prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — har fallat beslut i anledning av dennaredovisning (CU 1975/76:1, rskr 1975/76:45 och CU 1975/76:8, rskr 1975/76:123).Riksdagen har vidare fallat beslul i anledning av prop. 1975:46 om planeringoch samordning av samhällets insatser för rekreation och turism (CU 1975/ 76:2,rskr 1975/76:46). Genom regeringens och nksdagens beslut har utgångspunkternafastställts för planeringsskedet i den fysiska riksplaneringen. Anvisningarför arbetet under planeringsskedet har utfärdats. Enligl dessa bör kommunernautarbeta s. k. kommunöversikler i vilka nksplane-frågorna behandlas. Vidare böröversiktliga planer för markanvändningen utarbetas inom huvuddelen av deområden som berörs av de geografiska riktlinjerna för den fysiskariksplaneringen. I denna planering skall enligl anvisningarna ocksåkulturminnesvårdens intressen vägas in. Vidare har anvisningar för redovisningav planeringsarbetet utfärdats enligl vilka kommunerna skall redovisaresultatet av planenngsarbeiel lill länsstyrelserna senast den 31 mars 1977.Länsstyrelserna skall i sin lur i samråd med övriga berörda regionala organställa samman och utvärdera del material som redovisas av kommunerna.Länsstyrelsernas material skall redovisas tillberörda centrala verk och lill regeringen. Delll U:3 Skr1976/77:103 104 1.2Sanering av det äldre bostadsbeståndet 1 saneringsutredningens belänkande I-III (SOU1971:64 och 65, 1973:27) och därpå grundade beslul av regering och riksdagbehandlas bl. a. finansieringen av ombyggnad av kulturhistoriskt värdefullabyggnader som används för bostadsändamål (prop. 1973:21, CU 1973:19, rskr1973:208, prop. 1973:22, CU 1973:20,rskr 1973:209och prop. 14,CU1974:13, rskr 1974:86). Besluten innebär att kulturhistoriskt bevarande är enangelägenhet vars ekonomiska bördor skall delas mellan fastighetsägaren,kommunen och staten. Den statliga saneringspolitiken har haft till följdatl kommunerna nu upprättar särskilda saneringsprogram i vilka bevarandet avkulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse ingår som en naturiig del. Stöd för ombyggnad och modernisering avkulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse utgår i form av utökat bostadslånsamt lilläggslån. För kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse i allmänhetkan låneundertagel höjas, vilket innebär all bostadslån enligtbosladsfinansieringsförordningen (1974:946, ändrad senast 1975:1144) utökas.Delta gäller inte enbart enskilda byggnader ulan även omgivande sådana som ärav betydelse för miljöbilden. I gällande bestämmelser anges inte någon gräns förhöjningen av låneundertagel men i praktiken uppkommer en sådan gräns genommöjligheterna alt förränta kapitalkostnaderna för ombyggnader inom en rimlighyra. För flerfamiljshus kommer de kostnader som kan förräntas inom ramen förbruksvärdehyran all utgöra en sådan gräns för höjningen av läneunderlaget. Omdessa hyror inte beräknas ge kostnadstäckning torde bidrag från kommuner ellerandra behöva skjutas lill. Belräffande bostadshus med andra upplålelseformermåste en bedömning av skälig boendekostnad göras från fall till fall. Ramen förår 1975 för beslul om höjning av låneundertagel var 10 milj. kr. Enligt kungörelsen (1974:255, ändrad senast1974:951) om lilläggslån lill kulturhistoriskt värdefull bebyggelse kan utöverbostadslån medel ställas lill förfogande för ombyggnad av byggnader som är avbyggnadsminneskaraklär. Tilläggslån utgår med belopp som motsvarar skäligakostnader utöver låneunderlaget för bostadslån, dock högst avlåneunderiagel ulan höjning. Om särskilda skäl föreligger kan tilläggslån utgåmed högre belopp. Tilläggslånet är räntefritt och stående under en lid av tioår. Tidsfristen kan förlängas på särskilt sätt. För var ramenför tilläggslån 20 milj. kr. För upprustning av kulturhistoriskt värdefullabostadshus för vilka bostadslån inte kan utgå, liksom för upprustning avbyggnader som inte rymmer bostäder, är man beträffande statligt stöd hänvisadtill kulturminnesvårdens egen bidragsgivning. I bygglagutredningens betänkande (SOU 1974:21)Markanvändning och byggande föreslås kommunerna fö bättre möjligheter attavgränsa områden med speciella bevaringsinlressen och föreskriva hurbebyggelsen i sådant område skall vårdas. Vidare behandlas långtgåendeunderhållsbestämmelser för bebyggelse. Byggnadslovsplikt - föreskriven i plan -föreslås kunna införas för åtgärder som avser underhåll av kulturhistorisktvärdefull 105 Kommittéer: Del II U:3 bebyggelse.För fördyrat underhåll på grund av det kulturhistoriska värdet börfastighetsägaren i vissa fall kunna få ersättning från del allmänna (s. 214). Regering och riksdag har ännu inte tagit ställninglill bygglagulredningens förslag. Många enskilda kommuner avsätter betydande resurserför vård och bevarande av kulturhislonskl värdefull bebyggelse, antingen genomall köpa och själva rusta upp viss bebyggelse eller genom olika former avbidrag. Kommunerna gör därigenom icke oväsentliga insatser inom kulturminnesvården. 1.5 Riksskatteverketshandledning Jör fastighetstaxering Enligl handledning förfastighetstaxeringen skall för i stadsplan K-märkta fastigheterlomtvärdet sällas ned lill ell symboliskt värde av I , eftersombyggnadsrällen har utsläckts genom K-märkningen. Motsvarande regel tillämpas ipraktiken för byggnadsminnen. 2Bidrag genom och arbetsmarknadsverket 2.1Riksantikvarieämbetet, fonder m. m. Till RAÄ:s disposition slår sedan ell flertal årtillbaka reservationsanslaget Vård och underhåll av fornlämningar ochkulturhistoriskt värdefulla byggnader (stalsliggaren 1975/76:VIII B 26). Regeringenhar vidare på ansökan av kommun, hembygdsförbund m. fl. ur behållningenav de s. k. särskilda konstlotterierna anvisat medel för ändamål inomkulturminnesvården. Detta har skett i enlighet med en av RAÄ ingivenprioritenngslista. Urden av disponerade har bidrag lämnatshuvudsakligen till enskilda ägare efter RAÄ:s förslag. Vidare har bidrag givitsför vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse från Konung för svensk kultur. Demedel som via RAÄ stått lill den kulturhistoriska byggnadsvårdens förfogande uppgickunder /75 till ca 2,2 milj. kr., varav 1,3 milj. kr. hänför siglill RAÄ:s vård- och underhållsanslag. Bestämmelserna för RAÄ:s anslag finnsintagna i regeringens åriiga regleringsbrev. Deekonomiska bidrag som fördelats genom RAÄ har - vad gäller byggnader -huvudsakligen avsett dels byggnader som förklarats för byggnadsminnen ellerföreslagils bli sådana saml kyrkor, dels andra byggnader av stortkulturhistoriskt värde. Insatserna har till allra största delen rört byggnaderfrån förindustriell tid - kyrkor, slott, herrgårdar, bondgårdar, kvarnar ochäldre stadsgårdar, - dvs. objekt som hör samman med den kulturminnesvårdandeskyldighet RAÄ av ålder haft. Medlen har i regel använts som stimulansbidragvid siörre underhålls- eller ombyggnadsarbeten eller för underhåll av specielltintressanta byggnadsdelar (tak, portaler, interiörer m. saml för läckandeav andra merkostnader som förorsakals av kulturhistoriska hänsyn. Bidrag tillkostnader för inventering och Delll U:3 Skr1976/77:103 106 projekteringhar i någon mån förekommit. RAÄ:s tjänstemän har bidragit med råd ochanvisningar. För restaurering av äldre domkyrkor utgår bidragsom regering och riksdag bestämmer (stalsliggaren 1975/76:V1I1 C6). 1 början av 1960-lalet började objekt inomkulturminnesvården komma i fråga för beredskapsarbeten. Arbetena utgjordes ihuvudsak av trädgallring, buskröjning och slätter på övervuxna fornlämningar.Efterhand ökade arbetenas omfattning och nya slag av arbeten kom lill, bl. a.arkeologiska utgrävningar och vård av ruiner. På orter med arbetslösabyggnadsarbetare har arbetena även omfattat restaurering av kulturhistorisktvärdefulla byggnader och anläggningar. Antikvarisk medverkan är säkrad genomatt utgifterna härför regelmässigt intagits i kostnadsberäkningen. Bidrag som beviljats förberedskapsarbeten utgör de mest betydande statliga utgifterna för vård av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse. Arbeten inom kulturminnesvården har i allmänhet bedömtssom lämpliga från sysselsättningssynpunkt. Vid bidragsgivning till kommunala och enskildaberedskapsarbeten enligt de normalbidrag som anges i arbetsmarknadskungörelsen(1966:368, omtryckt 1975:822) har del i praktiken visat sig alt intresset ärförhållandevis litet hos kommunala och enskilda huvudmän atl genomföraplanerade restaureringsprojekt. Av uppgifter om de kulturhistoriskabyggnadsarbeten som utförts som beredskapsarbete under budgetåren1970/71-1974/75 framgår att utgifterna för kommunala och enskilda arbetenminskat kraftigt medan utgifterna för slatiiga arbeten legal på ungefäroförändrad nivå. Bidragsgivningen för beredskapsarbeten regleras av96 >; arbetsmarknads-kungörelsen. 1 paragrafen sägs bl. a. all statsbidrag ifråga om arbete, till vilket statsbidrag får beviljas enligt särskildförfattning, får utgå efter de grunder som anges i författningen. Enligl denpraxis som tillämpas för statlig bidragsgivning i allmänhet får bidrag till eltoch samma stödobjekt inte utgå från mer än en myndighet. I del följande kommer jag all närmare beröra någraav de frågor som de sakkunniga bör ta upp. Som tidigare anförts har formerna för finansieringenav vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse inte behandlats iett helhetsperspektiv. Det statliga ekonomiska stöd som f n. ges inom skildasektorer har beskrivits i det föregående. Innan ställning kan tas till formernaför statens fortsalla ekonomiska insatser på området, måste den avgörandefrågan om i vilken omfauning staten skall ansvara för vård av kulturhistorisktvärdefull bebyggelse närmare studeras. De sakkunniga bör ta ställning lillfrågan om ansvarsfördelningen mellan enskild ägare, kommun och stat på deltaområde. Vid dessa överväganden bör de sakkunniga utgå från att kostnadsansvaretför vård och underhåll av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse i första handbör ligga på ägaren. De grundläggande mål som fastställts förden statligakulturpolitiken skall vara utgångspunkten för de sakkunnigas arbete. Desakkunniga bör överväga vilka slag av ekonomiska insatser från olika parterssida som behövs för all del 107 Kommittéer: Del II U:3 brett formulerade bevarandemålel skall kunna uppnås närdet gäller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. a. principerna för samhällets stöd och konkreta förslag lill tekniskalösningar. Vad gäller stöd i form avbostadslån och lilläggslån lill kulturhislonskl värdefull bostadsbebyggelse harchefen för anmält (prop, 1975/76:100 bil, 14) alterfarenheterna av denna långivning kommer alt redovisas för . Någotskäl för de sakkunniga all se över del statliga ekonomiska stödet i denna delfinns således inte. I sin arbete bör de sakkunniga utgå från den fysiskaplanenng som f n. bedrivs i alla delar av landet, bl. a. inom ramen för denfysiska riksplaneringen. De bör mot bakgrund av denna planenng beakta deanspråk på insatser för vård och underhåll av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse som kan komma all ställas på kortare och . De sakkunniga bör beakta de ekonomiska konsekvenserna avbyggnads-minneslagens tillämpning. Frågor rörande vård och underhåll börbelysas bl. a, utifrån effekterna av gällande och eventuellt tillkommandebyggnadslagstiftning, 1 denna del bör de sakkunniga samråda med den rådgivandeexpertgruppen för översyn av byggnadslagstiftningen. Vidare bör de sakkunniga övervägavilka olika styrmedel, såsom bidrag, lån och skatlelindring, som bör kunnakomma i fråga. Frågan om stödåtgärder bör ses mot bakgrund avfasiighelsfinansieringen i stort, utifrån bl. a. fastighetstaxering och statligbosladslånegivning. De sakkunniga bör Överväga om de stödformer som finns f n.vad gäller ombyggnad av kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse kan varalämpliga även för annat slag av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse änbostadshus. De bör därvid beakta den av chefen för förulskickaderedovisningen. De sakkunnigas förslag bör vara utformade på sådant sätt all dekan genomföras vid sidan om nu gällande regler för bosladslånegivning. Enfördelning av del ekonomiska ansvaret mellan kommun och stat inom valdastödformer torde få förutsättas. Målet måste vara all vård och underhåll avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse skall ske med hänsyn lill del faktiskabehovet av insatser. Ett samspel mellan arbetsmarknadspoliliska insatser i formav bidrag lill beredskapsarbeten och vård av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse är av väsentlig belydelse genom att möjliggöra en tidigareläggningav från kulturpoliiisk synpunkt angelägna objekt. En annan sak är au man härvidinte kan säkerställa en från kulturhistorisk synpunkt i alla avseendentillfredsställande fördelning av vårdinsatserna på olika regioner. Med hänsynlill bl. a, de särskilda förutsättningar som finns för all anpassa åtgärdernapå della område lill sysselsättningsläget, bör den kulturhistoriska byggnadsvårdenlikväl även i framliden ses i ett arbetsmarknadspolitiskt sammanhang. I debatten om statligt ekonomiskt stöd lill vård avkulturhistoriskt värdefull bebyggelse har tanken förts fram alt denbidragsberäitigade delen av kostnaderna i huvudsak skulle avse den merkostnadsom betingas av hänsynen lill det kulturhistoriska värdet. De sakkunniga bör laställning lill delta betraktelsesätt och om de så finner lämpligtvidareutveckla det. En viktig fråga är vilka byggnader i ellerenskild ägo som bör kunna komma i fråga för statligt stöd. De sakkunniga böröverväga om slödel skall gälla endast byggnader av byggnadsminneskaraklär,eller om del i enlighet med principerna för bostads- och lilläggslångivningen iolika grad skall kunna omfatta både byggnader av byggnadsminneskaraklär och Delll U:3 Skr1976/77:103 108 kulturhistorisktvärdefulla byggnader i övrigt. Jag vill dessutom peka på de problem som kanhöra samman med vissa byggnadskalegorier av särskilt komplicerad karaktär,exempelvis induslriminnen. Vid behandling av stödåtgärder för kyrkobyggnaderbör de sakkunniga beakta de pågående överläggningarna om framlida relationermellan staten och . Övervägandena rörande dessabyggnadskalegorier bör vägas in i de förslag till generella lösningar som desakkunniga kan komma fram lill. De sakkunniga bör vidare la ställning lillvilken typ av åtgärder statens stöd bör inriktas på, t. ex. om slödel skallgälla såväl vård- och underhållsarbeten som dokumentations-, projekterings-och kontrollarbeten - eller företrädesvis endera. I vårdprocessen är de tresistnämnda slagen av insatser av stor betydelse och ofta avgörande för allbyggnadsarbetena skall kunna uppfylla de kulturhistoriska kraven. De kansåledes ha vissa företräden som styrinstrument. Vidare bör de sakkunniga överväga i vilka formerbehovet av stödåtgärder för kulturhistoriskt värdefulla miljöer skalltillgodoses. Därvid bör också behandlas frågan om stödåtgärder för vård avannat än byggnader, exempelvis galubeläggning, parker, staket, brunnar etc.Här närmar man sig frågor som berör intresseområden gemensamma förkulturminnesvården och naturvården. Utredningsarbetetbör bednvas skyndsamt. 4.Formerna för stöd till tidskrifter inom kultursektorn Chefenför , statsrådet , anför. Tidskrifter har stor belydelse både föropinionsbildningen i samhället och för utvecklingen på kulturområdet.Tidskrifter är vikliga informationskanaler inom organisationer ochintressegrupper. spelaren väsentlig roll för den kulturellaförnyelsen, bl. a. genom atl ge nya författare möjligheter till en förstapublikkontakt och genom atl fortlöpande spegla och kommentera idédebatten ochdet nya som sker inom olika konstområden. Även tidskrifter med relativt småupplagor kan ha stor betydelse i samhälls-och kulturdebatten. Mot denna bakgrund är del en viktig kulturpoliiiskuppgifl all skapa garantier för en omfattande och varierandelidskriflsulgivning på ifrågavarande område. Enligt kungörelsen (1971:681) om tidsknftsslöd(omtryckt 1974:645) kan tidskriflsslöd utgå lill kulturtidskrifter och ideellatidskrifter. Med kullurtid-skrift avses en lidskrift som med sitt huvudsakligainnehåll vänder sig lill en allmän publik med samhällsinformation eller medekonomisk, social eller kulturell debatt eller som huvudsakligen ger utrymmeför analys och presentation inom de skilda konstarternas områden. Med ideelltidskrift menas tidskrift som väsentligen framstår som organ för organisation,stiftelse eller sammanslutning med ideellt, icke-kommersielll syfte. Slödelskall handhas så att del främjar hög kvalitet och mångsidigt utbud av åsikteroch behandlade ämnen. Slödel utgår i form av grundbidrag, projektbidragoch slödköp. Grundbidrag kan utgå lill ägare av sådan kulturtidskrift förvilken intäkterna inte 109 Kommittéer: Del II U:4 läckerutgifterna och för vars utgivande ägaren inte har lillräckligl stöd från annathåll. Projektbidrag kan utgå för utarbetande av essä eller artikelserie förkulturtidskrift eller ideell lidskrift. Bidrag kan utgå endast lill projektsom, framför allt genom krav på kvalificerade medarbetare, är så kostnadskrävandealt det inte får rum inom tidskriftens normala budget. Slödköp innebär attstatliga eller kommunala myndigheter eller institutioner tilldelas medel förprenumeration på kulturella och ideella tidskrifter. Här omnämnda tidskriflsslöd handläggs av statenskulturråd. För beslul i stödärenden gäller särskilda regler. Till tidskriftsstöd har för budgetåret1976/77 anvisat ett reservationsanslag av 2,5 milj. kr. Underde då tidskriflsslödel haft sin nuvarande form har vissaerfarenheter av de olika stödformerna kommit fram. Grundbidragen är ulan tvekanden viktigaste av stödformerna och den som mest verksamt kommit atl garanterade olika tidskrifternas existens. Projektbidragen anses allmänt inte ha fållden effekt som man från början hade tänkt sig. Genom atl medelstilldelningenför stödköp har ökat sedan tidskriflsslödel infördes har antalet mottagandeinstitutioner kunnat ökas. Stödprenumeraiionerna tillfaller emellertid i förstahand populära lidskrifter med förhållandevis stor spridning och torde endast habegränsad ekonomisk betydelse för dessa. Underde har utgivarna av tidskrifter ställts inför stora svårigheter pågrund av kostnadsökningar såväl i produktions- som distributionsledet. Dessasvårigheter har uppmärksammats av pressuiredning som i betänkandet(SOU 1975:79) Svensk press 4 Statlig presspolilik har beskrivit den aktuellasituationen för vissa organisalionstidskrifler. Utredningen har däremot integjorl någon allsidig analys av lidskriftsulgiv-ningens ekonomiska problem.Pressutredningen har dock bedömt tidskrifternas situation i allmänhet som såallvarlig all den ansett del nödvändigt all särskilt utreda tidskrifternassituation. Medanledning härav har regeringen bemyndigat chefen för atltillkalla särskilda sakkunniga för all utreda formerna för ettdistributionsslöd till tidskrifter. Utredningsarbetet bör enligl direktiven tasikte på ett stöd i generella former. Utredningen har antagit namnetlidskriflsulredningen. Ettstöd som inriktas pä all minska distributionskostnaderna kommer visseriigen altge fördelar ål alla lidskrifter som del omfattar men det kommer helt naluriigtall få störst belydelse för tidskrifter med slora upplagor. Ett generellt stödav detta slag måste därför också i fortsättningen kompletteras med selektivastödformer. Det finns anledning all i anslutning till arbetet med nya,generella stödformer göra en översyn också av utformningen av del nuvarandestödet till lidskrifter inom kultursektorn. Denna uppgifl bör anförtros åt ensärskild utredare. Översynenbör baseras på en analys av kulturtidskrifternas ekonomiska situation och på enmera ingående utvärdering av de nuvarande stödformerna. Utredaren bör samrådamed lidskriflsulredningen och bör bedöma hur de förslag som denna utredningkommer atl framlägga påverkar kulturtidskrifternas situation. Utredarenbör vid utarbetandet av sina förslag inte räkna med några slora förändringar ifråga om de kategorier av tidskrifter som kan erhålla stöd. Strävan bör varaatl skapa ell enkelt system. Delll U:5 Skr1976/77:103 110 5.Kartläggning av läromedelsmarknaden m. m. Läromedelsulredningen redovisade i betänkandet (SOU1971:91) Samhällsinsatser på läromedelsområdet synpunkter på bl. a.produktion, granskning, praktisk prövning och testning saml prisövervakning avläromedel. Utredningens undersökningar av läromedelsmarknaden utgick frånförhållanden under slutet av 1960-talel. Utredningens förslag kom all liggatill grund för prop. 1973:76 angående samhällsinsatser på läromedelsområdet. Pågrundval av beslut (UbU 1973:28, rskr 1973:242) inrättades den 1juli 1974 ell frislående statligt organ - statens institut förläromedelsinfor-maiion - med uppgifl all administrera ell centraltläromedelsregister för och gymnasieskolan samt vissa andrautbildningar under tillsyn. Institutet har även lill uppgiftalt främja produktion av sådana läromedel inom områden där brister föreligger,som är avsedda att användas vid undervisning som står under skolöverstyrelsenstillsyn. ersattes av en läromedelsnämndinom med uppgift all granska objektiviteten i vissaläromedel. 1 nämnda proposition föreslogs också enförsöksverksamhet med anbudsförfarande på läromedelsområdet. Syftet medförslaget var alt genom elt sådant förfarande försöka påverka anlalelparallella läromedel och få fram bra läromedel lill låga priser.Skolöverstyrelsen fick i uppdrag all komma in med förslag i frågan. 10,s. 198,200-201) har jag redogjort för den fortsattabehandlingen av frågan om försöksverksamhet med anbudsförfarande. Mot bakgrundav synpunkter som har framkommit vid remissbehandlingen av skolöverstyrelsensförslag förordas där all någon försöksverksamhet med anbudsförfarande f n. intebör komma lill stånd. har inte haft något alt erinra mot dettauttalande (UbU 1975/76:21, rskr 1975/76:248). Ansvaret för all del inom vårt utbildningsväsendefinns tillgång till effektiva pedagogiska hjälpmedel, bl.a. läromedel, åvilarytterst och regeringen. Staten har ett övergripande ansvar för attläromedelsförsörjningen är tillfredsställande och all läromedlen slår iöverensstämmelse med läroplanerna. De olika utbildningarnas huvudmän har elldirekt ansvar för all de studerande har tillgång till lämpliga läromedel. Olikaläromedelsproducenter svarar för utbudet av läromedel. Vid ställningstaganden lill samhällets insatser påläromedelsområdet har utgångspunkten varil all samhället måste skapa garantierför atl läromedlen utformas i överensstämmelse med läroplanernas intentioner såall de pedagogiska kraven kan tillgodoses. Samhället måste också ha ett ansvarför all läromedel finns tillgängliga för alla slag av utbildningar, även i defall produktionen inte är kommersiellt lönsam, och atl del skapas ett utrymmeför utvecklingsarbetet på läromedelsområdet. Med hänsyn lill atl läromedelskostnadernaulgrr en stor del av kommunernas utgifter för skolan är del ellsamhällsintresse all följa prisutvecklingen på området. Vidare är del samhälletsuppgift all svara för en lättillgänglig information om vad som produceras ochatt garantera elever och lärare goda möjligheter all påverka valet avarbetsmateriel. Del är lill övervägande del privata producenter somsvarar för produktionen av läromedel. Med hänsyn lill den vikt somläromedelsförsörjningen 111 Kommittéer: Del II U:5 harför skolväsendet är del naluriigt alt en kartläggning görs vid återkommandetillfällen så att det finns möjligheter all bedöma om utvecklingen följer deriktlinjer som ställts upp. I flera avseenden är lägel ell annat än detsom rådde i slutet av 1960-talel, då läromedelsulredningen gjorde sinkarlläggning och presenterade sina förslag. Kostnadsökningen för kommunernaför anskaffande av läromedel har under 1960- och 70-lalen varil betydande.Detta sammanhänger bl. a. med skolreformerna, ell ökat antal elever samtinförandel av nya ämnen och läroplaner, men i betydande utsträckning också medutvecklandet av nya undervisningsformer och förändringar av läromedlen. Synenpå läromedlen och deras användning har förändrats. Sedan utredningen gjordesina undersökningar har betydande strukturförändringar skett inomläromedelsbranschen. Vissa koncentrations-tendenser kan konstateras påläromedelsmarknaden.