prop · G003113 · 1976-12-31 00:00:00 — Varning skall enligt promemorian kunna meddelasdels om det har förekommit sådana omständigheter att det finns särskUdanledning att erinra körkortshavaren om de krav som ställs på honom från trafiksäkerhetssynpunkt,dels om det föreligger en återkallelsesitualion men varning ändå anses vara entillräcklig åtgärd. Gällande fullföljdsförbud föreslås upphävt. 1 promemorian förordas ett system med fastaspärrtider i enlighet med beslut. 1 fråga om polisens lämplighetsutredning föreslås iKKF en bestämmelse, att uppgifter skall kunna inhämtas från sociala organ m.fl. och att detaljföreskrifler om utredningen skall meddelas av rikspolisstyrelsenefter samråd med och . Remissinstanserna instämmer allmänt i attförfattningsförslagen stämmer med riksdagsbeslutet. Från flera håll framhållsvikten av att inarbetade uttryck och formuleringar behålls i de fall därreformen inte kräver att författningstexten ändras. Endast några instanseranser att författningstexten hade bort göras mera konkretiserad än som harskett. Den uppdelning av körkortsbestämmelserna mellan KKLoch KKF som har gjorts i promemorian godtas i huvudsak av remissinstanserna ochanses i allmänhet välgrundad. Några efterlyser emellertid i KKL en närmarebeskrivning av vissa begrepp och en reglering av grundläggande behörighetsfrågorom rätten att föra fordon. I KKL bör också enligt några remissinstanser finnasbestämmelser om länsstyrelses och länsrätts kompetens, om rätt att meddelavissa förelägganden och föreskriva eller ändra villkor, om verkställighet avbeslut och om fullföljd av talan. Jag har förståelse för synpunkten att lagtexten börvara så konkret utformad som möjligt. Såsom också har understrukits ipromemorian gäller de nya principer som enligt beslut skalltillämpas i fråga om rätten att ha körkort känsliga och ofta svåra avvägningarmellan olika beaktansvärda intressen, där trafiksäkerhetskraven stäUs mot denenskildes beroende av körkort för sin utkomst. Grunder för dessa avvägningarhar angetts proposition och i trafikutskottets betänkande medanledning av propositionen genom beskrivningar av olika situationer, därintressekonflikten aktualiseras, och genom värderingar av olika förhållandensom skall las med i bilden. Det ligger i sakens natur att faktorer av de slagsom nu har angetts inte alltid kan komma till uttryck i författningstexten medden mera komprimerade form som denna måste ges. Skall det vara möjligt förmyndigheterna att ha en sådan 1976/77:113 23 nyanseradoch individualiserad bedömning som har ansetts önskvärd följer härav också attde måste ges tämligen stor frihet att bestämma om körkortsingripande. Jag anseratt den föreslagna texten väl fyller de krav som man enligt min mening börställa på den. Den irmebär också såsom har framhållits vid remissbehandlingenatt många uttryck och formuleringar har kunnat behållas från den nu gällandeförfattningen, vilket är värdefullt vid den praktiska rättstillämpningen. Enligt riksdagsbeslutet skaU som jag harframhållit de för den enskilde och från rätts- och trafiksäkerhetssynpunkt mestbetydelsefulla bestämmelserna tas in i en lag, medan tUlämpnings- ochverkställighetsföreskrifter till lagen skall finnas i en regeringsförfattning.Den uppdelning av de olika bestämmelserna som har gjorts i promemorian mellande båda författningarna godtas i huvudsak av remissinstanserna. För att inte lagen, som redan i föreslaget skick ärväl omfattande, skall bli för omfångsrik och för att undvika upprepningarmellan de båda författningarna måste dessa utformas så att de kompletterar varandra.En sådan teknik används redan i trafiklagstiftningen. I en så centralförfattning som exempelvis TBL används olika begrepp som får sitt konkretainnehåll i regeringsförfattningar, såsom vägtrafikkungörelsen (1972:603,ändrad : 1129) och fordonskungörelsen (1972: 595, omtryckt 1976:778). Jag anser att uppdelningen i promemorian i allt väsentligt är väl avvägdoch även i övrigt står i god överensstämmelse med riksdagsbeslutet. Endast påvissa punkter förordar jag därför att den gjorda uppdelningen ändras i enlighetmed synpunkter från några remissinstanser. Det gäller några grundläggande begrepp,såsom körkort, spärrtid och förhandsbesked, vilka bör framhåUas i KKL på etttydligare sätt än som har föreslagits i promemorian. Även vissa undantag frånde grundläggande behörighetsfrågorna om rätten atl föra fordon föreslår jagregleras i KKL. Av lagen skall också framgå vad som gäller omdomstolsförfarandet i körkortsmål. I övrigt ansluter jag mig tiU denuppdelning som har gjorts i promemorian. Enligt KKK kan varning i vissa fall meddelas istället för återkallelse, dock inte vid grov vårdslöshet i trafik, rattfyllerieller smitning med personskada som följd. Vid rattonykterhet kan vamingmeddelas förare, som förut inte har begått trafiknykterhetsbrott, underförutsättning att alkoholkoncentrationen i blodet har uppgått till mindre än0,och att omständigheterna är mildrande. Beslut om varning kan inteöverklagas. Riksdagsbeslutet innebär att varningen skall göraseffektivare bl. a. genom att i förebyggande syfte kunna sättas in på etttidigare stadium än som är fallet. Beslutet innebär också att varningenskall kunna överklagas. 1976/77:113 24 I promemorian föreslås i enlighet härmed attvarning skall kunna meddelas dels om det har förekommit sådana omständigheteratt det finns särskild anledning att erinra körkortshavaren om de krav somställs på honom från trafiksäkerhetssynpunkt (s! k. självständig varning), delsom det föreligger en återkallelsesituation men varning ändå anses vara entillräcklig åtgärd. Dessutom föreslås att fullföljdsförbudet upphävs. Den föreslagna utformningen av varningsinstitutetgodtas i princip av remissinstanserna. Några, förslag till detaljändringar försdock fram, såsom att den s. k. självständiga varningen bör benämnas erinraneller påminnelse och att ett ytterligare steg mellan varning och återkallelsebör införas. Regeringsrätten, som ifrågasätter om varningenfyller någon funktion vid sidan av ett utbyggt pricksystem, anser attvarningsinstitutet bör behållas oförändrat i avvaktan på elt förslag ompricksystem. Gentemot detta kan emeUertid framhållas alt körkortsutredningen,som f. n. utreder både pricksystemet och formerna och handläggningsordningenbeträffande varningsinstitutet, inte anser att utredningens arbete hindrar redan nu inför en möjlighet till varning på ett tidigt stadium. Regeringsrätten och flera andra remissinstanser tarockså upp frågan om fullföljd och ifrågasätter därvid lämpligheten och behovetav en sådan rätt. anser att resultatet av dess utredningsuppdragbör avvaktas innan rätt tiU fullföljd införs. Några remissinstanser tar upp bestämmelsen omvarning vid rattonykterhet under och ifrågasätter om den gertillräckligt utrymme för en individualiserad och nyanserad bedömning. Utformningen av den föreslagna bestämmelsen omvarning överensstämmer med riksdagsbeslutet. Den har också godtagits av remissinstansernapå något undantag när. Det måste anses väsentligt att det i riksdagsbeslutetuttryckta reformbehovet möjligt tillgodoses. Jag är därför inte bereddatt avvakta med ett ställningstagande till dess körkortsutredningen harslutfört sitt arbete, allrahelst som utredningen själv är av den uppfattningenatt dess arbete inte hindrar att en reform genomförs . Jag vill ocksåframhålla att den s. k. självständiga varningen givetvis inte skall tillämpasschablonmässigt och vid ringare förseelser som inte bedöms vara av betydelseför rätten alt inneha körkort. Denna form av vaming skall ses som en erinrantUl den försumlige föraren att hans beteende i trafiken eller hanslevnadsförhållanden har utvecklats därhän att hans lämplighet sommotorfordonsförare kan komma att ifrågasättas vid en ny förseelse eller om haninte bättrar sig. Rätten att överklaga beslut om varning föreslogsefter önskemål från olika håll och har fattat sitt beslut i frågan.Jag har därför inte anledning att här ta upp de principiella betänkligheter ochandra erinringar som har riktats mot förslaget. 1976/77:113 25 attbesvärsrätten lämpligen bör ses i samband med körkortsutredningens uppdrag attöverväga formerna och handläggningsordningen för varning. Jag föreslår därföratt ett genomförande av beslut i denna fråga får anstå till dessbehandlingen av körkortsutredningens förslag är färdig. Densärskilda regeln om varning vid rattonykterhetsbrott behandlades iriksdagsbeslutet och jag ber att i detta avseende få hänvisa till 1976 årsproposition, s. 106, där det förordas att man inom ramen för undantagsbestämmelsenvid mildrande omständigheter i viss mån mjukar upp nuvarande praxis. Riksdagsbeslutet innebär att nuvarandeåterkallelser skall ersättas av bestämda spärrtider på lägst enmånad och högst . Spärrtid skall kunna meddelas fömtom iåterkaUelsebeslut i beslut om avslag på ansökan om körkortstillstånd och vids. k. negativt förhandsbesked. Inträffar nya omständigheter under spärrtideneller framkommer omständighet som inte var känd kan den för vilkenspärrtid har bestämts efter ansökan få prövat om spärrtiden skall förlängas. Promemorianinnehåller förslag i enlighet med riksdagsbeslutet. 1 fråga om kompetensreglemaföreslås att den myndighet som beslutar i frågan om återkallelse,körkortstiUstånd eller förhandsbesked också skall bestänuna spärrtidens längd,dvs. i första instans länsrätt eller länsstyrelse. Fråga om förlängning avspärrtid på grund av nya omständigheter skall enligt förslaget alltid prövasav länsstyrelse i första instans. Prövningen avser i sådana fall vederbörandesförhållanden fram tiU tidpunkten för ansökan. Fleraremissinstanser framhåller att reglema om bestämda spärrtider är väsentiigafrån den enskildes synpunkt. Några instanser föreslår dock att vid prövning avförlängning av spärrtiden hänsyn skall kunna tas till omständigheter sominttäffat efter ansökningen men innan nytt beslut om spärrtid meddelas.Regeringsrätten förordar att begränsningen till högst bör gälla förvarje tillfälle då' frågan prövas. I fråga om kompetensreglerna ansertrafiksäkerhetsverket att alla beslut om spärrtid skall fattas av länsrätt.Länsstyrelsen i län och ifrågasätter ominte länsrätt bör pröva fråga om förlängning i de fall då det tidigare beslutetom spärrtid har fattats av länsrätten. i län väckertanken om inte detta kan ske genom att länsrätten får möjlighet att överprövalänsstyrelsens beslut om förlängning. Jag instämmer i att prövningen i ärende omförlängning av spärrtid bör avse förhållandena fram till det nya beslutat. 1976/77:113 26 ningbör begränsning till högst gälla såsom regeringsrätten har förordat. Vad gäller frågan om länsrätt eller länsstyrelseskall meddela beslut om spärrtidens längd måste beaktas att prövningennaturligen hör samman med avgörandet i övrigt i ärendet. Avslår länsstyrelsensålunda exempelvis en ansökan om körkortstillstånd ligger det närmast tillhands att låta avgöra också spärrfrågan. En underställning införlänsrätten kan knappast vara påkallad, eftersom den enskilde alltid harmöjlighet att besvära sig till kammarrätt. Det skulle också kunna leda tillonödig tidsutdräkt om ett ärende i första instans skulle bli föremål förprövning i två omgångar. De fall då frågan gäller förlängning av en redanbestämd spärrtid intar enligt min mening inte heller någon särställning, sommotiverar en annan beslutsordning än den i promemorian förordade och av detöverväldigande antalet remissinstanser godtagna förslaget. Denna beslutsordningär dessutom densamma som tUlämpas för motsvarande situationer . Med hänsyntill det anförda är jag beredd att godta promemorians förslag i nu berördahänseende. 1 proposition s. 109110 redogjordes förvissa situationer där körkortsingripande borde kunna underlåtas, spärrtidsättas ned eller också varning meddelas i stället för återkallelse. Ävenbeslutade kör-kortsåterkallelser skulle enligt förslaget under vissaförhållanden kunna upphävas. Bestämmelsen som reglerade dessa fall bordeutformas så att Underlätelse av körkortsåterkallelse resp. nedsättning avspärrtiden kunde ske om synnerliga skäl föreligger. Riksdagenhade ingen erinran mot det som anfördes i propositionen. I promemorian föreslås i 22 § första stycket KKL enbestämmelse som innebär att vid synnerliga skäl får med avvikelse från lagenkörkortsingripande underlåtas eller spärrtid sättas ned. I andra stycketföreslås att sådant beslut får meddelas även i fråga om körkortsingripandeeller spärrtid som har beslutats tidigare, om ny omständighet har inträffateller har blivit känd. I 53 § KKF föreslås att beslut enligt 22 § andra stycketKKL skall meddelas av den länsrätt som har beslutat i saken. Har dettidigare beslutet meddelats av länsstyrelse äger denna ompröva beslutet. Remissinstanserna instämmer allmänt i att enundantagsbestämmelse av angivet slag är nödvändig. Från ett par håll framhållsemellertid att just undantagskaraktären noga bör understrykas. Vidare anserflera remissinstanser att det klart bör framgå att även varning skall kunnameddelas enligt stadgandet. Regeringsrätten anser att undantagsregeln börsamordnas med reglerna om spärrtid så att minsta spärrtiden sätts till tremånader och som förutsättning för undantagsregelns tiUämpning 1976/77:113 27 krävsatt fråga är om särskilt undantagsfaU. Ändring av spärrtid bör enligt regeringsrättenkunna ske endast när den överstiger . Regeringsrätten anser vidareatt omprövningen bör förbehållas de högre instanserna. Jag är ense med remissinstanserna om att enundantagsregel av angivet slag inte kan imdvaras. Att den skaU tillämpasendast i speciella fall torde med önskvärd tydlighet framgå av kravet påsynnerliga skäl. Dock bör uttryckligen anges även att regeln får tillämpasendast om det kan ske utan fara för trafiksäkerheten. Formellt sett föreliggerinte hinder mot att tillämpa bestämmelsen även vid kortare spärrtider. Enligtmin mening är det emellertid uppenbart att rekvisitet synnerliga skäl ytterstsällan kan uppfyllas i dessa fall. Med uttrycket körkortsingripande avses återkaUelseoch varning. Jag vill emellertid ifrågasätta om det finns behov av att låtaimdantagsre-geln gälla även en ifrågasatt vaming, särskilt som varningen intemedför någon egentlig rättsverkan. Jag föreslår därför att undantagsregelnskall avse endast återkallelse och spärrtid. Vidare anser jag att en varningofta kan vara befogad i de fall då körkortsmyndigheten med tUl-lämpning avundantagsregeln har underlåtit att återkalla körkortet. Ifråga om kompetensreglema instänuner jag i promemorians förslag. 5.2.6Verkan av utländsk dom I promemorian föreslås i en ny bestämmelse attlagakraftvunnen dom utom riket i vissa fall skall få betydelse ikörkortsfrågor. Endast ett fåtal remissinstanser har kommenteratförslaget. Regeringsrätten föreslår att bestämmelsen utformas så att den kan tillämpasendast på domar som är likvärdiga med svenska och påpekar dessutom att det ärtveksamt om bestämmelsen medger att utländska motsvarigheter tillstrafförelägganden och förelägganden av ordningsbot beaktas. Kammarrätten iJönköping finner bestämmelsen i och för sig angelägen men framhåUer attsvårigheter kan uppstå vid rättstillämpningen, exempelvis genom att utländskabrottsbeskrivningar säUan stämmer överens med svenska och möjligheterna kanvara begränsade att vid behov få utredning om de händelser som har föranlettden utiändska domen. För egen del anser jag det vara väsentiigt frånfrämst trafiksäkerhetssynpunkt att körkortsmyndighetema får möjUghet att tahänsyn tUl även utiändska brottmålsavgöranden. Det bör emellertid som anges ilagtexten gälla endast domar. Några uttryckliga bestämmelser om andra krav pådet utländska brottmålsavgörandet anser jag inte kan stäUas upp. Det börankomma på körkortsmyndighetema att i varje enskilt fall pröva vilken betydelsesom bör tUlmätas domen. Uppstår tveksamhet om vad domen innehåller eller vadsom har föranlett den bör domen kunna lämnas utan avseende. 1976/77:113 28 1 promemorian föreslås i 29 § KKL att regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela vissaföreskrifter och undantag från lagen. Med stöd av denna bestämmelse kan enUgtpromemorian meddelas bl. a. bestämmelser om utländska körkort. Endast två remissinstanser har yttrat sig omförslaget i denna del. Regeringsrätten anser att det av paragrafen uttryckUgenbör framgå att regeringen får utfärda föreskrifter om utländska körkortsgUtighet i och om rätt att få utländskt körkort utbytt mot svenskt.Körkortsutredningen anser att bestämmelsen bör begränsas till att avse tillämpnings-och verkställighetsföreskrifter till lagen och bestämmelser om föramtbildningoch registrering av fordonsförare. Jag ansluter mig tiU regeringsrättens bedömning attdet av bemyndigandet uttryckligen bör framgå att det gäller även utländskakörkort. Beträffande omfattningen av bemyndigandet i övrigt vill jag peka påbl. a. den ingående reglering av övergången till ett differentierat körkortssystemsom finns i kungörelsen (1972: 605) om införande av ny vägttafiklagstiftningoch bestämmelserna i militära vägtrafikkungörelsen (1974: 97) om den militäraförarbehörigheten. Specialbestämmelser inom hithörande områden kan lämpligeninte föras in i KKL. Givetvis får bemyndigandet inte utnyttjas till attmeddela föreskrifter och undantag i strid mot de intemtioner som haruttalat i samband med antagandet av KKL eller i annat sammanhang. Avifrågavarande bestämmelse bör vidare framgå regeringens eller myndighetsbefogenhet att bevilja dispens. Denna befogenhet måste nu ges lagstöd, eftersomdet i fortsättningen blir fråga om dispens från en lag. Enligt 7 § KKL i promemorian får vid meddelande avkörkortstillstånd föreskrivas villkor. Av 13 § KKF i promemorian framgår atthärmed avses villkor som föranleds av medicinska skal. När körkortstillståndmeddelas efter återkaUelse eller efter beslut varigenom spärrtid har bestämtsfår emeUertid även andra viUkor eller föreskrifter meddelas. föreslår att till"förstagångskörkort" skall kunna knytas även andra villkor änmedicinska t. ex. föreskrift om att ny personutredning skall företas efter visstid. Syftet skulle vara att "följa ungdomar med ett urtrafUcsäkerhetssynpunkt tveksamt levnadssätt". Prövningen av en körkortssökandes lämplighet somfordonsförare sker vid körkortsgivningen och behovet av andra viUkor än sådanasom behövs av medicinska skäl kan bl. a. av rent praktiska skäl vara svåra attbedöma annat än för personer som har haft körkort men har fått dettaåterkallat eller som förut har fått avslag på ansökan om 1976/77:113 29 körkort.En bestämmelse av föreslagen art skuUe dessutom kunna uppfattas som en fråndet allmänna alltför långt driven kontroll. Med hänsyn till det anfördaavvisar jag förslaget. I 13 § KKL i promemorian finns bestämmelser omkörkorts giltighet. föreslår att dessa kompletterasmed bestämmelser att körkort skall vara ogiltigt dels om körkortstillståndetvar återkallat när körkortet lämnades ut, dels när körkortshavaren har underlåtitatt följa vissa bestämmelser om skyldighet att förnya körkortet. Ävendessa förslag måste jag avvisa. Det första förslaget är enligt min mening av ringapraktisk betydelse. Skulle ett körkortstiUstånd ha återkallats men körkortetändå ha lämnats ut kan tveksamhet uppstå om vad beslutet omfattar och vad utlämnandethar haft för betydelse. I klarhetens intresse bör därför i de fåtal fall sominträffar nytt beslut fattas om återkallelse av körkortet. De fall av skyldighet att förnya körkortet somavses med trafiksäkerhetsverkets förslag anges i 25 och 46 §§ i promemoriansförslag till KKF. Det är alltså fråga om att körkortshavarens namn eller personnummerhar ändrats eller att körkortet har återkallats till viss del enligt 15 § KKLi promemorian. Enligt min mening skulle det i de båda först nämnda fallen föraalltför långt om underlåtenhet att förnya körkortet skulle leda till attkörkortet blir ogiltigt. När det gäller det fallet att körkortet haråterkallats endast delvis har i 38 § andra stycket i promemorians förslag tillKKF tagits in en föreskrift om att körkortshavaren efter anmaning skallöverlämna körkortet till den länsstyrelse som har meddelat körkortstillståndet.Underlåtenhet att efterkomma föreskriften är straffsanktionerad enligt 106 §första stycket 2 i promemorians förslag till KKF. Med hänsyn härtillföreligger enligt min mening inte heller för nu avsedda fall behov avföreskrift om att körkortet är ogiltigt. och länsstyrelserna iUppsala län och föreslår att återkallelse av viss delav körkortsbehörigheten skall kunna ske även vid andra återkallelsegmnder ände som anges i 14 § första stycket 710 i promemorians förslag tiU KKL. gällande bestämmelser innebär att återkallelseav del av körkortsbehörigheten inte kan ske vid återkallelse på grund av brotteller på grund av opålitlighet i nykterhetshänseende. Dessa fall är av sådan naturatt olämpligheten som fordonsförare inte är begränsad till att avse visst slagav fordon. Jag finner därför inte skäl att föreslå någon ändring av gällandebestämmelser i denna del. I promemorian föreslås i 16 § KKL att slutligåterkallelse av körkort skall kunna ske även efter beslut om åtalsunderlåtdse. Förslaget har vid remissbehandlingen mottagitspositivt. Riksåklagaren anför att med nuvarande bestämmelser åklagaren kan sesig föranlåten att väcka åtal i fall där starka kriminalpolitiska ellerprocesseko- 1976/77:113 30 nomiskasynpunkter talar för åtalsundcrlåtelse. Förslaget till KKL har fått enavfattning som medger att åtal inte längre skall behöva ske i sådanasituationer. och samarbetsorganet för rättsväsendelsinformationssystem () påpekar emellertid att registrering avåtalsunderlåtelse inte sker i körkorlsregistret. Angelägenheten av attunderrättelser snabbt når länsstyrelserna framhålls från flera håU. En nyhet i förslaget är att uppgift om brott ochförseelser skall lämnas även beträffande den för vilken spärrtid löper.Rikspolisstyrelsen och framhåUer att förfarandet fömtsätter att ett stortantal ärenden blir föremål för konttoll mot körkortsregistret och att det börutredas om inte dessa registerkontroller och eventuellt även kontroll avkörkortsinnehav kan ske på datamaskinen väg efter det att brottmålsavgörandenahar konunit in till . Båda instanserna är beredda att närmareutreda frågan. Jag instämmer i att beslut om åtalsunderlåtelse börjämstäUas med lagakraftvunnen dom. Självfallet avses därmed endast den form avåtalsunderlåtelse som meddelas med stöd av 20 kap. 7 § ellermotsvarande bestämmelse i annan författning och som för sin tUlämpningregelmässigt förutsätter att det är klarlagt att den misstänkte har begåttbrottet. En förutsättning för att beslut om åtalsunderlåtelse skall få läggastill grund för prövningen måste nämligen vara att det är stäUt utom alldiskussion att vederbörande har gjort sig skyldig till brottet. De ändrade mtiner i fråga om rapportering ochregistrering som blir en följd av förslagen får utredas ytterligare. Jag avseratt ta upp frågan med och . Enligt förslaget i promemorian skall denpersonutredning som görs av polismyndigheten ges in till körkortsmyndigheten avsökanden. Vid remissbehandlingen har från främst polisens sida ifrågasatts ominte utredningen som även i fortsättningen kommer att innehålla utdrag urpolisregistret bör ges in till körkortsmyndighetén av poUsen. Dettaförfaringssätt tiUämpas f. n. i fråga om utredning till grund för polisenslämplighetsLntyg. För egen del vill jag framhålla följande. I lagen (1965:94) om polisregister m. m. (ändrad : 1073) finns bestämmelser bl.a. om vad polisregistret får innehålla och till vem utdrag av eller upplysningom innehållet i registret får meddelas. Registret skall tjäna till upplysningom brott, för vilka någon har misstänkts, åtalats eller dömts, eller om någonsvandel i övrigt. Närmare föreskrifter om innehållet i registret meddelas avregeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av rikspolisstyrelsen.Enskild person får ta del av registret om regeringen medger det för visständamål och den enskilde styrker att upplysningen ur registret behövs försådant ändamål.