prop · G003124 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/77:124 Regeringens proposition om godkännande av den europeiska konventionen den 27januari 1977 om bekämpande av terrorism, m. m.; Regeringen föreslår attantaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokolldenna dag. I propositionen föreslås attSverige tillträder europarådskonvention om bekämpande av terrorism.Genom konventionen åtar sig de avialsslutande staterna att antingen tillmötesgåbegäran från annan konventionsstat om utlämning av någon som har begåttterrordåd av närmare angivet slag eller själv vidta åtgärder för lagföring avhonom. En fullständig anslutning till konventionen medför vidare attkonventionsstat inte får vägra utlämning för sådant brott under hänvisningtill att det är alt betrakta som politiskt. På denna punkt föreslås emellertidatt man från svensk sida gör ett särskilt förbehåll som innebär att Sverigebehåller nuvarande möjligheter att vägra utlämning för politiska brott. Konventionen innebär dessutom attde avtalsslutande staterna skall lämna varandra rättsligt biträde när detgäller straffrättsliga förfaranden mot personer som har gjort sig skyldiga tillterrordåd. För att göra det möjligt för att ansluta sig tiU dessabestämmelser föreslås ändringar i lagen (1946: 816) om bevisupptagning åtutländsk domstol och lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel påbegäran av främmande stat. 1 1976/77. 1 saml Nr 124 Lag om ändring i lagen (1946: 816) om bevisupptagning åtutländsk domstol Härigenom föreskrives i fråga omlagen (1946: 816) om bevisupptagning åt utländsk domstol dels att i 1012 §§ ordet"Konungen" i oUka böjningsformer skall bytas ut mot"regeringen" i motsvarande form, dels att1 § skall ha nedan angivna lydelse. Har i visst mål eller ärende utländsk domstol gjort framställning hos domstol här i riket om vidtagande av någon till rättegången hörande åtg'ärd, såsom upplagande av ed, anställande av förhör med part eller upptagande av bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller av skriftligt bevis, och varder framställningen genom överlämnad till den svenska domstolen, skall den äskade åtgärden vidtagas efter vad i denna lag sägs. Vad sålunda stadgats äge dock ej tiUämpning, där fråga är om ansvar för gärning som har karaktär av politiskt brott eller som icke är i svensk lag belagd med straff. Ej heller må i mål om ansvar för brottslig g'ärning part höras på ed eller under sanningsförsäkran. Har i visst mål eller ärende utländskdomstol gjort framställning hos domstol här i riket om vidtagande av någontill rättegången hörande åtgärd, såsom upptagande av ed, anställande av förhörmed part eller upptagande av bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller avskrifttigt bevis, och varder framställningen genom utrikesdepartementetöverlämnad till den svenska domstolen, skall den äskade åtgärden vidtagasefter vad i denna lag sägs. Vad sålunda stadgats äge dock ej tillämpning, därfråga är om ansvar för gärning som icke är i svensk lag belagd med straff. Ejheller må i mål om ansvar för brottslig gärning part höras på ed eller undersannings-förs'äkran. Avser framställning enligt förstastycket fråga om ansvar för gärning, som har karaktär av politiskt brott, ägerdenna lag tillämpning endast om framställningen har gjorts av domstol i statsom har tillträtt den europeiska konventionen om bekämpandeav terrorism och gärningen utgör brott som avses i denna konvention. Lika med utländsk domstol anses idenna lag annan utländsk judi-ciell myndighet. Denna lag träder i kraft, såvittavser 1012 §§, efter den dag, då lagen enligt uppgift på denutkommit från trycket i , och i övrigt den dagregeringen bestämmer. Lagom ändring i lagen''(1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel på begäranav främmande stat Härigenomföreskrives att 3 § lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel påbegäran av främmande stat skaU ha nedan angivna lydelse. Med anledning av framställning från annan stat änDanmark, , eller får åtgärd enligt 1 § ej vidtagas, omhinder mot utlämning för brottet skulle ha förelegat enligt 4 § första stycketförsta punkten, , 6 § eller 10 § lagen (1957: 668) om utlämning för brott. När fråga är om framstäUning från , ,eller får åtgärden ej vidtagas, om hinder mot utlämning för brottetskulle ha förelegat enligt 3 § första stycket, 4 § eller 5 § lagen (1959: 254)om utlämning för brott till , , och . Med anledning av framställning från annan stat änDanmark, , eller får åtgärd enligt 1 § ej vidtagas, omhinder mot utlämning för brottet skulle ha förelegat enligt 4 § första stycketförsta punkten, 5 § eller 10 § lagen (1957: 668) om utlämning för brott. När fråga är om framställning från ,, eller får åtgärden ej vidtagas, om hinder mot utlämningför brottet skulle ha förelegat enligt 3 § första stycket eller 5 § lagen(1959: 254) om uttämning för brott till , , och . Skullehinder mot utlämning för brottet ha förelegat enligt 6 § lagen om utlämningför brott eller 4 § lagen om utlämning för brott till , , Islandoch , får åtgärden vidtagas endast om framställningen har gjorts av statsom har tillträtt den europeiska konventionen ombekämpande av terrorism och gärningen utgör brott som avses i denna konvention. Dennalag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , Asling, Söder, ,Mundebo, Krönmark, , , , , Lagrådsremissmed anledning av förslag till godkännande av den europeiska konventionen den27 ianuari 1977 om bekämpande av terrorism har man inom olika internationellaorganisationer lagt ner stora ansträngningar på att söka skapa former för ettmellanstaUigt samarbete i syfte att bekämpa sådana våldsdåd med internationellbakgrund som brukar hänföras under begreppet internationell terrorism. Fråganhar behandlats bl. a. inom och Europarådetsamt vid möten för de europeiska justitieministrarna. Även inom de Europeiskagemenskapernas ministerråd och inom har frågan uppmärksammats. arbete har bl. a. resulterat i enrekommendation angående internationell terrorism som antogs av den rådgivandeförsamlingen och en resolution i samma ämne antagen av rådets ministerkommittéår 1974. I enlighet med ett initiativ vid europeiskajustitieministermöte beslöt härefter ministerkommittén att tillkallaen särskild kommitté för att utreda frågor med anknytning tUl vissa nya formerav planlagda våldsdåd. Denna kommitté utarbetade ett förslag till europeisk konventionom bekämpande av terrorism som hänsköts till förbrottslighetsfrågor (ECCP) och behandlades vid dess plenarmöte i maj 1976.Sedan förslaget härefter godkänts av ministerkommittén,öppnades konventionen för undertecknande . Konventionen i det följande benämnd deneuropeiska terrorismkonventionen undertecknades av liksomav övriga medlemsstater utom och . Den träder efter den dag då det tredje ratifikations- eller anslutningsinstrumentethar deponerats hos generalsekreterare. Prop.1976/77:124 5 Konventionen i engelsk och franskoriginalversion samt i översättning till svenska bör fogas tillregeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 1. 2 Andra konventioner på området m. m. Arbetet på att få till ståndinternationellträttsligt bindande åtaganden i syfte att bekämpa terrorism hartidigare lett ttll resultat främst när det gäller skyddet för den civUaluftfarten. På detta område finns f. n. tre konventioner, Tokiokonventionen den14 om brott och vissa andra handlingar begångna ombord påluftfartyg. för bekämpande av olagabesittningstagande av luftfartyg och Montrealkonventionen den 23 september1971 för bekämpande av brott mot den civila luftfartens säkerhet. Tokiokonventionen reglerarväsentligen frågor om befälhavares, besättningsmedlems och passageraresskyldigheter och befogenheter med anledning av brott ombord på luftfartyg ellerannars för upprätthållande av ordning och säkerhet ombord. Konventionsstaternaåtar sig bl. a. att vidta åtgärder för att återföra kontrollen över ett kapatluftfartyg till dess befälhavare, att tillåta passagerare och besättning attfortsätta resan och att återställa fartyget och dess last till dess rättmätigainnehavare. Den som misstänks för kapningsbrott skall, om det påkallas avomständigheterna, tas i förvar eller på annat sätt hindras från att avvika.Konventionen har ratificerats av (prop. 1966: 159, ILU 1966: 47, rskr1966: 364). I samband med att tUlträdde konventionen gjordes vissaändringar i luftfartslagen (1957: 297) och luftfartskungörelsen (1961: 558). Tokiokonventionen innehåller ingabestämmelser om åtal, bestraffning eller utlämning med anledning av de brottsom konventionen omfattar. Sådana regler finns däremot i de båda andrakonventionerna. avser rättsstridiga handlingar som någon begårombord på luftfartyg under flygning och som innebär att gärningsmannen medvåld eller hot tar luftfartyget i sin besittning eller eljest utövar kontrollöver det. Montrealkonventionen omfattar gärningar som är ägnade att äventyrasäkerheten för luftfartyg under flygning. Det gäller såväl sabotage och andrahandlingar som kan skada själva luftfartyget som skadegörande eller störandeingrepp mot anläggningar för flyg-navigering. Båda konventionerna förpliktarstaterna att belägga gärningar som avses i konventionerna med stränga straffoch göra straffbestämmelserna tUlämpliga på misstänkta personer oavsett varbrottet har begåtts. Konventionerna innebär vidare förpliktelse att vidta åtgärderför åtal eller utlämning när en person misstänkt för sådant brott anträffas påstatens område. Konventionerna innehåller också regler om skyldighet förkonventionsstat att göra brottsundersökningar, ta 1976/77:124 6 gärningsmäni förvar, lämna vissa underrättelser m. m. har ratificerat såväl (prop. 1971: 92, JuU 1971:9, rskr 1971:164) som Montrealkonventionen (prop.1973:92, JuU 1973: 21, rskr 1973: 222). I samband med att tUlträddeHaagkonventionen infördes i (BrB) en särskild straffbestämmelsemot kapning av luftfartyg (13 kap. 5 a § första stycket). För detta brott dömsden som ombord på luftfartyg medelst olaga tvång bemäktigar sig fartyget elleringriper i dess manövrering. Vid tillträde till Montrealkonventioneninfördes en straffbestämmelse mot luftfartssabotage (13 kap. 5 a § andrastycket). För ansvar förutsätts att någon på annat sätt än genom kapning vidtaråtgärd som är ägnad att framkalla fara för luftfartygs säkerhet under flygningeller gör luftfartyg i trafik oanvändbart för flygning genom att förstöraeller skada det. Straffskalan är för såväl kapning av luftfartyg somluftfartssabotage fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelsei lägst två och högst eller på livstid. Vid bedömande huruvida brottetär grovt skall särskUt beaktas om därigenom har framkallats fara för fleramänniskoliv eller om gärningen eljest varit av särskilt farlig art. Ävenförsök, förberedelse och sfämpling till kapning av luftfartyg eller luftfartssabotagehar straffbelagts (13 kap. 12 §). I samband med tillträde till dessa bådakonventioner har vidare gjorts ändringar i bestämmelserna i 2 kap. BrB omtillämpligheten av svensk lag i syfte att ge svensk domstol domsrätt i mål omansvar för kapning av luftfartyg eller luftfartssabotage oavsett var brottethar begåtts. har även tillträtt den av Förentanationerna antagna konventionen om förebyggande ochbestraffning av brott mot diplomater och andra internationellt skyddadepersoner (prop. 1975: 71, JuU 1975: 18, rskr 1975: 138). Denna konvention, dens. k. diplomatskyddskonventionen, har trätt i kraft. Diplomatskyddskonventionen innebär i huvudsak attavtalsslutande stat åtar sig att belägga vissa särskilt angivna uppsåtligtförövade gärningar, som är riktade mot en bestämd gmpp av internationeUt verksammapersoner, med lämpliga straff under beaktande av brottens allvarliga art, atttillse att domsrätt över sådana brott finns i angiven utsträckning och attvidta åtgärder antingen för åtal mot eller utlämning av den som har begåttnågot av dessa brott och befinner sig inom statens område. De brott som häravses är mord, människorov eller annat angrepp på en internationellt skyddadperson eller mot dennes frihet samt våldsamt angrepp mot en sådan personstjänsteställe, privata bostad eller transportmedel, om angreppet är ägnat attäventyra dennes person eller frihet, liksom också hot eller försök att företasådant angrepp eller medhjälp härtill. Den skyddade personkretsen består av förutom statsöverhuvud, regeringschefer och utrikesministrar diplo- 1976/77:124 7 matiskaoch konsulära tjänstemän samt internationella mellanstatliga organisationershögsta tjänstemän. Diplomatskyddskonventionen innehåller även vissa andraregler, bl. a. om skyldighet för konventionsstat att göra brottsundersökningar,ta gärningsmän i förvar, lämna vissa underrättelser m. m. Regleringenöverensstämmer på dessa punkter i huvudsak med motsvarande bestämmelser iHaag- och Montrealkonventionerna. ratifikation avdiplomatskyddskonventionen föranledde inte några lagändringar. 3 Den europeiska terrorismkonventionen Den europeiska terrorismkonventionen har på flerapunkter utformats med bl. a. Haag-, Montreal- och diplomatskyddskonventionernasom förebild. I ett särskilt hänseende, som jag återkommer tUl, skiljer den sigdock från dessa tre konventioner till sin principiella uppläggning. Den centrala bestämmelsen i konventionen är art. 1.Denna artikel utgår från det förhåUandet att det i de flesta europeiska statersuUäm-ningsrätt liksom i de mellan staterna gällande avtalen på området ingårett förbud mot utlämning för s. k. politiska brott. Enligt art. 1 skall vissa särskilt angivnagärningar aldrig betraktas som politiska brott, som brott förknippade medpolitiska brott eller som brott inspirerade av politiska motiv när frågauppkommer om utlämning mellan fördragsslutande stater på grund av sådangärning. Bland dessa gärningar nämns först brott som avses i Haag- ellerMontrealkonventionen (art. 1 ab). Vidare omfattar art. 1 följande brott,nämligen c) grova brott som utgör angrepp mot diplomats eller annaninternationellt skyddad persons liv, kroppsliga integritet eller frihet, d)brott som innebär människorov, tagande av gisslan eller grovt olagainspärrande, e) brott som innebär användning av bomber, granater, raketer,automatiska skjutvapen eller brev- eller paketbomber, om användningen innebärfara för personer, samt, slutligen, f) försök att begå något av de i artikelnnämnda brotten eller medverkan till sådant brott eller till försök till sådantbrott. Det skall redan här nämnas att art. 13 öppnar möjlighetför fördragsslutande stat att göra förbehåll mot art. 1. I punkt 1 av art. 13föreskrivs nämligen att varje stat vid undertecknandet eller vid deponeringenav sitt ratifikations- eller anslutningsinstrument kan förklara att denförbehåller sig rätten att vägra utlämning i fråga om något i art. 1 omnämntbrott som den betraktar som politiskt brott, som brott förknippat medpolitiskt brott eller som brott inspirerat av politiska motiv. Somförutsättning för ett sådant förbehåll gäller dock att staten åtar sig att vidbedömningen av brottets art vederbörligen beakta de faktorer som gör brottetsärskilt grovt. Som exempel på sådana faktorer anges 1976/77:124 8 särskilta) att brottet har medfört en kollektiv fara för personers liv, kroppsligaintegritet eller frihet, b) att det drabbat personer som stod främmande införmotiven tUl brottet, eller c) att grymma eller svekfulla medel använts fördess genomförande. 1 punkterna 2 och 3 av art. 13 föreskrivs att statsom har gjort förbehåll enligt punkt 1 av samma artikel kan återta förbehållethelt eller delvis. Återtagandet skall ske genom en till Europarådetsgeneralsekreterare ställd förklaring som blir gällande förmottagandet. Stat som har gjort sådant förbehåll får inle göra anspråk på attannan stat skall tillämpa art. 1. Däremot kan stat som gjort förbehåll beträffandevissa delar av art. 1 eller som gjort förbehåll mot artikeln vilka gäller undervissa villkor göra anspråk på tillämpning av art. 1 i den utsträckning statensjälv har godkänt artikeln. Art. 2 ger fördragsslutande stat rätt men inteskyldighet att i ärenden om utlämning mellan konventionsstater undanta vissaytterligare gärningar från bestämmelserna om politiska brott. Det gäller härgrov våldshandling som inte faller in under art. 1 men som är riktad mot någonsliv, kroppsliga integritet eller frihet, grovt brott mot annan egendom änsådan som avses i art. 1, om brottet medfört kollektiv fara för personer,liksom också försök att begå något av de nu nämnda brotten eller medverkan lillsådant brott eller till försök till sådant brott. I art 3 och 4 behandlas den europeiskaterrorismkonventionens inverkan på de överenskommelser om utlämning som redangäller mellan de fördragsslutande staterna. I detta hänseende föreskrivs i art.3 att samtliga sådana fördrag och arrangemang skall anses ändrade såvitt angårförhållandet mellan de fördragsslutande staterna, i den mån de är oförenligamed terrorismkonventionen. Enligt vad som uttryckligen anges gäller det nuanförda även i fråga om den europeiska utlämningskonventionen tiU vilkenSverige har anslutit sig (SÖ 1959: 65; jfr avsnitt 4.3). För att tillgodosesyftet med terrorismkonventionen skall vidare enligt art. 4 brott som avses iart. 1 eller 2 alltid anses upptaget på förteckning över ullämningsbara brott iavtal eller fördrag om utlämning som gäller mellan de fördragsslutandestaterna. I art. 5 finns föreskrifter om undantag frånutlämningsskyldighet som har utformats med motsvarande bestämmelser i deneuropeiska utlämningskonventionen som förebild. Enligt artikeln skall ingenbestämmelse i terrorismkonventionen tolkas så att utlämningsskyldighetuppkommer, om den anmodade staten har grundad anledning anta antingen att framställningenom utlämning har gjorts i avsikt att åtala eller straffa en person på grund avdennes ras, religion, medborgarskap eller politiska uppfattning eller också atthans belägenhet skuUe kunna försvåras av någon av dessa anledningar. Art. 6, som är en viktig bestämmelse ikonventionen, behandlar juris-diktionen över sådana brott som avses i art. 1.Bestämmelsen har mot- Prop.1976/77:124 9 svårigheti art. 4.2 , art. 5.2 Montrealkonventionen och art. 3.2diplomatskyddskonventionen. Enligt art. 6 är fördragsslutande stat skyldig attvidta de åtgärder som fordras för att den skall kunna utöva jurisdiktionbeträffande brott som avses i art. 1, när den misstänkte finns inom dess områdeoch inte utlämnas efter det att staten har mottagit framställning om udämningfrån annan konventionsstat. Detta gäller dock bara om den stat som begärutlämning grundar sin jurisdiktionsrätt på en bestämmelse som har motsvarigheti den anmodade statens lag (punkt 1). Terrorismkonventionen utesluteremellertid inte att straffrättslig jurisdiktion i andra fall utövas enhgtnarionell lag (punkt 2). Art. 7 innehåller åtalsregler som är i huvudsakanaloga med motsvarande bestämmelser i , Montreal- och diplomatskyddskonventionerna.Om man i en konventionsstat påträffar en person misstänkt för brott enligt art.1 och staten inte utlämnar honom efter framställning enligt art. 6, är statenskyldig att utan något som helst undantag och utan OtiUbörligt dröjsmål överlämnaärendet till behörig myndighet för beslut i åtalsfrågan. Sådant beslut skallfattas enligt samma regler som gäller i fråga om grovt brott enligt statensegen lag. Som inledningsvis nämndes föreligger det en vissprincipiell skillnad i uppbyggnaden mellan å ena sidan den europeiskaterrorismkonventionen och å andra sidan Haag-, Montreal- ochdiplomatskyddskonventionerna. Sistnämnda tre konventioner tillerkänneruttryckligen fördragsslutande stat en valrätt mellan utlämning och lagföring iden egna staten för fall då en person misstänkt för konventionsbrott anträffaspå statens område. Den europeiska terrorismkonventionen föreskriver visserligeninte i och för sig någon utlämningsskyldighet, men den förbjuder defördragsslutande staterna att betrakta vissa särskUt angivna brott sompolitiska och att vägra utlämning av det skälet. Konventionen får därmed tilleffekt att utlämningsplikten enligt redan existerande avtal utvidgas i vissafall. Om konventionsstat för sådana fall vill bibehålla en valrätt mellanutlämning och lagföring i den egna staten, förutsätter konventionen att statengör förbehåll enligt art. 13. Art. 8 innehåller bestämmelser om rättshjälp ibrottmål. Enligt punkt 1 skall de avtalsslutande staterna lämna varandrastörsta möjliga rättsliga biträde i samband med polisutredning och andrastraffrättsliga förfaranden som har inletts med anledning av brott som avses iart. 1 eller 2. I samtliga fall skall den anmodade statens lag om sådan rättshjälpvara tillämplig. Begärd rättshjälp får dock inte vägras enbart på grund av attden avser politiskt brott, brott förknippat med ett politiskt brott eller brottinspirerat av politiska motiv. Enligt punkt 2 föreligget emellertid inteskyldighet att lämna rättshjälp, om den anmodade staten har grundad anledninganta att framstäUningen därom har gjorts i avsikt att åtala eller straffa enperson på grund av hans ras, religion, ti /77. 1976/77:124 10 medborgarskapeller politiska uppfattning eller också att hans belägenhet skulle kunnaförsvåras av någon av dessa anledningar. Dessa undantag från förpliktelsen attlämna rättshjälp motsvarar således de undantag från udämningsskyldighet somanges i art. 5. Punkt 3 av art. 8 reglerar terrorismkonventionensinverkan på gällande överenskommelser om rättshjälp i brottmål. Punkten innebäratt samtliga avtal och arrangemang om sådan rättshjälp som har träffats av statsom ansluter sig till terrorismkonventionen skall anses ändrade i förhållandetill annan stal som har anslutit sig till konventionen, i den mån avtalet ellerarrangemanget strider mot konventionen. Detta gäller även den europeiskarättshjälpskonventionen, som har tillträtts av (SÖ 1968: 15; jfravsnitt 4.4). Art. 916 innehåller slutbestämmelser. ECCP skallhållas underrättad om lillämpningen av konventionen och skall göra vad sombehövs för att underlätta en reglering i godo av svårigheter som kan uppstå vidtillämpningen (art. 9). Tvist angående tolkningen eller tUlämpningen avkonventionen som inte kan lösas i denna ordning skall hänskjutas till skiljedom(art. 10). Konventionen är öppen för medlemsstater och den skallratificeras, godtagas eller godkännas. Instrument rörande ratifikation ellerannan anslutning skall deponeras hos Europarådels generalsekreterare.Konventionen träder i kraft efter den dag då det tredjeinstrumentet rörande ratifikation eller anslutning har deponerats. Iförhållande till stat som därefter tillträder konventionen träder den efter den dag då dess ratifikations- eller anslutningsinstrumenthar deponerats (art. 11). Konventionsstat kan genom förklaring begränsakonventionens tillämpning till vissa områden resp. utsträcka tillämpningen tillnytt område. Sådan förklaring får återtas (art. 12). Uppsägning sker hosEuroparådets generalsekreterare och träder i kraft , om annat inteanges (art. 14). Konventionen upphör att gälla i förhållande till stat som upphöratt vara medlem i (art. 15). Generalsekreteraren skaU håUa rådetsmedlemsstater underrättade om undertecknande, ratifikation, förbehåll,förklaringar och andra meddelanden enligt konventionen (art. 16). För innehållet i art. 13, som ger konventionsslaternarätt att under vissa förutsättningar göra förbehåll mot art. 1, har redogjortsförut. Det förtjänar att påpekas att art. 13 inte innehåller något förbud förkonventionsstat att göra ytterligare förbehåll. Ett uttryckligt sådant förbud fannsintaget i det ursprungliga förslaget till konvention men fick utgå vidkonventionens antagande på begäran av . 1976/77:124 11 4 Gällande svenska bestämmelser m. m. De brott som avses i den europeiskaterrorismkonventionen är för svensk del straffbelagda genom olika bestämmelseri BrB. ab gäller brott som avses i Haag- och Montrealkonventionerna. Som framgårav vad som förut har anförts (avsnitt 2) är de här åsyftade gärningarnastraffbelagda i 13 kap. 5 a § BrB som kapning av luftfartyg resp.luftfartssabotage.