prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Föreskrifter rörande särskilda villkor vid användning avkemiska produkter bör enligt utredningen kunna gälla krav på ventilation, hygieniskaanordningar, personlig skyddsutrustning, medverkan av person med särskildsakkunskap etc. vid användning av visst slags produkt. Sådana föreskrifter böräven kunna gälla krav på visst arbetsförfarande. Som exempel på detta harnämnts föreskrifter om tillverkningsprocesser för oUka kemiska ämnen, t. ex.klordioxid eller vinylklorid, eller om arbetsmetoder vid läggning av golv medvissa limsorter. Härvid bör i fråga om ett visst ämne kunna föreskrivas t. ex.att tillverkningsprocess automatiskt skall upphöra och reaktionsgaser spädasom halten av ämnet blir för hög eller att läckage skall övervakas automatisktoch registreras eller att särskilda utrymmen med ren luft skall finnas förpersonalen. Granskning av arbetsförfarandet bör enligt utredningen utgöra enviktig del i godkännandeprövningen av kemiska produkter. Remissinstansernahar biträtt utredningsförslaget i denna del. Jag har tidigare (avsnitt 20.4.7) konstaterat attpå det kemiska produktområdet övervägande skäl talar för att generellaföreskrifter om vad som skall gälla vid överlåtelse meddelas avproduktkontrollnämnden. Vid sidan härav bör emellertid, på sätt utredningenoch remissinstanserna har futmit, arbetarskyddsstyrelsen ha möjlighet attingripa mot kemiska risker i arbetslivet genom att med direkta straffsanktionermeddela generella restriktioner för brukarna när detta är påkallat frånskyddssynpunkt. Arbetsmiljölagen (3 kap. 12 § första stycket 3) jämte arbetsmiljöförordningentorde få innefatta sådan möjlighet. Jag förordar dessutom att vid godkännandeav farligt ämne skall med direkt straffpåföljd kunna föreskrivas villkor förbrukandet (3 kap. 12 § tredje stycket andra meningen). Jag vUl även i detta sammanhang betona värdet av deanställdas deltagande i planeringsarbetet. Det är sålunda viktigt att deanställdas erfarenheter tillgodogörs också vid anskaffning av ämnen och attderas be- 1976/77: 149 289 dömningav olika produkters egenskaper vid användningen beaktas när man väljerarbetsmaterial och arbetsförfarande. Med arbetshygieniska insatser kan förhindras skadoreller obehag genom påverkan av bl. a. fysikaliska faktorer, t. ex. buller ellervärme, och kemiska faktorer som gaser eller ångor. Arbetshygienen arbetar igränsområdet mellan medicin och teknik. Frågan om läkamndersökningar som medelatt förebygga uppkomsten av sjukdomar orsakade av arbetsmUjöfaktorer behandlasi ett följande avsnitt. De tekniska insatserna innefattar både metoder för attfastställa expositionen och för att eliminera skadlig exposition. har slagit fast attarbetsgivaren måste svara för mätning och provtagning på arbetsplatseraa.Härvid har kraftigt betonats vikten av att nuvarande och kommande behov avmätning, analys och utvärdering tillgodoses. För detta ändamål måste enligtutredningen ytterligare resurser skapas. Utredningens förslag är att hithörandefrågor övervägs i samband med en övergripande utredning om företagshälsovårdenoch de yrkesmedicinska sjukhusenheterna. Behovet av mät- och analysresurser harunderstrukits av en rad remissinstanser. Enligt LO och TCO måste man sökaåstadkomma en ordning där mätföretag auktoriseras efter vissa normer. Jag vill här hänvisa till den utredning som påförslag av arbetsmiljöutredningen har tillsatts med uppdrag att utredavissa frågor om företagshälsovården och den yrkesmedicinska verksamheten. I uppdragetingår även att undersöka förutsättningarna för alt öka möjligheterna förmätning, provning, analys och utvärdering inom företagshälsovården och påannat håll. I direktiven berörs härvid också möjligheterna att utföra mätningoch analys i anslutning till officiell provning och kontroll. I det följande skall nu tas upp frågan vilkainstrument arbetsmiljölag-stiftrungen bör tillhandahålla för att erforderligkontroU av den arbetshygieniska situationen på arbetsplatserna skall kommatill stånd. har framhållit att behov avkontroll i arbets-hygieniskt avseende kan finnas på arbetsplatser av skildaslag. Regelbunden kontroll är sålunda nödvändig bl. a. på arbetsplatser därsilikosfar-ligt damm kan uppkomma. Inandning av annat farligt damm kan medföralungsjukdomar som är närbesläktade med silikos, t. ex. asbestos, hårdmetallungaoch talklunga. Luftföroreningar med radon har i vissa fall befunnits utgöralungcancerrisk. Genom inandning av blydamm kan blyförgiftning uppstå. Vidareuppkommer vid vissa arbeten rök, gas eller ånga som kan medföra förgiftningar,t. ex. koloxid-, bensol-, kadmium- eller kvicksilverförgiftning. Där sådanarisker föreligger kan det enligt utredningen vara nödvändigt att genomåterkommande luftanaly- 19 1976/77. 1976/77:149 290 serkontrollera om damm, rök, gas eller ånga förekommer i skadlig mängd.Utredningen har vidare framhållit att bullermätningar kan fylla viktigafunktioner, inte minst som led i nedtrappningsprogram. Bland andra viktigaområden för arbetshygieniska kontroller och kartläggningar har utredningennämnt strålningsförhållanden av olika slag, klimatfaktorer, belysning, vibrationeretc. Även olika sanitära frågor kan ingå, t. ex. förhållanden i tvätt- ochomklädningsmm. I alla dessa fall och i en rad andra kan det enligt utredningenfinnas skäl att genomföra kontroller antingen som punktåtgärder eller sommätningar med bestämd intervall. Det är bl. a. behovet av kontroll avarbetshygieniska förhållanden som enligt min mening starkt talar för att iarbetsmiljölagen bör ingå en bestämmelse som ger arbetarskyddsmyndighetema vidamöjligheter att i det enskilda fallet erhålla de upplysningar, handlingar ochprov samt påkalla de undersökningar som behövs för tUlsynen. I arbetsmiljölagen(7 kap. 3 §) bör som har nämnts finnas en bestämmelse av dettainnehåll. Med stöd härav skaU bl. a. kunna ges föreläggande om arbets-hygieniskkontroll av förhållandena på en arbetsplats. För att få undersökning genomfördbör myndigheten kunna sätta ut vite. Mot bakgrund av vad som har nämnts om behovet avkontroller har utredningen dessutom föreslagit befogenhet förarbetarskyddsstyrelsen att meddela generella föreskrifter om undersökning av dearbetshygieniska förhållandena i olika slag av arbete. Remissinstanserna hargodtagit förslaget. Även jag förordar att i arbetsmiljölagen (3 kap. 12 §fjärde stycket) skrivs in ett stöd för regeringen att bemyndiga arbetarskyddsstyrelseni detta avseende. Stöd bör också finnas för regeringen att uppdra åtarbetarskyddsstyrelsen att föreskriva att uppgift om resultatet av föreskrivenarbetshygienisk undersökning skall lämnas till tillsynsmyndighet (3 kap. 17 §andra stycket). Föreskrifter som meddelas enligt dessa bemyndiganden bör kunnavara direkt straffsanktionerade. Särskilda föreskrifter bör som harförordats kurma meddelas om märkning av teknisk anordning (avsnitt 20.5.3).Sådan föreskrift bör kunna riktas mot såväl leverantörer som brukare.Arbetsmiljölagen bör utformas i enlighet härmed (3 kap. 13 § första stycket 1). Märkningsskyldigheten på det kemiska områdetregleras med stöd av lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Enligt kungörelsenom sådana varor skall förpackning till gift eller vådligt ämne vid överlåtelsenvara märkt med förutom namnuppgifter, upplysningar om varans karaktär avgift eller vådligt ämne, varningstext och uppgifter om vilka ämnen som gervaran dess hälsofarliga egenskaper även hanteringsanvisningar och deinnehållsuppgifter eller mängduppgifter i övrigt som produktkontrollnämndenföreskriver. Prop.1976/77: 149 291 gränsa märkningsskyldigheten, och övergångsvis har iväsentiiga avseenden undantag gjorts i fråga om produkter som överlåts föryrkesmässig användning. Enligt kungörelsen kan produktkontrollnämnden meddelaytterligare föreskrifter om märkningsskyldighet beträffande hälso- ochmiljöfarlig vara. Med stöd härav har nämnden i fråga om märkning av gift ellervådligt ämne, som tagits i bruk för yrkesmässig användning, meddelatmotsvarande allmänna aktsamhetsföreskrifter som tidigare gällde enligtgiftiagstiftningen. Jag har i det föregående (avsnitt20.4.7) förordat att arbetsmiljölagen skall inrymma hela det ansvar somleverantörer liksom arbetsgivare och andra brukare bör ha för kemiska produktersom används på arbetsplatserna. har jag framhåUit att generellarestriktioner i leverantörsledet bör meddelas inom ramen för lagen om hälso-och miljöfarliga varor. Utredningen har föreslagit attarbetarskyddsstyrelsen får bemyndigande att meddela direkt straffsanktioneradeföreskrifter om att förpackning, kärl eller liknande, vari farligt ämneförvaras, skall vara försedd med märkning vid användningen. Remissinstansernahar godtagit förslaget samt har understrukit märkningsfrågornas betydelse ochvikten av att enhetliga märkningssystem genomförs. Uppenbart är att de risker förohälsa och olycksfall som är förenade med användningen av farliga ämnen oftakan motverkas om den som hanterar dem har kännedom om ämnets farlighetsgrad ochom hur det skall handhas och förvaras. Behovet av grundskydd genom märkning är enligtmin mening detsamma vid yrkesmässig och annan hantering. Jag vill emellertidframhålla att det vid den yrkesmässiga användningen ofta föreligger på grundav mera intensiv och långvarig hantering av stora mängder kemiska produkter större och delvis andra behov av deklaration av risker och avhanteringsanvisningar och skyddsföreskrifter än vid konsumentbruk. Det kan härvara nödvändigt att ha mera flexibla regler som avpassar märkningsskyldighetenefter förhållandena på olika användningsområden. Enhetlighet inom olikabranschområden och produktslag är en förutsättning för alt märkning avförpackning vid överlåtelse skall effektivt tjäna säkerheten. När det gällerföreskrifter om sådan märkning bör man utgå från ett och samma övergripandesystem för att få till stånd enhetlig utformning och motverka förvirring genomatt olika krav uppställs. En uppdelning av befogenheterna mellan fleramyndigheter bör med hänsyn härtill i möjligaste mån undvikas. I enlighet medvad jag allmänt har förordat i fråga om regleringen på det kemiska området bördärför generella föreskrifter om märkning av förpackning som överlåts även ifortsättningen meddelas av den centrala produktkontroUmyndig-heten. En bred allmän märkning bör eftersträvas till gagn föralla miljösek- 1976/77:149 292 torer.Jag vill framhålla att det är möjligt att inom ramen för gällande lagstiftningom hälso- och miljöfarliga varor gå betydligt längre i beaktande avarbetarskyddets behov än skett. Det bör vara en uppgift för främstarbetarskyddsstyrelsen att pröva när tillgodoseendet av arbetsmiljösynpunkternalämpligen bör ske med stöd av lagen om hälso-och miljöfarliga varor. Kungörelsen om hälso- och miljöfarliga varor ger ioch för sig underlag för föreskrifter om såväl kvantitativdeklarationsskyldighet som skyldighet att lämna hanteringsanvisningar. Despeciella märkningsbehoven för yrkesmässig användning avser ofta störreförpackningar än som framställs för bruk av enskilda konsumenter. Hinder bördock inte föreligga att med stöd av lagstiftningen om hälso- och miljöfarligavaror meddela föreskrifter om utförligare märkning av sådana förpackrUngar.Sådan märkning kan vara av värde även för den enskilde konsumenten som vid meraomfattande arbeten kan utsättas för risker av samma slag som i yrkesmässigverksamhet. Jag förutsätter att ett utredningsförslag tas fram så att gäUandeundantag i produktkontrollnämndens tillämpningsföreskrifter beträffandeöverlåtelse för industriellt bmk och för lagerhållning för yrkesmässigverksamhet kan slopas eller begränsas till fall då tillräcklig säkerhet ändockföreligger. Behovet av generella märkningsföreskrifter är stort förarbetarskyddets vidkommande. En viktig insats kan göras genom att myndigheternai samråd söker åstadkomma enhetiighet mellan en rad sinsemellan olikamärkningssystem som införs av olika branschorganisationer. Det finns emellertid, som framgår av vad jagtidigare sagt, ett behov av att också med stöd av arbetsmiljölagstiftningenkunna föreskriva om märkning. Föreskrifter från arbetarskyddsstyrelsen ommärkning blir aktuella vid sådan användning inom arbetslivet där den allmännamärkningen inte är tillräcklig. Det naturliga är då ofta att föreskrift riktasmot den yrkesmässiga brukaren. Arbetarskyddsstyrelsen bör, som utredningen ochremissinstanserna har funnit, kunna rikta generell märkningsföreskrift meddirekt straffsanktion mot arbetsgivare eller annan yrkesmässig brukare av ämnesom kan föranleda ohälsa eller olycksfall. Jag förordar att arbetsmUjölagen gerstöd för sådant bemyndigande (3 kap. 13 § första stycket 2). I speciella fall kan det vara en fördel attmöjlighet finns för arbetarskyddsmyndigheterna att ålägga viss överlåtare attutföra märkning. Befogenhet för arbetarskyddsmyndigheterna i detta avseendebör följa av arbetsmiljölagens tillsynsbestämmelser (7 kap. 7 och 10 §§). Enligt vad jag har förordat i det föregående böraUtså arbetarskyddsstyrelsen få möjlighet att med stöd av arbetsmiljölagenmeddela såväl föreskrifter om försiktighetsmått som bestämmelser om märkningnär det gäller användningen av kemiska ämnen i arbetslivet. Detta är nödvändigtfrämst med hänsyn till kravet att ingripanden snabbt och effek- Prop.1976/77:149 293 tivtmåste kunna ske för att förhindra ohälsa på arbetsplatserna. Det är samtidigtviktigt att de föreskrifter som meddelas med stöd av arbetsmiljölagstiftningennär det gäUer kemiska ämnen samordnas med de föreskrifter som meddelas enligtlagen om hälso- och miljöfarliga varor. Jag utgår från attarbetarskyddsstyrelsen och produktkontrollnämnden fortlöpande uppmärksammarbehovet av sådan samordning. Utredningen har framhållit att det kan varalämpligt att ha en förteckning över farliga anordningar som används på ettarbetsstäUe. På detta sätt kan yrkesinspektionen, besiktningsorgan m. fl.snabbt och enkelt få tUlgång till uppgifter om dessa. Vidare hanteras påarbetsplatserna ofta en mängd farliga ämnen. För att skapa överblick och kännedomom dessa bland arbetstagarna och för att underlätta yrkesinspektionens tillsynkan det enligt utredningen vara värdefullt om även vissa ämnen förs upp i enförteckning som är tillgänglig på arbetsstäUet. Utredningen har föreslagit attarbetarskyddsstyrelsen får bemyndigande att meddela direkt straffsanktioneradeföreskrifter i dessa avseenden. För klarhetens skuU och för att främjaefterföljden har uppgifterna i en sådan förteckning ansetts böra begränsas attgälla särskilt farUga tekniska anordningar och ämnen med utpräglat farUgaegenskaper. LO har hälsat utredningens förslag medtillfredsställelse men ansett att förteckningarna av praktiska skäl börredovisa alla kemiska ämnen och produkter som används. SAF har påpekat attmöjligheten för företagen att föra en förteckning över använda farliga ämnenförutsätter god märkning och utförlig upplysning från leverantörer om ämnenasinnehåll. Jag instämmer i vad utredningen har anfört i dennafråga. Med stöd av bemyndigande i arbetsmiljölagen (3 kap. 13 § första stycket3) bör kunna föreskrivas att förteckning över tekniska anordningar och farligaämnen av visst slag skall föras på arbetsstäUet. För att förteckningen skaUtjäna sitt ändamål synes det nödvändigt att föreskrifter härom tar sikte påanordningar och ämnen där särskilda försiktighetsmått är nödvändiga vidhanteringen och som speciellt bör observeras vid tillsynen. Jag vUl tUlägga attförteckningen självfallet inte avses ersätta märkning ochhanteringsanvisningar. I ett system med möjlighet att föreskriva omförprövning kan en produkt som anses inte böra användas i arbetslivetutestängas från sådan användning. Enligt utredningen kan det emellertid i vissafall vara motiverat att helt förbjuda användningen av bl. a. vissa tekniska anordningar eller farliga ämnen. 1976/77:149 294 angåendehygieniska gränsvärden har t. ex. angetts vissa cancerframkallande ämnen sominte får förekomma i arbetslivet utan att dock någon direkt påföljd har kunnatföreskrivas för förfarande i strid mot anvisningen. Sådana förbud bör enligtutredningens uppfattning kunna förenas med direkt straffsanktion. Utredningenhar föreslagit bestämmelser som ger arbetarskyddsstyrelsen möjlighet att närdet är av särskild betydelse från skyddssynpunkt meddela straffsanktioneradföreskrift om förbud mot användning av visst slag av arbetsprocess,arbetsmetod, teknisk anordning eller farligt ämne. Remissinstanserna har stött förslaget. Enligt LObör man systematiskt undersöka förutsättningarna för att förbjuda vissa typerav produkter eller processer där ersättningsprodukter eller andra förfarandenstår tiU buds. TCO har framhållit att det inte är realistiskt att tänka sigförbud mot användning av alla farliga ämnen i arbetslivet. Däremot måste målsättningenvara att kraftigt reducera antalet använda ämnen. IVA har ansett att det ivissa fall kan vara befogat att totalförbjuda produkter eller ämnen. Samtidigthar påpekats att förbud lätt leder till en snedvridning av den tekniskautvecklingen och till en olämplig prioritering av samhällets resurser. För egen del viU jag framhålla att risker ochotrygghet vid användningen ofta kan förebyggas genom utnyttjande av tekniskaframsteg vid konstruktionen av olika tekniska anordningar och med kunskaper omverkningarna hos kemiska produkter. I det föregående har förordats möjlighetatt utan att genereUt förbjuda användningen tillgripa olika former av officiellförhandsbedömning när det är påkallat från skyddssynpunkt. Jag delaremellertid utredningens och remissinstansernas uppfattning att användning avteknisk anordning i visst utförande, ämne av viss beskaffenhet eller speciellarbetsprocess eller arbetsmetod i särskilda fall kan vara förenad med så storarisker från arbetsmiljösynpunkt att generellt verkande förbud med direktstraffpåföljd kan vara påkallat. Jag förordar därför att i arbetsmiljölagen (3kap. 14 §) ges stöd för bemyndigande för arbetarskyddsstyrelsen att heltförbjuda användningen av arbetsprocess, arbetsmetod, anordning eller ämne, omdet är av särskild betydelse från skyddssynpunkt. Detta kan vara faUetbeträffande t. ex. vissa cancerframkallande ämnen. I avsnitt 20.3.2 har framhållitsatt till arbetsmetod som skall kunna förbjudas bör kunna räknas metod sombygger på ackordssystem som är klart olämpligt från skyddssynpunkt. Vidare harjag i avsnitt 20.4.3 påpekat att förbud mot att använda ensamarbete somarbetsmetod på visst arbetsområde bör kunna meddelas med stöd av det förordadebemyndigandet. Vad jag har sagt om vikten av samordningmellan arbetsmUjölagstiftningen och lagstiftningen om hälso- och miljöfarligavaror gäller i hög grad även fall när det övervägs att på det kemiska områdettill-lämpa nu ifrågavarande bemyndigande. 1976/77: 149 295 Anmälanom planerade åtgärder m. m. I det föregående har förordats vida möjligheter förarbetarskyddsmyndigheterna att ingripa med krav på att arbetsgivare och annannäringsidkare skaU kontrollera teknisk utrustning eller undersöka arbetshygieniskaförhållanden samt rapportera resultatet därav. Utredningenhar framhållit att det för arbetarskyddsmyndigheterna vidare kan vara av värdeatt få in uppgifter om var och hur tekniska anordningar eller farliga ämnen avvissa slag används eller avses att användas i arbetslivet. Sådana uppgifterkan tjäna som utgångspunkt för kartläggning av yrkesskador och hälsosituationeninom bestämda områden. Uppgifter kan också behövas för att ge underlag förinsatser i form av tillsyn som riktas mot arbetsplatser inom viss bransch e. d.där det förekommer anordningar eller ämnen som behöver särskilt uppmärksammas.I sådana fall bör arbetarskyddsstyrelsen kunna föreskriva omanmälningsskyldighet. Det framstår enligt utredningen som en brist i gällandearbetarskyddslagstiftning att någon påföljd inte kan föreskrivas förunderlåtenhet att fullgöra sådan skyldighet. Utredningen har därför föreslagiten bestämmelse i arbetsmiljöförordningen enligt vilken arbetarskyddsstyrelsenmed direkt straffsanktion skall kunna föreskriva att den som i sin verksamhetanvänder eller avser att använda teknisk anordning eller farligt ämne av visstslag skall göra anmälan om detta och om användningssättet hostillsynsmyndighet. Någon erinran mot den föreslagna bestämmelsenföreligger inte från remissinstansernas sida. Även jag delar utredningens uppfattning i dennafråga. En bestämmelse förordas i arbetsmiljölagen (3 kap. 17 § andra stycket)som ger stöd för uppdrag till arbetarskyddsstyrelsen att meddela föreskrifterom anmälningsskyldighet av ifrågavarande slag. Anmälanom planerad åtgärd bör kunna föranleda kontroll från yrkesinspektionens sidaav arbetsplatsen och arbetsförfarandet. I sammanhanget kan påpekas attgällande regler i arbetarskyddslagen förutsätter att missförhållande föreliggerinnan yrkesinspektionen tillgriper tvångsåtgärd i form av föreläggande ellerförbud. Arbetsmiljölagens tillsynsbestämmelser bör i StäUet konstmeras påsådant sätt att tillsynsmyndighet har möjlighet att i varje läge meddela deförelägganden eller förbud som behövs för att lagen eUer föreskrifter som harmeddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Myndighet bör härvid kunna meddelade beslut angående arbetsförfarandet som anses påkaUade i anledning av anmälanom planerad åtgärd. 20.5.5Särskilt angående arbetarskyddet vid planering av byggnadsverksamhet I byggnadsstadgan finns bestämmelser om att vidbyggnadsarbete skall iakttas de försiktighetsmått som behövs för att förekommaskada Prop.1976/77:149 296 påperson och egendom. Vid beviljande av byggnadslov behöver dock inte göras någonprövning av att byggnadsarbete enUgt byggnadslovshandlingarna avses bedrivasmed säkra anordningar och arbetsmetoder. Det är uppenbarligen så att ritningar och andrahandlingar med förslag till en byggnad eller arman arUäggrung påverkararbetsmiljön både vid utförandet och i den färdiga anläggningen. Vadhandlingarna innehåUer om den färdiga produkten betingar val av ställrungar,kranar och andra anordningar som behövs vid uppförandet. Handlingarna innehållerdessutom i regel uppgifter om vUka material som skall användas vid utförande avprojekt, t. ex. om fasadbeklädnad, lim och färger. Frågan är då hurbyggarbetsplatsens arbetsmiljöproblem bör lösas på planeringsstadiet. Utredningen har framhåUit att det ingår iprojektörens yrkesman-naansvar att beakta arbetarskyddssynpunkter och attprojektören måste skaffa sig kunskaper även i detta hänseende. Vid projekteringav en byggnad eller annan aiUäggning ger emeUertid uppdraget en ram somprojektören har att hålla sig inom. Utredningen har påpekat att exempelviskrav på sanitär standard kan föranleda ett materialval som i sin turnödvändiggör specieUa säkerhetsanordningar vid anbringandet. Vidare kanönskemål i estetiskt avseende ge anledning till visst byggnadssätt eller vissutsmyckning som inte är praktiskt betingad och som ökar svårigheterna vidbyggandet. Vid projekteringen gäller det erUigt utredningen att setill att man inte i onödan försvårar utförandet av projektet och därmed ökarkostnaderna för behövliga säkerhetsanord-rungar. Projektören har här ett ansvargentemot beställaren, och avvägningen kommer i första hand tUl stånd iförhållandet mellan dem. Att vid sidan av detta mellanhavande införa ettsärskUt arbetarskyddsansvar för projektören skulle innebära en skyldighet förprojektören att ta slutlig ställning till om bestäUarens önskemål ärförnuftiga med hänsyn till de kostnader som uppstår vid utförandet. Detta synesenligt utredrungen inte rimligt eller praktiskt genomförbart. Utredningen harsom ytterligare ett skäl mot att införa ett särskilt arbetarskyddsansvar förprojektorer framhållit att detta skuUe på ett ofördelaktigt sätt splittra uppbyggherres och entreprenörers ansvar för arbetsmiljön vid genomförandet av ettprojekt. Remissinstanserna har allmänt anslutit sig tiU vadutredningen sålunda har anfört. ochElektrikerförbundet har dock ansett att byggnadslov bör göras beroende av attsökanden har en ordentlig planering av arbetarskyddet.