prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — SRF anser att den litteratur som används i utbildningen vidfolkhögskolor, vuxenutbildning, universitet och högskolor samt avstudieförbunden anordnade kurser och cirklar måste tillhandahållas synskadadedeltagare. De nämnda verksamheterna anser förbundet vara en del avkulturutbudet. Nuvarande bidragssystem för litteraturförsörining är orättvistoch invecklat varför nya regler bör utformas. Dessa bör grundas på principenatt alla synskadade som har antagits till någon av de nämnda utbildningarna,skall äga rätt att få studielitteratur överförd till talbok eller punktskrift.Det bör vidare enligt förbundet uppdras åt rikscentralen för pedagogiskahjälpmedel åt synskadade (RPH-SYN) och SRF:s bibliotek att framställa dennalitteratur. Kostnaderna för verksamheten beräknas /78 uppgåtill . Prop.1976/77: 87 58 En entydig innebörd i begreppethandikapp är svår att ange. Handikapp har att göra med människors skillnader imöjligheter. Handikappad är den som föds med en funklionsbegränsning eller somdrabbas av en sådan genom sjukdom eller skada. betraktades iallmänhet handikappet som något som var knutet till den enskilde individen. Denhandikappade behövde samhällets hjälp i olika avseenden. Sä småningom har dettasynsätt alltmer fått ge vika och i stället betraktas nu handikapp som en frågaom förhållandel mellan individen och dennes omgivning. I vilken utsträckning ett handikappgör sig gällande beror till stor del på hur omgivningen är utrustad ochfungerar. Detta nya synsätt, som har vuxitfram under stark medverkan från de handikappades egna organisationer, präglarde krav som ställs på samhällets insatser. Handikappade människors situationmåste förbättras främst genom anpassning av samhället och inte i första handgenom åtgärder som är relaterade till den enskilde. Målet för handikappolitiken måstevara alt göra samhället tillgängligt för alla, att ge människor med handikappmöjligheter att delta i samhällsgemenskapen och att leva på ett sätt som sålångt möjligt är likvärdigt med andras. Vikliga insatser med detta syfte hargjorts i vårt land och handikappades ställning i samhället har förändratsväsentligt. Vi befinner oss emellertid bara i börian av ett omfattande arbete.Vi måste i detla vara medvetna om att handikapp hör till livels villkor. Vemsom helst kan genom olycksfall eller sjukdom få beståendefunklionsbegränsningar. Barn med handikapp kommer även fortsättningsvis allfödas. Den ökande andelen gamla leder till all vi får allt fler människor medsyn- och hörselbesvär, rörelsehinder etc. Arbetet måste bedrivas efter fleraolika linjer. Dels måste vi vidta åtgärder som gör att handikappade kan levaså normalt som möjligt och i kontakt med andra. Dels måste vi förebyggahandikapp genom insatser i arbetslivet, kommunikationsväsendet och genomförbättrad sjukvård. Såväl de kompenserande som de förebyggande insatsernamåste göras på samhällslivets alla områden. Det samhälle vi lever i är i storutsträckning ett samhälle byggt för människor utan handikapp. Utvecklingenställer allt högre krav på oss till följd av en alltmer avancerad teknik ochhöjda prestadonskrav bl.a. i arbetslivet. Många riskerar härigenom alt blihandikappade och ställas utanför gemenskapen . För all skapa ett samhälle sompå ett bättre sätt svarar mot alla människors behov krävs det att allaserfarenheter tas till vara. Vi måste därför lära oss att människor medhandikapp har erfarenheter som är nödvändiga för den fortsattasamhällsutvecklingen. Detta är en tillgång i den samhälleliga gemenskapen ochinte en belastning. Prop.1976/77:87 59 Den handikappolitik som vi villföra och den attityd gentemot handikappade människor som den förutsätterställer krav på alla människor. Vi måste alla lära oss att bättre förståhandikappades problem. Ökade kunskaper gör det lättare att inse behovet avinsatser och underlättar kontakter. Handikappfrågan är en fråga om solidaritetsom följaktligen berör alla och inte bara dem som på grund av skador ellersjukdom har en funktionsbegränsning. Av den syn som jag här helt korthar redovisat följer att frågor om handikapp inte kan ses och behandlasisolerade. De berör alla samhällsområden. En handikappad människasmöjligheter att leva ett normalt liv i kontakt med andra beror på förhållandenai fråga om arbete, bostad, utbildning, kommunikationsmöjligheter etc.Förhållandena i dessa avseenden påverkar också i myckel hög grad möjligheternaatt delta i kulturiivet. Insatser som avser kulturell verksamhet kan alltsåinte begränsas till det mera snävt avgränsade kulturpoliliska området ulanmåste spänna över en rad samhällssektorer. Denna helhetssyn på handikappades situationhar varit utgångspunkten för de resonemang och förslag som handikapputredningen(S 1966: 38) har redovisat i sitt betänkande (SOU 1976: 20) Kultur ät alla.Många remissinstanser framhåller hur nödvändig denna helhetssyn är omförhållandena för handikappade skall kunna förändras på ett avgörande sätt. Den diskussion som förts om handikapputredningensbetänkande har visat att situationen för stora grupper av handikappade i enrad avseenden är högst otillfredsställande. Det gäller inte enbart möjligheternatill kulturell aktivitet utan också tillgången till utbildning,kommunikationer, personlig service etc. Det arbete som påbörias genom deåtgärder som föreslås i det följande måste fortsättas i takt med att vi fårbättre kunskaper om handikappades situation och behov. Såsom fleraremissinstanser har framhållit har belänkandet på flera punkter karaktären avprogramskrift utan redovisning av konkreta förslag till statliga insatser.Utredningens synpunkter är av den arten alt ansvaret för att förbättringar görstill stor del vilar på kommuner, landsting och otganisalionsliv. Även om dettabegränsar omfattningen av de åtgärder som kan vidtas är det enligt minmening värdefullt all de handikappades situation, främst då deras kulturellavillkor, har fåll en mer principiell belysning. Utredningens resonemang och synpunkterbör vara av stort värde för del fortsatta arbetet i olika konkreta frågor. Som en följd av sitt principiellasynsätt betonar utredningen att handikappades problem inte får ges en särbehandlingutan måste behandlas i sitt sakliga sammanhang. Handikappades situation iutbildningshänseende måste tas upp när reformer görs inomundervisningsväsendet, handikappades transportmöjligheter måste sestillsammans med trafikplaneringen i stort etc. Jag delar den uppfattningen. Detinnebär all handikappades problem på ett annat sätt än tidigare måste beaktasi utredningsarbetet inom Prop.1976/77:87 60 Handikappaspekter måste redan från börianlas med på ell naturiigt sätt i bedömningarna och i de åtgärder som föreslåsoch inte föras in i ett senare sammanhang i särskild ordning. konstateraratt antalet handikappade inte kan anges med någon större exakthet. Utredningengör inte heller någon närmare definition av begreppet handikappad. 1utredningens resonemang står begreppet för en person som av fysiska ellerpsykiska skäl möter betydande svårigheter i den dagliga livsföringen.Utredningen anger att den inte har ansett det vara möjligt att behandla denstora grupp som brukar betecknas socialt handikappade. Flera remissinstanserär kritiska mot bl.a. denna begränsning. Förslag som berör vissa grupper ansesvara helt otillräckliga. De grupper som därvid särskilt framhålls är socialthandikappade och människor som vårdas på institutioner. Jag har förståelse för att handikapputredningen inte harsökt att mer detaljerat definiera begreppet handikappad. En sådan definitionkan aldrig bli entydig och kan inte heller ha generell giltighet eftersomhandikappet eller funktionsbegränsningen är beroende av den situation ellermiljö den enskilde befinner sig i. Vad gäller utredningens knapphändigabehandling av socialt handikappade och personer som vårdas pä institutioner finnerjag inte remissinstansernas kritiska synpunkter oberättigade. villjag understryka de problem som är förknippade med att klarlägga arten avsvårigheter som den mycket oenhetliga gruppen socialt handikappade möter ikulturellt avseende. De socialt handikappades problem torde i första handhänföra sig till andra områden och det förefaller därför mindre lämpligt attstudera deras situation i kulturellt avseende helt isolerat. Beträffande degrupper som vårdas på institutioner av skilda slag vill jag erinra om attstatens kulturråd har i uppdrag alt tillsammans med berörda parter göra enöversyn av kulturverksamheten vid vårdinstitutionerna. Denna översyn är enligtmin mening ell betydelsefullt komplement till handikapputredningensöverväganden och jag utgår från att kulturrådels arbete kommer att påböriassnarast; Del ligger också inom ramen för nuvarande uppgifter attfortlöpande studera olika handikappgruppers situation i kulturellt avseendesamt komma med förslag till åtgärder som bedöms motiverade. 1 detta arbeteingår också som en naturlig del att följa den verksamhet som olikakulturinstitutioner och organisationer bedriver med särskild inriktning påhandikappade. Rådets arbete bör kunna ge underiag för ställningstaganden tillinsatser för de grupper som handikapputredningen har behandlat på ett mindreingående sätt. Utifrån de mål för kulturpolitiken som lade fastår 1974 (prop. 1974:28, KrU 1974:15, rskr 1974:248) tar handikapputredningenupp ett resonemang kring inriktningen av de kulturpolitiska insatserna förhandikappade. Utredningen anser att de redan fastlagda kulturpolitiska riktlinjernautgör en tillräcklig plattform och att del inte behövs några särskildamålformuleringar för denna grupp. Jag delar den uppfattningen och vill 1976/77: 87 61 framhålla att de principiella synpunkter somutredningen har fört fram i fråga om kulturpolitiken på del aktuella områdetutgör värdefulla preciseringar av de allmänna riktlinjerna för denna politik. Kravet på normalisering utgör en viktig handikappolitiskgrundsats framhåller utredningen. Normaliseringen betyder enligt utredningenalt människor med handikapp skall kunna leva med samma rättigheter, skyldigheteroch möjligheter som andra. Utifrån kravet på normalisering för utredningen framen ny princip för finansieringen av åtgärder som behövs för att handikappadeskall kunna delta i en verksamhet. Den innebär att åtgärderna skallfinansieras på samma sätt som verksamheten i övrigt. Utredningen tillämpardenna princip när den sedan förordar all kostnaderna för handikappanpassning avtelefonnätet skall finansieras genom höjda avgifter för samtliga abonnenter,alt handikappanpassning av lokaler skall bekostas av lokalhållaren samt attdagstidningarna skall ge ul en taltid-ningsupplaga för synskadade finansieradgenom höjda prenumerationspriser. Remissopinionen är blandad när det gäller den principiellasynen på finansieringsansvaret. Handikapporganisationerna finner principenvara ett viktigt uttryck för all handikappade inte är en grupp som skallsärbehandlas. Även andra remissinstanser anser att det förordadefinansieringssystemet i princip är rikligt. framhåller många att ettgenomförande av principen måste ske successivt och kombineras med föreskriftersom gör olika verksamheter tillgängliga för handikappade. Vidare måste särskiltekonomiskt stöd utgå till åtgärderna. För egen del vill jag peka på att utredningen intekonsekvent har följt den förordade principen i fråga om finansiering utan attden på flera punkter förordar stöd i särskild ordning till olika verksamheter.Det gäller t. ex. bidragen till arbete blandhandikappade, bidraget till teater för döva samt för framställning av lättlästlitteratur. I samtliga dessa fall skulle ett konsekvent hävdande av denprincipiella uppfattningen ha inneburit att ansvaret för de aktuella insatsernalagts på berörda parter ulan att särskilda medel anvisats. Utredningen har dockuppenbarligen bedömt det vara nödvändigt att föreslå särskilda insatser förall handikappades behov skall tillgodoses. Vidare kan framhållas alt många avde remissinstanser som ansluter sig till den principiella synen påfinanseringsansva-rel, däribland flera handikapporganisationer, i de konkretafallen som t. ex. i fråga om handikappanpassning av lokaler ochtidningsutgivning för synskadade poängterar att det krävs särskilda statligaekonomiska insatser om de åtgärder som utredningen har föreslagit skall kommatill stånd. Mot denna bakgrund är det enligt min mening inte motiverat attgenerellt slå fast en finansieringsprincip av del slag som utredningen harförordat. Formerna för finansieringen av åtgärder för handikappade måsteenligt min mening i första hand lösas sä all det skapas förutsättningar för attde handikappades behov tillgodoses. Jag anser därför all man inom varje områdei Prop.1976/77: 87 62 första hand skall pröva möjligheten att tillämpa denföreslagna finansieringsprincipen men att man. om så bedöms lämpligare, fåröverväga andra former. Handikapputr-edningen pekar på attdel inom kulturområdet finns mycket stora behov när det gäller verksamhetbland handikappade. Detta understryks också i remissyttrandena. Ett handikappleder ibland till att man inte kan ta del av vissa kulturyttringar. Det räckerall peka på de svårigheter som en synskadad eller en hörselskadad möter påteatern eller i konsertsalen. Arbetet kan därför inte begränsas tillbearbetning och anpassning av del kulturulbud som personer utan handikapp kanta del av. Del är också nödvändigt alt utveckla kulturverksamheter som utgårdirekt från handikappades speciella förutsättningar och behov och som i mångafall också kan bli till glädje förändra. Detta gäller t. ex. teckenspråks-ochpantomimteater och Uillläsla böcker för läsovana. Jag kommer senare att redovisaförslag som syftar till att stimulera dessa verksamheter. Jag vill i dettasammanhang peka på den betydelse som konstnärernas engagemang har iutvecklingsarbetet på det här området. Författare, skådespelare ochbildkonstnärer bör genom direkta kontakter med olika handikappgrupper kunnafinna nya uttryckssätt som berikar de handikappades kulturella situation ochsom dessutom kan innebära fruktbara impulser i det konstnärligautvecklingsarbetet. Ett betydande arbete för att vidgahandikappades kontakter med kullurlivet bör enligt min mening också kunna skeinom den amatörkullurella verksamheten. Det är angelägel alt handikappade gesmöjligheter att utveckla ett eget kulturskapande så alt kontakten medkulturlivet inte reduceras till en passiv kulturkonsumtion. Statligt stöd kanutgå i form av bl. a. sludiecirkelbidrag. Sådan verksamhet kan också stödjasgenom det särskilda bidraget för experiment och utvecklingsarbete inomkulturell verksamhet bland amatörer som fördelas av statens kulturråd.Handikapputredningen framhåller att vid sin fördelning av medelbör prioritera aktiviteter bland handikappade. 1 sitt yttrande framhållerkulturrådet att så sker. 1 det handikappolitiska arbetet harde handikappades organisationer spelat en betydelsefull roll.Handikapprörelsen har härigenom markerat sin ställning som en viktigfolkrörelse. Denna beredvillighet till en aktiv medverkan måste tas till varaäven för framtiden. Det är därför viktigt att organisationerna ges förbättradearbetsmöjligheter bl. a. genom att stödet från samhället byggs ut väsentligt. Det är viktigt att handikappade kanvara med i föreningslivet även ulan-för handikapprörelsens organisationer. Omvi skall uppnå en integrering av handikappade i den allmänna gemenskapen kräverdetta att föreningar och sammanslutningar i ökad omfattning tar hänsyn tillhandikappades behov och förutsättningar i planeringen av sin verksamhet. Ansvaret för att handikappade får ökad tillgång tillkullurlivet måste i Prop.1976/77: 87 63 stor utsträckning ligga hos berörda kulturinstitutioner,organisationer m. m. princip alt kostnaderna för insatserför handikappade skall täckas av den generella finansieringen tillämpas ocksåi betydande utsträckning. Utredningen har emellertid funnit del motiverat medsärskilda insatser på ett antal områden och har också lagt fram mer ellermindre konkreta förslag till åtgärder. Jag har nämnt några exempel ochkommer i det följande alt redogöra för ytterligare några förslag, däribland enavsevärd ökning av insatserna för alt förbättra synskadades tillgäng tilllitteratur. Sammanlagt innebär mina förslag i det följande en ökning avinsatserna på handikappades kulturella verksamhet med 9,1 milj. kr.Handikapputredningen hade för motiverande ändamål förordat en ökning med 6,5milj. Under beredningen avhandikapputredningens förslag har kontakter fortlöpande förekommit medföreträdare för handikapporganisationerna. Syftet har varit att ge en sådanform åt de konkreta förslag som handikapputredningen har lagt fram att de påbästa sätt tillgodoser berörda gruppers önskemål. Organisationernas företrädarehar också förklarat sig biträda de förslag som i det följande kommer attredovisas. De har uttalat att förslagen utgör viktiga steg för attgöra kulturiivet tillgängligt för handikappade. Jag finner del myckelglädjande att arbetet har kunnat bedrivas på detta sätt i samråd medhandikapprörelsen. Jag har i de frågor jag nu kommeratt beröra samrått med statsrådet . var hörselträningenstarkt dominerande i de hörselskadade barnens skolundervisning. Efter hand harteckenspråket emellertid kommit till ökad användning och ett omfattande arbetehar satts igång för att utveckla delta. Allt fler hörande har börial intresserasig för teckenspråk. framhåller teckenspråkets betydelse iundervisningen, både som kommunikationsmedel och som instrument förbegreppsinlärning. Genom det utvecklingsarbete som bedrivs har teckenspråkelsmöjligheter att utnyttjas som undervisningsspråk väsentligt förbättrats. Delnormerade teckenspråket kan numera utnyttjas som både läromedel ochkommunikationsmedel. Utredningen anser att teckenspråkets nya möjligheter ochställning bör komma till klart uttryck i läroplanen. Denna uppfattning delas avbl. a. () och (). Jag delar utredningens uppfattningi denna fråga. Genom beslut den Sju-ni 1976 fick SÖ i uppdrag att se övergrundskolans läroplan. Del ankommer på SÖ att i det pågående översynsarbetet tahänsyn till de dövas behov av total kommunikation, inkl. användande avteckenspråket. En förutsättning för en förstärkt teckenspråksundervisningi skolan är Prop.1976/77: 87 64 att lärare och övrig personal har fått tillräckligutbildning i detta kommunikationssätt. Inom universitets- och högskoleämbetet(UHÄ) pågår f. n. en översyn av utbildningsplanerna förspeciallärarutbildningen. Det ankommer på UHÄ att därvid beakta behovet av enförstärkning av teckenspråksundervisningen inom speciallärarulbildningen. När det gäller fortbildning iteckenspråket för redan verksamma lärare bör sådan, i likhet med vad somtidigare har varit fallet, kunna inrymmas inom anslaget Fortbildning m. m.Medel har anvisats under nämnda anslag förundervisning i teckenspråket även av övrig personal vid specialskolorna fördöva och hörselskadade. 4.3 Vuxenutbildning och folkbildningsarbete har utvecklatmotiven för att människor med handikapp skall ha samma möjligheter som andraall delta i folkbildning och annan vuxenutbildning. Jag delar utredningensuppfattning att de i så stor utsträckning som möjligt bör integreras med övrigadeltagare i vuxenutbildning. Del är därför viktigt att statsbidragssystem ochstatsbidrags-villkor utformas så att de underiättar integration och stimulerartill särskilda insatser som ökar handikappades möjligheter att delta. Någon närmare analys av vilkastatliga insatser som kan göras för att förbättra förhållandena förhandikappade inom folkbildning och annan vuxenutbildning har utredningen integjort. Jag räknar därför med all ett fortsatt arbete kommer att behövas inomramen för pågående utredningsarbete avseende folkbildnings- och vuxenutbildningsfrågor.Jag tar i del följande upp några av de frågor som är aktuella i delutredningsarbete som pågår och redovisar dessutom ett antal förslag tillomedelbara resursförstärkningar i syfte att underlätta för handikappade attdelta i studier och kulturverksamhet. Statsbidraget tillstudiecirkelverksamhet är f.n. utformat så att ett särskilt tilläggsbidragutgår för studiecirklar i vissa ämnen, s. k. prioriterade studiecirklar. Tilldessa hör bl. a. studiecirklar som har till syfte att utveckla handikappadesfärdigheter att meddela sig, t. ex. cirklar i punktskrift eller teckenspråk.Statsbidraget är knutet till ämnet och inte till deltagarka-tegorin. Ävenpersoner som inte själva är handikappade men önskar studera dessa ämnen, t.ex. för att kunna kommunicera bättre med handikappade, har sålunda rätt attdelta i sådana prioriterade studiecirklar. Ett särskilt statsbidrag utgår förarvode till leckenspråkslolk, som alltså kan medverka i reguljära studiecirklarvid sidan av cirkelledaren. SÖ:s möjlighet att ge dispens från vissastalsbidragsvillkor har också stor betydelse när det gäller handikappadesmöjligheter att delta i cirkelverksamhet. (U1975:19) har i uppdrag att utreda frågor som gäller statsbidrag till studieförbundoch studiecirkelverksamhet och frågor som gäller gränsdragning mellanstudiecirkelverksamhel och Prop.1976/77:87 65 1 utredningens uppdrag ingår bl.a. attpröva vilka ytterligare insatser som kan behövas för att underlätta förhandikappade att delta i cirkelstudier. har också iuppdrag alt studera i vilka former studiecirkelverksamhet förutvecklingsstörda bedrivs och belysa frågan om gränsdragning mellan folkbildningoch den försöksverksamhet med vuxenundervisning för utvecklingsstörda sombedrivs av landslingen med särskilda statsbidrag. Flertalet av de frågor somhandikapputredningen har berört är av den arten att de kan förväntas blibelysta av folkbildningsutredningen. I sitt yttrande framhåller också dennautredning att så kommer att ske. Sedan den bedriverSÖ genom studieförbunden försök med uppsökande verksamhet i bostadsområden inågra kommuner. Försöksverksamheten skall pågå och kommer alltsåatt vara avslutad med utgången av . För /77 har 2 milj.kr. anvisats för denna verksamhet och motsvarande belopp föreslås i prop.1976/77:100 (bil. F 7.) för /78. Handikappade utgör enprioriterad grupp inom den uppsökande verksamheten som sker i samarbete medbl.a. de handikappades egna organisationer. För människor som inte själva sökersig till utbildning är del ofta av avgörande betydelse att fä personlig kontaktmed någon som tillhör samma grupp och känner till de studiehinder som finns.Därför är det viktigt att verksamheten bedrivs i samarbete med bl. a. dehandikappades egna organisationer. I likhet med handikapputredningen anser jag att det ärviktigt all del statliga stödet till produktion av studiematerial förhandikappade byggs ut och alt cirkelledare m. fl. har goda kunskaper omhandikapp. Jag har därför i prop. 1976/77:100 för /78 förordaten fortsatt utbyggnad av bidraget till studieförbundens pedagogiska verksamhetbland handikappade med . och till produktion av studiematerial förhandikappade med , vilket motsvarar handikapputredningens förslag. (), tidigare De blindasförening (DBF), och Föreningen berör i sina yttranden fråganom synskadades rätt alt behålla studiematerial framställt på band, dvs. talböcker,som används i studiecirkelverksamhet. Enligt tillämpningsföreskrifterna förbestämmelserna i 18 § lagen (1960: 729) om upphovsrätt har bl.a. SRF rätt attframställa talböcker av utgivna litterära verk utan att upphovsmännenstillstånd inhämtas. Lagen tillåter emellertid endast att sådana talböckeranvänds för utlåning. Detta för med sig att synskadade m. fl. måste lämnatillbaka de talböcker som de använder i en studiecirkel. För den enskilde ärdetta givetvis en stor olägenhet och för SRF medför det ett merarbele genombibliotekshanteringen samt ökade kostnader eftersom studiematerialet måstevara utformat så att del i princip kan användas fler gånger. Flera skäl talardärför enligt min mening för all förutsättningar bör skapas för synskadadem.fl. att behålla den aktuella typen av material. Enligt vad jag har inhämtatär upphovsmännen, företrädda av '5 1976/77. 1976/77:87 66