prop · G003105 · 1976-12-31 00:00:00 — Under har emellertidbranscherna vad gäller handelsmönstret genomgått en snabbinternationaliseringsprocess som, vid sidan av vidgade exportmöjligheter, harinneburit också en kraftigt ökad importkonkurrens. Genom ett internationelltsett högt kostnadsläge utan kompenserande övertag i teknologiska hänseenden det senare gäller särskilt för konfektionsindustrin har teko-industriernasmöjligheter att motstå ett ökat importtryck gradvis försämrats. Denliberalisering av främst den inomeuropeiska handeln som har genomförts under1960-och 1970-talen har givetvis skärpt importkonkurrensen. Därtill har sannoliktmedverkat också den genomgripande omstrukturering av detaljhandeln som underdet gångna decenniet har skett inom konfektionsområdet. Genom tillkomsten avstarka inköpsorganisationer med möjlighet att snabbt organisera omfattandeimport från olika delar av världen har de svensktillverkade produkternaskonkurrensmöjligheter på hemmamarknaden ytterligare försvagats. inhemska konsumtionsutvecklingen varit svag med en tendens till stagnation. Desvenska företagen har sökt möta kombinationen av en stigande import och endampad konsumtionsutveckling genom att i ökad omfattning avsätta sinproduktion på utländska marknader. t2 1976/77. Prop.1976/77:105 14 ansträngningarnaför flera företag har varit framgångsrika har detta totalt sett inte kunnatkompensera en minskad avsättning på den svenska marknaden. En neddragning avproduktionen har på många produktområden därmed varit ofrånkomlig. Dettagäller framför allt för konfektionsindustrin men också för vissa varuslag pådet textila området. har produktiviteten inom teko-industrierna ökati snabb takt. Särskilt kraftig har produktivitetstillväxten varit inom textUindustrinmed ökningstal som väsentligt överstigergenomsnittet för hela industrisektorn. Sammantaget har detta resulterat i denkraftiga sysselsättningsminskning inom teko-industrierna som jag har redogjortför. Dettaär en sammanfattning av de viktigaste dragen i den utveckling som harkännetecknat svensk teko-industri . Setti ett vidare perspektiv handlar strukturomvandlingen inom industrisektorn omatt omfördela resurserna från stagnerande eller krympande produktionsområdentill mer konkurrenskraftiga näringar. Den genomgripande strukturomvandling somhar skett inom teko-industrierna har härvid inneburit att produktionsresursersuccessivt förts över till andra sektorer med sannolikt väsentliga, långsiktigasamhällsekonomiska vinster som följd totalt sett. Detta har dock inte kunnatske utan avsevärda påfrestningar för såväl enskilda individer som för de ortersom har drabbats. Mot den bakgrunden har omvandlingsprocessen krävt ett gradvisökat engagemang från statsmakternas sida. Åtgärder av industri-,försörjningsberedskaps- samt sysselsättnings- och regionalpoli-tisk natur ett flertal tillfäUen beslutats av . Industripolitiskt har härvidutgångspunkten varit att värna om och stärka effektiviteten i företagen. Försörjningsberedskapspolitiskthar syftet varit att garantera produktionskapacitet för vissa varor inför etteventuellt avspärrningsläge. Sysselsättnings- och regionalpolitiskt harmålsättningen varit att medverka till att strukturomvandlingen kan ske isocialt acceptabla former. De industripolitiskaåtgärderna är till sin natur långsiktiga. De syftar till att underlättaföretagens anpassning till ändrade marknadsförhållanden och arbetsbetingelseri övrigt. Stöd till utbildning för att höja kunskapsnivån inom branscherna,intern rationalisering, strukturella omställningar, exportfrämjande åtgärdersamt forskning och utveckling är åtgärder vilka samtliga syftar till att förbättraden långsiktiga konkurrenskraften och därmed säkra sysselsättningen i berördaföretag. Under budgetåren 1970/711975/76 har industripolitiskt stöd i dettasyfte utgått i form av bidrag med ca 80 milj. kr. Föratt trygga produktionskapacitet som bedömts viktig av försörjningsberedskapsskälhar avskrivningslån beviljats till företag inom textUindustrinmed totaU ca 86 mUj. Underbudgetåren 1970/711975/76 har lokaliseringsstöd i form av Prop.1976/77:105 15 bidragbeviljats företag inom teko-industriema med totalt ca 25 milj. kr. Dessutom harunder regionalpolitiskt utbildnings- och sysselsättningsstöd lämnatsmed sammanlagt 107 milj. kr., merparten i samband med etableringen av . Underbudgetåren 1970/711975/76 har därmed företag inom tekoindustrierna beviljatsstöd i form av bidrag med sammanlagt nära 300 milj. kr. Därtill skall läggas direktstöd i andra former än bidrag lån och statiiga garantier samt indirektaformer av stöd t. ex. genom statlig och upphandling. Ensammanfattning av det industripolitiska, försörjningsberedskapspolitiska samtarbetsmarknads- och regionalpolitiska stödet till tekoindustrierna under desex första budgetåren föreligger i en särskildsammanställning, vilken bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende somunderbilaga 1. Densamlade effekten av de åtgärder jag nu har nämnt har varit god. Företrädaresåväl för företagen och de anställda som för ansvariga myndigheter vitsordaratt de industripolitiska åtgärderna har stärkt konkurrenskraften och gynnsamtpåverkat strukturomvandlingsförloppet. De s. k. avskrivningslånen som sedan år1972 har utgått tUl investeringar i försörjningsberedskapsviktigproduktionskapacitet har likaså fått omvittnat stor betydelse. Av skäl som jag skall angei det följande finns det emellertid fog för att hävda att påfrestningarna för teko-industriernaimder i viktiga hänseenden har varit exceptionella. Dettahar skapat ett utgångsläge som är mycket oroande. Företagens möjligheteratt på ett balanserat sätt anpassa verksamheten till ändrade marknads- och konkurrensförhållandenhar försämrats. Detta tar sig främst uttryck i att många företag nu tvingasöverväga omedelbara och långtgående åtgärder, ofta med omfattandedriftsinskränkningar som följd. De befintliga industri- ochsysselsättningspolitiska medlen synes inte tillräckliga för attsäkerställa en kontrollerad anpassning av verksamheten till ändrade förhåUanden. Denaktuella problembilden för teko-industrierna Densärskilt svaga utvecklingen förklaras i princip avsamma strukturpåverkande faktorer som jag har redogjort för. I vissaavseenden har dock en accentuering skett. Såledeshar exempelvis efterfrågan från flera viktiga exportmarknader minskatkraftigt. Den snabba exportökning som har skett harförbytts i stagnation och understeg exportvärdet nivå. Omhänsyn tas tiU prisutvecklingen är det fråga om en inte oväsentligexportminskning, sannolikt sedan början av 1960-talet.Tillgänglig statistik indikerar att 1976 års Prop.1976/77:105 16 exportvärdeendast obetydligt översteg nivå. Den volymmässiga exportutvecklingenhar därmed varit fortsatt svag. Samtidigtmed den svaga efterfrågeutvecklingen, som har gällt även den inhemskamarknaden, har det relativa kostnadsläget gentemotutländska tillverkare drastiskt förändrats och uppenbarligen vidgat redanexisterande kostnadsskillnader mellan inom och utom landet producerade varor.Något förenklat kan sägas att svensk teko-industri utsatts för tryck från tvåhåll, nämligen dels från marknadssidan genom en stagnerande efterfrågan, delsfrån kostnadssidan genom en försämring i det relativa produktionskostnadslägetsom i hög grad har medverkat till att minska utrymmet för svensktillverkade produktersåväl inom som utom landet. EnUgtmin mening kan det hävdas att de problem som teko-industrierna nu står införär allvarligare och mer omfattande än under tidigare perioder med starka konjunkturellaoch strukturella påfrestningar för branschen, t. ex. . Jagvill härvidlag peka på fyra förhållanden. försämrades lönsamheten markant för flertalet företaginom teko-industrierna. Det gällde särskilt för textilindustrin, men även inomkonfektionsindustrin var resultatförsämringen påtaglig och skeddedessutom från en lägre nivå än för textilindustrin. Mycket talar för att denresultatförsämring som inträffade har fortsatt och för flera företagfördjupats, särskilt inom konfektionsindustrin. En enkät till plaggtillverkandeföretag som genomfördes indikerar att minst hälften av detillfrågade företagen arbetar utan lönsamhet. Av enkätsvaren framgår vidare attinte av företagen räknar med noHresultat eller förlust under år1977. Idetta perspektiv har kraftiga neddragningar i produktion och sysselsättningbeslutats eller är under planering i många företag. Det kan enligt min meninginte uteslutas att produktionsinskränkningarna i rådande läge kan komma attberöra också sådana företag och produktionsområden som långsiktigt skullekunna ha goda konkurrensförutsättningar. Det skulle ge en kapitalförstöringoch en förändring i arbetsmarknadsstrukturen som samhällsekonomiskt sannoliktmedför högre kostnader än intäkter. Fördet andra har en pressad lönsamhetsutveckling gradvis lett för många företag försämrad finansiell struktur med ökade kapitalkostnadersom följd. Denna tendens har accentuerats . Fördet tredje kan takten i sysselsättningsneddragningen inom tekoindustrierna ivarje fall sett över perioden 197677 väntas bli högre än under tidigare periodermed stora påfrestningar för branscherna. Prop.1976/77:105 17 enkät som genomfördes visar på en sysselsättningsnedgånginom konfektionsindustrin (inkl. trikåplagg) i storieksordningen under år1977. Ca 75 företag inom teko-industriema är enligt bedömningar som har gjortsi detta sammanhang i riskzonen för nedläggning . Antalet anställdai dessa företag uppgår till ca 2 000. Det torde mot dennabakgrund inte vara orealistiskt att räkna med att 5 0007 000 personeranställda i teko-företag kan komma att förlora sina arbeten . Detskulle innebära att sysselsättnings-minskningen skulle bli minst Uka kraftigsom och därmed innebära en fördubbling i nedgångstakten jämförtmed årsgenomsnittet fem första år. För det fjärde måste dennanegativa sysselsättningsbild sättas i relation till utvecklingen inom andradelar av samhällsekonomin. Möjligheterna för andra sektorer att på kort siktabsorbera friställda resurser från tillbakagående branscher synes varaväsentligt sämre än t. ex. . För vissa regioner och orterär detta förhållande särskilt markant. I exempelvis kommun har hittillsunder antalet anställda i teko-industrierna minskat från omkring 16000 till omkring 10 000. Såvitt nu kan bedömas kan nedgången komma att fortsättai en avsevärt högre takt som möjligheterna attpå kort sikt skapa alternativ sysselsättning inom andra näringar i kommunensynes vara sämre än . Ävenav andra skäl finns anledning till oro. Således svarade teko-industriernaunder för i det närmaste hälften av alla varsel som berörde kvinnorinom industrin. Till detta förhållande kan läggas den ogynnsammaåldersfördelningen inom branscherna med omkring en tredjedel av arbetsstyrkanäldre än och med en betydande regional koncentration av produktionen. Merän en tredjedel av antalet sysselsatta arbetar i företag inom . JagvUl i detta sammanhang även peka på att teko-industrierna genom sinaproduktionsbetingelser i många fall har svårigheter att utnyttja vissa sysselsättningsuppehållandcåtgärder, t. ex. det särskilda lagerstödet. Detta torde gälla för i synnerhetföretag inom konfektionsindustrin. Motbakgmnd av vad jag nu har anfört förordar jag efter samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet extraordinära åtgärder för teko-industrierna. Sålundabör ett system med särskilda strukturgarantier införas under en begränsad tid.Lån mot sådan statlig garanti bör vara ränte- och amorteringsfritt.Särskild stmkturgaranti bör efter prövning i varje enskilt fall beviljas endastsådana teko-företag som kan bedömas vara livskraftiga i det längreperspektivet. Vidarekommer chefen för senare denna 1976/77:105 18 dagatt förorda att ett särskilt sysselsättningsbidrag för äldre arbetskraft skallkunna utgå tUl de teko-företag som inte varslar om driftsinskränkningeller nedläggning resp. återtar meddelade men ej effektuerade varsel. Vadgäller den tidsmässiga aspekten på de extraordinära åtgärderna vill jag anföraföljande. Bildenav teko-industriernas hittillsvarande utveckling är relativt dyster. Detgäller inte minst förloppet och den väntadeutvecklingen för det närmast kommande året. Det finns dock anledning att betonaatt flera faktorer har, som jag har nämnt, samverkat till uppkomstenav den besvärliga situation som branscherna befinner sig i. Flera avdessa är svåra eller omöjliga att påverka i ett nationellt perspektiv. Jag villhärvid exemplifiera med vissa förhållanden som rör exportens utveckling. Densnabbt expanderande exporten och av1970-talet, antyder att svenska teko-produkter i grunden är attraktiva på deninternationella marknaden. Konfektionerade produkter utgör härvidlag ingetundantag. Orsakerna till den stagnerande exporten ärflera. Jag vill dock i sammanhanget särskilt peka på den stora påverkan påexporten av konfektionerade produkter som efterfrågebortfallet från denengelska marknaden med all sannolikhet har haft. De relativt kraftigavalutamässiga förändringar som det brittiska pundet har undergått under degångna två åren kan sannolikt härvid på ett långt mera avgörande sätt än t. ex.det höjda svenska lönekostnadsläget, förklara den drastiska minskning avexporten till denna marknad som har drabbat många svenska teko-företag. Idenna förklaring ligger givetvis en möjlighet att läget relativt snabbt kanförbättras. En väntad konjunkturuppgång i västvärlden torde kunna medverka tillatt en återhämtning kan komma snabbt. En förbättrad konjunktur påverkar likasåsom regel gynnsamt den inhemska konsumtionen av teko-produkter. Statsmakternabör medverka till att de många faktiskt eller potentiellt livskraftiga företagsom finns inom teko-industrierna ges möjligheter att på bästa sätt klara densvåra situation som råder. Ur sysselsättnings-politisk synvinkel finns detdessutom anledning att mera generellt medverka till att visstrådrum skapas i den intensiva omstrukturering som just nu pågår. Deextraordinära åtgärderna bör således vara av temporär natur. Jag förordar att särskUdastrukturgarantier skaU kunna beviljas längst t. o. m. . Chefenför kommer senare denna dag att förorda att detsärskilda sysselsättningsbidraget för äldre arbetskraft skall kunna utgå längstt. o. m. . Jag övergår nu tiU att närmare redovisa de industripoUtiskaåtgärder som är aktuella. Prop.1976/77:105 19 Utgångspunkt för förslagetom särskilda strukturgarantier är de problem för teko-industrierna som jagtidigare har redogjort för. Två förhållanden bör härvid enligt min meningsärskilt framhållas. Den pressade lönsamheten imderlång tid inom stora delar av tekoindustrierna har, som jag redan har antytt,för flertalet företag resulterat i en successiv försämring av den finansiellastrukturen. Ett i takt med inflationen ökat behov av bl. a. rörelsekapital harlett till en successiv försämring av soliditeten och en ökad räntebelastningför företagen. Även vad gäller strukturen på det främmande kapitalet har förflera företag en markant försämring skett och då i första hand under de senasteåren. Sålunda har upplåning av kortfristigt kapital till relativt högaräntekostnader kommit att utgöra en växande andel av den totala externaupplåningen. De ökade ränte- och amorteringskrav som härigenom har vuxit framhar, vid sidan av marknads- och produktions-kostnadsmässiga faktorer,ytterligare försämrat möjligheterna för tekoföretagen att möta framtiden. De särskilda strukturgarantiernabör ha som ett syfte att medverka till att teko-industriernas finansiellaförhållanden kan förbättras. Vidarebör de särskilda strukturgarantierna utformas så att de företag som beviljasgarantier ges ett incitament tiU att något mera långsiktigt och kontrolleratän vad det pressade läget i många fall möjliggör, anpassa produktion ochproduktionsapparat tUl ändrade marknadsförhållanden. Jag vill i dettasammanhang något beröra frågan om företagens internaomstruktureringsverksamhet. Inom flertalet industriföretag pågår ständigt ettarbete som syftar till att ersätta olönsam tillverkning med nya,konkurrenskraftiga produkter. Det är en långsiktig process som ofta ärförknippad med stort risktagande och höga kostnader. Inom branscher under starkomstrukturering har företagen inte sällan otillräckliga resurser, såvälekonomiskt som personellt, att själva klara sådana omstäUningar. Flertalet av teko-branschernasföretag torde således ha begränsade möjligheter att av egen kraft klaraen produktmässig omoriente-ring. Det gäller särskilt i de fall det är fråga ommer långtgående förändringar i produktionsinriktningen, exempelvis övergångtill produktion utanför det egna branschområdet. som i detlängre perspektivet av marknads- eller andra skäl måste upphöra med sin traditionellaverksamhet är den typ av produktmässig omorientering jag nu har nämnt särskiltangelägen. För att denna process skaU bli fruktbar från sysselsättningssynpunktmåste den emellertid ske systematiskt och på ett planmässigt sätt. Som jagredan nämnt står det dock helt klart att en ändrad produktionsinriktning inomenskilda företag både är förenad med stora risker och kräver avsevärda insatsersåväl av personell som 1976/77:105 20 Enligtmin mening bör prövas vUka möjligheter som kan finnas att för enskUda teko-företagåstadkomma en förändring av produktionsinriktningen genom en samlad ochmålinriktad insats av dels stöd för aktivt sökande efter nyproduktionsinriktning, dels stöd för finansiering av vissa utvecklings-,marknads- och maskininvesteringar i samband härmed och dels stöd tUlutbildningsinsatser. Genom statsmakternas beslut kan bidrag tillkonsultundersökningar utgå för att undersöka bl. a. teko-företagsförutsättningar att övergå till produktion inom andra branschområden (prop.1975/76: 206, NU 1975/76: 70, rskr 1975/76: 415). De särskildastrukturgarantierna bör utformas så att intern omstrukturering i den meningsom jag här angivit, underlättas. År1972 beslutade (prop. 1972:46, NU 1972: 32, rskr 1972: 195) attinföra ett system med statiiga lånegarantier för att medverka till enplanmässig strukturomvandling inom bl. a. teko-industrierna. Sådan s. k.strukturgaranti skulle ha som främsta syfte att underlätta för lönsamma företagmed goda framtidsutsikter att expandera genom förvärv av företag ellerdriftsenheter. Vid utgången av /76 hade strukturgarantier motsvarandeett belopp av ca 67 milj. kr. beviljats, varav tiU företag inom teko-industriernaca 38 milj. kr. I budgetpropositionen 1977 har föreslagits att ramen förstrukturgarantier höjs från nuvarande 125 milj. kr. till 155 milj. kr. Enligtmin mening bör detta system med strukturgarantier kunna bilda utgångspunktockså för förslaget om särskilda strukturgarantier. Jag bedömer det merändamålsenligt att för företag inom teko-industrierna tillfälligt ändravillkoren för det befintliga systemet med strukturgarantier än att införa etthelt nytt industripolitiskt instrument. Jag förordar således att ett system medsärskilda stmkturgarantier enligt riktlinjer som jag i det följande skaU ange,under /78 för företag inom teko-industrierna ersätter det systemmed strukturgarantier som gäller. Administrativt ger ett sådant förfarandestora fördelar. Vidare kommer för företagen systemet med särskUdastrukturgarantier att fullt ut ersätta det nuvarande systemet medstrukturgarantier. Eftersamråd med cheferna för handels- och arbetsmarknadsdepartementen förordar jagi vad avser den branschmässiga avgränsningen att förutom teko-industrierna äventillverkning av rayonfiber skall kunna komma i fråga för särskildastrukturgarantier. Särskildastmkturgarantier bör kunna utgå endast till företag som kan bedömas haförutsättningar för att långsiktigt upprätthålla en lönsam produktion. Jagförordar att garanti normalt skall kunna utgå med ett belopp som svarar mothögst det egna kapitalet. Om särskilda skäl föreligger bör undantag kunna görasfrån denna huvudregel. Somjag har anfört skall särskild strukturgaranti kunna beviljas Prop.1976/77:105 21 o. m. . Lån mot särskild strukturgaranti bör vara ränte- ochamorteringsfritt . Lånet bör därefter löpa med ränta ochåterbetalas under längst en tioårsperiod. Säkerhetskall inte behöva ställas för garantin. Förmånsrättsligtbör de särskilda strukturgarantierna ha samma ställning som de nu gällande stmkturgarantierna,dvs. närmast det egna kapitalet. Särskildastrukturgarantier bör beviljas på grundval av dels sedvanlig kreditbedömning,dels en utredning av företagets marknads-, produktions- och managementsmässigaförutsättningar. Som ett villkor för beviljande av garanti bör gälla attföretagets styrelse har fastställt en konkret plan för utveckling ochrationalisering av företagets verksamhet. Ansvaretför att bevilja särskilda strukturgarantier bör åvila statens industriverk. Underförutsättning av att låntagaren enligt nämnda plan avser att genomföra viktigastrukturella åtgärder inom det egna företaget eller att medverka i en effektivitetsbefrämjandeomstrukturering som också berör andra företag, bör statens industriverk hamöjlighet att efter en glidande skala avskriva av lån motsärskild strukturgaranti. Denna avskrivning bör överenskommas vid beslut omgaranti men vara villkorlig i den meningen att avskrivningen verkställs förstsedan planerade åtgärder har genomförts eller företaget enligt statensindustriverks bedömning under ändrade betingelser har fullgjort vad somrimligen kan krävas. Beslut om avskrivning av lån mot särskild strukturgarantibör vara fattat från beslut om beviljande av garanti. Att i detta sammanhangnärmare ange vilka strukturella initiativ och åtgärder från låntagarens sidasom skall ge möjlighet till avskrivning av viss del av lån mot särskildstrukturgaranti är enligt min mening olämpligt. Jag vill dock framhålla attavsikten är att vidga den relativt snäva avgränsning som gäller för befintligastrukturgarantier, där det viktigaste syftet är, som jag har framhållit, attstimulera och underlätta för framgångsrika företag att förvärva andra företageller driftsenheter. Detta är endast ett exempel på en strukturell förändringsom kan vara viktig för berörda företag. Mindre långtgående strukturellaprojekt avseende t. ex. samarbete och samordning mellan två eller fleraföretag, är ett annat exempel. Produktmässig omstrukturering inom det egnaföretaget, är ett tredje exempel. Det är viktigt att understryka att samgåenden,samarbete eller intern omstrukturering inte får bli självändamål. Målet förden typ av åtgärder som jag nu gett exempel på är att uppnå förbättradlönsamhet och konkurrenskraft för berörda företag. Detligger i linje med vad jag har anfört att lån mot särskild stmkturgarantihar dubbla syften, nämligen dels att medverka till en förbättring av denfinansiella strukturen i företagen, dels att ge ett Prop.1976/77:105 22 incitamenttUl lönsamhetsbefrämjande strukturella åtgärder från företagens sida. En klargränsdragning mellan dessa två syften låter sig i praktiken inte göra. Änmindre är det möjligt att på förhand ha en väl underbyggd uppfattning ombehovets fördelning på de två användningsområdena. Jag har schablonmässigträknat med att behovet fördelas ungefär lika mellan de båda områdena. Isammanhanget finner jag det viktigt att framhålla att företag i princip börvara stödberättigade för ettdera av dessa syften, eller givetvis för båda ikombination. Idet första fallet är det fråga om en icke-projektbunden kreditgivning pågynnsamma, men i allt väsentligt kommersiella villkor. MöjUghet tillavskrivning bör inte föreligga. Inga särskilda begränsningar av företagetsanvändning av lånen bör ställas upp på förhand. Däremot bör givetvis gälla attanvändningen skall anges i den utvecklings- och ratio-naliseringsplan som jagtidigare nämnt om. I det andra fallet är det fråga om ett huvudsakligen projektbaseratstöd med starkare subventionsinslag. Jaghar nu angett de allmänna riktlinjerna för ett system med särskildastrukturgarantier. Det ankommer på regeringen att meddela närmare föreskrifterför dessa garantier. Jag vill dock redan nu understryka nödvändigheten av attstatens industriverk i samråd med företrädare för företagen och de anställdalägger fast de operativa riktlinjer som skall gälla för tillämpningen.