prop · G00396 · 1976-12-31 00:00:00 — Med hänsyn till de betydelsefullauppgifter som avdelningen har att fylla ter sig detta omotiverat, framhållerutredningen, som därför i sina förslag har försökt åstadkomma en anpassning avavdelningens verksamhet tUl de principer som kommit till uttryck i förvaltningsrättsreformensamtidigt som man också har försökt beakta verksamhetens mycket speciellakaraktär. Utredningen framhåller, att det förhållandet attbesvärsavdelningen utgör en integrerad del av verket inte torde kunna hindraatt avdelningen klassificeras som förvaltningsdomstol. Härvid hänvisas till attde i samband med reform inrättade länsrätterna och länsskatterätternaär knutna till länsstyrelserna såväl i administrativt som i personellt hänseende. Övervägande skäl talar enligt utredningens meningför att besvärsavdelningen uttryckligen görs till förvaltningsdomstol.Utredningen betonar att besvärsavdelningens verksamhet sakligt sett innebär enmyndig- 1976/77: 96 31 hetsutövningsom Ugger betydligt närmare vad som är karaktäristiskt för förvaltningsdomstolarän för förvaltningsmyndigheter. Avdelningens verksamhet att som andra instanspröva besvär över beslut som fattas på bl. a. patentavdelningen torde bortsett från att verksamheten inte täcker ett så brett register som ärkännetecknande för en allmän förvaltningsdomstol närmast vara att jämföramed rättskipningen i kammarrätt och täcks enligt utredningens mening väl avbegreppet rättskipning i regeringsformen. Några genomgripande organisatoriska förändringaranser utredningen inte behövliga för att åstadkomma omvandlingen utan det kanhuvudsakligen röra sig om en formell och terminologisk anpassning till vissaav de grundläggande regler som gäller för förvaltningsdomstolar. Markeringen av besvärsavdelningens stäUning somförvaltningsdomstol sker enligt utredningen främst genom införandet av krav påavläggande av domared för ledamöter och föredragande samt genom att avdelningenges möjlighet att hålla vittnesförhör i samband med muntlig förhandling. Flertalet remissinstanser tillstyrker i alltväsentligt utredningens förslag och förklarar att besvärsavdelningen därigenomges en starkare förvaltningsrättslig ställning och får karaktären avförvaltningsdomstol. Några remissinstanser, däribland regeringsrättensledamöter och , beklagar dock attutredningen genom alltför snäva direktiv inte har kunnat ta ställning tillbesvärsavdelningens omvandling till en från patentverket fristående domstol.Enligt dessa instanser bör detta vara målsättningen. Regeringsrättens ledamöter tillstyrker utredningensförslag med den reservationen att verkschefen inte längre bör ingå som ledamotav besvärsavdelningen. Kammarrätten i kritiserar förslaget och påpekaratt vissa förhållanden t. ex. verkschefens nuvarande och framtida uppgiftersamt inlåningen av tekniker från patentavdelningen förtar känslan av attbesvärsavdelningen är en från underinstansen skild förvaltningsdomstol.Kammarrätten anser därför att besvärsavdelningen bör behåUa sin nuvarandeställning så länge den administrativa ordningen och organisationen består. Jag vill här först erinra om att näringsutskottet isitt betänkande (NU 1972: 56) noterade att det internationella samarbetet påpatentområdet tog sikte på organisatoriska lösningar som kunde få långtgåendeverkningar för det svenska patentverket. Detta syntes enligt utskottets meningtala mot igångsättandet av en utredning, vars syfte var att ombildabesvärsavdelningen till en från PRV fristående domstol. Utskottet ansåg dockatt hänsyn borde tas till de förvaltningsrättsliga synpunkter som intagit enframträdande plats i flera av remissyttrandena över mot. 1972: 924. Dåvarandedepartementschefen underströk för egen del att besvärsavdelningens omvandlingtill en från PRV fristående domstol inte kunde 1976/77: 96 32 bedömasförrän framtida erfarenheter från den europeiska patentorganisationen kunnatutvärderas. Utredningsdirektiven gavs mot bakgrund härav en mycket restriktivutformning. En reform av sådan begränsad omfattning som den nuföreslagna kan enligt min mening inte anses föregripa vare sig utvecklingen pådet internationella planet eller i övrigt frågan rörande den svenska patentadministrationen.Reformen undanröjer dock i väsentlig mån de invändningar som kan riktas motdet nuvarande systemet och synes mig från rättssäkerhetssynpunkt vara välmotiverad. Vad gäller frågan om besvärsavdelningen i framtidenbör omvandlas till en fristående domstol utan organisatoriskt elleradministrativt samband med PRV så har jag från rent principiell synpunkt storförståelse för de skäl härför som redovisats av de remissinstanser som förordaren sådan förändring. Jag anser dock att man, innan en sådan genomgripandeförändring kan övervägas, måste avvakta erfarenheterna från främst det blivandeeuropeiska patentverket, vars besvärskamrar för övrigt är inbyggda i verket. Deskäl utredningen har anfört för att nu företa en förhållandevis begränsadreform av besvärsavdelningen och dess förvaltningsrättsliga ställning hargodtagits av det helt övervägande antalet remissinstanser. Även jag finnerdessa skäl beaktansvärda. Innan jag är beredd att ta definitiv ställning idenna fråga vill jag dock med anledning av de invändningar rörande främstverkschefens ställning som regeringsrättens ledamöter och kammarrätten riktatmot förslaget att låta besvärsavdelningen få status av förvaltningsdomstolanföra följande. Till en början vill jag erinra om den grundläggandebetydelse för rättssäkerheten som domstolarnas självständighet har. Dettaunderströks också vid tillkomsten av regeringsform (prop. 1973: 90) avföredragande departementschefen. Enligt 11 kap. 2 § regeringsformen får ingenmyndighet bestämma hur en domstol skall döma i det enskilda fallet eller huren domstol i övrigt skall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Dennabestämmelse garanterar en med myndighet integrerad förvaltningsdomstolssjälvständiga ställning gentemot myndigheten. Även om handläggningen inom besvärsavdelningeninnefattar ett visst mått av teknisk service som normalt inte förekommer viddomstolar, anser jag i likhet med regeringsrättens ledamöter detta inte utgöranågot hinder mot att i och för sig kunna betrakta avdelningen som domstol. Jagkan också ansluta mig till utredningens mening att det inte kan sättas i frågaatt besvärsavdelningens uppgifter och funktion i allt väsentligt innebärrättskipning enligt 1 kap. 8 § regeringsformen. De betänkligheter som medhänsyn främst till verkschefens ställning på besvärsavdelningen uttryckts avregeringsrättens ledamöter och kammarrätten delas även av mig. De synes dock iväsentlig mån kunna undanröjas om mitt förslag i det följande beträffandeverkschefens ställning följs. Pågrund av vad sålunda anförts tillstyrker jag utredningens förslag i 1976/77: 96 33 dennadel genom vilket besvärsavdelningen inom patentverket formellt får ställningsom förvaltningsdomstol. Jag delar också uppfattningen att bestämmelserna ien ny lag lämpligen kan utformas med ledning av reglerna iförvaltningsprocesslagen. 1 vissa hänseenden behöver dock den föreslagnalagtexten ändras i sak. Jag återkommer närmare härtill i specialmotiveringen. I direktiven för utredningen erinras om PRV:sskrivelse av beträffande verkschefens ställning som ordförandepå en av avdelningarna inom besvärsavdelningen. Verket anförde häri bl. a. attverkschefen på grund av deltagande i den internationella verksamheten inom detindustriella rättsskyddets område och ökat arbete med intern administrationkunnat ägna mindre tid till arbetet på besvärsavdelningen. Man föreslog därföratt verkschefen skulle befrias från sin uppgift att vara ordinarie ordförandeför en av avdelningarna inom besvärsavdelningen men att denne ävenfortsättningsvis skulle kunna träda in på avdelningen samt att han borde varaavdelningens ordförande vid plenum. Härigenom skulle verkschefen beredasmöjlighet att delta i principbeslut samt medverka till en för avdelningarnaenhetlig praxis. Utredningen har ansluth sig till PRV:s förslag ochanser att något principieUt hinder inte föreligger för verkschefens dehagandepå besvärsavdelningen. Man betonar också att en ordning där verkschefen medverkari första eller andra instans överensstämmer med vad som gäller i de övriganordiska länderna samt och . Av de remissinstanser som har uttalat sig i dennafråga är det endast PRV och som har stöttutredningens förslag. Övriga, dvs. regeringsrättens ledamöter, ,kammarrätten i , besvärsavdelningens ledamöter, ,rättsskydd och harsamtliga ifrågasatt lämpligheten av att verkschefen fortsättningsvis deltar iden dömande verksamheten på besvärsavdelningen. De remissinstanser som har kritiserat utredningensförslag har särskilt betonat det orimliga i att verkschefen som domare påbesvärsavdelningen kan komma att få ta stäUning tUl invändningar om bristandelaglighet i bestämmelser som han själv i egenskap av verkschef och med stöd av41 § patentkungörelsen (1967: 838) har fastställt. Dessa s. k. patentbestämmelserinnehåller, framhåller besvärsavdelningens ledamöter, i stor utsträckninganvisningar angående tolkningen och tillämpningen av patentlagstiftningen. Iett fall där part gör gällande att en sådan bestämmelse ej är förenlig medlagen har verkschefen, understryker man i yttrandet, givetvis svårt att medopartiskt sinne ta del av och bedöma argumenteringen. Det är, menarbesvärsavdelningens ledamöter, sannolikt att 3 1976/77. 1 saml nr 96 1976/77: 96 34 verkschefeni en sådan situation står fast vid den bestämmelse han tidigare fastställtsåsom chef för verket. Regeringsrättens ledamöter föreslår med hänvisning bl.a. till de betänkligheter mot verkschefens medverkan i besvärsavdelningensdömande verksamhet som förvaltningsdomstolskommittén och besvärssakkunnigauttalade i sina remissyttranden vid tillkomsten av lag ombesvärsavdelningen, att en särskild befattning som ordförande inrättas påavdelningen samt framhåller att en sådan ordförande bör vara lagfaren. Utredningen har i samband med diskussionen ombesvärsavdelningens förvaltningsrättsliga stäUning gjort vissa jämförelser medde 1971 inrättade länsrätterna och länsskatterätterna, vilka både iadministrativt och personellt hänseende är knutna till länsstyrelsen.Kammarrätten framhåller i sitt remissvar att den gjorda jämförelsen medlänsdomstolarna på denna punkt är missvisande, eftersom varken landshövdingeneller styrelse kan influera på länsdomstolarnas eller dessaunderinstansers bedömanden. PRV delar de av utredningen anförda synpunkternaoch tillägger att det med utredningens konstruktion bl. a. underlättas förverket och dess chef att uppträda i internationella sammanhang med tillräckligauktoritet i fråga om sakkunskap på patentområdet. Att verkschefen gestillfälle delta i beslut av principiell betydelse och att han kan medverka tillenhetlighet i praxis mellan besvärsavdelningens avdelningar anser verket ocksåvara ytterst betydelsefullt. Besvärsavdelningens ledamöter vitsordar i och försig önskvärdheten av att verkschefen regelbundet får kontakt med de enskildaärendena men anser att denna kontakt kan uppnås genom föredragning av viktigareärenden av företrädare för patentavdelningen, varumärkesbyrån etc. Med anledning av utredningens uttalande att detinte föreligger något principiellt hinder för verkschefens deltagande påbesvärsavdelningen vill jag framhålla att jag delar den uppfattning som haruttryckts vid remissbehandlingen att det är just på det principiella planetsom betänkligheter framträder. Som jag har framhållit i samband medbehandlingen av frågan om besvärsavdelningens förvaltningsrättsliga ställningär domstolarnas självständighet av grundläggande betydelse för rättssäkerheten.Detta synsätt har också i regeringsformen kommit till uttryck på flera satt.Bl. a. slås såsom jag anfört i 11 kap. 2 § regeringsformen fast att ingenmyndighet får bestämma hur domstol skall döma i det enskilda faUet eUer hurdomstol i övrigt skaU tillämpa rättsregel i särskilt faU. För egen del är jag av samma uppfattning som PRVoch besvärsavdelningens ledamöter i fråga om vikten av alt verkschefenverkligen är väl insatt i hela den verksamhet han skall leda. Sådan informationoch kunskap kan han dock få även på andra sätt än genom att delta i besvärsavdelningensarbete. Ett sätt kan vara att verkschefen såsom har föreslagils avbesvärsavdelningens ledamöter mer aktivt deltar i arbetet 1976/77: 96 35 iförsta instans, dvs. på patentavdelningen, varumärkesbyrån etc. Vidare kanbesvärsavdelningens ledamöter regelbundet informera verkschefen om avgöranden ienskilda ärenden av större betydelse. Vad utredningen och verket har anfört till stöd föratt verkschefen alltjämt skall kunna delta i besvärsavdelningens arbete finnerjag mot bakgrund av vad sålunda har anförts inte utgöra tillräckliga skäl föratt behålla den gällande ordningen. Detta blir särskilt påtagligt ombesvärsavdelningen uttryckligen får ställning av förvaltningsdomstol. Jagansluter mig därför till den övervägande remissopinionen och förordar attverkschefen inte längre skall kunna ingå som ledamot av besvärsavdelningen. IStäUet föreslår jag att en av ledamöterna på besvärsavdelningen utses tillordförande på avdelningen. Denne bör som regeringsrättens ledamöter harförordat vara lagfaren. Den föreslagna ändringen rubbar inte verkschefensadministrativa ansvar för besvärsavdelningen. Liksom bör verkschefenmedverka i budgetarbetet och produktionsplaneringen på avdelningen. Det kanockså vara av värde att verkschefen medverkar i viktigare personalärenden. Jag vill i detta sammanhang också berörabestämmelsen i instruktionen för PRV att en byråchef vid verket är lagkunnigledamot på besvärsavdelningen. På liknande grunder som har anförts beträffandeverkschefen anser jag att inte heller denna ordning bör förekomma annat än irena undantagsfall såsom vid sjukdom o. d. 6.4Förfarandet för tillsättande av ledamöter på besvärsavdelningen Utredningen har i sitt betänkande inte uttalat sigi fråga om ordningen för tillsättande av ledamöter på besvärsavdelningen.Besvärsavdelningens ledamöter kritiserar den nuvarande ordningen härför. Dennainnebär att verkschefen vid ledighet på en patenträttsrådstjänst anmäler dettatill regeringen med förslag till ny innehavare av tjänsten. 1 praxis har detenligt besvärsavdelningens ledamöter tillgått så att verkschefen i överläggningmed dem hört deras åsikt om tänkbara kandidater utan att dock vara bunden av deönskemål som därvid kan ha framkommit. Något ansökningsförfarande har intetillämpats. Enligt besvärsavdelningens ledamöter bör tjänst som patenträttsrådtillsättas efter ansökningsförfarande, varvid besvärsavdelningen i plenum bör avgeförord. Även PRV och TCO förordar att ettansökningsförfarande införs vid tillsättandet av tjänst som patenträttsråd. PRVframhåller vikten av att också patentavdelningen och annan enhet hörs samt attförord därför bör avges av besvärsavdelningen och berörd enhet gemensamt. Jag finner det naturligt att tjänster sompatenträttsråd, i likhet med flertalet andra domartjänster, bör tillsättasefter ansökan. Föreskrifter i dessa frågor kan meddelas av regeringen, varvidockså närmare kan bestämmas om avgivande av förord etc. Därvid måste avgörandevikt fäs- 1976/77: 96 36 tasvid att man får ett öppet tillsättningsförfarande som på bästa sätt kan ge enallsidig bedömning av sökandens kompetens. Olika vägar härför kan tänkas. Ensådan väg kan vara att låta patenlverkets styrelse avge förord sedan den försthört besvärsavdelningen. I 23 § andra stycket instruktionen (1965: 658) förpatent- och registreringsverket föreskrivs alt begäran av sökande ellerbehörig invändare om muntUg förhandling i patent-, varumärkes- ellernamnärende inte får avslås, såvida vederbörande inte förut beretts tillfälleatt yttra sig vid sådan förhandling på den avdelning, byrå eller sektion, därärendet handläggs. Enligt arbetsordningen för besvärsavdelningen kan ledamotpå avdelningen sätta ut muntlig förhandling för beredning av ett ärende. Utredningen anför atl besvärsavdelningens ledamötervid överläggningar med utredningen har omtalat att de muntliga förhandlingarnaär betungande och att antalet förhandlingar som flyttas på begäran av partskapar problem för avdelningen ur planeringssynpunkt. Verkets kunder, å andrasidan, fäster enligt utredningen stor vikt vid möjligheten att få till ståndmuntiig förhandling eftersom de anser att denna förhandlingstyp många gångerbidrar till att bättre klarlägga ärendet. Därvid har också anförts att muntiigföthandling ofta begärs för att få ett begrepp om när ett ärende kan väntaskomma upp till slutligt avgörande. Utredningen framhåller att inte hellerenligt förvaltningsprocesslagen part har någon ovillkorlig rätt till muntligförhandling. I 9 § tredje stycket förvaltningsprocesslagen föreskrivs sålundaatt muntlig förhandling skall hållas, om enskild som för talan i målet begärdet samt förhandlingen ej är obehövlig och ej heller särskilda skäl talar motdet. Utredningen föreslår att den rådande ovillkorliga rätten att få tillstånd muntlig förhandling modifieras för part så att besvärsavdelningen gesmöjlighet att i vissa uppenbara fall avslå sådan begäran. Muntliga förhandlingar har inte varitoffentliga vid förfarandet i besvärsavdelningen. Utredningen föreslår här attden i förvaltningsprocesslagen vedertagna principen om offentiighet vidmuntiig förhandling utsträcks till att omfatta även besvärsavdelningeneftersom förfarande härigenom skulle bli detsamma som det som gäller för andraförvaltningsdomstolar. Utredningsförslagen ansluter sig i dessa frågortill de regler som föreslogs i förslaget om inrättande av ett nordisktpatentråd (Nordisk utredningsserie : 1). Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget ommöjlighet att avslå begäran om muntlig förhandling. uttalas dock enförhoppning att besvärsavdelningen inte kommer att tolka den föreslagna regelnallt- 1976/77: 96 37 förrestriktivt, utan att avdelningen fortsättningsvis endast i undantagsfallkommer att avvisa en begäran om muntiig förhandling. Svenska industriens patentingenjörers förening avstyrker utredningens förslag och förordar atträtten till muntlig förhandling förblir ovillkorlig. De framhåller att ettökat utnyttjande av denna förhandlingsform möjligen skulle kunna förkortahandläggningstiden på avdelningen. Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget attmuntlig förhandling i princip skall vara offentlig. I likhet med flertalet remissinstanser delar jag desynpunkter utredningen har framfört angående möjlighet atl avslå en begäran ommuntlig förhandling samt angående offentlighet vid förhandling. Till denförfattningsmässiga utformningen av bestämmelserna härom återkommer jag ispecialmotiveringen. Jag vill dock redan nu framhålla att det inte annat än irena undantagsfall kan komma i fråga att avslå en begäran om muntligförhandling. Man måste därför räkna med att en sådan begäran i allmänhet kommeratt bifallas. 6.6Vissa frågor i samband med fullföljd av talan till regeringsrätten Sökande får f. n. fullfölja talan mot beslut avbesvärsavdelningen i mål om patent, mönster och varumärken utan inskränkningtill regeringsrätten. I sådana mål gäller ej heller krav påprövningstillstånd. Enligt 13 § patentlagen (1967: 837) får en ansökanom patent inte ändras så, att patent söks på något som inte framgick avansökningshandlingarna, när ansökningen gjordes eller enligt 14 § samma lagskall anses gjord. Med ansökningshandlingar avses i detta sammanhang de i 19 §patentkungörelsen (1967: 838) angivna grundhandlingarna dvs. i första handbeskrivning med tillhörande ritning och patentkrav avfattade på svenska,danska eller norska språket som förelåg när ansökningen gjordes. Förbudet mot ändring i 13 § patentiagen somtillkommit på grund av de rättsverkningar som är förbundna med ansökningensingivande riktar sig mot såväl ett införande i patentkraven av nyabestämningar (en inskränkning av skyddsomfånget), vilka inte har stöd igrundhandlingarna, som ett avlägsnande ur patentkraven av bestämningar (en utvidgningav skyddsomfånget) vilket innebär att krav riktas på en uppfinning utöver vadsom framgick av grundhandlingarna. Däremot träffar förbudet inte sådanaändringar som innebär ett förtydligande, en inskränkning eller en utvidgningsom håller sig inom ramen för det som framgår av grundhandlingarna. Rörande dennärmare innebörden härav hänvisar utredningen till vad i detta hänseendeanfördes av de nordiska kommittéerna i deras slutbetänkande (Nordisk utredningsserie1963: 6) 1976/77: 96 38 somligger till grund för gäUande lagstiftning i ämnet. I syfte att hålla i sär de olika former av ändringav patentkraven som sålunda regleras direkt och indirekt inom ramen förpatentlagen kallas i fortsättningen i likhet med i utredningen den sist angivnatypen av ändringar som så att säga kan anses tillåtna för jämkning av patentkraven. Jämkning av kraven kan av sökanden göras självmanteller, vilket torde vara det vanliga, med anledning av innehåUet i teknisktföreläggande som utfärdats i samband med granskning av ansökningen inom patentverketoch som i regel hänvisar till den inom verket gjorda utredningen omnyhetslägel. En mol ansökningen gjord invändning enligt 21 § patentlagen kangivetvis också vara av beskaffenhet att föranleda jämkning. Enligt vad som f. n. gäller, är rätten att jämkapatentkraven inte begränsad till handläggningen i första instans, dvs. 1 överensstämmelse med rådande uppfattning avser prövningeni överinstanserna, liksom i patentavdelningen, att åstadkomma en materielltsett riktig bedömning av patentansökningen i syfte att skapa det rättsskydd somter sig motiverat i det enskilda fallet. Härav anses f. n. följa att nyutredning får tillföras i såväl besvärsavdelningen som regeringsrätten. Så kanske på initiativ av såväl sökanden, invändare (i besvärsavdelningen) somöverinstanserna själva. Överinstansernas prövning torde dock såtillvida fåanses vara begränsad, att de inte självmant har att ta initiativ i fråganhuruvida en ansökan skulle kunna leda till patent, om den inskränktes på visstsätt. Det förekommer emellertid i viss utsträckning att man frånbesvärsavdelningens sida informellt med sökanden diskuterar frågan om enbegränsning av kraven i syfte att uppnå ett rimligt resultat. Sökanden tordeockså enligt rådande praxis, som har stöd i förarbetena till gällandelagstiftning, kunna begära prövning av alternativa krav på så sätt, att han iförsta hand påkallar överprövning av de vidare krav som underkänts i lägreinstans och i andra hand begär prövning av mera begränsade krav som intetidigare varit föremål för bedömande. Jämkning av patentkraven vid fullföljd av talantill regeringsrätten förenleder regelmässigt remiss till besvärsavdelningen.Antalet sådana remisser har stigit kraftigt och utredningen räknar medatt i praktiken av besvärsavdelningens totala kapacitet las i anspråkför att handlägga dessa från arbetsbördesynpunkt mycket krävande remisser. 6.6.2Rätten atl fullfölja talan till regeringsrätten Frågan om fullföljdsrätt till regeringsrätten varföremål för uppmärksamhet redan i samband med patentlagens tillkomst. Denordiska kommittéerna, som utredde frågan om inrättande av en gemensam nordiskbesvärsinstans, stannade i sitt betänkande (NU 1968: 1) för att inte föreslånågon begränsning i klagorätten. 1976/77: 96 39 Rätten att fullfölja talan hos regeringsrättenövervägdes även av förvaltningsdomstolskommittén i samband med spörsmålet omundantag från den av kommittén förordade aUmänna ordningen att förvaltningsmålborde passera kammarrätt och få fullföljas därifrån bara efter särskildtillståndsprövning. Mot bakgmnd av den "faktiska domstolsmäs-sighet"som utmärker besvärsavdelningens prövning kunde det enligt kommittén t. o. m.sättas i fråga, om inte prövningstillstånd borde krävas för fullföljd av talanhos regeringsrätten. Eftersom besvärsavdelningen "i sträng mening"inte kunde anses utgöra en domstol, ansåg sig kommittén dock inte böra föreslåatt "f. några särskilda villkor ställdes upp för sådan fullföljd(SOU 1966: 70). I förslaget till lag om allmännaförvaltningsdomstolar m. m.