser dock att sådan lärare skall kunna tillsvidareanställas innan han haruppnått formell behörighel. För varje tillsvidareanstäUd lärare som saknarpraktisk lärarutbildning bör det dock skapas särskilda möjligheter att fåsådan ulbildning. Utredningenberör vidare frågan om skolans möjligheter att skydda sig mot lärare som itjänsten aktivt motarbetar huvudmannens krav på profilering. Avremissinstanserna anser frikyrkoråd det vara viktigt att skolan isådant fall kan skilja rektor eller lärare från tjänsten. () finner det vara ett hot mot skolans existens om denmöjligheten berövas skolan. Liknande synpunkter anför ABF. Ett skiljande fråntjänsten kan från vissa utgångspunkter anses strida mot allmänt vedertagnaprinciper om anställningstrygghet och åsiktsfrihet. Mot detla måste, fortsätterABF, ställas det för svensk demokrati nödvändiga kravet på garantier förfolkrörelsernas och föreningslivets integritet. ABF instämmer i utredningensåsikt att förarbetena till lagen (1974: 12) om anstäUningsskydd kan åberopas.Kan inle konflikter lösas leder det, enhgt ABF, snabbt tUl att allt meningsfuUtarbete upphör och konflikten går ut över eleverna. SÖ anför att samhälletsintresse av att folkrörelser engagerar sig som huvudmän kan äventyras, omanställda vid skolan aktivt motarbetar de mål som för huvudmannen ärväsentliga. SÖ kan dock inte finna åberopandet av förarbetena tUl lagen omanstäUnmgsskydd som skäl för avskedande relevant. SFHL kräver attfolkskollärare skall äga samma trygghet i Prop.1976/77: 55 127 sinanställning som andra skolformers lärare. Den av utredningen berördafrågan har myckel sällan aktualiserats i konkreta fall. Det torde räcka alterinra om dels den vetskap som lärare vid ansökningslillfäUet har om en skolasprofilering, dels skolans rätt atl fritt välja bland behöriga sökande. I denmån konflikt likväl skulle uppstå och det inte går att nå en lösningi samförstånd måste det, eidigt min mening, ankomma på domstolama att med stödav reglerna i lagen om offentlig anställning och lagen om anställningsskyddprecisera om grand föreligger för avskedande eller uppsägning av läraren. Utredningenkonstaterar att intematet fortfarande spelar en viktig roll inom folkhögskolan.Det är dock angeläget att ett vidgat studium görs av hur inlematshualionen bästkan utnyttjas. LiksomSFHL anser jag att ett väl fungerande internal är en tillgång för skolmiljön idess helhet. Efter samråd med statsrådet anser jag det vara möjligt attinom ramen för tiUgängliga medel för forsknings- och utvecklingsarbete studerahur internatsitualionen kan utnyttjas på bästa sätt. Deåldersgränser för kurser av olika slag som utredningen har föreslagit har inlemött principieUa erinringar från remissinstanserna. Alla är överens om altåldersgränsen för de längre kurserna skaU vara . Jag ansluter mig tilluppfattningen att sökande för att antagas till längre kurs skall fylla minst 18år under det kalenderår kursen börjar. Utredrungensförslag att tUl de längre kurserna också skall, inom en kvot av , kunnaantagas sökande som fyllt tUlstyrks i princip av flertaletremissinstanser. Jag vill understryka vadbl. SÖ och SFHL har framhållit, att äldre elever får ut mera av sinafolkhögskolestudier än yngre elever och att yngre elever kan möta svårighetervid anpassning till en av äldre elever dominerande mUjö. Till skiUnad frånutredningen anser jag att tillräcklig återhållsamhet endast kan uppnås omskolomas styrelser, då särskUda skäl föreUgger, får anta sökande som fyllt 16år tiU kurser om minst 15 veckors längd inom en kvot av högst av antaletstuderande. Jagförordar i likhet med utredningen att SÖ skall kunna medge att 16-åringar antastill kurser av kortare varaktighet än . Vårdinge folkhögskola, som nuutan dispens får anta elever , bör dock också i fortsättningenkunna göra detta utan denna begränsning. Jag är däremot inte beredd ansluta miglill utredningens förslag att skolorna skall kunna anta elever som fyllt 14 årtill kurser, förlagda till skolornas egna lokaler och om högst tre veckorslängd, om de anordnas i samarbete med organisationer, som arbetar med barn ochungdom. 1976/77: 55 128 Densammansättning av elevkåren som karakteriserar folkhögskolans långa kurserhar medfört att skolorna alltmer börjat tillämpa en undervisning, som inte ärårskursbunden. Inle minst olikheter i elevernas tidigare studiegång harföranlett en övergång till stoff- och nivå-grupperad undervisning. Bl, a, detlafaktum föranleder ulredningen att föreslå att bestämmelserna om indelning iårskurser skall ulgå. Jag har i likhet med de remissinstanser som berörtförslaget samma åsikt och förordar, att föreskrifter om indelning i årskurserinte längre skall utfärdas, Detla utesluter inte alt de skolor som så finnerlämpligt fortfarande arbetar med någon form av årskursindelning. Sådan kommersäkerligen atl bibehåUas för vissa utbildningar, t, ex, fritidsledarUnjema, Denförändring, som har präglat framför allt de senaste årens utveckling inomfolkhögskolan, har varit expansionen av korta kurser. är del dockde långa kurserna som ger kontinuitet och fasthet åt skolverksamheten,Ulredningen vill, i syfte att öka skolornas frihet, begränsa gällande krav påkurslängd till att gälla minst en kurs om minst 15 veckors varaktighet.Enligt nu gällande förordning skall varje folkhögskola anordna minst envinterkurs, som i intet fall får vara kortare än . Någraremissinstanser lillstyrker utredningsförslaget. Andra, t. ex. SÖ, statensungdomsråd, SFHL, SFEF, och anser att de längre kurserna har storbetydelse och att inte är tillräcklig längd. SÖ förordar att varjeskola skall anordna minst två, dock inte samtidiga, kurser ,innebärande att kurstiden under ett arbetsår blir minst . SÖ utgårdärvid från att de båda kurserna i regel ansluter tUl varandra. Också RIOfinner vara elt minimum. SFEF föreslår att den nuvarandeförordningstexten beträffande kurslängden behålls. Jaganser att inte bara folkhögskolans bildningsmål och dess demokratiskaarbetsformer utan också dess administrativa resurser, dess behov avkontinuitet och stabilitet samt gällande behörighetsregler för tillträde liUhögre studier, motiverar att kurs(er) om minst 30 veckors varaktighet anordnasvarje arbetsår. Därvid kan uppdelning ske enligt Sö:s förslag på två i tideninte sammanfaUande 15-veckors kurser. Jag förordar vidare, i likhet medsamtliga remissinstanser som har yttrat sig över utredningens förslag, enminskning av tidsgränsen för kortare kurser . Utredningensförslag att varje skola skall anordna minst en kurs om minst 15 veckors längdär kombinerat med elt förslag om att denna kurs skall ha minst 20 deltagare. Dåden i folkhögskoleförordningen föreskrivna kursen i olika avseenden är avseddatt svara för kontinuiteten i folkhögskolans verksamhet finns det starka skälsom talar för att den skall ha ett visst minsta antal deltagare. Jag anslutermig tUl utredning- 1976/77: 55 129 nesuppfattning att 20 deltagare är ett lämpligt minimiantal. Eftersom jag harförordat att en längre kurs kan uppdelas på 2x15 veckor, anslutna tUlvarandra, bUr elt dispensförfarande nödvändigt. Eljest kan exerapelvis i enkurs med 20 deltagare den senare delen äventyras, om någon elev slutar efterden första 15-veckorsperioden. Jag anser atl minsta antalet elever i minst enkurs eller två icke parallella kurser vid varjefolkhögskola skall vara 20 men med rätt för SÖ all bevilja dispens, dock endasti undantagsfaU under 15 elever. När detta villkor är uppfyllt bör det ståskolorna fritt att inom ramen för tillgängliga resurser själva avgöra hur mångaelever som skall antas tUl en kurs. Utredningenföreslår att nuvarande föreskrifter om undervisningstimmar byts ut mol reglerom schemalagd studietid. Att ange regler om antal undervisningslimmar är enligtutredningen förknippat med föreställningar om en traditionell lärarroll. Ischemalagd studietid kan rymmas både lärariedd undervisningstid och lid dåeleverna med eller ulan tillgång till lärares handledning bedriver planmässigastudier enskilt eller i grupp. Antalet schemalagda studietimmar förheltidsstuderande skall inte understiga 25 och . Jag ansluter mig till utredningens förslag och finner de föreslagnatimtalen väl avvägda. Kurser om mindre än bör enligt minmening organiseras av studieförbund. För kurser som är kortare än börminsta antalet studietimmar per dag vara fyra. I likhet med utredningenförordar jag också att nuvarande föreskrifter om högsta antal studietimmar förstuderande och vecka skall utgå. Ilikhet med ett stort antal remissuistanser delar jag den helhetssyn påkulturverksamheten som utredningen ger uttryck för. I detta begrepp innefattarutredningen inte blott konstnärlig eller estetisk verksamhet ulan också andraformer av kommunikation människor emellan. Livsåskådnings- och samhällsdebattförs dit liksom religiös förkunnelse och naturvetenskap. Att i detta sammanhanganvända ett sådant kulturbegrepp ligger i linje med den öppenhet ochmångsidighet som alltid har präglat folkhögskolan. Utredningen ger en rikprovkarta på vad folkhögskolan kan erbjuda på kulturområdet. Jagdelar också utredningens uppfattning att folkhögskolans resurser i ökadutsträckning bör kunna utnyttjas av landsting och primärkommuner i deraskulturverksamhet. Skoloma har såväl lokalresurser som anställda vilka kannyttjas. Av särskilt intresse är att många skolor ligger i glesbygder därandra möjligheter tiU kulturaktiviteter ofta saknas. Utredningenanser att utbildning av personer, som yrkesmässigt eller på fritid bedriverkulturförmedlande verksamhet, bör kunna förläggas 1 saml Nr 55 1976/77: 55 130 avser utredningen en rad olika aktivitetersom syftar tiU att föra människor i kontakt med kultureU verksamhet. Det kanvara admmislrativt och organisatoriskt arbete för att göra kullurutbudettiUgängligt lika väl som insatser av pedagogisk och aktiverande karaktär.Kulturförmedlande uppgifter ingår således i många olika slags verksamhet. Ulredningenanser det önskvärt att utbildningen av kulturförmedlare inom organisationernasoch kommunernas arbetsområden i största möjliga utsträckning sker gemensamt.Folkhögskolorna bör enligt utredningen kunna spela en central roll när detgäller att förbereda för kulturförmedlande uppgifter inom folkrörelserna. Dehar nära anknytning till organisationslivet och deras fria arbetssätt gerförutsättningar för en samverkan där organisationernas berättigade krav påinflytande över kursinnehåll och arbetssätt kan tillgodoses. Densyn på utbildningen av kulturförmedlare som utredningen har överensstämmer iallt väsentligt med vad min företrädare framhöll i prop, 1975/76:135 (s. 207)med anledning av förslag från i betänkandet (SOU 1975: 14)Konstnärerna i samhället. Där underströks bl. a. att det är angeläget attutbUdningen av kulturförmedlare både tUl innehåll och form blir starktverklighetsanknuten. Personer med egna praktiska erfarenheter avkulturförmedlande verksamhet bör därför kunna medverka i den praktiskautformningen av utbUdningen. Detta kan med lätthet ske inom folkhögskolan somhar mycket fria arbetsformer. Jagansluter mig tUl det synsätt som kommer till uttryck i utredningen och i prop.1975/76: 135. Folkhögskolorna bör kunna svara för en betydande del av denutbUdning av kulturförmedlare som kulturlivet behöver. Det kommer till enbörjan sannolikt mest att bli fråga om relativt korta kurser för dem som görfrivilliga insatser på kulturområdet. Även när det blir fråga om renayrkesförberedande kurser bör folkhögskolan i likhet med vad som gäller förfritidsledarutbUdningen kunna spela en roll. Jag delar mm företrädaresuppfattning att någon längre grundutbUdning för kulturförmedlande uppgifteremellertid inte bör införas. Verksamhetsområdet är stort och mångsidigt ochdärför är det åtminstone mest motiverat med differentierade insatser.Det kommer säkert att finnas ett stort behov av attförlägga olika fortbildnings- och vidareutbUdnuigskurser till folkhögskolorna. Folkhögskolanär genom sin stäUning som både kulturinstitution och fri utbUdningsmstitutionockså väl lämpad för ett kulturpedagogiskt utvecklingsarbete. Efter samråd medstatsrådet anser jag att folkhögskolorna inom ramen för tUlgängUgaresurser för pedagogiskt forsknings- och utvecklingsarbete bör få tillfäUe attgenomföra denna typ av utvecklingsarbete. 1976/77: 55 131 Utredningensförslag att i ökad utsträcknmg bereda yrkesverksamma konstnärer inom oUkaområden möjUgheter att undervisa vid folkhögskola i kombination medkonstnärligt arbete har i huvudsak tillstyrkts av de remissinstanser som haryttrat sig i frågan. Mångakonstnärer verkar som timlärare vid folkhögskolorna. Utredningenanser att dessa konstnärer i större utsträckning skall få tUlfälle att della iskolans verksamhet bl. a, genom att arbeta inom sin egen konstart. Även om jaganser alt detla kan vara en lämplig form för att öka folkhögskolans möjlighetertill kulturella insatser är jag inte beredd alt tillstyrka utredningensförslag. Inom ramen för del bidragssystem för folkhögskolan, som jag i detföljande kommer att förorda, bör det vara möjligt alt förnya formerna församarbetet med dem som bedriver konstnärlig verksamhel. Destatliga bidragen till kulturprogram i föreningslivet avser att stimulera detfria och frivUliga bildningsarbetet, F, n, utgår bidrag dels tillfolkbildningsorganisationerna, dels till andra organisationer. Utredningenfinner det angeläget att folkhögskolorna skall kunna erhålla bidrag ur denkvot som är avsedd för andra organisationer. Denna uppfattning delas av t, ex.Landstingsförbundet, SFEF och . tillslyrker medviss tvekan förslaget. Jag delar ulredningens uppfattning att det är angelägetatt kulturprogram förläggs till folkhögskolorna. Jag är dock inte beredd atttillstyrka att bidrag till kulturprogram skall kunna utgå direkt tillfolkhögskolorna. Därav följer emellertid inte alt folkhögskolorna ställs åtsidan. Redan nu har åtskilliga kulturprogram förlagts till folkhögskolan isamverkan meUan bidragsberättigade organisationer och folkhögskola. På deflesta håll tiUhör folkhögskolorna länsbUdningsförbunden, som förfogar över enegen kvot av kullurprogrambidraget, och flera skolor har en ceniral roll idessa förbunds lokala arbele. Den samverkan som i delta avseende sker i detlokala kulturarbetet mellan folkbildningen och folkhögskoloma bör, enligt minmening, kunna fortgå och vidareutvecklas på ett fruktbart sätt. Detär angeläget att varje folkhögskola tillämpar de former för intern samverkansom lämpar sig bäst med hänsyn tiU dess speciella karaktär och elevkårenssammansättning. Jag delar utredningens uppfattning att skolorna därvid så litesom möjligt skaU bindas av centralt utfärdade föreskrifter och vara fria attutforma samverkan med hänsyn till gemensamma värderingar och tidigareerfarenheter. Utredningen har emeUertid ansett sig böra lägga fram förslag omtre organ för samverkan som skall finnas vid alla skolor och som kankompletteras på det sätt som varje skola finner lämpligt. De organ somutrednmgen före- 1976/77: 55 132 slårär styrelse, lärarråd och kursråd. Remissinstansernadelar utredningens uppfattning. Något avvikande synpunkter anmäler dock bl, a.SFEF och ABF. SFEF vill omforma lärarrådet lill en skolnämnd sammansatt av depå skolan verksamma i proportion till gruppernas storlek. Nämnden skulle utgöraskolans inre ledning och ha elevmajoritet. ABF föreslår att lärarrådet ersättsav ett personalråd för alla personalgrupper vid skolan, då det inte kan ansesförenligt med demokratiska principer att ge lärarkåren en så stark särsläUningsom utredningen föreslagit. Folkhögskolan,i vars hela tradition en demokratisk grundsyn är förhärskande, bör utformasina arbets- och samlevnadsformer så, att aUa berörda parter inbegrips i endemokratisk beslutsprocess. Jag delar utredningens principieUa syn att destuderande bör ha möjlighet att påverka och ta ansvar för situationen för sigsjälva och andra på skolan. Ulredningens förslag bör kunna utgöra en grund förorganisation av samverkan inom skolan. Jagbehandlar i det följande varje organ för sig. Närdet gäller förhållandet mellan huvudman och styrelse erinrar utredningen om atthuvudmannen skall lägga fast ekonomiska ramar för verksamheten, inom vilkastyrelsen har att handla, och ta det yttersta ansvaret för skolan. skall styrelsen utses av huvudmannen och bestå av minst femledamöter. Härutöver skall styrelsen innehålla representanter för studerande,lärare och övrig personal. Beträffande personalrepresentanternas befogenheterhänvisar utredningen till kommande förslag om övergripande lagstiftning. Det ärvidare utredningens uppfattning att rektor som tjänsteman inte bör varaledamot av styrelsen utan endast vara föredragande och sekreterare. Styrelsenskompetens och ansvar gentemot huvudmannen behandlas i yttrandet frånutredningen om den kommunala demokratin. En avvägning måsle, enligl denna,göras mellan å ena sidan de studerandes och de anställdas inflytande och åandra sidan allmänintresset, dvs. det politiska inflytandet genom denpartipolitiskt sammansatta folkhögskolestyrelsen. Den hävdvunna kommunalademolcratiska principen kräver alt varje kommunalt eUer landstingskommunaltorgan dnekt eller indirekt genom det representativa systemet skall företrädamedborgarna. Detta medför att utredningen om den kommunala demokratin inte kantillstyrka en genereU regel om att företrädare för studerande, lärare och övrigpersonal skall tUlhöra styrelsen. Till denna fråga skaU emeUertid utredningenom den kommunala demokratin återkomma i ett förslag till former för ökatpersonalinflytande uiom hela den konununal- och landslingskommunala sektorn.Gränsdragningen gentemot den kommunala demokratin kommer att vägas in ihelhetsbedömningen och skäl 1976/77: 55 133 saknasdärför enligt utredningen för en särreglering av personalinflytandet inomfolkhögskoleområdet. Någraandra remissinstanser tar upp de nu berörda frågorna om sammansättningen avoch rösträtten i folkhögskolestyrelserna. hävdar att det slutliga ansvaretför skolan gentemot huvudmannen måsle åvila de ledamöter i styrelsen som står iett parlamentariskt ansvarsförhållande gentemot huvudmannen. Organisationensäger sig inte kunna acceptera en konstruktion, där beslut kan fattas medåsidosättande av de av huvudmannen tillsatta ledamöterna. () redovisar liknande synpunkter. SFHL säger sig vilja återkommatill frågan om personalrepresentanternas eventuella rösträtt i styrelsen, dåförslag lill övergripande lagstiftning på området föreligger. Enlikformig reglering av skolornas styrelseformer och funktioner försvåras av denomständigheten att skolformen uppvisar bristande enhetlighet i fråga omhuvudmannaskapet. Detla leder mig lill uppfattningen, att eventuelllagstiftning bör begränsas i detta avseende och så långt möjUgt lämnahuvudmännen frihet att själva bestämma om styrelsens sammansättning ochkompetens. Enligtmin mening bör dock vissa grundläggande principer gälla för samtliga skolor.Jag förordar att styrelsen skaU bestå av minst fem ledamöter som utses avhuvudmannen. Vidare bör den principen gälla att företrädare för lärare, övrigpersonal och studerande tillförsäkras rätten att närvara vid styrelsenssammanträden. Jag vill i detla sammanhang erinra om att en sådan ordning redannu tillämpas vid elt stort antal folkhögskolor. Med hänsyn tiU folkhögskolanssärart behöver, enligt min mening, inle de överväganden avvaktas somutredningen om den kommunala demokratin kan komma att göra i fråga omanställdas rätt att närvara vid sammanträden i kommunala ochlandslingskommunala nämnder.