prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Styrelsen får möjlighet att meddelaföreskrifter om kontroll, provning och fortlöpande tillsyn av varje slag avteknisk anordning. I fråga om luftförhållanden, buller och andraarbetshygieniska förhållanden skall styrelsen likaledes ha möjlighet attföreskriva om undersökning. Är det av särskild betydelse från skyddssynpunktföreslås arbetarskyddsstyrelsen kunna helt förbjuda användning av visst slagsarbetsprocess, arbetsmetod, teknisk anordning eller kemisk produkt. Arbetarskyddsstyrelsen skall vidare enligtutrednmgsförslaget i förhållande till både leverantörer och brukare kunnafastställa generella märkningsföreskrifter beträffande tekniska anordningar somanvänds i arbetslivet. Det skall även i fortsättningen förbehållas den centralaproduktkontrollmyndigheten att meddela generella föreskrifter om märkning vidöverlåtelse av kemiska produkter. Behovet för arbetarskyddet av ytterligaresådana märkningsföreskrifter betonas. Utredningen konstaterar attarbetarskyddets behov av märkningsföreskrifter inte helt kan tillgodoses inomden allmänna produktkontrollagstiftningens ram. Arbetarskyddsstyrelsen föreslås därför få befogenhet att med- delagenerella föreskrifter som riktar sig mot bmkare. Arbetarskyddsstyrelsen fårenligt förslaget också befogenhet att föreskriva att den som använder elleravser att använda teknisk anordnmg eller kemiskt ämne skall göra anmälan omdetta och om användningssättet. För att ge arbetstagarna överblick och för attunderlätta yrkesinspektionens tillsyn föreslås befogenhet för arbetarskyddsstyrelsenatt bestämma att det skall föras förteckning över tekniska anordningar ochfarliga ämnen som används i en verksamhet. För den som installerar teknisk anordning föreslåsett allmänt skyddsansvar enligt arbetsmiljölagen. Utredningen framhåller attansvaret omfattar även personal som anlitas vid installationen men att ansvaretsjälvfallet i första hand vilar på den som driver installationsverksamheten.Arbetarskyddsstyrelsen föreslås kunna meddela direkt straffsanktioneradeföreskrifter även i fråga om installation av teknisk anordning. Utredningenframhåller i detta sammanhang att med installation av teknisk anordning kanvara att jämställa reparation eller ändring av sådan anordning. I vilkenutsträckning detta är fallet får enligt utredningen bedömas med hänsyn tillreparationens eller ändringens omfattning och beskaffenhet. Utredningen konstaterar att de föreslagnabemyndigandena för arbetarskyddsstyrelsen får betydelse även i fråga omarbetarskyddet vid planering av byggnadsverksamhet. Ansvaret för attarbetsmiljön på byggarbetsplatser är säker anses därvid böra vila på dem somhar hand om genomförandet, dvs. entreprenörer av olika slag eller vid byggandei egen regi byggherren. Någon särskild bestämmelse föreslås därför inte om arbetarskyddsansvarför projektorer. Utredningen betonar emellertid att projektören skall inomuppdragets ram beakta de arbetarskyddsfrågor som kan uppkomma vid projektetsgenomförande. Ger projekthandlingarna felaktiga lösningar beträffandearbetarskyddet, kan detta enligt utredningen ge anledning till befogadeanmärkningar från beställarens sida. Utredningen diskuterar också möjligheten att införaett särskilt arbetarskyddsansvar för konsulter som säljer idéinnehållet till enarbetsprocess eller ger anvisningar om installationen av olika komponenter ien större anläggning. Ansvaret för konsulten skulle därvid avse attarbetsplatsen blir säker efter det att anläggningen är färdig. Utredningenhänvisar emellertid till att beställarens arbetsgivaransvar måste omfatta allasäkerhetsaspekter även när det gäller komplicerade arbetsprocesser. a. krävas att uppdraget har anförtrotts åt sakkunnig konsult och att ikonsultens uppdrag har ingått att lösa säkerhetsfrågor. Fömtom att konsultenhandlar imder civilrättsligt ansvar gentemot beställaren finns för konsultensdel ytterst även olika straffrättsliga regler om ansvar vid vårdslöshet att tahänsyn till. Att härutöver ange ett särskilt arbetarskyddsansvar iarbetsmiljölagen synes 1976/77:149 109 enligtutredningen inte kunna vara till något verkligt gagn utan vara ägnatatt fördunkla och komplicera bedömningen av arbetsgivaransvaret. Inombegreppet förhandsbedömning inrymmer utredningen en rad olika åtgärder som allasyftar till att arbetsmiljösynpunkter skall beaktas på ett tidigt stadium vidplanering av arbetsplatser och uppläggning av arbetsuppgifter. Allmänt settsluter remissinstanserna starkt upp kring uppläggningen av det föreslagnasystemet. LO konstaterar sålunda att det från organisationens synpunkt kanskemest värdefulla inslaget i lagförslaget är den utvidgade rätten för myndighetentill förhandsbedömning av maskiner, redskap, kemiska ämnen, arbetsprocesser ocharbetsmetoder. Detta ger möjlighet att förebygga arbetsmiljöproblem på etttidigt stadium i samband med planering vid nyetablering och förändring avbefintliga arbetsplatser. I LO:s arbetsplatsremiss har uttryckts krav påobligatorisk förhandsgranskning av bl. a. maskinell utmstning. LO instämmer iatt detta vore önskvärt men anser det vara förståeligt att förhandsgranskninginte kan göras generell och obligatorisk med tanke på de insatser som dettaskulle kräva från myndigheternas sida. En central punkt är i vilka fall enobligatorisk förhandsgranskning skall ske. LO menar att prioriteringen häravblir av så avgörande betydelse att ett samråd med arbetstagar-partenoundgängligen bör ske i dessa frågor. LO anser vidare att myndigheternasresurser kraftigt måste förstärkas så att den obligatoriskaförhandsgranskningen kan omfatta ett så vitt fält som möjligt vad gällermaskiner, kemiska ämnen, arbetsprocesser o. d. Något som ej tillräckligt klartkommer fram i lagförslaget anses vara att arbetstagarna, som enligt lag harrätt att delta vid planeringen av nya och ändrade arbetsplatser, också harmöjlighet att på motsvarande sätt som arbetsgivaren begära en förprövning frånmyndighetens sida. LO anser att den rätten klart bör uttryckas i lagen. Även TCO tillstyrker utredningsförslaget angåendeolika former av förhandsbedömning. SärskiU stort värde har enligt TCO:suppfattning det förhållandet att arbetsprocesser och arbetsmetoder skall kunnaunderkastas förhandsbedömning även vad avser de psykiska och socialaeffekterna. SAF finner utredningens förslag att bemyndigaarbetarskyddsstyrelsen att föreskriva om förhandsbedömning vara i stort settändamålsenligt. Förhandsbedömning måste i första hand vara ett ansvar förtillverkare, importörer och leverantörer. Innan tekniska anordningar ochkemiska produkter släpps ut på marknaden måste de noggrant prövas från skyddssynpunkt. I lagförslaget ges arbetarskyddsstyrelsen utom- 1976/77:149 HO ordentligtvidsträckta möjligheter att utfärda generella, direkt straffsanktioneradeföreskrifter. Dessa möjligheter måste enligt föreningens mening användas medförsiktighet. En alltför omfattande detaljreglering med föreskrifter, villkoroch förhandsprövning kan på ett olyckligt sätt bmda företagen vid olämpligaförfaranden. Den dynamik som krävs och som främjas av möjligheterna att finnaspeciella lösningar i de enskilda företagen får inte hämmas genom endetaljreglering från en administrativ myndighet, framhåller att särskiltomfattande under-söknmg bör krävas av tillverkaren och importören. Vidare understryksvikten av att arbetsmiljösynpunkter beaktas redan på planeringsstadiet.Förhandsgranskning bör ske i vidgad omfattning framför allt när det gällernyetablering av verksamheten vare sig det gäller arbetsprocess, arbetsmetodeller maskin, teknisk anordning e. d. De arbetshandikappades behov bör därvidbeaktas inte enbart beträffande byggnadsdetaljer utan i lika hög grad när detgäller t. ex arbetsprocesser, metoder, utrustning och individuellarbetsplatsutformning. På arbetsställe där anpassningsgmpp finns bör dennakonsulteras. Detta bör enligt styrelsen anges i tillämpningsföreskrifter. KF-KFO anser att det vore av värde omlagstiftningen sloge fast att myndigheten ar skyldig att vid förfrågan lämnaerforderliga upplysningar om de krav som skall ligga till grund för planeringav en anläggning i sin helhet eller för ett speciellt arbete. På samma sättborde det vara möjligt att frivilligt få typgranskning genomförd hos arbetarskyddsstyrelsen.Därmed skulle undvikas olika bedömningar vid granskning hos de olikayrkesinspektionsdistrikten. LO framhåller vidare att det är nödvändigt atthantering av kemiska ämnen och kemiskt tekniska produkter ej skapar några nyahälsorisker och i vart fall kringgärdas med rigorösa skyddsföreskrifter. Manbör systematiskt utreda förutsättningarna för att förbjuda vissa typer avprodukter eller processer där ersättningsprodukter eller förändradeförfaranden anses vara för handen. Enligt utredningsförslaget skall granskningoch särskilda villkor beträffande arbetsförfaranden utgöra en viktig del igodkännandeprövningen av kemiska ämnen och produkter. LO instämmer i dettasamtidigt som organisationen förutsätter att arbetstagarna deltar vidfastställandet av dessa villkor. TCO framhåller att det inte är realistiskt atttänka sig att förbjuda användningen av alla farliga ämnen i arbetslivet.Däremot måste målsättningen vara att kraftigt reducera antalet använda ämnenför att bättre kunna hålla kontroll över dem samt att minska antalet farligaämnen till ett absolut minimum. Frågan om förbud mot vissa kemiska produkterdiskuteras också av IVA som anser att det i vissa fall kan vara befogat atttotalförbjuda produkter och ämnen. I allmänhet gäller dock att totalförbud aväm- Prop.1976/77:149 111 nen lätt leder till en snedvridning av den tekniskautvecklingen och till en olämplig prioritering av samhällets resurser. Olikakemiska produkter har, då de används på lämpligt sätt, stor betydelse för vårlevnadsstandard och livskvalitet. Enligt IVA måste vi lära oss att leva med dekemikalier vi kan ha nytta av och inte glömma att man t. ex. vid derastillverkning kan utnyttja tekniska framsteg som fjärrmanövrering ochindustrirobotar. Liknande synpunkter framförs av Kemikontoret och Föreningenbekämpningsmedelsleverantörer. Arbetarskyddsstyrelsen erinrar omatt vissa arbetslokaler faller utanför den särskilda arbetsmiljöprövningen ibyggnadslovsärenden. Styrelsen syftar här på lokaler som kortvarigt menregelbundet besöks av arbetstagare som utför arbete där utan att verksamhetsom faller under arbetarskyddslagen i övrigt förekommer på platsen. Exempel påsådana lokaler är soprum i bostadsfastigheter. Enligt förarbetena till 1973 årsändringar i arbetarskyddslagstiftningen skall arbetsmiljön i sådana utrymmenregleras genom byggnadslagstiftningen. Häremot har hävdats att arbetarskyddslagstiftningenbör ge utrymme för en förhandsgranskning även av sådana utrymmen enligt sammaregler som gäller för arbetslokaler. Styrelsen förutsätter att det föreliggandeförslaget inte innebär någon ändring 1973 godtagna principerna. anför i detta sammanhang följande synpunkter. Vad gällerbostadsfastigheter, som ju också är arbetsplatser för förbundets medlemmar, kankonstateras att byggnadsnämndernas granskningar inte tillfredsställer kravenpå en god arbetsmiljö eller tar sikte på att underlätta fastighetssskötseln.Som exempel på brister anförs dåligt planerade och placerade soprum, besvärligaoch riskabla transportvägar, dålig belysning i trappor och allmänna utrymmenoch otillräckligt antal tappställen. Ofta saknas utrymme för förvaring avstäd-material. Personalrum saknas i stor utsträckning eller är olämpligtbelägna. Svenska lantarbetareförbundetframhåller att för arbetslokaler eller personalrum inom jordbruket i regel intefordras byggnadslov eftersom byggnation i flertalet fall inte sker inomstadsplanelagt område. Vidare är jordbmkets ekonomibyggnader undantagnabyggnadslovsprövning. Förbundet anser det angeläget att förhandsprövningkommer till stånd även på dessa områden. Statens och landstingens byggnaderomfattas inte av bestämmelserna om byggnadslov. För att de anställda skallgaranteras tillfälle att framföra sina synpunkter och få dessa beaktade vidprövning av sådant byggnadsärende anser TCO att lagstiftningen bör ändras såatt byggnadslov krävs även för statlig byggnadsverksamhet. har till sittremissyttrande fogat en av styrelsen utfärdad instmktion rörande handläggningav arbetsmiljöfrågor. I instmktionen konstateras alt det vid byggande förstatens räkning åvilar styrelsen att göra den prövning av ett byggnadsföretagsom annars ankommer på byggnadsnämnd. Innan styrelsen gör anmälan till bygg- 1976/77:149 1,2 nadsnämndenligt 66 § byggnadsstadgan inhämtar styrelsen enligt instruktionen yttrandefrån den lokalbrukande myndigheten. Av yttrandet skall framgå att skyddsombud,skyddskommitté eller organisation som företräder arbetstagarna har fåtttillfälle att yttra sig över byggnadsföretaget. Därefter begär styrelsenförhandsgranskning av yrkesinspektionen. Med ledning av yrkesinspektionensyttrande prövar styrelsen, i egenskap av byggnadsnämndsansvarig,byggnadsföretaget från bl. a. arbetarskyddssynpunkt. I de fall myndighetensuppfattning strider mot skall styrelsen avgöra frågan.Detsamma gäller även i de fall särmeningar redovisas i myndighetens yttrande.Då en motsättning inte kan uteslutas mellan i egenskap avbyggnadsnämndsansvarig resp. ansvarig för lokalförsörjningen kan styrelsenhänskjuta vissa frågor till regeringen. Projekteringsansvarig enhet gör sedananmälan till . Därvid bifogas dels yttrande frånyrkesinspektionens förhandsgranskning, dels yttrande frår den lokalbrukande myndigheten.Vidare skall enligt instruktionen byggnadsförvaltning göra anmälan i god tidtill yrkesinspektionen när eti byggnadsföretag skall bli klart.Yrkesinspektionen får sedan själv avgöra om besiktning är nödvändig. Närbyggnadsstyrelsen bygger generella lokaler, och lokalbrukarna bestäms i så sentskede att yrkesinspektionens förhandsgranskning inte kan ske, görbyggnadsstyrelsen anmälan till yrkesinspektionen i enlighet med vad som stadgasi 8 a 5 arbetarskyddslagen. Vidare anför i sitt remissvarföljande. En samordning även tidsmässigt är nödvändig av de olikaformerna föi medbestämmande, särskilt med hänsyn till att samrådet avser olikaaspekter av samma fråga. Styrelsen måste förutsätta att lokalbmkarna harmöjlighet att utföra denna samordning på sådant sätt att inte arbets processenvid nybyggnad, ombyggnad och underhåll kompliceras på ett orimligt sätt. Storuppmärksamhet måste därför ges åt denna fråga. Den önskvärda utvecklingen motstörre grad av medbestämmande ställer över huvud taget större krav påtidsresurser för samråd även om allt görs för att detta skall ske med kortastemöjliga tidsutdräkt. För styrelsens del är det därför nödvändigt atttillräckligt långa handläggningstider medges beträffande lokalfrågor för statligamyndigheter. Även med hänsyn härtill måste detaljerade rutiner skapas för dentotala samrådsprocessen i lokalärenden. framhåller attmotsvarande granskning, som en byggnadsnämnd genomför vid meddelande avbyggnadslov, inom verket sker fortlöpande under handläggning av ärende rörandebyggnad som uppförs för försvarets räkning. I 66 § byggnadsstadgan finns reglerom anmälan till byggnadsnämnd innan byggnad påbörjas för statens räkning,varvid nämnden i vissa fall kan begära att fråga hänskjuts till regeringensprövnmg. Sådan anmälan behöver dock inte Prop.1976/77: 149 113 ske när dei gäller befästning eller annan anläggning avhemlig natur. Några negativa konsekvenser för arbetarskyddet anses inte följaav den angivna ordningen. och andra sakkunniga myndighetersyttrande inhämtas i förekommande fall under handläggningen. Genom gällanderiktlinjer fÖr samråd i lokalfrågor har enligt verket en kontinueriig och värdefullsamverkan åstadkommits mellan myndighetema och personalens lokalaskyddsorganisationer. Utredningens förslag till visssamordning av handläggningen av arbetsmiljöärenden och miljöskyddsärendenvinner stöd av LO och TCO. LO framhåller att på grund av det nära sambandetmellan yttre och inre miljöförhållanden är det angeläget atl skyddsombud ellerom sådant inte finns lokal facklig organisation underrättas om inkomnaansökningar eller anmälningar enligt miljöskyddskungörelsen. LO anser attarbetstagarparten också skall ha yttranderätt i ärenden av detta slag. TCOunderstryker vikten av att en koppling sker mellan miljöskyddslagstiftningenoch arbetsmiljölagstiftningen. delar utredningensuppfattning att det f. n. inte finns anledning alt närmare samordnaarbetsmiljölagstiftningen och miljöskyddslagstiftningen. Vid åtskilligaindustrityper finns emellertid miljöproblem vilkas tekniska lösning kräver ensamlad miljöbedömning vid fastställandet av erforderliga åtgärder. Det finnsenligt verket viss risk att endera miljömyndigheten meddelar föreskriftersom kan medföra försämrad miljösituation i annat avseende, t. ex. i samband medinstallation av ventilationsanläggningar, inbyggnad av föroreningskällor, valav material i en process osv. Risken för konflikt mellan de olikamiljöintressena bör enligt verket dock inte överdrivas. Självfallet börmiljöskyddsmyndighet samråda med arbetarskyddsmyndighet om en arbetsplatsberörs av miljöfarlig verksamhet och vid sin prövning la hänsyn till framfördaarbetarskyddssynpunkter. Motsvarande hänsynstagande till miljöskyddsintressenamåste givetvis ske vid behandling av arbetarskyddsärenden. En tidiginformation i dessa frågor till skyddsombud eller facklig organisation ansesvara ett självklart krav. Verket finner det emellertid angeläget att de somföreträder arbets-miljöintressena kommer in i företagens planering långt innanen prövningsansökan eller anmälning färdigställs. Det föreslagna systemetskulle vidare innebära att man ökar det administrativa arbetet vid koncessionsnämnden,och länsstyrelserna. Antalet dylika ärenden är mycket stortsamtidigt som de utredningar som miljövårds-myndighetema kräver ofta saknarintresse från arbetsmiljösynpunkt. Även koncessionsnämnden förmiljöskydd framhåller att ett nära samarbete mellan de olikaprövningsmyndigheterna är i hög grad önskvärt. Enligtunderhandsöverenskommelse med arbetarskyddsstyrelsen informeras styrelsen omalla till nämnden inkomna ärenden genom att 8 1976/77. 1976/77:149 ,14 kungörelsernaom ansökningarna tillställs styrelsen. Arbetarskyddsstyrelsen underrättasockså om alla sammanträden som koncessionsnämnden håller i tillståndsärendenenligt miljöskyddslagen. Mot de rekommendationer om utvidgat samarbete mellanmiljö- och arbetarskyddsmyndigheterna som utredningen framför har nämndeninget att erinra. Nämnden godtar ookså förslaget om att skyddsombud ellerfacklig organisation skall underrättas om innehållet i vissa ansökningar ochanmälningar enligt miljöskyddslagen. Enligt i tordeförslaget om underrättelse från miljöskyddsmyndigheten till skyddsombud ellerfacklig organisation i regel leda till onödig tidsåtgång. Skyddskonunitté ochskyddsombud bör i stället delta i planeringsåtgärdema och ansökningshandlingarnabör lämpligen undertecknas av dessa innan handlingarna överlämnas tillmiljöskyddsmyndigheten. framhåller attyrkesinspektionens synpunkter regelmässigt inhämtas i vissa ärenden därlänsstyrelsen är miljöskyddsmyndighet. framhåller att de frågor som behandlasi miljöskyddslagen inte har något samband med arbetsmiljöfrågor.Den föreslagna bestämmelsen i miljöskyddskungörelsen kan möjligen medföra attskyddsombud eller facklig organisation som får underrättelse om en ansökaneller anmälan enligt miljöskyddslagen felaktigt bibringas den uppfattningen attockså arbetsmiljöfrågor skall prövas av miljöskyddsmyndigheterna och attskyddsombudet eller organisationen har att uppträda som part imiljöskyddsärendet. Vad utredningen anför om institutet typgodkännandelämnas utan erinran av remissinstanserna. SFO föreslår dock att större ansvarläggs på den som tillverkar, importerar, överlåter eller upplåter tekniskanordning och att typgodkännande föreskrivs vid all seriemässig tillverkning.Vidare anser att all statlig och all statsunderstöddmaskinanskaffning lämpligen borde förutsätta förhandsgodkännande avtillsynsmyndigheterna. Härigenom skulle betydelsen av förhandsbedömningunderstrykas och det allmänna framstå som mönster för den privataföretagsamheten. Styrelsen hemställer att detta förslag övervägs i detfortsatta lagstiftningsarbetet. En fråga av hög angelägenhetsgrad är enligt LO attarbeta fram former för effektiv märkning. F. n. arbetar man inom olikabranscher med egna märkningssystem. LO ser som en risk att det inom olikabranscher växer upp en flora av märkningssystem där de anställda har svårt attorientera sig. Eftersom ett väl utbyggt märkningssystem förutsätter en vissform av förhandsbedömning, måste metoder för sådan bedömning snarastutarbetas. En ny typ av vägledande förteckning måste tas fram som underlag förproduktkontroll. Ett register över kemiska ämnen och produkter är oundgängligtsom underlag för bedömningar och prioriteringar. Myndighetema måste enhgt LOvidare få 1976/77:149 115 tillräckligaresurser för att kunna kontrollera efterlevnaden. Även TCO understryker viktenav att ett enhetligt märkningssystem genomförs. Likaså understryker SAF attfrågan om generella märkningsföreskrifter är viktig. konstaterar att utredningenanser att generella regler om märkning av förpackning som överlåts även i fortsättningenskall meddelas av den centrala produktkontrollmyndigheten. Utredningen harföreslagit att regler om märkning dessutom skall tas upp iarbetarskyddslagstiftningen. Detta förslag föranleder i och för sig inte någonerinran från nämndens sida. Det anses emellertid angeläget att så långtmöjligt ett enhetligt system för märkning utformas för både arbetslivet ochandra behov. Kemikontoret framhåller liksom nämnden betydelsen av attmärkningsfrågorna handlägges gemensamt och i samförstånd mellanarbetarskyddsstyrelsen och produktkontrollnämnden. Fabriksarbetareförbundetmenar att det finns anledning att starkt prioritera pågående arbete med attupprätta ett fullständigt register över de på marknaden förekommande kemiskaoch kemisk-tekniska produkterna. Möjligheterna att samordna detta projekt medutfärdande av märkningsföreskrifter måste tillvaratas. Ett obligatorisktmärknings-system måste införas enligt vilket ingen arbetstagare är skyldig attarbeta med kemikalier som inte är försedda med en av produktkontrollnämndengodkänd beskrivning om innehåll och hälsorisker. Enligt arbetarskyddsstyrelsens mening fallerutanför lagförslagets bestämmelser om skyldigheter för tillverkare ochleverantörer av tekniska anordningar och farliga ämnen en stor grupp avprodukter som även är av stor betydelse för arbetsmiljön. De produkter som häravses sammanfattas under beteckningen material. Enligt styrelsen betraktasmaterial, t. ex. metaller eller plaster, inte som tekniska anordningar. Förhållfastheten och säkerheten hos produkter som framställs av olika material ärdet ofta av väsentlig betydelse att dessa uppfyller vissa specifikationer medavseende på hållfasthet, motståndskraft mot nötning eller annan påverkan osv.För vissa typer av material är det dessutom önskvärt med en märkning, somklart visar materialets egenskaper och på så sätt ger upplysning om till vilkaändamål det lämpligen kan användas. Märkning kan också behövas för attsäkerställa identifiering av materialet med avseende på leverantör,tillverkningsmetod e. d. Sådan märkning är särskilt viktig för t. ex olika slagav konstruktionsstål. Det är styrelsens uppfattning att styrelsen bör fåbefogenhet att när det behövs meddela föreskrifter om märkning av material. Vidare framhåller arbetarskyddsstyrelsen att kravbör kunna ställas på att leverantör av maskin lämnar uppgift om dess bulleregenskaper.De föreslagna bestämmelserna synes ej ge underlag för sådant krav. 1976/77:149 116 En rad remissinstanser, bl. a.arbetarskyddsstyrelsen, SAF och TCO, understryker att bruksanvisningar o. d.,som skall följa med vid leverans av tekniska anordningar och farliga ämnen,normalt skall vara avfattade på svenska språket. Enligt utredningsförslaget skall bl. a. vissakemiska ämnen föras upp i en särskild förteckning som skall vara tillgänglig påarbetsstället.