prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Om köparen visar sannolika skäl för en invändningav sist nämnt slag, är det naturiigt att ansökningen om handräckning avslås.Någon tvekan kan däremot hysas belräffande frågan om påvisande av elt objektivtfel i köpehandlingen beträffande kontanlpriset alltid bör leda till attansökningen avslås. Lagråder-Genom regeln i paragrafens tredje stycke har vad som undantas från möjlighetlill återtagande väsentligt utvidgats i förhållande till vad som gäller enligt11 § andra stycket och 15 § första styckel lagen om avbetal- 1976/77:123 361 ningsköp.Undantaget kan därför väntas få större betydelse i förevarande sammanhang ändet har enligt nyssnämnda lag. Om del vid försök till exekution visar sig attvaran faller inom köparens beneflcium, kan del ligga nära till hands förköparen atl anse kreditgivarens åiertaganderäii ha förfallit med påföljd atlköparen skulle äga fritt förfoga över varan genom t, ex, försäljning ellerpantsätlning. a. med hänsyn lill att vid senare exeku-tionslillfölleförhållandena kan ha ändrats så att varan är skyddad av dessabeslämmelser lorde dock köparen alltjämt få anses vara bunden avålertagandeförbehållel. Det synes lämpligt alt han av utmätningsmannenunderrättas därom i samband med del resultatlösa exekutionsförsöket. Enligl beslämmelsen får vara som har sålls medförbehåll om återtaganderätt ej utmätas för fordran på grund av kreditköpet.Bestämmelsens syfte är enligl motiven, att förhindra atl konsumentkreditlagensvärderings-och avräkningsregler sätts ur spel genom atl säljaren i stället föratt återta varan låter utmäta den. Av bestämmelsens formulering framgår atlutmätningsförbudet är generellt och alltså gäller med avseende å varje del avkreditfordringen. I detta sammanhang bör erinras om stadgandet i 15 § andrastycket vilket, såvitt nu är i fråga, innebär alt om ej mer än 1/10 avkreditfordringen utestår, varan ej får återtagas. Etl förbud mot utmätning avvaran i delta läge kan därför ej motiveras med en hänvisning till atl man villförhindra att de regler om värdering och avräkning som skall gälla vidåtertagande sätts ur spel. Det i remissen angivna syflel för 23 8 har alltsåhär inte någon giltighet. Det måste därför antagas atl beslämmelsen i 23 § isjälva verket ytterst motiveras av alt man ej vill i något skede avrättsförhållandet mellan parterna ge säljaren den möjlighet att utöva press molköparen som ett hot om utmätning av varan innebär Förhållandet har betydelse ej blott belräffandesådan utestående del av den egentliga fordringen på grund av kreditköpet som ejöverstiger 1/10 av fordringsbeloppet utan även beträffande lagsökningskostnado, d, som hänför sig lill köpel. Även fordringar av detta slag omfattas enligtordalydelsen av 23 §. På grund härav och med hänsyn till det syfte som enligldel förut anförda får antagas egentligen uppbära bestämmelsen, torde inomområdet för konsumentkreditlagen ej finnas utrymme fören rättstillämpningmotsvarande den som inom området för avbelalningsköplagen kommit till uttryck irättsfallet NJA 1976 s. 128. 24 1976/77. 1976/77:123 362 Stadgandet i 23 § överensstämmer i sak helt ochhållet med 16 § andra stycket avbelalningsköplagen. Fråga är emellertid om inteett av meddelat avgörande, NJA 1976 s. 128, bordeföranleda antingen en saklig ändring i visst hänseende av stadgandet eller ockelt förtydligande så atl ordalagen däri inte blir vilseledande. I rättsfallet hade en person, som köpt en vara påavbetalning, genom lagsökningsutslag ålagts att utge resterande kapitalskuldjämte lagsökningskostnader. I samband med begäran från säljaren om återtagandeav varan eriade köparen slutlikvid belräffande kapitalskulden och betaladehandräckningskostnaden. Målel gällde frågan, om utmätning kunde ske i varanför lagsökningskostnaden. Det ansågs att vid nämnda förhållanden bestämmelseni 16 § andra stycket ej längre utgjorde hinder för utmäining av varan. Det synes klart att lagsökningskostnader, som säljarenådragit sig för att fö fordran enligt avbetalningsköp fastställd genomexigibelt domstolsavgörande, bör vara att betrakta som "fordran på grundav" avbelalningsköpel (jfr i SvJT 1973 s. 570 f). Dellaförefaller också att vara det synsätt som präglar avgörande. Man sägerju nämligen all - sedan belalning av kapitalskuld och handräckningskostnaderskett - bestämmelsen i 16 § andra stycket inte längre utgör hinder förutmätning. Detta synes betyda, att innan nämnda betalningar skett, hinderskulle ha förelegat mot utmätning i den köpta varan och att det då varitbestämmelsen i 16 § andra stycket som hade lagt hinder i vägen (jfr Lindbloma.u. s. 567 not 24 beträffande ett annat tänkbart hinder). Eftersom 16 § andrastyckel ej talar om annat än fordran på grund av avbelalningsköpel, förefallerdel alltså, som sagt, ha anselts vara fråga om en sådan fordran. Syftet med berörda bestämmelse angavs vidtillkomsten 1953 av stadgandet vara, att om utmätning tilläts det skulle kunnabetyda atl del syslem för värdering och avräkning som stadgas i lagen fördelfall att ålertagandeskall ske skulle kunna sättas ur spel. Detta förmenadeskunna ske, om de för köparen erfarenhetsmässigt oförmånliga reglerna omexekutiv försäljning skulle bli tillämpliga. (Se NJA II1953 s.325. )Samma motiv harangivits för23 § i remissförslaget. Det resonemang som lett årsavgörande får väl i belysning av stadgandets sålunda angivna syfte antas gmndatpå att, eftersom slutbetalning skett av allt som vid avräkningen skall förassäljaren till godo, någon återtagandemöjlighet ej längre föreligger. Med hänsynhärtill har avräkningsreglerna spelat ul sin roll. Syftet bakom dessa reglerkräver ej mer atl utmätningsförbud upprätthålls. Resonemanget är onekligen mycket näriiggande. Frågaär emellertid om inte ett något annat betraktelsesätt kan göra sig gällande ochleda till alt det resultat som nåddes i rättsfallet ej framstår som heltlyckligt. Man synes nämligen kunna hävda, att ett tillätande av utmätning förlagsökningskostnader i en sådan situation som föreligger i rättsfallet isjälva verket också motverkar att avräkningsreglerna ges full rättvisa ocheffektivitet. 1976/77:123 363 Avräkningsreglerna innebär ju nämligen inte baraatt man ger föreskrift, förutom om värderingen av godset, om hur skuldposterskall få tillgodoräknas säljare; i visst fall skall ju exempelvis ske vissreduktion. Reglerna innefattar därutöver ett bestämmande av vilka poster som överhuvud för medräknas vid uppgörelsen och vilka som inle får tillgodoräknas. Tillden sistnämnda kategorin hör lagsöknings- och andra rättegångskostnader(frånsett hand-räckningskoslnader). Detta betyder ju inte, att dessa kostnaderej får utkrävas. Det beiyder endasl, alt de inte ansetts vara av den vikt attde bör tas med i beräkningen då del gäller alt bestämma om och på vilka villkoråtertagande får ske. I detta hänseende är lagsökningskostnaderna s. a. s. av enlägre dignitet än fordringarna på grund av köpet i övrigt. Man kan säga, sålunda, atl lagsökningskostnader"diskvalificerats", när det gäller att göra upp status mellanparterna i avräkningssammanhang vid återtagande. Om man emellertid nu låterdessa kostnader föranleda utmätning i godset betyder detta, förefaller det, enprivilegiering av dem i förhållande till sådana poster som ingår iavräkningen. Därmed motverkas den avvägning som avräkningsreglernas konstmktionger uttryck för. Det syfte som utmätningsförbudel angetts ha blir i motsvarandemån förfelat. Den värdering som ligger bakom lagsökningskostnadernasuteslutande från avräkningsförfarandet kräver, synes det, logiskt sett attdessa kostnader med avseende på utmätningsförbudets tillämpning behandlas påsamma sätt som sådana poster som är medtagna vid avräkning. Annars ger man medden ena handen, vad man tagit med den andra. Några ord kan anföras till ytteriigare utvecklingav det sagda. Vid avräkning, som sker vid ett av säljaren begärt återtagande,kan lagsökningskostnad tydligen på det sätt påverka avräkningen att säljarentorde vara oförhindrad atl mot ett saldo till köparens fördel kvitta fordran pålagsökningskostnad så långl nämnda saldo räcker. Denna del av kostnadema blirköparen m. a. o. tvungen alt betala, förutom vad som förts honom till last vidavräkningen, om han skall kunna förhindra återtagande. Meningen medavräkningsreglerna måste vara alt ange inte bara förutsättningama för återtagandeutan även vad köparen skall behöva betala för atl förhindra återtagande.Mycken glädje har han inte av dessa regler, om säljaren genast kan få utmäiningtill stånd för resterande lagsökningskostnad, varvid till-lämpning kommer attske av de för köparen oförmånliga reglerna om exekutiv försäljning, sålundaregler som det varit syftet med avräkningsreglerna att skydda köparen emot. Del kan tilläggas att här berörda problem kanskeockså kommer att aktualiseras i en annan situation. Enligt 15 § andra stycketi remissförslaget skall återtagande ej kunna ske bl. a. om ej vad som uteståroguldet överstiger 1/lOav hela kreditfordringen. Även om 1/10 återstår oguldetkommer alltså varan att vara fri från belastning av avtalatåtertagandeförbehåll. Det fö-refaUer som om detta, med det synsätt som kommittill uttryck i det fömt 1976/77:123 366 storiek- även kredittidens längd. Det beträffande bilköpen valda förhållandel mellankonlanlinsals och kredittid bör inle rimligen kunna rubbas genom en regleringsom blott lar sikte på en av dessa faktorer. Från principiell synpunkt kan invändningar resasmot att på samma område ha två regleringar vid sidan av varandra, särskilt somregeringen har att besluta om den ena medan ochmarknadsdomstolen råder över den andra. Elt förfarande i syfte att med stöd avkonsumentkredillagen framtvinga högre konlanlinsals än vad som följer avregeringens förordnande med stöd av lagen 1975:90 måste grunda sig påuppfattningen att regeringens förordnande i frågan skulle strida mot god sed påmarknaden. Om , mot förmodan, skulle intaga en sådan positionsynes den korrekta vägen att åstadkomma en ändring vara all verket meddelar regeringensin uppfattning och hemställer om erforderlig ändring av regeringensförordnande. - Även det förhällandet atl de till regleringarna knutna påföljdsystemenicke är samordnade är ägnat att vålla oklarhet. Den naluriiga lösningen är, enligt lagrådetsmening, den som kommillén har valt. Den förordning genom vilken bilhandelnregleras utfärdas av regeringen och det får fömtsättas, att förordningensutfärdande föregås av gemensam beredning, vid vilken alla de synpunkler -konjunkturpolitiska, marknadspolitiska och andra - som är aktuella vägs samman. Lagrådet förordar därför att den reglering som skermed stöd av lagen 1975:90 skall gälla i stället för vad som i motsvarandehänseenden stadgas i konsumentkredillagen. Med en sådan ändring torde denföreslagna 30 § böra utgå och ersättas med en ikraftträdandebestämmelse avföljande lydelse: "Bestämmelserna i 8 och 9 §§ gäller ej kreditköp somavses i förordningen (1959:575) med föreskrifter om vissa betalningsvillkor vidyrkesmässig försäljning av bilar." Om vad här föreslagits inte godtas torde börabeaktas, alt den i remissförslaget ingående 30 § klarare skulle ge uttryck förtanken all båda regleringarna skall gälla vid sidan av varandra om ordet"även" inskjutes efter ordet "meddelas": "Särskildabestämmelser om betalningsvillkor vid kreditköp kan meddelas även med stödetc." Sista stycket innehåller ett stadgande om attsådana författningsbestämmelser, som avser det fall att vara innehas på gmndav avbetalningsköp eller i övrigt under äganderättsförbehåll, skall ägatillämpning även på det fall att vara innehas på gmnd av kreditköp medförbehåll om återtaganderätt som avses i 15 § konsumentkreditlagen. Vadsom åsyftas med stadgandet synes ej ha fått ett helt klart uttryck Prop.1976/77:123 367 iden föreslagna avfaliningen. 1 de avsedda bestämmelserna, som ingår iförfattningar vilka ålägger ägare av vissl föremål vissa förpliktelser,jämställs med ägare den som innehar ett sådant föremål på gmnd avavbelalningsköp. Meningen härmed är att som ägare skall räknas även denavbelalningsköpare som innehar det köpta godset ehuru säljaren förbehållit sigäganderätten. Däremot avses inte sådani avbetalningsköp vid vilket säljarenförbehållit sig återtaganderätt; i dessa fall anses ju köparen bli ägare i ochmed köpet och kommer därför alt i denna egenskap bli underkastad de aktuellaskyldigheterna. Samma begränsade innebörd som alltså ordet avbetalningsköp hari beslämmelserna skall uppenbariigen här ordet kreditköp ha; det är endastkreditköp med äganderättsförbehåll som avses. - Belräffande författningsbestämmelser,i vilka talas om äganderättsförbehåll utan samband med avbetalningsköp, krävstydligen ej något särskilt stadgande i övergångsbestämmelserna. En sådanbestämmelse äger nämligen omedelbar tillämpning på krediiköp, vid vilkeläganderättsförbehåll gjorts. Lagrådet förordar att sista styckel får följandelydelse, "Förekommer i lag eller annan författning bestämmelse som avserdet fall att vara innehas på grund av avbelalningsköp, skall bestämmelsen ägamotsvarande tillämpning på det fall att vara innehas på grund av kreditköpenligt konsumentkreditlagen." Lagrådet: Förslagen föranleder ej erinran. Prop.1976/77:123 368 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , Anlonsson, Mogård, , , , ,Mundebo, Ullslen, Burenslam , , , Propositionmed förslag till konsumentkreditlag m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. konsumenlkreditlag, 2. lag om ändring i lagen (1915:219) omavbetalningsköp, 3. lag om ändring i konsumentköplagen (1973:877), 4. lag om ändring i . Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför Lagrådet har väsentligen lämnat deframlagda förslagen utan erinringar från principiell synpunkt. Vad lagrådet haranfört gäller främst den närmare utformningen av förslaget lillkonsumentkreditlag. Härvid har lagrådet gjort flera värdefulla påpekanden samluttalanden rörande vissa tolknings- och tillämpningsfrågor. På några punkterhar förordats jämkning i del remitterade förslaget. I ett par hänseenden harlagrådet föreslagil vidare utredning. Beträffande de olika punkterna ilagrådets yttrande vill jag anföra följande. Enligt denna paragraf skall den föreslagna lagen,under de fömtsättningar i övrigt som anges i paragrafen, äga tillämpning på"kredit som är avsedd huvudsakligen för enskilt bmk". När del gällerkredit för kontoköp och annan fortlöpande kredit syftar del citerade uttrycketpå den kredil som 'Beslutom lagrådsremiss fattal vid regeringssammanträde . 1976/77:123 369 enligtavtalet beviljas av kreditgivaren, dvs. på kreditutrymmel, I lagrådsremissenhar i specialmotiveringen till I 8 nämnts att det lorde kunnainlräffa atl kredilurymmet är avsett huvudsakligen för enskilt bruk men all eltenskilt konloköp som sker med ianspråktagande av kreditutrymmel avser vara somär avsedd all användas i köparens/kontohavarens näringsverksamhet. Beträffandedella fall har jag ullalat att -ehuru avsikten med det enskilda kontoköpet iprincip skall sakna betydelse - bestämmelserna i förslagets 10 8 om köparensbefogenheter mot särskild kredilgivare inle bör anses tillämpliga på detifrågavarande konloköpet. Som grund härför har åberopats att beslämmelserna i10 8 på ell utpräglat sätt lar sikte på det enskilda kreditköpet. Lagrådet har ställt sig kritiskt till det uttalandesom sålunda har gjorts angående tillämpligheten av 10 8 i den berördasituationen. Enligl lagrådels mening bör även i detta fall det avgörande varahuruvida kreditutrymmel är avsett huvudsakligen för enskilt bruk, medanavsikten med det enskilda kontoköpet inte bör tillmätas betydelse. Med dennatolkning av stadgandet i I 8 kommer paragrafen enligt lagrådet alt ge uttryckfören enhetlig princip. Jag finner mig kunnabiträdalagrådetsuppfatlningomhur 1 8 bör tolkas i den berörda situationen. Den föreslagna lagstiftningen innefattar eningående reglering av kreditköpet. Däremot har det inte funnits påkallat atlnu framlägga förslag rörande särskild konsumentlagsliftning beträffande avtalom förhyrning av varor. Skälen för det ta ställningstagande har redovisats iden allmänna motiveringen (av-snitten 5.1 och 5.11). Av vad som där har anförtsframgåratt del även på ulhyrningsområdel kan uppkomma behov all slärkakonsumenternas ställning. Förhållandet belyses ytterligare av lagrådetsyttrande i anslutning till förevarande paragraf Med anledning härav vill jagän en gång understrykaatt utvecklingen på området bör följas med uppmärksamheloch atl frågan vid behov bör tas upp på nytt. Som lagrådet har anfört avser paragrafenavtalsvillkor varigenom konsumenten i förväg godtar inskränkningar i sinarättigheter enligl lagen. Däremot hindrar paragrafen inle konsumenten atl, nären befogenhet eller förmån som lagen tillerkänner honom haraklualiserats, i delkonkreta fallet avslå från befogenheten eller förmånen med giltig verkan. Allparagrafen har den innebörden ärenligt min mening klart utan all man behövergöra den jämkning av lagtexten som lagrådet har förordat. Jag vill ocksåhänvisa till atl beslämmelser av samma principiella innebörd i annanlagstiftning har utformats på ell sätt som Prop.1976/77:123 370 motsvararden av mig föreslagna avfaliningen av 4 8, jfr exempelvis 6 8 lagen (1971:238)om hemförsäljning m. m. och 3 8 lagen (1974:12)om anstäUningsskydd. Jag tillstyrker lagrådets förslag till ändrad lydelseav förevarande paragraf Jag kan också till väsentlig del biträda de uttalandensom lagrådet har gjort i fråga om tolkningen av paragrafen. Emellertid kan jaginte utan vidare ansluta mig till lagrådets uppfattning rörande paragrafenstillämpning i fråga om viss annonsering avseende fastighetsköp. Den fråga somlagrådet härvid har berört bör enligl min mening överiämnas ålrättstillämpningen utan andra anvisningar än dem som har getts i motiveringen ilagrådsremissen. I anslutning lill 5 8 har lagrådet diskuterat denrättsliga karaktären hos de riktlinjer som fömtsätts utfärdatill ledning för förelagens lillämpning av vissa bestämmelser ikonsumentkreditlagen. Sådana riktlinjer lorde komma atl spela en betydelsefullroll också vid lillämpningen av marknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen,till vars regelsystem de nämnda bestämmelserna anknyter. Vad lagrådet haryttrat i denna del kan jag i alll väsentligl instämma i. Lagrådels synpunklertorde stå i god överensstämmelse med de uttalanden angående riktlinjerna somgjordes under förarbetena till marknadsföringslagen. Efter samråd med chefen för handelsdepartementetvill jag understryka all en utgångspunkt vid bedömningen av riktlinjernaskaraktär är att de skall ses som rekommendationer. Formellt sett kan de varkentvinga en näringsidkare atl handla på elt visst sätt eller bindamarknadsdomstolens prövning av t. ex. huruvida ett visst förfarande skall anseslagslridigt och därför förbjudas. En följd härav lorde vara att riktlinjernainte kan överklagas. Det ligger emellertid i sakens natur alt riktlinjerna ipraktiken måste faen väsenllig betydelse, särskill när de återspeglar ävenbranschorganisationens uppfattning eller i övrigt ger ullryck för vad som fåranses vara god sed på marknaden. Jag vill tillägga all det förhållandet atlkonsumentverket kan komma att publicera riktiinjema i den författningssamlingverket enligt författningssamlingsförordningen (1976:725) har ålagts att utgeinte förändrar riktlinjernas karaktär av rättsligt sett ej bindanderekommendationer Med anledning av vad lagrådet har yttrat i fråga omupplysning till konsumenterna från sida beträffande företagsom har brutit mot riktlinjer vill jag anföra följande. harenligl sin instmktion till uppgift att informera konsumenlerna om för demväsentliga fakla och förhållanden. Till sådan informalion räknas sedan gammaltuppgifterom hur företagen uppträder på marknaden i olika hänseenden, t. ex,beträffande reklamationshantering, marknadsföring och produktutveckling. Detmåsle vara verket obetagei att även i fortsättningen och oavsett om rikllinjerhar meddelatsellerej Prop.1976/77:123 371 genompublicering eller på annat sätt ge uttryck försin uppfattning om företag isådana hänseenden. Publiceringellerannanåtgärd på den grunden atl företag intehar följt eventuella rikllinjer får dock självfallet inte ges sådana uttryckatl åtgärden rent faktiskt fårsamma verkan som om riktlinjerna rättsligt varsanktionerade. Sådan åtgärd bör i allmänhet inte företas i andra fall än dådetförelig-gerett vägledande avgörande av eller då den aktuellariktlinjen har bred förankring inom branschen. De rättsliga medel som lagstiftningenfömtsätter skall tillgripas är att konsumentombudsmannen väcker lalan vidmarknadsdomstolen eller, då fömtsättningar härför föreligger, själv meddelarföreläggande enligt 14 eller 15 8 marknadsföringslagen resp. 6 8 avialsvillkorslagen. Mol bakgrund av de uttalanden angåenderiktlinjernas karaktär som har gjorts i della och lidigare lagstiftningsärendenanser jag all det inte föreligger något behov av särskild lagstiftning röranderiktlinjerna. Vad lagrådet har anfört under denna paragrafföranleder ingen erinran från min sida. Vill köparen häva köpet, börhävningsförklaringen på vanligt sätt ske hos säljaren, även i fall då krav pågrund av köpet kan riktas mot särskild kreditgivare. Med anledning av de synpunkler i sakrätlsligafrågor som en av lagrådels ledamöter har framfört under denna paragraf vill jaganföra följande, I första stycket anges vad som i lagen avses medförbehåll om återtaganderätt, medan i andra styckel uppställs de särskildaförulsätlningar som i konsumenlkredilsammanhang måste vara uppfyllda för altförbehållet skall kunna göras gällande mot köparen. Bestämmelsen är inriktad påförhållandet mellan avtalsparterna. Konsumentkreditlagen reglerar inte, lika litet somavbelalningsköplagen, frågan i vilka sammanhang förbehåll om återtaganderätthar sakrätislig verkan, exempelvis i vad mån kredilgivaren kan åberopaförbehållet mot köparens andra borgenärer. Spörsmål av detta slag får alltsåliksom lösas med slöd av de regler som har utbildats i doktrin ochgenom rättspraxis (se kommitténs betänkande s. 83 f och lagrådsledamotensredogörelse). Kredilgivaren kan således i och för sig, under deförutsättningar som anges i andra stycket, gentemot köparen åberopa eltförbehåll om återtaganderätt även om förbehållet skulle vara sakrättsligtogiltigt. En annan sak är all elt fortsall användande av förbehåll omålertaganderält som inte tillerkänns sakrätislig verkan, exempelvis därför altvaran är avsedd atl förbrukas , kan tänkas bli förbjudet enligtden näringsrällsliga bestämmel- Prop.1976/77:123 372 seni Iredje stycket. kan nämligen med hänsyn till sin beskaffenhet ellerandra omständigheter som där anges komma atl anses som olämplig som kredilsäkerhel. 1 andra stycket anges som förutsättning för attförbehåll om återtaganderätt skall få göras gällande bl. a. att förbehållet hargjorts av säljaren i samband med köpel. Inte bara förbehåll som har gjorts förevarans överlämnande utan också förbehåll som har gjorts senare men i näraanslutning lill leveransen bör godtas i förhållandel mellan parterna. Avsiktenmed beslämmelsen är inle att rubba de måhända strängare krav som kanuppställas för att ett förbehåll om ålertaganderält skall bli gällande motIredje man. 117 8 femle slyckel sägs alt kredilgivaren i mål omhandräckning "enligl vad regeringen närmare föreskriver" fårtillgodoräkna sig skälig ersättning för eget arbele med anledning av målel samlarvode lill ombud eller biträde. Lagrådet har uttalat att en förutsättning föralt regeringen skall kunna meddela föreskrif lerom ersättningsbeloppen synesvara alten föreskrift i ämnet avfattas såatt del klart framgår alt domstolenhar kvar sin principiella rätt all bestämma ersättningen i fall dådet föreliggerutredning om vad som kan anses utgöra skälig ersättning. Uttalandet hängersamman med lagrådets uppfattning att det i allmänhet torde vara uteslutet attregeringen meddelar verkslällighelsföreskrifter enligt 8 kap. 13 8regeringsformen inom området för den egentliga civilrältsliga lagstiftningen.