prop · G003100 · 1976-12-31 00:00:00 — I de fattigaste u-ländernä har emellertid nöden fördjupats.Dessa länder kan endast i begränsad utsträckning förlita sig på kommersiellupplånmg då de inte bedöms vara kreditvärdiga. Utan ökat bistånd frän omvärldenkan dessa länder därför bli nödsakade att 1976/77:100 Bilaga 6 16 skäraned importen med allvarliga återverkningar på den planerade utvecklingen somföljd. Det är naturligt alt de skillnader som finns inomu-landsgruppen leder till spänningar. Olika u-landsgrupper har klart skildaintressen att bevaka vid intemationella förhandlingar, OPEC-ländema har ettstarkt intresse av att få tillgång till i-ländernas teknologi för att genomföraomfattande industrialiseringsprogram, som har en expanderande ochbetydande industrivamexporl har främst ett inlresse av en liberalisering av ländernas importpolitik. För de fattigare länderna spelar ökat biståndoch skuldlättnader fortfarande en central roll. Trots dessa skilda intressenhar u-Iänderna i stor utsträckning kunnat samordna sitt uppträdande gentemoti-länderna i de internationella förhandlingarna. Vid FN:s sjätte extra generalförsamling våren 1974antogs en deklaration om och ett handlingsprogram för en ny ekonomiskvärldsordning som speglar gemensamma syn på hur samarbetet mellanvärldens stater bör utformas. Grundläggande skall vara alla folks rätt tillsjälvbestämmande och alla staters suveränitet, jämställdhet och rätt attförfoga över sina naturresurser och självständigt utforma sin ekonomiskapolitik. U-ländema skall ha rätt att nationalisera utländsk egendom ochkontrollera de multinationella företagens verksamhet. Vidare kräver u-ländernabl, a. stabila och rimliga priser för sina råvaror, större möjligheter attexportera till i-länderna utan att mötas av tullar Dch andra handelshinder,lättare tillgång till modern teknologi, ökat inflytande i det internationellavalutasystemet, stigande offentligt utvecklingsbistånd och en lättnad avskuldbördan. stöder huvudlinjema i u-Iändernas syn pådet internationella samarbetet. Däremot har vi inte på alla punkter kunnatgodta förslag till medel för alt uppnå de mål som har uppställts.Vi har sålunda inte kutmat acceptera krav att alla tvister omersättning för nationalisering av utländsk egendom skall avgöras av värdlandetsdomstolar utan möjlighet till internationell prövning. Inte heller har vikunnat ansluta oss till tanken på att med ett indexsystem skapa ett fastsamband mellan priserna på de råvaror som exporterar och prisernapå de industrivaror som de importerar. Vi menar att ett sådant system bl. a.skulle leda till en helt ohanterlig reglering av den internationella handeln.När det gäller handelshinder sätter bl. a. vår försörjningspolitik gränser förhur långt vi kan gå. Vi är givetvis inte ensamma om att ha sådanainvändningar. De flesta i-länder har gjort kraftigare och mer omfattandereservationer än Sve rige. Om det skall bli fråga om en rättvisarevärldsordning måste man få bred anslutning från i-länderna och intepunktinsatser från enskilda 1976/77:100 Bilaga 6 17 länder.Sveriges ansträngningar har därför inriktats på att få till stånd samladeinternationella lösningar, som i största möjliga utsträckning kan tillgodoseu-landsgruppeirnas krav. 1 en del frågor har vi lagt fram egna förslag tilllösningar. Del gäller t. ex. ett system för att kompensera förbortfall i deras exportinkomster, förslag om avskrivning av den del av defattigaste u-Iändernas skuldbörda som består av biståndskrediter och en planför systematiska biståndsökningar . FN:s sjunde extra generalförsamling ochinledandet av om internationellt ekonomiskt samarbete (CIEC),den s, k. Nord-Syd-dialogen, väckte förhoppningar om att i-länder och u-länderi förhandlingar skulle kunna enas om konkreta åtgärder i riktning mot en ny ekonomiskvärldsoirdning. Man säg också fram emot FN:s fjärde väridshandelskonferens(IV) i . Varken ellerhittills har emellertid gett de resultat som u-Iänderna hadehoppats på. Vid varråvarufrågorna samt olika förslag om att lätta skuldbördahuvudfrågorna. Konferensen antog ett program för förhandlingar om åtgärder föratt skapa stabilare förhållanden pä råvarumarknaderna och ge råvaruexporterandéu-länder jämnare och ökande exportintäkter. Vissa stora i-länder förklaradeemellertid att, trots att de hade röstat för resolutionen om ett integreratråvaruprogram, hade de inle tagit ställning till om de skulle delta i densärskilda konferens som skall sammankallas senast för atl behandlafrågan om en gemensam fond för att finansiera buffertlager i anslutning tillindividuella råvaruavtal, beslut i råvarufrågorna kan trots alltbetecknas som ett steg framåt. På skuldområdet sköt konferensen endastproblemen framför sig. fick indirekt och i vaga ordalag i uppgift att utarbeta vissa riktlinjer för hur skuldbördeproblemborde lösas. har pågått under hela år 1976.Arbetet har bedrivits i fyra kommissioner för resp. energi, råvaror,utvecklingsfrågor och finansiella frågor. De stora i-Iänderna hoppades vidCIEC:s inledning att konferensen genom sin speciella struktur begränsaddeltagårkrets och ingen möjlighet till majoritetsbeslut skulle lägga grundenför'Cn mera realisrisk dialog-mellan i- och än vad som enhgt derasuppfattning har varit möjligt i FN. Härtill kom att i-länderna överlag viddenna tidpunkt hade särskilt intresse av att engagera OPEC-länderna i endiskussion om oljetillförseln och oljeprishöjningarnas effekt påvärldsekonomin. Första hälften av dialogens arbete karaktäriseradesav allmän osäkerhet och blev av kartläggande och analytisk karaktär. Skälenhärtill var många. Förhandlingarna fördes i ett nytt och oprövat forum. 2 1976177.1 saml Nr 100. Prop.1976/77:100 Bilaga 6 18 ide enskilda kommissionerna förhalades av att man tänkt sig att konferensenskulle komma fram till ett för alla parter balanserat intresse-paket, vilketledde till överdrivna krav på parallella framsteg i kommissionerna. Det kanockså noteras att IVi hög grad påverkade de förstaCIEC-sessionerna, På i-landssidan önskade man i avvaktan på integöra några utspel som man på u-landssidan inte ville ge avkall påsina förhandlingspositioner. Förhandlingarna bröt tillfälligt samman i juli.Orsaken var att de stora i-länderna avvisade krav att CIEC underhösten skulle utarbeta förslag till mer konkreta åtgärder för att med omedelbarverkan lätta skuldbörda. Man kunde heller inte enas om hur fråganom bevarande av köpkraften hos exportinkomster skulle behandlas. Iseptember nåddes dock överenskommelse om ett handlings-inriktat program medsikte på att presentera ett slutpaket vid ett avslutande ministermöte idecember. Vidnovembersessionen blev det emellertid alltmer, uppenbart att den avgåendeamerikanska administrationen och vissa andra i-länder inte ansåg sig kunna görade utfästelser som krävdes för att nå fram till ett för alla parter någorlundaacceptabelt slutpaket. Man gjorde därför mycket små framsteg iförhandlingsgrupperna. Konferensens båda ordförande inledde i detta lägekonsultationer med de 27 deltagande länderna i CIEC i syfte att utrönaförutsättningarna för att skjuta upp det avslutande ministermötet. Dessakonsultationer visade att en majoritet av deltagarna kunde acceptera ettuppskov. Förnyade konsultationer kommer att äga rum föratt fastställa en tidpunkt för ministermötet. Detär inte förvånande att förväntningar efter FN:s sjunde extrageneralförsamling har förbytts i otålighet och besvikelse. Allt fler u-länderhävdar att kraven på en ny ekonomisk världsordning inte kan förväntas uppfyllassom ett resultat av de rika ländernas välvilja. måste intensifierasitt eget samarbete för att kunna sätta sin gemensamma makt bakom orden iförhandlingarna med den rika världen. Dessastämningar inom u-landsgruppen, som har fått beteckningen kollekrivsjälvrillit, kom till klart uttryck vid ett möte med de alliansfria ländernasstatschefer i Sri Länka och vid ett efterföljande möte med den s.k.77-gruppen i . På en lång rad områden enades vid dessakonferenser om att utvidga och fördjupa samarbetet. I besluten omnämns bl. a.förslag om att upprätta råd för sammanslutningar av råvamproducenter, engemensam buffertlagerfond och en u-landsbank. avser att också utredamöjligheterna att etablera gemensamma rederier, bygga upp egnautvecklingsfonder och skapa en betalningsunion. 1976/77:100 Bilaga 6 19 krav pä en ny ekonomisk världsordningrör i första . hand förhållandet mellan i-länder och sedda som tvåklart avgränsade grupper. Det är en nyordning av förhållandena mellan dessatvå grupper som man kräver. Därigenom har det varit möjligt att samla u-länderoavsett utvecklingsgrad, samhällssystem och intern resursfördelning i engemensam hållning gentemot i-länderna, ger sitt principiella stöd åt enutveckling som innebär alt får en starkare ställning och en störredel av världens resurser. Det är dock uppenbart att många av de åtgärder somu-landsgruppen vill se genomförda ifråga om handel, industri och överföring avteknologi främst skulle gynna de mer utvecklade och de råvarurika u-länderna.Det är fullt möjligt att en ny ekonomisk världsordning, åtminstone till enbörjan, skulle bidra till ökade klyftor mellan och inte heller gagnade fattigaste människorna i dem. För de fattigaste u-ländema kommer ökatoffentligt bistånd på generösare villkor och en lättnad av skuldbördan attfortsätta att vara de väsentligaste frågorna . Deklararionen och handlingsprogrammet om en nyekonomisk världsordning tar inte upp frågan om hur fördelarna av ett merrättvist internationellt system skall kunna komma de fattiga människorna iu-länderna till del. Erfarenheterna från två årtipndens utvecklingssamarbetevisar emellertid, som styrelsen för internationell utveckling (SIDA) konstaterari s;in anslagsframställning, att en avgörande förbättring av de fattigamänniskornas levnadsförhållanden framför allt kräver förändringar inomu-länderna som bl. a. förutsätter vidgade möjligheter för befolkningen attaktivt medverka i beslut och genomförande, måste alltid befrämja ensådan utveckling för att förverkligandet av en mera rättvis ekonomiskvärldsordning skall leda lill förbättringar för de sämst ställda folkgrupperna.Detta kan inte ske utan en kraftig satsning på landsbygdens ulveckling. Jag har pekat på möjKgheten att generella åtgärderkan öka klyftorna bäde mellan och mellan människorna i u-Iänderna,Detta innebär naturligtvis inte att kravet på en ny ekonomisk världsordningstår i strid med kravet på större rättvisa mellan alla länder och allamänniskor. Men det står klart att nya internationella relationer inteautomatiskt medför lika stora fördelar för alla eller bättre levnadsvillkorför de enskilda människoma. Man måste aktivt sträva efter lösningar, som tarhänsyn till de fattigaste ländernas svårigheter. Det krävs också en målmedvetensatsning av regeringar om de förbättringar i handelsvillkor ochtillgång på teknologi och kapitalresurser, som kan vinnas i de internationellaförhandlingarna, skall kunna komma folkflertalet till del. Prop.1976/77:100 Bilaga 6 20 raåsteockså inriktas på alt tillfredsställa grundläggande behov hos de fattigagrupperna. Denna syn, som är en hörnsten i FN:sutvecklingsstrategi, har åter kommit till uttryck i denbasbehovsstrategi som har utarbetats av internationella arbetsorganisationen() och som antogs vid världs-sysselsättningskonferensen sommaren 1976.Strategin innebär att utvecklingsansträngningarna i första hand skall inriktaspå att tillgodose de fattigaste människornas grundläggande behov av mat,kläder, bostad, arbete och sociala tjänster. I ett handlingsprogram sömansluter sig till strategin ges rekommendationer om hur skall utformasin utvecklingsjKilitik för att nå ut till de mest eftersatta grupperna. Kraven på en ny ekonomisk världsordning och kravetpå en nyordning av den ekonomiska politiken inom själva har i deinternationella förhandlingarna ofta kommit att ställas mot varandra. Den nakonflikt märktes också vid världssysselsättningskonferensen. var iallmänhet benägna att se en ny ekonomisk världsordning som en fömtsättning föratt basbehovsstnategins målsättningar skall kunna förverkligas. I-ländernamenade å sin sida i anslutning till analys av problemen att nationellaansträngningar under alla omständigheter kunde göras. Det är en angelägen uppgift att komma frarii fruktbar syntes mellan dessa åtminstone ytligt sett skilda synsätt. Detkan aldrig bli fråga om att här resonera i tei-mer av antingen eller. Vad sombehövs är både internationella och nationella reformer om man skall kunna fåtill stånd en förbättring av levnadsvillkoren för de breda lagren i de fattigaländerna. För är det självklart att vi måste er-känna den grundläggandebristen på balans i förhållandet mellan fattiga och rika länder, somvi inte får förlora orättvisorna mellan fattiga och rika människor ur sikte.Vi måste fortsätta att ge starkt stöd åt tankarna bakom en ny ekonomiskvärldsordning, som vi håller fast vid kravet att förbättringarnaSkall komma de fattiga människoma tillgodo. U-ländemas strävanden att förändra relationerna tiUrika och fattiga länder återspeglas i deklarationen om en ny ekonomiskvärldsordning från FN:s sjätte extra generalförsamling. har gett sittstöd till de grundläggande idéerna bakom en ny ekonomisk världsordning. Densvenska biståndspoUtiken är också utformad i nära anslutning tillu-landskraven. Pågående internationella förhandlingar berör emellertid i storutsträckning också andra områden än biståndet. Våraförbindelser med har ekonomiska, politiska, kultu- Prop.1976/77:100 Bilaga 6 21 rellaoch andra aspekter. En politik som. omfattar alla dessa relationer tillu-länderna brukar i debatten kallas u-landspolitik. Ett viktigt inslag i en aktiv u-landspolitik är atteffekten för del bör finnas med i bilden när viktiga beslut fattasom utvecklingen i , sätter väsentliga nationella intressenvissa ramar för våra möjligheter att tillmötesgå u-Iändernas krav.Utformningen av u-landspolitiken blir därmed ett samspel där en avvägning måstegöras mellan dessa intressen och vår strävan till solidaritet med de fattigafolken. Förutom de motiv som gäller för vår biståndspolitikfinns andra skäl för en aktiv svensk u-landspolitik. En snabb ekonöniiskutveckling i tredje världen är av betydelse för en växande intemationell handeloch en förbättrad arbetsfördelning vilket ligger i linje med våra ekonomiskaintressen. Det ligger också i intresse att ha hög beredskap för enanpassning till förändringar i världsekonomin. U-ländemas internationellakonkuiTenskraft kommer att öka på flera områden under det närmaste decenniet.Därför är det önskvärt att vi kan bedöma de långsiktiga effekternahärav i syfte att underlätta överväganden om behovet av en anpassning i vårtnäringsliv. Helt naturligt ställs frågan om vadu-landspolitiken kommer att innebära för den svenska ekonomin. Biståndetställer anspråk både på användningen av våra resurser och har effekter på vårbetalningsbalans. Ju större biståndsanslagen blir desto mer skärps kraven.Konsekvenserna av biståndspolitiska åtaganden är dock möjliga att beräkna medstor säkerhet, och behöver inte vara beroende av vad andra länder gör. När detgäller atl avskaffa tullar eller andra hinder för export tillSverige är det uppenbart atl effekten på den svenska marknaden blir en heltannan om vi skulle företa sådana åtgärder ensamma än när vi gör det tillsammansmed andra i-länder. Ser man på krav sora rör den internationella handeln medråvaror, stabilisering av exportinkomster eller valutasamarbetetraåste det till överenskommelser mellan en bred krets av länder för attförändringar skall kunna komma till stånd. åtaganden kommerväsentligen att bestämmas av vad man kan ena sig om vid intemationellaförhandlingar. Det framgår av vad jag har sagt att utsikterna att nåfram till ytterligare internationella överenskommelser är begränsade på kort sikt.Bilaterala insaiser får därför särskild betydelse eftersom de ofta direkt kaninriktas på åtgärder för de fattiga människorna i de fattigaste länderna. utbetalningar av bistånd till u-ländernaligger, relativt sett, redan på en högre nivå än i något annat industriland.Huvuddelen av det svenska biståndet utgår i form av gåvor och endast en litendel som räntefria krediter . Räntor och amorteringar som förfallertill betalning skrivs av för flertalet mottagarländer. Merparten av biståndetär obundet. Bistånd på mjuka villkor torde för de fattiga fortfarandevara av central betydelse. Prop.1976/77:100 Bilaga 6 22 Även på andra områden vidtas i åtgärder somgäller våra för bindelser med . Det inrättade Importkonlorelför u-landsprodukter (IMPOD) ger stöd till som vill öka sin avsättningav exportprodukter på den svenska marknaden. U-landsforsknings-beredningen(SAREC) har börjat bygga upp ett samarbete på forskningsområdet medprogramländer och andra . () har fått enväsentlig utökning av sina resurser för att ge s. k. u-garantier för exporttill . Möjligheten att utvidga investe-ringsgarantisystemet till attomfatta i princip alla har tagits upp i endepartementspromemoria (Ds H 1976: 5). Sedanår 1974 har slutit avtal om ekonomiskt, industriellt och teknisktsamarbete med länder som inte är huvudmoltagare av svenskt bistånd, bl, a.Algeriet, , , och . Samarbetet med harunderlättats av att det har varit möjligt att biståndsfinan-' sieraförberedelser för vissa insatser på yrkesutbildningeris område. Jag anser detviktigt att möjligheten bevaras att i viss mån använda biståndsmedel för attfinansiera ett bredare samarbete genom svenska konsulter, myndigheter ochföretag såväl i länder till vilka vårt bistånd är under avveckling som i andraländer. Det bör också nämnas att statens industriverk hargenomfört en utredning som bidrar till att belysa konsekvenserna för svenskdel om krav på industriområdet skulle förverkligas! SIDA har påolika områden granskat möjligheterna till ett breddal samarbete mellan Sverigeoch några av programländerna och har därvid pekat pä möjligheterna i fråga omt. ex. forskning och miljövård. Det sålunda påbörjade arbetet måste föras vidare.En skyndsam utredning bör företas om utvecklingssamarbete påindustriområdet. Särskilt viktigt är alt finna lämpliga former för svenskmedverkan när det gäller att utveckla och överföra teknologisk kunskap tillu-länder. Breddningen och intensifieringen av Sverigesförbindelser med ställer ökade krav på samråd och samarbete mellanberörda departement och myndigheter. Regeringen kommer att ägna ökad uppmärksamhetåt dessa frågor. Det portugisiska kolonialväldets sönderfall varinledningen till den dramatiska förändring som pågår i hela södra blev självständigt . blev självständigt , men omfattande inbördesstrider fortsatte till början av år 1976.Uppmärksamheten har därefter i allt högre grad kommit att inriktas påsituationen i , och , Prop.1976/77:100 Bilaga 6 23 som bcfrielserörelsernas militära tryckmot Smith-regimen i har ökat, har försök att på fredlig väg införamajoritetsstyre i landet inletts genom i . Parternavid konferensen har enats om att skall övergå till ett självständigtZimbabwe . återstår emellertid många problemi samband med övergången till majoritetsstyre samt rörande maktfördelningenoch landets framtida styrelsesätt. Även i Namibiafrågan har det skett en utvecklingunder . dominerande politiska har ökatsin militära aktivitet. FN, som har ett särskilt ansvar för områdetsförvaltning, har saknat möjlighet att påverka situationen i landettill följd av faktiska administrativa, militära och ekonomiskakontroll, har emellertid antytt att man nu är beredd att geområdet formeli självständighet. SWAPO har emellertid inte deltagit i de avSydafrika anordnade konstitutionella samtalen om landets framtid. Med hänsyn till dominerande ställning isödra får de oroligheter, som inleddes med händelserna i i juni1976, en alldeles särskild betydelse för utvecklingen. De sydafrikanska myndigheternahar reagerat med en helt omedgörlig attityd till de krav på förändringar somnu med växande styrka förs fram. Det får antas att dessa motsättningar kommeratt skärpas och leda till fortsatt ökad användning av våld. har lämnathumanitärt stöd direkt till befrielserörelserna i , ochSydafrika. Detta stöd har kompletterats med bidrag till flyktingutbildning ochtill verksamhet, som på olika sätt motarbetar apartheid eller hjälper dess offer. I det avgörande skede som har inträtt börSverige öka sina insatser för de förtryckta folken i södra , Sverigekommer att fortsätta att i internationella fora verka för en snabb övergångtill majoritetsstyre i dessa länder och ökat stöd till befrielserörelserna,har , på svenskt initiativ, beslutatanslå medel ur sina egna resurser för dessa ändamål. Jag kommer senare attföreslå ett särskilt svenskt bidrag för att göra det möjligt för UNDP att ytterligareutvidga denna verksamhet. verkar även för att ()på motsvarande sätt skall bistå de förtryckta folken i södra . FN:sflyktingkommissarie () är redan verksam i de s. k. randstaterna för attbistå dem som har tvingats fly. Vad stödet till befrielserörelserna i ,och beträffar, kan den pågående utvecklingen komma att ledatill ökade behov och insatsmöjligheter. Rörelserna bör ges större möjlighettill långsiktighet i biståndssamarbetet med . Vad avser ochNamibia kan man hoppas att vårt stöd skall kunna övergå i ett bistånd tillnya, majoritelsstödda regeringar! Prop.1976/77:100 Bilaga 6 24 För den fortsatta kampen mot apartheidregimen iSydafrika är det av största vikt att de omgivande länder, som har gjort sigfria frän kolonialt förtryck, får möjlighet att inleda en stabil utvecklingmot ekonomiskt och politiskt oberoende. Den inte minst viktiga delen av Sverigesstöd till södra utgörs därför av vårt bistånd till de fria staterna iområdet. Med , , och har sedan mänga årtillbaka långsiktigt utvecklingssamarbete. Jag kommer senare under avsnittet ombilateralt utvecklingssamarbete atl föreslå ökat bistånd lill dessa länder. Dettidigare stödet till befrielser rörelserna i Mogambique och har övergåtttill samarbete med de nya regeringarna. Mofambique blev enligt beslut av1975/; riksdag programland för svenskt bistånd. Här kommer jag attföreslå en ökad medelsram för de närmaste årens samarbete. Vidare föreslår jagatt ett långsiktigt utvecklingssamarbete inleds med , beslöt attdet intemationella kvinnoåret skulle följas av ett kvinnoårtionde 19761985.Rekommendationerna frän skall nu omsättas i praktiskthandlande på nationell och internationell nivå. Det är en angelägen uppgift förSverige att därvid verka för ett omfattande reformarbete för att förbättrakvinnans ställning som ett led i kampen,för utveckling och social och ekonomiskutjämning. På svenskt initiativ har beslutat att allaberörda FN-organ, t. ex. och fackorganen, varoch en på sitt område skall arbeta för en förbättring av kvinnans situationoch regelbundet rapportera till generalförsamlingen om de ansträngningar somgörs. Vidare skall FN ge en samlad analys av resultatet avjämställdhetssträvandena i nära anknytning till de återkommande värderingarnaav utfallet av . Härigenom har jämställdhetsfrägornaförankrats i FN-familjens vardagsarbete. Isin anslagsframställning pekar SIDA på tre slags åtgärder för att förbättrau-landskvinnornas. För det första gäller det att iMexico-konferensens anda påverka normsystem och lagstiftning, Defta sker genomett aktivt svenslct agerande främst i FN. För det andra gäller det konkretainsatser för att undanröja orättvisor mot kvinnor. Det kan ske som enintegrerad.del ay de utvecklingsprogram som vi stöder. minst viktigt ärdetta i fråga om insatser för landsbygdsutveckling, som annars lätt kanresultera i en försämring av kvinnans situation. I vissa fall kan det ocksåröra sig om aktiviteter som direkt utformas med tanke på att förbättrakvinnornas villkor. För det Iredje gäller det stöd till en långsiktigopinionsbildning som påverkar det mönster av sociala, kulturella och religiösavärderingar som har kommit att ge kvinnan en underordnad roll i mångasamhällen. Prop.1976/77:100 Bilaga 6 25