prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Invandrade arbetstagares fördelning inom olika branscher kaninte anges i exakta termer. Det är dock känt att invandrare i liksom iandra länder i stor utsträckning hamnar i sådana arbeten och på sådana arbetsplatsersomi inte är attraktiva för den inhemska befolkningen. Det är också tydligt attdet finns en viss koncentration av utländska medborgare till arbetsplatser medutpräglade arbetsmUjöproblem. Jag har i avsnitt 20.4.3 förordat en bestämmelsesom slår fast att arbetsgivaren är skyldig att ta hänsyn till den enskilde arbetstagarenssärskilda förutsättningar för arbetet. har framhåUits att bestämmelsenbl. a. innebär att arbetet skaU anpassas med hänsyn tiU invandradarbetstagares särskUda fömtsättningar. Från arbetsmarknadsparternas sida har en radåtgärder vidtagits i syfte att förbättra informationen om och till invandrarna.Senast har SAF, LO och statens invandrarverk utarbetat en handledning om invandrarfrågori företagen. har understrukit att delokala skyddsorganisationema har viktiga uppgifter när der gäUer att främjainvandrares 1976/77:149 348 anpassningi arbetet och på arbetsplatseraa. Detta kan i första hand ske genom, attskyddskommittéema aktivt medverkar vid planering av ett ändamålsenligtintroduktionsförfarande för att underlätta för nyanställd utländsk arbetstagareatt finna sig till rätta i arbetsmiljön. Stor uppmärksamhet bör enligt minmening härvid ägnas åt att dra upp rikthnjer för det förebyggande skyddet motyrkesrisker som är framträdande för den som ännu inte förstår svenska och ärfrämmande för olika förhållanden i svenskt arbetsliv. Viktigt är också att dennyanställde ges praktisk kännedom om hur den lokala skyddsorganisationen äruppbyggd. Eftersom den sociala situationen kan innebära en större riskfaktorför invandrare än för svenskar bör introduktionsförfarandet ha en breduppläggning. Inom ramen för den lokala skyddsorganisationen börockså fortlöpande uppmärksammas skyddsfrågor som gäller invandrares arbetsuppgifter.Varningsskyltar och liknande måste vara begripliga även för utländskaarbetstagare. Bruksanvisningar för användning av tekniska anordningar ochhantering av farUga ämnen måste vid behov finnas även på invandrarspråken.Detta har särskilt understrukits av LO. Viktigt är enligt min mening också attvid bruket av nödvändig personlig skyddsutrustning garantier skapas för attarbetstagaren förstår varför denna skall användas och vet hur den skall bmkasför att ge avsett skydd. Tillgång till tolkservice är enligt vad utredningenhar framhållit en förutsättning för att invandrare med bristfälliga kunskaper isvenska skall kunna fungera på arbetsplatsen. Vid stora företag finns ofta tillgångtill flerspråkig personal som i det första anställningsskedet kan skötaintroduktion och utbUdning av nyanställda utlänningar. Som utredningen harpåpekat är det emellertid viktigt att man försöker få fram tvåspråkigaskyddsombud med uppgift att i den fortsatta anställningen säkra invandrarenstillgång till information om skyddsföreskrifter och andra förhållanden avbetydelse för hans situation på arbetsplatsen. Bristen på personer som har denödvändiga språkkunskaperna och dessutom har tillräcklig kännedom iarbetarskyddsfrågor och cm det fackliga systemet är enligt utredningen ettallvarligt problem på arbetsplatserna. har viss verksamhetinletts av ansvariga myndigheter och arbetsmarknadspartema för att utbildatvåspråkiga fackliga förtroendemän. Utredningen har betonat vikten av attuppmärksamhet härvid ägnas åt att förmedla kunskaper i branschanknutnaskyddsfrågor och i arbetsmiljöfrågor över huvud. Det är också LO:s uppfattningatt extra insatser bör göras för att utbUda tvåspråkiga skyddsombud. Även jagär införstådd med att tvåspråkiga arbetstagare som är insatta iarbetsmiljöfrågor kan vara en väsentlig tillgång för den lokala skyddsorganisationen.Vid samråd med chefen för utbUdningsdepartementet och statsrådet har jaginhämtat att dessa frågor i. n. övervägs i 1976/77:149 349 departementet.Jag vill nämna att frågor om utbUdning av s. k. kontakttolkar för bl. a.arbetsmarknads- och arbetsplatstolkning behandlas i budgetpropositionen 1977(prop. 1976/77:100 bUaga 12 s. 453). På grund av språksvårigheter föreligger oftasärskUda problem att på mindre arbetsplatser lösa frågor angående introduktionoch information om skyddsfrågor i förhåUande tUl invandrare. Genom utbyggnadenav systemet med regionala skyddsombud har den lokala skyddsverksamheten pådessa arbetsplatser aktiverats. Som ett problem kvarstår emellertid eiUigtutredningen de regionala skyddsombudens bristande möjlighet att få kontakt medinvandrade arbetstagare som inte talar svenska. Detta kan vara ett särskUtbekymmer med hänsyn tUl att det finns en tendens till att invandrare som ännuej kommit in i svenska förhåUanden hamnar just på arbetsplatser där en skärptuppmärksamhet behövs på olika ogynnsamma arbetsmUjöfaktorer. Möjligheten förregionalt skyddsombud att anlita arbetsplatstolk är en viktig fråga som enligtutredningens uppfattning bör tas upp i samband med en översyn av lagen om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen. har instämt idetta. Jag vill i anslutning tUl de behandlade frågornaframhåUa att i direktiven för den tidigare nämnda nya arbetsrättskommittén bl.a. sägs att särskilt intresse bör ägnas åt det förhållandet att fackligauppgifter i många fall utförs av andra än fackUga förtroendemän, som äranställda på arbetsplatsen, och att de fackliga förtroendemännen kan ha behovav att biträdas av experter i sitt arbete på arbetsplatsen. Jag har erfarit attkommittén i det sammanhanget också har kommit in på frågan omar-betsplatstolkaraa. SlutUgen vill jag betona vikten av att de anstäUdainvandrarna deltar i svenskundervisning enligt lagen (1927: 650) om rätt tUlledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare (senaständrad 1976: 590). 20.9TUlsyn m. m. Tillsynen över efterlevnaden av arbetarskyddslagenutövas enligt lagen av arbetarskyddsstyrelsen samt under dess överinseende ochledning av yrkesinspektionen. Enligt instmktionen (1972: 164) förarbetarskyddsstyrelsen (ändrad : 459) leds denna av en styrelse, sombestår av en generaldirektör och en överdirektör samt nio ledamöter somrepresentanter för bl. a. partema på arbetsmarknaden. Inom arbetarskyddsstyrelsenfinns tre avdelningar, nämligen tillsynsavdelningen, arbetsmedicUiska avdelningenoch administrativa avdelningen. EnUgtinstmktionen (1973: 847) för yrkesinspektionen utövar inspek- 1976/77:149 350 tionentiUsyn genom aUmänna yrkesinspektionen och specialinspektörer. Den allmännayrkesinspektionen är organiserad på 19 distrikt. I varje distrikt finns enyrkesinspektionsnänmd. Denna består av en distriktschef samt åtta ledamöter somutses efter förslag av arbetsmarknadspartema. Utredningen har framhåUit attarbetsmUjölagstiftningens effektivitet och slagkraft blir i utomordentligt höggrad beroende av hur intentionerna kan vidareutvecklas på myndighetsplanet.Ett genomgående drag måste enligt utredningen vara att myndighetemas arbetenära förankras hos arbetsmarknadsparterna. Dessa uttalanden har starktunderstrukits av remissinstanserna. Det förslag till arbetsmiljölag som jag på gmndvalav utredningsförslaget lägger fram i det följande slår fast långtgående kravpå arbetsmUjön. I olika avseenden innebär detta att arbetarskyddsmyndighetemasansvar ökas. En ökning av myndighetsansvaret följer redan av de utvidgningar itillämpningsområdet som föreslås. I förhållande till annan lagstiftning betonasarbetsmiljölagens övergripande karaktär. Denna kommer främst till uttryck på såsätt att arbetsmiljölagen får en starkare inriktning på kemiska hälsorisker iarbetslivet än vad gällande arbetarskyddslag har. Utmärkande för förslaget ärockså att arbetsmiljölagen läggs upp som en utpräglad ramlag. Inom ramen förden nya lagen skall krav på arbetsmiljön kunna stäUas i takt med samhälletsutveckling i socialt och tekniskt hänseende. Det närmare innehållet i kravenkommer således i hög grad att bestämmas av de föreskrifter som arbetarskyddsstyrelsenförutsätts skola meddela. På en rad områden avses arbelarskyddsstyrelsen fåbefogenhet att meddela föreskrifter om förprövning. Dessa föreskrifter skallkunna vara förenade med direkta straffsanktioner. Lagförslaget innebär ocksåatt arbetarskyddsmyndigheternas möjligheter att kontrollera arbetsmiljön ochgöra direkta ingripanden stärks. Vidare ger lagförslaget uttryck för en vidgadsyn på arbetsmiljöns betydelse när det gäller dess inverkan på hälsan. Jag hartidigare förordat en grundläggande bestämmelse av innebörd attarbetsförhållandena skall anpassas efter människans förutsättningar i fysisktoch psykiskt avseende. I anslutning härtill har betonats att arbetsmiljönskall utformas med sikte på att tillgodose mänskliga behov i vid bemärkelse.Även detta har betydelse när det gäller att bedöma hur lagförslaget kan kommaatt påverka arbetarskyddsmyndighetemas uppgifter. Lagförslaget utgår från att arbetarskyddsstyrelsenoch yrkesinspektionen skall vara tillsynsmyndigheter enligt arbetsmUjölagen (7kap. 1 §). Det kan som utredningen har anfört vara lämpligtatt benämningen arbetarskyddsverket används när både arbetarskyddsstyrelsen ochyrkesinspektionen avses. Härigenom markeras samhörigheten mellan de bådamyndighetema. och remissinstansema finner jag väsentligt att 1976/77:149 351 arbetarskyddsverketsarbete har nära förankring hos arbetsmarknadsparterna. Detta har för mig variten viktig fömtsättning då jag i det föregående har förordat långtgåendebefogenheter för arbetarskydds-myndigheterna vid utformningen av det närmareregelsystemet och vid tillämpningen. .Arbetarskyddsstyrelsens verkstyrelse ombildades år1972 till s. k. lek-mannastyrelse. I denna har avgjorts frågor omarbetarskyddets omfattning, inriktning och allmänna uppbyggnad, anslagsfrågorm. Jag avser alt förorda att i instruktionen för arbetarskyddsstyrelsenslås fast att särskilda ledamöter i verksstyrelsen skall utses av regeringenefter förslag av rikssammanslutningar av arbetsgivare och arbetstagare. Vissa remissinstanser har menat att inomverksstyrelsen bör finnas representanter som har direkt anknytning till oUkasektorer inom näringslivet. Vidare har hävdats att även företrädare förhandikapprörelsen bör beredas plats i arbetarskyddsstyrelsens ledning. Medanledning härav vill jag framhålla att verksstyrelsen bör ha en allsidig sammansättningoch att inom ramen för partsrepresentationen kan tillgodoses även andraintressen än rena partsintressen. För branschintressen synes sålundaföreträdarna för arbetsgivare och arbetstagare vara naturliga talesmän. Härbör utan svårighet de nödvändiga kontakterna kunna etableras. Vad gällerhandikappfrågor vill jag peka på att sådana frågor även faller inomarbetstagarorganisationernas intresseområde i deras bevakning av attarbetsmUjön också anpassas tiU personer med arbetshandikapp. Nä.mnder i yrkesinspektionen medpartsrepresentation infördes i samband med reform avarbetarskyddslagstiftningen. Genom nämnderna har parterna fått möjlighet attutöva ett direkt inflytande på yrkesinspektionens verksamhet. Det kan enligtmin mening klart konstateras att detta har betytt mycket för att ge ökad tyngdåt yrkesinspektionens agerande. Jag förordar att gällande ordning bibehålls påsätt närmare torde få regleras i instruktionen för yrkesinspektionen.Angeläget är att ledamöter som utses efter förslag av arbetsmarknadens parterföreträder de närmaste arbetarskyddsintressena inom distriktet. Inom yrkesinspektionsnämnds kompetens bör på sättnärmare får anges i instruktionen falla arbetsmiljöfrågor inom distriktet därhandläggningen inte ankommer på arbetarskyddsstyrelsen. LO har anfört att detupplevs som otillfredsställande att yrkesinspektionsnämnd inte har någotinflytande vid tjänstetiUsättningar. Även enligt min uppfattning kan det varalämpligt att yrkesinspektionsnämnd i den omfattning som är praktiskt möjligbereds tillfälle att yttra sig över sökande till tjänst inom distriktet. TCO har fört fram den synpunkten attarbetstagarrepresentationen i arbetarskyddsstyrelsen ochyrkesinspektionsnämndema bör förstärkas. 1976/77:149 352 EnligtLO bör övervägas lämpligheten av att ändra yrkesmspektions-nämndernassammansättning så att arbetstagarna får majoritet. Dessa synpunkter ger miganledning framhåUa att arbetsmiljölagen ju syftar till att ge garantier för attarbetstagama skall kunna arbeta under tiUfredsställandearbetsmiljöförhållanden. För att goda resultat skall kunna uppnås iarbetarskyddsmyndighetemas verksamhet är det viktigt att myndigheternasavgöranden omfattas med förtroende av aUa dem som berörs. Enligt min meningåstadkoms detta bäst genom att man inte ger markerad övervikt åt någon sida vadgäller representationen. Jag viU tiU-lägga att en allsidig representation utanstark markering av partsmtresse synes vara en förutsättning för attbestämmelserna om fullföljd av talan mot arbetarskyddsmyndigheternas beslutskall kunna utformas på sätt förordas i ett följande avsnitt. Som redan har framhållits bygger lagförslagetliksom utredningsförslaget på att arbetarskyddsstyrelsen skall svara för dennärmare författ-niiigsverksamheten inom arbetsmiljöområdet. LO, SAF och TCO harunderstrukit att det är av största vikt att författningsarbetet bedrivs isamarbete med arbetsmarknadsparteraa. I det föregående har jag betonat viktenav att arbetarskyddsmyndigheternas verksamhet har god förankring hos parterna.Detta påpekande gäller i hög grad även själva författningsarbetet. Sedan långtid har inom arbetarskyddsstyrelsen utbUdat sig olika former för parternasdeltagande vid utarbetande av s. k. anvisningar m. m. I det kommande författningsarbetetbör samarbetet kunna intensifieras. Även ett antal myndigheter har uttryckt bestämdaönskemål om att få medverka i arbetarskyddsstyrelsens författningsarbete. Idetta sammanhang vill jag erinra om att den grundsynen bör anläggas iarbetsmUjölagen att lagen i förhållande till arman lagstiftning skall varaövergripande när det gäUer skyddet mot ohälsa och olycksfaU i arbetet. Dettafår tiU följd att arbetarskyddsstyrelsens författningsarbete kan komma att beröraen rad andra myndigheters verksamhetsområden. Givetvis har styrelsen därvid iförsta hand att räkna med att reglering sker genom de sektorsansvarigamyndigheterna. När speciella regler behövs inom arbetarskyddet och annanmyndighets verksamhetsområde berörs, skall arbetarskyddsstyrelsen emellertidsamråda med den myndigheten. En regel härom torde få tas upp iarbetsmUjöförordningen. Särskilda gränsdragningsfrågor avseendearbetarskyddsstyrelsens och planverkets respektive produktkontroUnänmdensansvarsområden har behandlats i avsiutt 20.3.3 och 20.4.7. Naturligt är enligt min mening att samråd sker ävenmed intressenter utanför myndighetema och arbetsmarknadsparterna. Inte nunstmed tanke på att arbetsmUjölagstiftningens tiUämpningsområde avses utvidgattill bl. a. ensamföretagare och famUjejordbmk kan det finnas anledning förarbetarskyddsstyrelsen att bredda samarbetet på olika områden. Prop.1976/77:149 353 Vidarehar jag i det föregående framhållit att arbetarskyddsstyrelsen vid meddelandeav föreskrifter har att beakta även frågor om arbetshandikapp. Jag återkommer till samarbetsfrågorna dels längrefram i detta avsnitt vid behandlingen av annan säkerhetsinriktad lagstiftning,dels i ett senare avsnitt om fullföljdsförfarandet. Arbetarskyddsstyrelsen har gett ut ett mycket stortantal föreskrifter, råd och anvisningar till ledning vid tiUämpningen avarbetarskyddslagen. Jag har i avsnitt 20.2.10 framhåUit att dessa bör gäUa tiUledning vid tillämpning av arbetsmiljölagen i avbidan på att en anpassning överhela fältet hinner ske efter den nya lagen. Vidare förutsätter lagförslaget attvissa kungörelser, som har utfärdats med stöd av arbetarskyddslagen, efter handersätts med föreskrifter från arbetarskyddsstyrelsen. I dessa avseenden krävsen omfattande genomgång från styrelsens sida i syfte att en anpassning snarastskall kunna ske efter arbetsmiljölagen. I lagen (1976: 633) om kungörande av lagar ochandra författningar finns numera bestämmelser om författningars kungörande ochikraftträdande. Författningssamlingsförordningen (1976: 725, ändrad 1976: 877)innehåller närmare bestämmelser om författningssamlingar för bl. a. centralamyndigheter. Bland arbetarskyddsstyrelsens uppgifter torde i och medarbetsmiljölagens ikraftträdande få ingå att utge författningssamling enligtde bestämmelser som meddelas i förordningen. Vissa undantag beträffande formatoch typografisk utformning torde härvid få medges med hänsyn tillanvändningssättet för denna författningssamling. Vad gäller den närmare utformrUngen avarbetarskyddsstyrelsens författningar måste enligt min uppfattiung i förstahand praktiska hänsyn tas vid uppdelningen på skilda författningar. Liksombeträffande de nuvarande anvisningarna torde sålunda efter omständighetemasamtidig reglering lämpligen kunna ske med avseende på visst arbetsområde, tekniskanordning eller ämne. Även viss arbetsmiljöfaktor bör liksom kunnatjäna som indelningsgrund vid författningsreglering, antingen för viss bransche. d. eller mera övergripande. En i möjligaste mån enhetlig reglering börgälla i fråga om skilda sektorer i arbetslivet. Från denna synpunkt och för attåstadkomma överskådlighet finns anledning att sträva efter att geförfattningarna så generell inriktning som möjligt och inte hänföratillämpningsföreskrift till alltför begränsat ämnesområde. Som föreskrifter anses påbud av varje slag somriktas till en obestämd krets och som direkt skall läggas till gmnd vidprövning i de enskilda fallen. Beträffande utformningen av föreskrifter kanframhållas att det bör eftersträvas att ange visst preciserat krav iskyddshänseende utan att därför i detalj binda beträffande sättet för hurkravet skall uppfyUas. Särskilt i fråga om försiktighetsåtgärder vid utförandeav arbete med 23 1976/77. 1976/77:149 354 särskildarisker kan det dock stundom vara nödvändigt att närmare föreskriva dettillvägagångssätt som krävs. Även fortsättningsvis bör eftersträvas att tillföreskrifteraa foga rekommendationer, råd och upplysningar till ledning i detpraktiska arbetet att lösa arbetsmiljöfrågoma. Jag vill understryka att iförfattningarna föreskrifter på lämpligt sätt måste åtskiljas från vad som ärrekommendationer eller råd liksom från vad som är att anse sombakgmndsupplysningar. Det är angeläget att så starka rättsgarantier som möjligtfinns för den reglerande verksamheten. Som utredningen och remissinstanserna harframhållit krävs omfattande forskningsinsatser för att förverkliga syftet medden nya lagstiftningen om arbetsmiljön. Ett nära samspel med denarbetsmedicinska forskningen måste prägla arbetarskyddsstyrelsens normgivandeverksamhet. Gynnsamma fömtsättningar härför har skapats genom att det tidigarefristående arbetsmedicinska institutet integrerades i styrelsen. Manhar på detta sätt fått en rad kanaler mellan forskning och tillämpning. Av storvikt är självfallet också samverkan med universitets- och högskoleorganisationen.Organisatoriska former härför har erhållits i och med attarbetarskyddsstyrelsens professorer och laboratorer är ledamöter i vederbörandefakultet och har viss skyldighet att i tjänsten undervisa, handleda ochexaminera inom universitetsorganisationen, företrädesvis inomforskamtbildningen. Till omfattningen nästan jämförliga med deanvisningar som arbetarskyddsstyrelsen själv har gett ut är de normsamlingaroch standarder som på ett eller annat sätt har auktoriserats av styrelsen. Utredningenhar framhållit att arbete med standarder är ett sätt att ingripa i utvecklingskedjani ett tidigt skede. Det framstår därför som betydelsefullt attarbetsmiljöaspekter förs in i standardiseringsarbetet. Med hänsyn tillstandardiseringsarbetets internationella inriktning säkras härigenom ocksåkontakten med utvecklingen i andra länder. För reglering i form av standarderlämpar sig enUgt utredningen i första hand egenskaper hos anordningar ochprodukter. I standardiseringsarbetet är arbelarskyddsstyrelsen redan företräddi viss utsträckning men arbetstagarsidan synes ha varit representeradi alltför begränsad utsträckning. Remissinstanserna har lämnat utredningenssynpunkter utan erinran. () har bl. a.understmkit behovet av fördjupad samverkan mellan myndigheter ochstandardiseringsorgan i sådana fall då myndigheters ansvarsområden överlapparvarandra. SIS har vidare förklarat sig dela uppfattningen att det är angelägetatt få till stånd arbetstagarrepresentation i standardiseringsarbetet. Jag kanansluta mig till vad sålunda har anförts om standardisering och arbetarskydd.Om arbetsmiljösynpunkter i tillräcklig utsträckning förs in i standardiseringsarbetetkan produktstandarder vara ett värdefullt komplement till bl. I de fall då en meratvingande karaktär eftersträvas kan standarder som 1976/77:149 355 utarbetatsav aUsidigt sammansatta organ dessutom i viss utsträckning utgöra underlag förföreskrifter av arbetarskyddsstyrelsen. Det får ankomma påarbetarskyddsstyrelsen att från fall till fall avgöra när hänvisning lämpligenbör ske tiU standard. Utredningen har betonat att det är angeläget att fåtiU stånd en snabb och enkel spridning av arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter.Enligt utredningen bör övervägas möjUgheten att distribuera föreskrifterna gratis.En rad remissinstanser har understrukit dessa uttalanden. Jag viU här erinra omatt jag i budgetpropositionen 1977 (prop. 1976/77: 100 bilaga 15 s. 153) harräknat med betydligt ökade medel för arbetarskydds-styrelsensupplysningsverksamhet. Detta skall bl. a. göra det möjligt föryrkesinspektionen att vid sitt tillsynsarbete ute i företag och förvaltningarvid behov tillställa den lokala skyddsorganisationen erforderUgaarbetarskyddsanvisningar utan dröjsmål och kostnad. Den ökade tyngden avarbetarskyddsstyrelsens föreskrifter kommer i fortsättningen uppenbarligen atti hög grad tala för att tiUsynsmyndigheteraa får möjlighet alt snabbt spridadirekt information om styrelsens författningar. Jag är emellertid inte f. n.beredd att generellt tillstyrka att arbetarskyddsstyrelsens författningarskall distribueras gratis. I anslutning till behandlingen avarbetarskyddsstyrelsens författningsverksamhet finns anledning att ta uppfrågan i vad mån kungörelsen (1970: 641) om begränsning i myndigheters rätt attmeddela föreskrifter, anvisningar eller råd bör gälla förarbetarskyddstyrelsen. Enligt kungörelsen skall myndighet underställaregeringen frågor om att meddela ändrade eller nya föreskrifter, anvisningareller råd som kan i väsentlig grad leda till kostnadsökningar. Utredningen harutgått från att kungörelsen inte är tillämplig på arbetarskyddsstyrelsensförfattningsverksamhet, eftersom styrelsen har utfärdat sinaanvisningar med stöd av allmän lag. Enligt utredningen bör motsvarande gällaockså i fortsättningen, även om i en ny lagstiftning bemyndigandena förarbetarskyddsstyrelsen förs in i en av regeringen utfärdad förordning.Utredningens uttalande har starkt understmkits av arbetarskyddsstyrelsen ochLO. Arbetarskyddsstyrelsen har härvid anfört att ett underställningsförfa-randeenligt kungörelsen skulle innebära att styrelsen enligt arbetsmiljölagen fårväsentligt mindre befogenheter att snabbt ingripa än vad nu är fallet. Enligtstyrelsen ligger det nämligen i sakens natur att i det närmaste allaföreskrifter som styrelsen meddelar leder tUl kostnadsökningar för arbetsgivarna.Styrelsen har också framhåUit svårigheten att presentera noggranna kalkyleröver kostnadsökningar till följd av nya krav på arbetsmiljön.Riksrevisionsverket har däremot hävdat att i författningsarbetet samma reglerom underställning bör gälla för arbetarskyddsstyrelsen som för andramyndigheter. Efter samråd med chefema för ekonomidepartementetoch budgetdepartementet vill jag anföra följande. Som jag har betonatförut- 1976/77:149 356 sättsatt genom arbetarskyddsstyrelsens försorg kommer tiU stånd en närmare regleringpå arbetsmiljöområdet.