prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — För att arbetarskyddsstyrelsen effektivt och utan onödigtidsutdräkt skall kunna driva arbetsmiljöfrågor måste vida ramar gälla förstyrelsen att självständigt kunna meddela tiUämpningsföreskrifter. I detföregående (avsnitt 20.1) har jag visat på svårigheterna att på entydigt sättberäkna kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar. Detta är ett skäl attreservera understäUningsförfarandet för speciella fall. Vidare viU jag erinraom att arbetarskyddsstyrelsens författningar bör komma tUl i nära samarbete medpartsorganisationer och andra sammanslutningar inom arbetslivet. Normalt börredan på detta stadium kunna ske de prioriteringar som krävs med hänsyn tillsamhällsekonomin. Underställningsförfarandet bör därför för arbetarskyddstyrelsensvidkommande kunna begränsas tUl att avse särskilda fall då styrelsen anserytterligare prövning vara påkallad. Detta bör regleras i arbetsmiljölagen. Jagåterkommer till utformningen av ett underställningsförfarande enligtarbetsmiljölagen i ett följande avsnitt om fullföljd av talan. Arbetarskyddsstyrelsensremissyttrande får anses innefatta en framställning om att kungörelsen 1970:641 inte skall gälla för arbetarskyddsstyrelsens verksamhetsområde. Jag avseratt med hänvisning till underställningsmöjlighet enligt arbetsmiljölagenföreslå att regeringen bifaller denna framställning. En väsentiig del av lagförslaget gällerbemyndiganden att föreskriva om förprövning av arbetsprocesser, arbetsmetoder,tekniska anordningar och farliga ämnen och om besiktning av anläggning innanden tas i bruk. Arbetarskyddsstyrelsen får i dessa avseenden synnerligenviktiga uppgifter. Jag viU framhålla att det här rör sig om en utvecklingsbarlagstiftning. I vilken omfattning de förordade befogenheterna för arbelarskyddsstyrelsenskall utnyttjas kommer att bero på många faktorer i den framtida utvecklingen.Av stor betydelse kommer bl. a. att bli i vilken utsträckning arbetsmiljösynpunktergenom partssamarbetet kan föras in i planeringen redan på ett tidigt stadium. Ävenom förhandsbedömning enligt arbetsmiljölagen inte avses innebära att det somhar granskats utan anmärkning skall under aUa omständigheter godtas vidyrkesmässig användning, kan regler om sådan bedömning för myndigheterna innebärett ansvar som gör deras uppgift ytterst resurskrävande. Varje område förobligatorisk förhandsbedömning måste därför faststäUas efter omsorgsfullprövning av resursåtgången och de fördelar som kan vinnas genom ettprövningsförfarande. Jag vill framhålla vikten av att arbetarskyddsstyrelsengör noggranna prioriteringar av på vilka områden resurserna skall satsas. Förfarandet med någon form av tUlståndsprövning kanaUtså antas ställa stora krav på myndighetens resurser och kan ofta medföravidlyftighet vid handläggningen av de enskilda ärendena. Prop.1976/77:149 357 sensanvisningsverksamhet har hittiUs i ganska stor utsträckning varit inriktad påalt föra in arbetarskyddssynpunkter vid tillverkning av olika slags tekniskaanordningar. Krav på att anordning skall ha visst utförande eller vara avlikvärdlig beskaffenhet har i allmänhet ställts utan att därför krav på godkännandehar stipulerats. I lagförslaget framhävs arbetarskyddsmyndigheternas uppgifterockså på det kemiska området och även här ges möjlighet att föreskrivagodkännandeprövning. Jag vUl framhålla att avsikten inte är attarbetarskyddsstyrelsen i fortsättningen skall inrikta sig på att meddelaföreskrifter uteslutande eller ens huvudsakligen i form av godkännandekrav.Tyngdpunkten av regleringen måste även i fortsättningen Ugga i föreskrifter medstöd av vilka arbetarskyddsmyndighet kan ingripa efter avvägning i detenskilda faUet. Denna sida av arbetarskyddsstyrelsens författningsverksamhet där del alltså inte i första hand är fråga om godkännandekrav torde få sessom det viktigaste instmmentet för myndigheten att styra utvecklingen mot attarbetsmiljösynpunkter beaktas på konstruktions- och tillverkningsstadiet ochmot en god arbetsmiljö även vad avser skyddet mot kemiska risker. Avstor praktisk betydelse vid tUlämpning av arbetsnUljölagens bestämmelser omförprövning och fortlöpande kontroll blir systemet med riksprovplatser.Grundläggande regler härom finns i lagen (1974: 896) om riksprovplatser m. m.och kungörelsen (1974: 898) i samma ämne. Reglerna innebär att officiellprovning skall bedrivas vid riksprovplatser. Till riksprovplats skall utsesorgan som kan antas utföra officiell provning på ett opartiskt och sakkunnigtsätt och som i övrigt uppfyller vissa tekniska och organisatoriska krav.Systemet har för arbetarskyddets del redan börjat användas. Sedan en tidfungerar statens maskinprovningar som riksprovplats för grävmaskiner. Statens anläggningsprovning utsetts tiU riksprovplats för tryckkärl ochlyftanordningar. Motsvarande kontrolluppgifter, som redan har stor omfattning,har tidigare fullgjorts av särskilda besiktningsmän för vilka behörighetskravhar fastställts av arbetarskyddsstyrelsen. Jag vill understryka vikten av enbred satsning på den typ av kontroll och provning som skall utföras vidriksprovplats. Härigenom bör kraven på en jämn och hög kvalitet vid kontroUenkunna tUlgodoses. Jag vUl också visa på möjligheterna att ytterligare avlastaarbetarskyddsmyndighetema kontrolluppgifter som kan utföras av riksprovplats.Samtidigt vUl jag betona att ett sådant system inte lyfter av ansvaret frånarbetarskyddsstyrelsen för hithörande säkerhetsfrågor. Styrelsen har kvar sittansvar som föreskrivande och övervakande instans och behöver egen sakkunskapför att kunna fullgöra dessa uppgifter. Viktigt är också att kunna ta tUl varade erfarenheter rörande olika säkerhetsfrågor som kommer fram av verksamhetenvid riksprovplatsema. Enlångtgående undersökningsplikt bör enligt vad jag tidigare (avsnitt 1976/77:149 358 20.4.3och 20.5.1) har anfört åligga arbetsgivare och leverantörer vad gälleregenskaper hos tekniska anordningar och kemiska produkter som används påarbetsplatserna. Detta innefattas i deras allmänna skyldigheter enligtlagförslaget. I olika sammanhang (avsnitt 20.4.7, 20.5.1 och 20.5.4) harframhållits att arbetsmiljölagen dessutom bör innehålla befogenheter förtillsynsmyndigheterna i dessa avseenden. För enskilda fall förordar jag denbestämmelsen (7 kap. 3 §) att tUlsynsmyndighet skall ha rätt att efteranfordran få de upplysningar, handlingar och prov samt påkalla deundersökningar som behövs för tiUsynen enligt lagen. Möjlighet bör finnas attmeddela föreläggande härom vid vite (7 kap. 7 §). Vidare förordas bemyndigande(3 kap. 12 § fjärde stycket) som stöd för uppdrag åt arbetarskyddsstyrelsen attmeddela direkt straffsanktionerade generella föreskrifter om kontroU, provningeller fortlöpande tillsyn vid användning av tekniska anordningar samt omundersökning av arbetshygieniska förhållanden. LO har betonat attyrkesinspektionen måste ges resurser för att kontrollera den mättekniska insatssom varje arbetsgivare skall genomföra. Även jag anser att yrkesinspektionenhar viktiga uppgifter i detta avseende. Som jag tidigare (avsnitt 20.5.4) harpåpekat faller det inom företagshälsovårdsutredningens uppdrag att ta uppfrågorna om mätning, provtagning, analys och utvärdering till samladbedömning. Lagförslaget (7 kap. 710 §§) innehållerbestämmelser om olika former av tvångsingripanden. Jag avser att återkommatill dessa bestämmelser i samband med överväganden av sanktionssystemet enligtarbetsmiljölagen. Vad gäller inspektionsverksamheten har utredningenansett det vara en välgrundad målsättning att yrkesinspektionen besökerarbetsställe minst en gång . LO har understrukit detta. För egen del vill jag framhåUa attyrkesinspektionens tiUsyn i första hand bör avse kontroll av att gällandebestämmelser på arbetsmiljöområdet efterlevs. har yrkesinspektionenatt ge stöd tiU skyddsombud och skyddskommittéer i deras arbete att förbättraarbetsmUjön inom företag och förvaltningar. Jag är angelägen att stryka underatt arbetarskyddsverkets insatser måste ses mot bakgrunden av det lokalaskyddsarbetet. Detta har starkt utvidgats. Härav följer attstörre anspråk ställs på service, rådgivning och direkta ingripanden frånyrkesinspektionens sida. i ett sådant vidare sammanhang kaninspektionsverksamheten rymma en kraftigt förstärkt insats, även om antaletinspektionsbesök är . Till bilden hör också att har byggtsupp ett system med regionala skyddsombud, vUka för de anstäUdas räkning bevakararbetsmiljön i de mindre företagen och därvid ställer anspråk på hjälp frånyrkesinspektionen. Jag är emellertid väl medveten om hur viktigt det äratt yrkesinspektionen upprätthåller en regelbunden kontakt med arbetsplatsernaoch kommer självfallet att verka för en förbättring härvidlag. 1976/77:149 359 LRF och lantbruksstyrelsen har i fråga om enmansföretagoch famUjejordbmk betonat vikten av aktiva informations- och rådgivningsinsatserfrån yrkesinspektionens sida. Även jag anser det vara en riktig prioriteringav resurserna att beträffande nämnda företagstyper låta yrkesinspektionensverksamhet i första hand gå ut på information och rådgivning. Utredningen harföreslagit en särskild bestämmelse att inspektionsbesök i fråga om arbete somutförs i hem skall ske endast på begäran av part eller om annars särskildanledning föreligger. En sådan bestämmelse är enligt min mening välmotiverad.Med hänsyn tUl de särskilda förhållandena i enmansföretag och renafamiljeföretag anser jag att motsvarande bör gälla även beträffande tillsynenav sådana företag. Uttrycklig föreskrift om detta torde få tas upp iarbetsmiljöförordningen. Remissinstanserna har ägnat stor uppmärksamhet åtfrågan hur yrkesinspektionen skall kunna fullgöra nya uppgifter med hänsyntill arbetsmiljölagens vidgning att avse även psykiska och sociala faktorer iarbetsmiljön. Jag har tidigare (avsnitt 20.3.2) understrukit att det i förstahand är arbetstagarna som själva och genom sina fackliga organisationer måsteidentifiera och driva fram lösningar på arbetsmiljöproblem som hänger sammanmed hur arbetet är organiserat på en arbetsplats. roll bliri huvudsak att fästa uppmärksamheten på dessa frågor och ge allmän information.Men den nya lagstiftningen kan också för yrkesinspektionen innebära vissaytterligare arbetsuppgifter när ett på detta sätt vidgat synsätt skallanläggas. En uppgift blir också alt se till att hittUls inte uppmärksammaderiskgrupper skyddas. Vad gäller yrkesinspektionens verksamhet vill jagäven i detta sammanhang nämna möjligheten av en framtida överflyttning frånarbelarskyddsstyrelsen till yrkesinspektionen av vissa uppgifter vid handläggningav arbetstidsärenden. Frågan har behandlats i avsnitt 20.6.7 och 20.7.5. Den utveckling som har ägt rum ochtillkomsten av en ny arbetsmiljölagstiftning gör att yrkesinspektionens arbetssättkan behöva närmare övervägas i skilda avseenden. Det gäller bl. a. att anpassaverksamheten med hänsyn till den utbyggnaQ som har skett av de lokalaskyddsorganisationema och de redovisade önskemål som finns om tätare besökpå arbetsplatserna. En rad ytterligare frågor rörande yrkesinspektionensarbetsformer kan behöva närmare belysas. Här kan nämnas utbildningsbehovet ochbehovet av specialister inom yrkesinspektionen, inspektionens roll när detgäller arbetsmiljöproblem för arbetshandikappade liksom även inspektionensuppgifter när det gäller skyddsförhållanden på arbetsplatsema för invandrare.Ett antal remissinstanser anser att flera speciaUster, t. ex. arbetspsykologeroch er-gonomer, bör tillföras yrkesinspektionen när arbetsmiljölagen ges en vidaresyftning än vad den gäUande lagen har. I en rad yttranden pekas också på detvidgade utbildningsbehovet. Jag vill för egen del gäma 1976/77:149 360 i stryka under att utbildningen avyrkesinspektionens liksom även företagshälsovårdens personal behöver ges enbredare inriktning med hänsyn till de nya kraven. Jag vill också framhålla attden utveckling som pågår i riktning mot att rekryteringen breddas stämmer välöverens med detta synsätt. Till en mera systematisk sådan specialistuppdelninginom yrkesinspektionen stäUer jag mig tveksam. Den personaluppsättning somfinns på ett distrikt är regelmässigt för liten för att specialiseringen skallkunna drivas långt med bevarad flexibilitet i organisationen. Det fåremellertid ankomma på arbetarskyddsstyrelsen som chefsmyndighet föryrkesinspektionen att följa utvecklingen. Jag vill nämna att arbetarskyddsstyrelsenunder har tillsatt en särskUd arbetsgrupp med uppgift att närmareundersöka yrkesinspektionens arbetsformer och avge deförslag som föranleds därav. Här bör också tas upp den kommunala tiUsyn sombedrivs på mindre arbetsställen. Enligt arbetarskyddslagen åligger det kommunatt efter samråd med yrkesinspektionen utse kommunala tillsynsman att biträdainspektionen vid tillsynen. Den kommunala tillsynen avser enligt instruktionenför yrkesinspektionen arbetsställen där i regel mindre än tio arbetstagareanlitas och arbetet bedrivs utan maskinella hjälpmedel eller tryckkärl. Ar 1973genomfördes en lagändring som syftade till att ge den kommunala tillsynen ökadeffektivitet och starkare förankring hos kommunens ledning. Utredningen hardock konstaterat att tillsynen ännu inte fått den utbyggnad och inriktning somförutsattes. Av denna anledning har betonats nödvändigheten av nära kontaktermellan de kommunala tillsynsmännen och yrkesinspektionen. Det har också ansettsangeläget att satsa mera på utbUdningen. Remissinstanserna är mycket kritiskamot den nuvarande organisationen av tillsynen på mindre arbetsställen. Med hänsyn tUl vad sålunda har förekommit finns detenligt min mening anledning att erinra om att bestämmelser om skyldighet förkommunerna att medverka vid tillsynen av arbetarskyddet har funnits sedan långtid. Bakgrunden har varit att den kommunala tillsynen har ansetts innebära ettrationellt utnyttjande av samhällets resurser, eftersom den i stor utsträckningavser arbetsställen som regelmässigt skall inspekteras av kommunalt anställdatjänstemän främst med avseende på den allmänna hälsovården ochlivsmedelshygienen. Till bUden har också hört att denkommunala tillsynens uppgifter bedömts vara av sådan omfattning att ettöverförande av dem till yrkesinspektionen skulle avsevärt begränsa utrymmet förandra angelägna förstärkningar av inspektionen. Vid ändringar iarbetarskyddslagstiftningen ansågs därför att man borde inrikta sig på attrusta upp den kommunala tillsynen. Jag anser det fortfarande vara angeläget inom arbetsmiljöområdet tar tillvara den resurs som den kommunalatillsynen innebär. Mot denna bakgrund finner jag, efter samråd med chefen förkom Prop.1976/77:149 361 mundepartementet,att någon ändring ej bör ske i bestämmelserna om kommunala tillsynsmän. Ienlighet med vad utredningen har föreslagit bör bestämmelserna föras över tiUarbetsmiljölagen (7 kap. 2 §). Jag vill understryka arbetarskyddsverkets ansvarför att nära kontakt hålls mellan yrkesinspektionen och de kommunalatillsynsmännen. Det gäller här också att vid behov påvisa de förpliktelser somarbetsmiljölagen i detta avseende bör innebära för kommunerna. Till vissa speciella uppgifter föryrkesinspektionen återkommer jag vid behandling av frågor om förläggningar ianslutning till arbetsställe. har en kraftig utbyggnad skett avarbetarskyddsverket. Denna torde få anses ha skett i så snabb takt som detöver huvud taget har varit möjligt och rimligt med hänsyn tillrekryteringsmöjligheter, utbildningsbehov och förmågan att växa. a. inneburit att arbetarskyddsstyrelsen har fått bättre möjligheteratt tUlgo-dose de växande anspråken från arbetsUvet när det gäller att meddelatillämpningsföreskrifter och att ge råd och anvisningar. För yrkesinspektionensdel har kapacitetsökningen möjliggjort en mera gmndlig genomgång av problemenpå arbetsplatserna vid sidan av den översiktliga tUlsyn som sker. Från statsmakternas sida har också under en följdav år satsats avsevärda resurser på forskning kring sambanden mellanmänniskans hälsa och arbetsmiljön. Den arbetsmedicinska verksamheten harfortlöpande byggts ut. I arbetarskyddsstyrelsens organisation finns nu personalsom arbetar inom en rad arbetsmedicinska discipliner i ett forskningsmönstermed avsevärd bredd. Forskningen inom arbetsmiljöområdet får vidare årligenavsevärda tillskott genom arbetarskyddsfonden. Fömtom forskning skall fondenstödja utbildning och information inom arbetsmU-jöområdel. Under budgetåret1976/77 disponerar fonden ca 180 mUj. kr., varav ca 38 milj. avses användas förforskning och teknisk utveckling. Jag vill i detta sammanhang även erinra omdet centrum för arbetslivsfrågor som har inrättats . , ,statskontoret och TCO har ansett att det behövs en allmän översyn avarbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens arbetsformer. Jag är medveten omatt arbetarskyddsverkets snabba expansion kan medföra särskilda problem.Vidare har som nämnts i det föregående kritik riktats mot organisationen av tUlsynenpå de mindre arbetsstäUena. Det är mot denna bakgrund naturligt attarbetsformerna efter hand kan behöva ses över. Jag vill här upplysa om attarbelarskyddsstyrelsen har inlett ett samarbete med statskontoret för alt fåunderlag för bedömning av hur en översyn av arbetarskyddsverkets organisationskaU kunna ske. Det kan också nämnas att arbetarskyddsverket harstartat en undersökning rörande personalens attityder tiU och upplevelse avarbetet inom verket. Vidare kan hänvisas till tidigare nämnda undersökning omyrkesinspektionens arbets- 1976/77:149 362 former.Samtidigt är det angeläget att inte ens tillfälligt stoppa upp verksamhetenunder det viktiga uppbyggnadsskede som är för handen. Jag är därför inteberedd att f. n. förorda någon allmän översyn i form av en särskild utredning.Jag nöjer mig här med att konstatera behovet av en kontinuerlig utvärdering.De lämpliga formema för att se över verksamheten kan härvid skifta från tidtill annan. Jag vill tillägga att jag avser att återkomma tiUvissa frågor om arbetarskyddets organisation, däribland yrkesinspektionensdistriktsindelning, i samband med att regeringen hänskjuter förslaget till nyarbetsmiljölag till . Vidgade uppgifter kommer enligt vad jag harkonstaterat i det föregående att läggas på arbetarskyddsverket enligt den nyalagstiftningen. Jag vill härvid i första hand hänvisa till de kraftigapersonalmässiga förstärkningar som redan har skett under en följd av år medtanke på den väntade lagstiftningen. Behovet av resursförstärkningar äremeUertid alltjämt mycket stort. Med denna bakgrund har jag i budgetförslaget1977 (prop. 1976/77: 100 bUaga 15 s. 150 och 156) förordat ytteriigarepersonalförstärkningar för arbetarskyddsverket. Sammanlagt föreslås för nästabudgetår att 85 nya tjänster inrättas vid verket. Av dessa faller 12 tjänsterpå den arbetsmedicinska avdelningen. Jag vill framhålla att några låsningar vidnuvarande tidpunkt självfallet inte bör ske beträffande arbetarskyddsverketsframtida utveckling. Mot bakgrunden av det vidgade ansvar som kommer att liggapå enligt den nya lagstiftningenfår efter hand göras de konkreta bedömningar som behövs. TUl grund för dessatorde bl. a. kunna läggas de undersökningar som enligt vad jag harnämnt f. n. bedrivs inom arbetarskyddsverket. Jag vill vidare erinra om attyrkesskadestatistikutredningen i sitt betänkande (SOU 1976: 17) Skador iarbetet, statistik och annan information, har föreslagit ett nyttinformationssystem för redovisning av yrkesskador. En förbättrad yrkesskadestatistikblir av stor betydelse för arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionensverksamhet. Hithörande frågor övervägs f. n. i regeringens kansli. Vid sidan av den egentligaarbetarskyddslagstiftningen finns författningar som reglerar miljöfaktorer avbetydelse såväl på arbetsplatsema som utanför dessa. Organisatoriskt har dettai vissa fall lett till att ett ansvar för den löpande tillsynen avarbetarskyddet har lagts på särskilda myndigheter. Enligt instmktionen föryrkesinspektionen utövar sålunda inspektionen tillsyn genom allmännayrkesinspektionen och specialinspektörer. har sådanaspecialinspektörer funnits på en rad områden. I samband med ändringari arbetarskyddslagstiftningen upphörde bergmästarna och luftfartsinspektörenatt vara specialinspek- Prop.1976/77:149 363 törcrinom arbetarskyddet för gmvdrift resp. luftfart. Vidare avskaffadesyrkesinspektionen för landtrafiken och skogsyrkesinspektionen. Tillsynenövergick tiU aUmänna yrkesinspektionen. Kvar finns specialinspektörer inomområdet för explosiva och brandfarliga varor samt inom det elektriska området. Enligtkungörelsen (1948: 824) angående speciaUnspektör inom yrkesinspektionen förtillsyn å framställning, handhavande och förvaring av explosiva och särskilteldfarliga ämnen (ändrad : 851) utövas tillsyn i nämnda avseendenav sprängämnesinspektören i egenskap av specialinspektör inom yrkesinspektionen.För att främja samarbetet mellan sprängämnesinspektören, arbetsgivare ocharbetstagare finns ett rådgivande organ benämnt sprängämnesinspektionensförtroenderåd. Arbelarskyddsstyrelsen har i samråd med kommerskollegiet, somtidigare var chefsmyndighet för sprängämnesinspektionen, meddelat gränsdragningsföreskrifteri fråga om sprängämnesinspektörens och allmänna yrkesinspektionensverksamhetsområden. Enligt dessa är sprängämnesinspektörens tillsynkoncentrerad till tillverkning av explosiva varor och sådan förvaring ochtransport som har omedelbar anknytning till tillverkningen. Hans tillsyn ifråga om brandfarUga varor avser närmast vissa fabriker, raffinaderier ochdepåer. Däremot utövas arbetarskyddstillsynen över hanteringen i övrigt avallmänna yrkesinspektionen. Specialinspektörer på det elektriska området ärtillsynsmännen över elektriska starkströmsanläggningar, dvs. tjänstemän vidstatens industriverks energibyrå och statens elektriska inspektion. Dettaregleras i kungörelsen (1948: 825) angående specialinspektörer inomyrkesinspektionen för tillsyn å elektriska starkströmsarUäggningar (ändradsenast 1973: 852). Enligt gällande gränsdragningsföreskrifter utövar dessatUl-synsmän i princip tillsyn i vad avser skydd mot olycksfall genom elektriskström vid elektriska starkströmsanläggningar. Allmänna yrkesinspektionenstjänstemän skall vid arbetsställebesök beakta sådana risker för elektriskaolycksfall som kan iakttas vid okulärbesiktning. På motsvarande sätt som ifråga om explosiva och brandfarliga varor har allmänna yrkesinspektionendessutom den allmänna arbetarskyddstillsynen även på arbetsställen som omfattarelektriska anläggningar. Enligt arbetsmiljöutredningen bör all löpandearbetarskyddstillsyn ligga samlad inom allmänna yrkesinspektionen. Av särskildvikt har härvid ansetts vara den regionala förankringen genom yrkesinspektionsnämnderna.Vidare har utredningen hänvisat till att systemet med specialinspektörerinrymmer betydande gransdragningsproblem. Mot denna bakgrund har utredningenföreslagit att sprängämnesinspektören och tillsynsmännen över elektriskastarkströmsanläggningar skall upphöra att vara specialinspektörer inomyrkesinspektionen. Enligt förslaget skall dessa kvarstå somexpertmyndigheter och fortsätta att utöva tillsyn enligtspeciallagstiftningen, nämUgen förordningen (1949: 341) 1976/77:149 364 omexplosiva varor (ändrad : 755), förordningen (1961: 568) ombrandfarliga varor (ändrad : 821) och lagen (1902: 71 s. 1)innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (ändrad senast 1976:239) jämte följdförfattningar. Eftersom specialinspektörernas tillsyn ipraktiken har utövats enligt speciallagstiftningen, har den föreslagnaomläggningen inte ansetts innebära någon större förändring itillsynsuppgifterna. Utredningens förslag har tiUstyrkts av bl. a.arbetarskyddsstyrelsen och statens industriverk. Viktigt är enligtindustriverket att yrkesinspektionen även i fortsättningen i största möjligautsträckning utnyttjar de resurser och den kompetens som finns inom de bäggehittiUsvarande specialinspektionerna. Enligt SAF är det väsentligt attsprängänmesin-spektionen även fortsättningsvis får ett avgörande inflytandeöver säkerhetsfrågor i samband med tUlverkning och hantering av explosiva ochbrandfarliga varor.