prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Exempel på skatter ochavgifier som sålunda faller under de allmänna preskriplionsbeslämmelserna ärarvs- och gåvoskall, s. k. punktskatter, bevillningsavgift, kupongskatt,stämpelskatt, prisregleringsavgifier på jordbrukels och fiskets områden samttullar. Enligl 1 § lagen (1927:56) om gälds betalning genompenningars nedsättande 1 allmänt förvar far förfallen gäld som skall eriäggas ipengar betalas genom all gäldenären för borgenärens räkning sätter ner beloppethos överexekulor. Förutsättningen är att borgenären vägrar la emot erbjudenbetalning eller att betalning inte kan ske på grund av borgenärens bortovaroeller sjukdom e. d. Nedsättning kan också ske om gäldenären inle vet vem som ärrätt borgenär. Innestår nedsatt belopp fortfarande , far dellyftas av gäldenären, om han anmäler sig "inom natt och år". Gör haninte del, tillfaller beloppet staten. Beslämmelser om en tjugoårig preskriptionstid förrätt atl lyfta nedsatta medel finns också i lagen (1942:263) om preskription avrätt till medel som innestå hos offentlig myndighet. Lagen är tillämplig påmedel som, i annat fall än som avses lag, enligt lag eller annanförfattning har betalats in till offentlig myndighet för att ges ut till densom befinns berättigad lill medlen. 1 dansk rätt finns allmänna beslämmelser ompreskription dels i Danske (DL) 5-14, dels lov om foraeldelse avvisse fordringer. Huvudregeln i DL 5-14-4 gäller enligl sinordalydelse endasl skuldebrev men tillämpas i praktiken på alla slag avfordringar för vilka inte särskilda bestämmelser gäller. Enligl huvudregeln ärpreskriptionstiden från fordringens tillkomst. Preskriptionsavbrottsker, förutom genom gäldenärens erkännande av skulden eller rättslig åtgärdfrån borgenärens sida, genom varje handling som innebär alt borgenären erinrargäldenären om sitt krav och visar att han håller fast vid detta. Efterpreskripiionsavbrotl löper en ny preskriptionstid av samma längd som dentidigare. 1908års lag, som kom till efter danskt-norskl lagsliftningssamarbete, fö- Prop.1976/77:5 25 reskriveren kortare preskriptionstid beträffande vissa typer av fordringar, framför alltsådana som är att hänföra till den dagliga hushållningen. Som exempel kannämnas fordringar som avser överiåtelse av lös egendom, nyttjande av fasteller lös egendom, tillhandahållande av husrum eller förtäring, transport avpersoner ellergods, skattefordringar, lönefordringar, uiomobliga-toriska skadeståndsanspråkoch fordringar som avser periodiska prestationer, t. ex. ränta, livränta,pension och underhållsbidrag. Preskriptionstiden enligt lag är fem år.Har skuldebrev utfärdats eller föreligger annan särskild rättstitel, varigenomfordringens tillvaro och storlek har erkänts av gäldenären eller på annat sättskriftligen har slagils fast, gäller dock den allmänna tjugoårsfrislen. Denfemåriga preskriptionstiden löper från den dag borgenären kan kräva betalning.Förutom genom gäldenärens uttryckliga eller konkludenta erkännande av skuldenkan preskription avbrytas endast genom att borgenären vidtar processuellaåtgärder mot gäldenären och utan onödigt uppehåll fullföljer dessa lillföriikning, dom eller annat rättsligt avgörande. Har borgenären inte kunnat avbryta preskription pågrund av ursäktlig ovetskap om sin fordran eller om gäldenärens vistelseort,räknas femårs-fristen först från den dag då borgenären var eller mediakttagande av sedvanlig aklsamhet kunde ha varit i stånd att kräva betalningför sin fordran. När preskription har avbrutits börjar en nyfemårslid löpa, såvida inle skuldebrev har utfärdats eller det föreligger domeller annan rälislitel som medför att den tjugoåriga preskriptionstiden blirtillämplig. Såväl enligt DL 5-14-4 som lag är verkanav preskription alt fordringen upphör atl gälla. Den kan därför i princip inteanvändas till kvittning mot genfordran. Om fordringarna härflyter ur sammarättsförhållande, anses dock kvittning kunna äga rum. Har en fordran betalatstrots alt den är preskriberad, kan betalningen inle återkrävas. Fråga ompreskription beaktas inte ex officio av domstol, om gäldenären inställer rätten. Förutom de nämnda preskriplionsbeslämmelserna finnsi dansk rätt särskilda regler i ett flertal författningar, bl. a. i växel- ochchecklagarna. Allmänna regler om preskription finns i 1868 årsförordning om preskription i fordringsmål och om offentlig stämning påborgenärer. Bestämmelserna om preskription är i väsentliga delar desamma som iden svenska preskriptionsförordningen. Vid sidan av de allmännapreskriplionsbeslämmelserna finns i många specialförfattningar särskildaregler som föreskriver en kortare preskriptionslid. 1976/77:5 26 Den norska rätlens allmänna preskriptionsreglerfinns Lov om Foraeldel.seav ringer, som kom till efter delförut nämnda dansk-norska lagstiftningssamarbetet. Enligt huvudregeln är preskriptionstiden tio år.För vardagslivets fordringar o. d. föreskrivs en treårig preskriptionstid. Harskuldebrev utfärdats för en sådan fordran är preskriptionstiden dock tio år.För vissa slag av fordringar, bl. a. fordringar på medel insatta i bank, gälleren tjugoårig preskriptionstid. Dessutom finns ett flertal beslämmelser omföriängning av preskriptionstiden i olika situationer. Preskriptionstidenräknas i allmänhet från förfallodagen. Är förfalloliden beroende av uppsägningfrän borgenärens sida, räknas dock liden från den dag lill vilken fordringentidigast kan sägas upp. Förutom genom gäldenärens erkännande kanpreskription avbrytas endasl genom atl borgenären vidtar processuella åtgärder.Efter preskripiionsavbrotl genom gäldenärens erkännande löper en nypreskriptionstid av samma längd som den ursprungliga. Har avbrott skett genomrättslig åtgärd från borgenärens sida och har saken avgjorts genom dom ellerliknande avgörande, skall den nya preskriptionstiden vara . Förfordringar med tjugoårig preskriptionstid blir dock även den nya tiden tjugoår. Försummelse all avbryta preskription medför atlfordringen "bortfalder". En preskriberad fordran får dock under vissaföratsättningar användas till kvittning. Vidare beslår panträtt ochretentionsrätt i viss utsträckning utan hinder av preskription. Fråga ompreskription anses i princip inte skola beaktas av domstol ex officio.Betalning av preskriberad fordran kan inle återkrävas. Ocksåi gäller speciella preskriptionsregler på ett flertal områden. 3 Frågans tidigare behandling Efter beslut på ett nordiskt justitieministermöte1951 tillkallades sakkunniga i , , och meduppdrag alt i nordiskt samarbete se över bestämmelserna om preskription avfordran. De sakkunniga lade fram betänkanden med i allt väsentligt överensstämmandeförslag till lag om preskription. För del skedde detta som tidigarenämnts genom betänkandet (SOU 1957:11) Fordringspreskriplion m. m. Prop.1976/77:5 27 Lagförslagen, som avsågs ersätta de allmännareglema om preskription i resp. länder, byggde i stor utsträckning på gällandenorsk rätt. Som huvudregel föreskrevs att en fordran skulle preskriberas . För vissa slag av fordringar, bl. a. de s. k. vardagslivets fordringar,skulle preskriptionstiden vara . Om skuldebrev hade utfärdats ellerfordringen var fastslagen genom dom eller liknande avgörande, skulle tiden dockvara . Preskriptionstiden skulle enligt huvudregeln räknasfrån fordringens JTör-fallodag. 1 fråga om fordringar som förfaller vidanfordran eller efter uppsägning skulle liden dock räknas från den dag tillvilken borgenären tidigast kunde bringa fordringen all förfalla. Beträffandeutomobligaloriska skadeståndsanspråk skulle preskriptionstiden räknas från dendag den ersättningsbe-rättigade fick eller med iakttagande av skälig aklsamhetborde ha kunskap om skadan och den ansvarige för skadan. Enligl förslagel skulle en yttersta frist på tjugoår från fordringens tillkomst gälla för utomobligaloriska skadeståndsanspråkoch andra fordringar ulan bestämd förfallodag. Samma preskriptionstid föreslogsbeträffande fordringar på medel insatta i bank o. d., oavsett om förfallodagenvar bestämd eller ej. Vidare föreslogs åtskilliga bestämmelser omtilläggsfrister och om preskriptionstidens beräkning i speciella situationer. Preskripiionsavbrotl skulle enligl förslaget kunnaske genom att gäldenären uttryckligen eller på annat sätt erkände skulden.Från borgenärens sida skulle i princip krävas atl han inledde rättsligtförfarande mol gäldenären eller ansökte om verkställighet. Fullföljdes inteförfarandet, skulle vissa kortare tilläggsfrister gälla. 1 övriga fall skulleny preskriptionstid börja löpa, beräknad enligl de relateradebestämmelserna. Tiden skulle som regel räknas från det preskriptionsavbrottskedde. Hade talan väckts mot gäldenären, skulle dock tiden räknas från dendag dom eller liknande avgörande meddelades. Efter bevakning av fordran sommedfört betalningsrätt i konkurs skulle utgångspunkten vara konkursensavslutande. Vid verkställighet skulle tiden räknas från avslutandet avförrättningen. hinder av preskription skulle en fordran faanvändas lill kvittning, om kvittningsrätl hade avtalats eller om genfordringenhärrörde från samma rättsförhållande som den preskriberade fordringen och hadekommit lill innan preskription inträdde. Panträtt och retentionsrätt skulle somregel bestå trots preskription. Det svenska förslagel remissbehandlades i vanligordning. Ett stort antal remissinstanser avstyrkte att förslaget lades lillgrund för lagstiftning. De föreslagna bestämmelserna ansågs invecklade ochsvårtillgängliga. Del framhölls atl systemet med olika preskriptionstiderförolikaslags fordringar lätt kunde ge upphov lill gränsdragningsproblem ochrättsföriuster. Önskemålet om nordisk rättslikhet ansågs inte utgöratillräckligt skäl föratt trotsdessasvagheterersätta gällande regler, som ansågsvara enkla att tillämpa och ha en fast förankring hos Prop.1976/77:5 28 gemeneman, med det föreslagna systemet. Även de remissinstanser som avstyrkte förslagetförklarade sig emellertid i princip kunna godta en kortare preskriptionstid omtre eller för vissa fordringar. Del ansågs dock önskvärt med enförenkling av de föreslagna bestämmelserna om korttidspreskription. Också i och restes starkabetänkligheter mot förslagen. Det norska förslagel fick däremot ett gynnsamtmottagande. De framlagda förslagen ledde dock inte till lagstiftning i något avde nordiska länderna. Tanken på enhetlig nordisk lagstiftning ompreskription gavs emellertid inte upp. Under första hälften av 1960-talei höllsvid flera tillfällen nordiska departemenlsöveriäggningar i ämnet. År 1964väcktes i ett medlemsförslag om gemensam preskriptionslagstiftning.Med anledning härav antog på förslag avjuridiska utskottet en rekommendation att genomföra en gemensam lagstiftning,som skulle baseras på en preskriptionstid för fordringar i allmänhetoch en kortare preskriptionslid för fordringar i det dagliga livet. På grundval av ett från svensk sida framlagtförslag enades man om huvudprinciperna för det fortsattalagstiftningsarbetet. De innebar i huvudsak följande. Alla slag av fordringar behandlas i princip lika ipreskriplionshänseende. för fordringens tillkomst löper enpreskriptionstid av . När fordringen förfaller lill betalning ersätts dentioåriga preskriptionstiden av en treårig. För del stora antal fordringar somförfaller till betalning innebär detta alt enbart treårstiden blirtillämplig. Den tioåriga preskriptionstiden skall kunna avbrytas genom erinranfrån borgenärens sida. För avbrott av treårspreskripiionen krävs däremot altgäldenären uttryckligen eller konkludent erkänner skulden eller att borgenärenvidtar rättslig årgärd. Preskripiionsavbrotl genom erinran ellergäldenärens erkännande medför att ny preskriptionstid börjar löpa. Detsammagäller rättsligt förfarande som avslutas med dom eller liknande avgörande ellermed verkställighet. Avbryts det rättsliga förfarandet, skall en viss kortarelilläggsfrist löpa. Preskriberad fordran skall i princip kunna åberopas tillkvittning. Möter hinder för borgenären atl avbryta preskription löper enlilläggsfrist från det hindret upphör. Preskriptionstiden skall dock inte kunnaföriängas . Näringslivets organisationer i de nordiska ländernabereddes tillfälle att yttra sig över förslaget. 1 Sverigeansågs från flera håll att den föreslagna treårstiden var för kort och bordeersättas av en femårstid. Vidare framfördes kritik mot förslaget altpreskription av en förfallen fordran inte skulle kunna avbrytas genom enerinran. Önskemålet om nordisk rättslikhet ansågs inte vara ett tillräckligtmotiv föratt gå ifrån reglerna i gällande rätt. Däremot kunde ändringar sominnebar anslutning till en enhetlig europeisk reglering accepteras, även om demedförde vissa olägenheter. Ocksåi riktades anmärkningar mol att treårspreskipiionen inte 1976/77:5 29 skullekunna avbrytas genom en erinran från borgenärens sida. 1 framfördesvissa erinringar mot den föreslagna tioårstiden, som innebar en kraftigförkortning av den där gällande allmänna preskriptionstiden. 1 övrigt ansågsförslaget i sina huvuddrag godtagbart i , och . Sedan en kommitté hade tillsalts inomEuroparådet föratt utarbeta enhetliga europeiska reglerom fordringspreskiption,kom det nordiska samarbetet på preskriptionslagsliftningens område att vila.Det nordiska samarbetet återapplogs emellertid , eftersom arbetet inomeuropa-rådskommitlén inte syntes ge någol resultat inom överskådlig tid. Vidöverläggningar uppnåddes principiell enighet om huvuddragen i ellförslag till samnordiska reglerom preskription. Förslagel överensstämde i alltväsentligt med nordiska utkast. Ifrågaom preskriptionstidens längdföreslogs dock som huvudregel att en fordran skulle preskriberas och som subsidiär regel all preskriptionstiden skulle vara tioår från fordringens tillkomst. Vid överiäggningar överenskoms attlagförslag grundade på resultatet av överiäggningarna skulle utarbetas inomresp. sådant förslag har lagts fram av del norskajustitiedepartementet . För svenskt vidkommande har förslag tillpreskriptionslag lagts fram i den förat nämnda promemorian Ds Ju 1975:11. Molsvarandeförslag har ännu inle lagts fram i och . Vid ett nordiskt justitieminislermöte i september1974 beslöts atl pre-skriptionsfrågorna på nytt skulle tas upp till nordiskaöveriäggningar. har sådana överiäggningar ägt ram meddeltagande av företrädare för justitiedepartementen i , ochSverige. Samråd har också skett med justitieministeriet i . Ar 1967 tillsattes inom för att utarbeta enhetliga europeiska regler omfordringspreskription. Eftersom preskriptionsfrågorna var särskill aktuellaför de nordiska representanterna, kom dessa atl spela en ledande roll ikommittéarbetet. Från deras sida hävdades att arbetet borde syfta lill att sålångt som möjligt ersätta den mångfald olika preskriptionstider som fanns imedlemsländernaslagsliftning med en enhetlig kortare preskriptionstid räknad från fordringens förfallodag. Sedan det inom kommittén hadevisat sig att det fannsett visst intresse för en sådan lösning men atl dessför- och nackdelar inte kunde bedömas annat än i sammanhang med övriga tillpreskriptionsinstitutet hänföriiga regler, lades från svensk sida fram ettfullständigt lagutkast. Förhandlingarna kom sedermera i huvudsak att ske pågrandval av del svenska förslaget. Kommittén utarbetade ett preliminärt förslag somhar redovisats i en inom utarbetad promemoria (Ju1969:30) om vissa Prop.1976/77:5 30 inomEuroparådet utarbetade regler om fordringspreskription. Ett slutligt förslaglades fram . Enligt kommitténs bedömning förelåg inle förutsättningarfören konventionsreglering. 1 stället föreslogs alt skulle utfärdaen rekommendation till medlemsländerna att ta hänsyn lill de föreslagnareglerna vid framtida lagstiftning på området. Slutlig ställning har ännu intetagits till kommitténs förslag. De av kommittén föreslagna bestämmelserna gälleralla slag av fordringar på fullgörelse av en förpliktelse. Preskriptionstidenskall löpa från den dag skyldigheten att fullgöra inträder. Preskriptionstidenföreslås enligt huvudregeln vara eller eventuellt någol längre. Förfordringar som har fastställts genom dom, skiljedom eller liknande skallpreskriptionstiden vara . Medlemsländerna skall ha rätt att göra undantagfrån huvudregeln genom att för vissa typer av fordringar föreskriva antingen enpreskriptionstid eller en preskriptionstid på högst . Särskildabestämmelser föreslås om föriängning av preskriptionstiden i vissa fall, bl. a.när föriik-ningsförhandlingar pågår mellan parterna. Preskripiionsavbrotl skall enligl förslagel skegenom all gäldenären erkänner fordringen eller genom att borgenären åberoparfordringen inför domstol e. d. eller ansöker om verkställighet.Preskriptionsreglerna föreslås i princip vara tvingande. Från svensk sida föreslogs efter mönster av 1966års nordiska utkast en beslämmelse om tioårig preskriptionstid för fordringarsom inle är förfallna lill betalning. Förslaget vann emellertid inte gehör ikommittén. Det framhölls atl , och var de enda länderdär den allmänna preskriptionstiden räknades från fordringens tillkomst och i de andra medlemsländerna inte hade funnit behov av en bestämmelse medsådan innebörd. Frågor om preskription har varit föremål föröveriäggningar också inom . FN:s Commission on InternationalTrade (UN-CITRAL), som bildades , lade fram ett förslag tillkonvention angående preskription i internationella köpförhållanden. Förslagethar behandlats vid en av FN anordnad diplomatkonferens, som antogen konvention i ämnet. Konventionen har varit öppen för undertecknande til!utgången av . har inte tillträtt konventionen. Bestämmelserna i konventionen är tillämpliga påinternationella köp, dvs. sådana där köpare och säljare hör hemma i olikastater. Vissa typer av köpeavtal undantas, bl. a. sådana som avserhushållsvaror, aktier, fartyg, flygplan. Vidare undantas fordringar som harfastställts av domstol e. d. Preskriptionstiden är räknat frånfordringens tillkomst. Preskripiionsavbrotl sker genom gäldenärens erkännandeeller genom rättslig åtgärd från borgenärens sida. Särskilda bestämmelser finnsom föriängning av preskriptionstid när rättsligt förfarande avbryts utan attleda till dom eller liknande avgörande, när del föreligger force majeure m. m.Som en yttersta 1976/77:5 31 fristskall gälla en lid av från det preskriptionstiden började löpa. En preskriberad fordran skall fa användas lillkvittning mot motfordran under förutsättning att fordringarna härrör från sammarättsförhållande. Betalar gäldenären en fordran efter preskriptionstidensutgång skall han inte på den grunden bli berättigad lill återbetalning även omhan var i god tro. Domstol får inte ex officio ta upp fråga om preskription. Inom har tillsatts en kommittémed uppdrag atl överväga resultatet av om preskription och taställning till vilka åtgärder som bör vidtas i fråga om en europeisk regleringpå området. Kommitténs arbete har ännu inte avslutals. 1 promemorian framhålls atl den ekonomiska ochsociala omdaningen i samhället har medfört att preskriptionsbestämmelserna i1862 års pre-skriplionsförordning framstår som föråldrade i väsentligaavseenden. Detta gäller i första hand preskriptionstidens längd. Beträffande deflesta fordringar finns inte behov av en så lång preskriptionstid som tio år.En tioårig preskriptionstid kan tvärtom medföra nackdelar på olika sätt. Menockså bestämmelsema om preskriptionsavbrott ter sig på vissa punkter otidsenliga.Med nuvarande ordning är det mycket lätt för borgenären att avbrytapreskription. Därigenom motverkas önskemålet att fordringsförhållanden skallavvecklas inom rimlig tid. Mot den angivna bakgrunden läggs i promemorian framförslag till ny lagstiftning om preskription av fordringar. Förslaget innebäralt bestämmelserna om preskription i preskriptionsförordningen upphävs ochersätts av en ny preskriplionslag. Däremot föreslås med några undanlag inga ändringarav de preskriptionsbestämmelser som finns i andra författningar. Inte hellertas frågor om preklusion efter kallelse på okända borgenärer upp i promemorian. Ett huvudsyfte med förslagel är all åstadkomma altfordringar avvecklas snabbare än f n. Delta kommer till ullryck på två sätt.Dels föreslås en förkortning av den allmänna preskriptionstiden. Dels föreslåsen skärpning av reglerna om preskriptionsavbrott. Enligt huvudregeln skall en fordran preskriberastre årefter förfallodagen. Den skall dock alltid preskriberas senast tio årefter tillkomsten, om den inle har förfallil lill betalning och ominte preskriptionsavbrott har skett. Preskriptionen skall liksom f. n. kunna avbrytas aybåde gäldenären och borgenären. I fråga om preskripiionsavbrotl frångäldenärens sida behålls nuvarande regler. Preskriptionen skall således ansesavbruten om gäldenären 1976/77:5 32 Det behöver inte ske uttryckligen utan kan också ske genom att hanbetalar amortering eller ränta eller på annat sätt. Närdet gäller preskriptionsavbrytande åtgärder frånborgenärens sida krävs enligl förslagel i princip all borgenären väcker talanmot gäldenären eller på annat sätt inleder rättsligt förfarande för att fafordringen fastställd. I fråga om fordringar som ännu inte har förfallit tillbetalning är det dock tillräckligt med en skriftlig erinran om fordringen.Detsamma föreslås gälla beträffande fordringar som har fastställts genom dom e.d. eller som har varit föremål för verkställighet. Verkan av att preskriptionen avbryts skall liksom fn. normalt vara all ny preskriptionstid börjar löpa. Den nyapreskriptionstidens längd skall vara beroende på om fordringenär förfallen till betalning eller ej. 1 fråga om verkan av preskription ansluter sigförslaget i allt väsentligt lill gällande rätt. När preskription inträderförlorar borgenären i princip rätlen atl kräva ul sin fordran. Preskription avhuvudfordran omfattar enligt förslaget också fordran på ränta o. d. och fordranpå grund av borgen. Liksom skall en preskriberad fordran under vissaförutsättningar fa användas lill kvittning. Vidare skall panträtt ochretentionsrätt bestå utan hinder av preskription. De föreslagna bestämmelserna är i väsentligaavseenden tvingande. Sålunda föreslås all avtal om atl fordran inle skallpreskriberas eller all preskription skall avbrytas på annat sätt än delföreskrivna skall vara ogiltigt. Vidare skall avtal om föriängning avpreskriptionstiden vara giltigt endast om det har ingålts efter fordringenstillkomst. Sådant avtal flr gälla bara . I promemorian framhålls atl en långpreskriptionslid i många fall kan medföra ölägenheter för både borgenären ochgäldenären. Redan efter ganska kort lid kan det vara svårt för de inblandadeatl erinra sig de närmare omständigheterna kring en affärstransaktion. Julängre tiden går desto svårare blir det för borgenären att bevisarättmätigheten av sitt anspråk och för gäldenären att framställa deinvändningar som kan vara befogade. Så länge preskriptionstiden inte har gåttul måste gäldenären spara sina kvitton för all vid behov kunna styrka att hanhar betalat. Den kanske främsta nackdelen med en långpreskriptionstid är att den medför en risk för atl en gäldenär som har betalatsin skuld blir nödsakad att betala på nytt. En lång preskriptionslid kanutnyttjas för otillböriiga förfaranden från borgenärens sida i form avdubbelkrav o. d. 1 praktiken har gäldenären ofta begränsade möjligheter altfreda sig mol sådana orätt- 1976/77:5 33 Särskill gäller detta när gäldenären är en enskild konsument. Del tordevara mindre vanligt all folk i allmänhet för ordentliga räkenskaper över utgiftereller skulder som rör den dagliga hushållningen och alt de sparar kvitton någonlängre tid. Enligl promemorian är behovet av en kortarepreskriptionstid särskill påtagligt belräffande fordringar som regelmässigt förekommeri det dagliga livet. Hit hör fordringar som avser köp av livsmedel och kläder,ersättning för kost och logi, läkarbehandling, transport m. m. De skäl somtalar för en begränsning av preskriptionstiden gör sig emellertid i betydandeutsträckning gällande också i fråga om andra fordringar. I själva verket ärdet relativt fa fall där en så lång preskriptionslid som ler sigpåkallad.