prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Remissinstansema har med särskilt avseende påyrkesinspektionens arbetsformer anfört följande. Prop.1976/77:149 16i Enligt LO:s uppfattning måste yrkesinspektionenavsevärt öka sin inspekterande verksamhet. Varje arbetsställe bör i princip haett besök . Framför allt måste besöksfrekvensen öka i de mindre företagen.Yrkesinspektionen måste också ges resurser för att kontrollera den mättekniskainsats som varje arbetsgivare skall genomföra och ha möjligheter att kalibrerainstrument. LO anser det positivt att skyddsombud nu har anställts somyrkesinspektörer. Rekryteringen av personal måste emellertid fortsättningsvis iän större utsträckning ha denna inriktning. Som otillfredsställande upplevsatt yrkesinspektionsnämndema inte har något inflytande övertjänstetillsättningen. Nämnderna bör därför ha rätt att yttra sig över sökandetill tjänst inom yrkesinspektionen. LO tar vidare upp den regionalaskyddsombudsverksamheten och betonar att det är viktigt att en god kontaktupprätthålls mellan myndighetema och de regionala skyddsombuden. Det ansesvärdefullt att också regionala skyddsombud tillställs avskrift av meddelandetill arbetsställe inom skyddsområdet, även om sådan avskrift har tillställtsdet lokala skyddsombudet. TCO framhåller att yrkesinspektionen bör hatillgång till specialister inom alla onuåden som täcks av det nya lagförslaget.Med hänvisning till att arbetsmiljön också omfattar den psykosociala sidan avarbetssituationen anses det givet att tillsynsmyndigheten också skall kunnaingripa i situationer som innebär risker av psykisk art. Detta ställer nya kravbåde på fortbildning av inspektionens personal och i rekryteringshänseende.Vid rekrytering av personal till inspektionen anses vidare i störreutsträckning än böra tas till vara erfarenhet från facklig ochliknande verksamhet. i , , ,och samt statskontoret understryker också att de olika distriktenbör ha tillgång till expertis inom det psykosociala området. Yrkesinspektioneni konstaterar vidare behov av ergonomisk sakkunskap. Det syneslämpligt att ergonom eller sjukgynmast blir tillgänglig för distrikten och attdenne får till uppgift att se till att även handikappades behov beaktas. framhåller att det inomanpassningsverksamheten finns ett trängande behov av lokal och regionalexepertmed-verkan i fråga om skydds- och anpassningsåtgärder för handikappade.Det ligger närmast till hands att sådan medverkan söks hos yrkesinspektionen,som dock inte synes i erforderlig omfattning ha behövlig handikappkännedom. Detanses därför synnerhgen angeläget att i första hand några tjänstemän vid varjedistrikt ges utbildning i handikappfrågor. Lantbruksstyrelsen delar utredningens uppfattningatt det inte är realistiskt med regelbundna mspektioner av alla familjejordbmk.Skall lagstiftningen resultera i bättre arbetsmiljö måste emellertid aktiva in- 11 1976/77. 1976/77:149 162 formations-och rådgivningsresurser skapas. LRF betonar vikten av att utredningens synsättpå tillsynen vid de mindre arbetsplatserna blir vägledande. Den föreslagnalagstiftningen kommer att ställa mycket stora krav på ensamföretagare ochliknande företag. En omfattande information och rådgivning måste här varamyndigheternas främsta medel att främja att lagstiftningens intentionerefterlevs. Enligt invandrarverkets uppfattning böryrkesinspektionen i sin tillsynsverksamhet alltid beakta behovet av att anlitatolk vid besök på arbetsplatser där invandrare finns anställda. Lämpligen börde därvid använda sig av de arbetstolkar som eventuellt finns på företaget. Påmindre arbetsplatser med enstaka invandrare anställda kan ofta kommunerna ståtill tjänst med förmedling av tolk under fömtsättning att ansvarig myndighetstår för kostnaderna. Bestämmelsema ompolisiär handräckning åt tillsynsmyndighet är oklara. Enligt styrelsensuppfattning bör handräckningen endast omfatta att bereda tillsynsmyndighetenspersonal skydd vid undersöknmg och verkställighet. Annan polisiär handräckningär begränsad på detta sätt. Handräckningen bör sålunda ej avse åtgärder somingrepp i maskiner, avstängning av maskiner, låsning och plombering av lokaleroch maskiner. Enligt LO bör den kommunala tillsynen föras övertill yrkesinspektionen så att man får en likvärdig tillsyn oavsett arbetsställetsstorlek. Även TCO framhåller att brister föreligger på många håll vad gällerden kommunala tillsynen. TCO anser att kommun bör utse tillsynsman i samråd medde lokala fackliga organ."sationema. Enligt Kommunförbundets åsikt kantillsynen över de mindre arbetsplatsema inte bli effektiv inom ramen förnuvarande organisation, som kännetecknas av ett splittrat ansvar, en splittradadministration och en sphttrad syn på tilldelningen av resurser. För kommunernaskulle det vara värdefullt om det nu kunde fattas principbeslut om ett statligtövertagande av ansvaret för den kommunala tillsynen. Liknande synpunkteranförs av i , , , ochStockholms kommuner, yrkesinspektionen i , , och Falunsamt hälsovårdsstadgeutredningen. Även enligt uppfattning ärden nuvarande kompetensfördehiingen mellan tillsyn och statligyrkesinspektion otillfredsställande. Styrelsen föreslår i första hand att denkommunala tillsynen i fråga om mindre arbetsplatser får samma befogenheter somtillkommer yrkesinspektionen. I andra hand föreslår styrelsen att tillsynenhelt görs till en statlig angelägenhet. i noterarockså betydande brister i den kommunala tillsynen och föreslår att man prövarmöjligheten att bygga ut verksamheten med statliga stimulansbidrag. Arbetarskyddsstyrelsenbiträder förslaget att iprängämnesin- Prop.1976/77:149 163 spektionenoch statens elektriska inspektion inte längre skall vara specialinspektionerinom yrkesinspektionen. Styrelsen utgår från att det blir ett nära samarbetemellan styrelsen och berörda myndigheter mot bakgrund av den stora betydelsedessas arbetsuppgifter har för arbetsmiljön. Även industriverket ansluter sigtill förslaget. Verket menar att yrkesinspektionen i största möjligautsträckning bör utnyttja de resurser och den kompetens som f. n. finns inom debägge specialinspektionerna. Det anses också av vikt att de nuvarande specialinspektionerna inte avskärmas från arbetarskydds-arbetet på fältet, vilket kanhindra den övriga verksamheten. En rad andra remissinstanser betonar ocksånödvändigheten av ett nära samarbete mellan arbetarskyddsmyndigheterna ochandra myndigheter med säkerhetsinriktade uppgifter. Enligt SAF är detväsentligt att sprängämnesinspektionen även fortsättningsvis får ett avgörandeinflytande på säkerhetsfrågor i samband med tillverkning och hantering av brandfarligaoch explosiva varor. Förslaget om specialinspektionemas upphörandebiträds vidare av bl. a. fortifikationsförvaltningen och försvaretsmaterielverk. förutsätter att frågor om fördelnuigen avuppgifter och ansvar mellan yrkesinspektionen och de båda nuvarandespecialinspektionerna närmare utreds för en övergångsjjeriod. avstyrker däremot för sindel förslaget och menar att det är omöjligt för inspektionen att utan ställningsom arbetarskyddsmyndighet utöva någon arbetarskyddstillsyn. Överinspektörernavid statens elektriska inspektion framhåller att tillsynen på det elektriskaområdet inte får splittras. Någon ändring av innehållet i gällande arbetarskyddslagstiftningvad avser faror från elektrisk ström anses i vart fall inte böra ske förrän ettmera konkret förslag än det föreliggande har utformats och remissbehandlats.Statskontoret, som biträder förslaget rörande sprängämnesinspektionen, hänvisartill att statskontoret f. n. genomför en utredning om den elektriskainspektionen. Därvid kan vissa gränsdragningsproblem mellanarbetarskyddsstyrelsen och den elektriska inspektionen komma att beröras.Resultatet av denna utredning bör därför avvaktas innan ett ställningstagandetas till utredningens förslag i fråga om den elektriska inspektionen. instämmer i huvudsak i vadutredningen anför om ansvaret för strålskyddsfrågor. Mot utredningens uppfattningatt det i vissa fall kan vara lämpligt att generella föreskrifter meddelas inomarbetsmiljölagstiftningens ram i den mån verkningar av joniserande strålningger sig till känna inom arbetslivet invänds att den övervägande delen avinstitutets uppgifter avser övervakning av källor till joniserande strålningsom används i arbetslivet. Mestadels krävs därvid en helhetsbedömning av olikastrålskyddshänsyn, och reglering bör då ske på grundval av strålskyddslagen.Även den löpande 1976/77:149 164 tillsynenanses därvid böra utövas av institutet. I fall där arbetarskyddet inte hängerstarkt samman med andra skyddshänsyn, kan det vara lämpligt att ytterligarediskutera vilken ansvarsfördelning som är mest ändamålsenlig. uppfattning bör emellertid även i dessa fall detaljregleringenfrämst ske på grundval av strålskyddslagen. Med denna ansvarsfördelning börbehovet av sakkunskap vid arbetarskyddsstyrelsen inom området joniserandestrålnmg vara relativt begränsat. tjänstemän bör dockutbildas i strålskydd. Vad gäller skyddet mot icke-joniserande strålning anserinstitutet att de resurser som institutet har fått för tillsyn i första handmotsvarar vad som krävs för rollen som expertmyndighet. Det anses fördelaktigtom arbetarskyddsmyndigheterna koncentrerar sina tillsynsresurser inom de områdendär institutet inte kan göra några större insatser. Statskontoret framhåller att olikaarbetsmiljöfaktorer bör så långt möjligt bli föremål för en samlad bedömning aven och samma myndighet. Ansvaret för generella skyddsföreskrifter motstrålning anses därför böra ligga på strålskyddsinstitutet medan de detaljeradestrålskyddsföreskrifterna, som är nödvändiga inom andra myndigheters ansvarsområden,bör tas fram av respektive sektorsansvarig myndighet. Utformningen av sådanadetaljerade föreskrifter bör ske i nära samråd med strålskyddsinstitutet. Vadgäller yrkesinspektionens tillsyn tillstyrker statskontoret förslaget attinspektionen skall ha tillsynsansvar enligt arbetsmiljölagen även förstrålskyddsområdet. LO anser det väsentligt att produktkontrollnämndenhar en fristående ställning. LO framhåller vidare att det är i hög gradangeläget att produktkontrollmyndigheten får resurser att göra övergripande produktutredningar.Produktkontrollnämnden anser det angeläget att arbete kanutnyttja den sakkunskap som finns representerad inom andra myndigheter, vilkasverksamhet har samband med nämndens uppgifter. Inte minst bör ett sådantsamarbete etableras med arbetarskyddsstyrelsen. Nämnden framhåller attnaturvårdsverket i samarbete med bl.a. arbetarskyddsstyrelsen f. n. ärsysselsatt med att utarbeta grundläggande riktlinjer för tillsynsarbetet enligtlagen om hälso- och miljöfarliga varor. Statskontoret lägger stor vikt vid attproduktkontrollen samordnas speciellt rörande utvärderingsarbete och informationsamt biträder utredningens uppfattning att produktkontrollnämnden är lämpligsom central produktkontrollmyndighet med samordningsansvar inom området. Utredningen förordar att regleringen avbrandfarliga och explosiva varor inordnas under lagstiftningen omhälso-och miljöfarliga varor. framhåller med anledninghärav att det ter sig alltmer motiverat att göra en översyn av nämndalagstiftning i syfte bl. a. att bättre än vad nu är fallet precisera tillsynsmyndigheternasbefogenheter. Vid en sådan översyn kan det enligt 1976/77:149 165 nämndenbli aktuellt att i ljuset av då vunna erfarenheter pröva också den avutredningen väckta frågan. understryker vikten av att hithörandefrågor inom en inte alltför avlägsen framtid ingående utreds med sikte på atttillsynsverksamheten på detta område skall handhas av en myndighet och atterforderliga författningar om brandfarliga och explosiva varor inarbetas iproduktkontrollagstiftningen. skulle därmed inte längre svaraför dessa för verket tämligen främmande arbetsuppgifter. Enligt försvaretsmaterielverk bör denna fråga utredas först sedan erfarenheter har vunnits fråntillämpning av lagen om hälso- och miljöfarliga varor och den nyaarbetsmiljölagen. SAF anser att riskerna för brand och explosion knappast kanfå en tillfredsställande behandling i en produktkontrollagstiftning.Kemikontoret har samma åsikt. delar utredningens uppfattning områdande samordningssvårigheter inom området transport av farligt gods.Nuvarande ordning torde dock få godtas till dess större klarhet nås beträffandeen övergripande produktkontrollagstiftning avseende även explosiva ochbrandfarliga varor. anser också att gällande ordning ärbehäftad med vissa brister. Även om en uppdelning av ansvaret på ett flertalmyndigheter i och för sig kan synas rationell med hänsyn till de olikatransportsätten, ifrågasätts dock om gällande ordning i längden är lämplig.Enligt nämnden synes det kunna bli aktuellt att i stället överväga frågan om ensärskild myndighet för ändamålet. Även Kemikontoret anser behov föreligga av ensamordnad reglering på området för transport av farligt gods. /SR framhåller att en detaljreglering genomtillämpningsföreskrifter till arbetsmiljölagen förutsätter att kraven påmiljön kan preciseras. Ett väsentligt medel att formulera miljökrav är forsknings-och utvecklingsinsatser. Behovet härav innebär att forskningsresurserna på enrad områden måste förstärkas. /SR ser det som nödvändigt att dennaförstärkning sker i flera former, bl. a. genom att ökade resurser tillförsuniversitet och högskolor samt arbetsmedicinska avdelningen vidarbetarskyddsstyrelsen. I detta sammanhang framhålls att resurserna fördokumentation och spridning av forskningsresultat måste förstärkas.Organisationen understryker också behovet av en utbyggd tvärvetenskapligforskning rörande psykosociala frågor. TCO understryker att det måste satsas betydligt merpå forskning om tjänstemännens olika arbetsmiljöproblem. En fortlöpandeforskning inom det psykosociala onu-ådet skulle kunna ge större möjligheter attförebygga arbetsmiljöproblem. UKÄ anser att universitetens och högskolornas rollhar förbisetts av utredningen och betonar det stora behovet av ökade resurserför utbildning och forskning inom arbetsmiljöområdet. 1976/77:149 166 ningsbehovetinom arbetsmiljöområdet på nivån efter gymnasieutbildningen bör därvid iförsta hand täckas i anslutning tQl utbildning och forskning vid universitetoch högskolor med utnyttjande av där befintliga erfarenheter av utbildning,forskning och utvecklingsarbete. En väl utbyggd basorganisation för framförallt grundforskning men också basresurser för engagemang i sektoriellaforskningsprojekt av både grundforsknings- och lillämpningskaraktär bör finnasinom högskolan. Vidare anses att samarbete i forskningsplaneringen böretableras mellan universitetsorganisationen samt sektorsorganen,arbetarskyddsstyrelsen, arbetarskyddsfonden och . Arbetarskyddsfonden framhåller attutredningsförslaget aktualiserar en förstärkning av forskningsresurserna på enmängd olika områden. En betydande resurs för ändamålet utgör numeraarbetarskyddsfonden. måste emellertid breda basresurser skapas ihögskoleorganisationen och hos andra institutioner på området.Arbetarskyddsfonden instämmer i utredningens överväganden i dessa frågor. Denarbetsmedicinska avdelningen fyller enligt fonden en viktig funktion inom denarbetsmedicinska forskningen i . För att markera avdelningens centralaställning och med hänsyn till den betydelse planeringen av forskningen inomavdelningen kan få för forskningsverksamheten över huvud inomarbetsmiljöområdet bör enligt fondens menmg övervägas att till avdelningenknyta en särskild samrådsgrupp. Denna bör beredas möjlighet att följa och gesynpunkter på forskningens inriktning och uppläggning vid avdelningen. Ensådan samrådsgrupp skulle också vara ett sätt att tillgodose de fackligaorganisationernas önskemål att få en närmare kontakt med forskningen inomarbetsmiljöområdet och möjligheter att påverka denna forskning. STU ser en samverkan med arbetarskyddsstyrelsen ochyrkesinspektionen som väsentligt. Genom att tillvarata kunskaper och erfarenheterfrån dessa myndigheter skapas du-ekta möjligheter att påverka forskningensinriktning mot de mest angelägna områdena. STU betonar därför vikten av attdessa myndigheter har resurser för att tillsammans med STU och andraforskningsstödjande organ planera och initiera forskning även utanför detområde där dessa myndigheter själva driver forskning. Även i genomförandet avforsknings- och utvecklingsprojekt anses det väsentligt attarbetarskyddsverket har möjligheter att medverka inom referensgmpper ochliknande. Enligt IVA kommer arbetarskyddsstyrelsen förvissoatt behöva en slagkraftig forsknings- och utvecklingsverksamhet för att kunnaleva upp till de målsättningar arbetsmiljölagen antyder. Stora resurser och högkompetens hos forskarna kommer att krävas, bl. a. för att undvikafelprioriteringar. På olika områden kommer dock brist på kompetent personal attuppstå. Ett sådant område är toxikologjn. Att i det läget splittra landetstoxikologiska resurser genom att låta olika statliga verk 1976/77:149 167 byggaupp egna små avdelningar vore enligt IVA olyckligt. För att få en merallsidifbelysning av toxikologins roll och möjlighet är det enligt IVA ochKemikontoret angeläget att en utredning tillsätts för att utreda behovet ochutformningen av den framtida toxikologiska verksamheten i vårt land. Sanktionssystemet i arbetarskyddslagen bygger ihuvudsak på att tillsynsmyndigheterna enligt lagens 53 eller 53 a § har möjlighetatt meddela föreläggande eller förbud när missförhållande i skyddshänseenderåder på arbetsställe. Enligt 63 § arbetarskyddslagen kan straff (dagsbötereller fängelse i högst ) i sin tur följa om sådant påbud inte följs.Genom ändringar i arbetarskyddslagstiftningen öppnades möjlighet förtillsynsmyndighet att i stället förena föreläggande eller förbud med vite,varvid straffansvar är uteslutet. En annan, nyhet i sanktionssystemet var atttillsynsmyndighet, om arbetsgivare underlåter att vidta åtgärder som åliggerhonom enligt föreläggande, kan förordna om rättelse på hans bekostnad.Bestämmelser om tvångsförfarande med straffhot finns även i 5458 §§arbetarskyddslagen. Dessa bestämmelser ansluter till lagens föreskrifter omarbetstiden, om läkarundersökning av minderårig och om särskilda skyldigheterför tillverkare och försäljare m. fl. Arbetarskyddslagen innehåller direktastraffsanktioner (dagsböter) främst som påföljd för vissa i lagen preciseradegärningar. Straffbestämmelser finns sålunda för den som anlitar minderårigeller kvinna till arbete i strid mot arbetarskyddslagen (62 och 66 §§). Vidareföreskrivs straff för underlåtenhet att göra anmälan om att arbetslokal tas ibmk m.m. (64 §) och för lämnande av oriktig uppgift till tillsynsmyndighet ivissa fall (65 §). Enligt 67 § arbetarskyddslagen straffas arbetstagare somutan giltigt skäl tar bort eller sätter ur bmk skyddsanordning. Uppsåt elleroaktsamhet förutsätts för straffbarhet utom i fråga om lämnande av oriktiguppgift, där endast uppsåtlig överträdelse avses. Vidare kan vårdnadshavare,som med vetskap och vilja låtit minderårig användas till arbete, dömas tillpermingböter. Regeringen kan meddela särskilda föreskrifter ivissa frågor som avses i arbetarskyddslagen (1416, 26 och 38 §§) samt närmareföreskrifter angående lagens tillämpning (74 § första stycket). Till ledningvid tillämpningen av lagen äger arbetarskyddsstyrelsen meddela råd ochanvisningar (74 § andra stycket). Enligt 75 § arbetarskyddslagen ägerregeringen vid meddelande av föreskrift med stöd av lagen sätta 1976/77:149 168 utstraff (dagsböter eller fängelse ) för förseelse motföreskriften. Arbetarskyddslagstiftningen innehåller också vissaregler om direkt straffansvar vid överträdelse av generella föreskrifter somarbetarskyddsstyrelsen meddelar. I 63 § arbetarskyddslagen firms en bestämmelseom straff (dagsböter eller fängelse i högst ) för den som bryter motföreskrift som styrelsen har meddelat om besiktning genom yrkesinspektionen avarbetslokal innan den tas i bmk. Vidare bör nämnas 72 §arbetarskyddskungörelsen. Underlåter arbetsgivare att föranstalta omundersökning av luftförhållandena som styrelsen föreskrivit i fråga om visstslag av arbete kan han straffas med dagsböter. Sådant straffansvar inträderockså om arbetsgivare inte följer vad styrelsen föreskrivit i fråga ombesiktning och provning eller högsta tryck resp. belastning av tryckkärl,lyftanordning, transportanordning och lyftredskap. I kungörelsen finns vissaytterligare bestämmelser om straff för ordningsförseelser. Enligt kungörelsenskall inte dömas till straff om omständigheterna ger vid handen attförsummelsen har berott på tillfälligt förbiseende. Utredningen konstaterar att ett grundläggande draginom arbetarskyddslagstiftningen är att det finns sanktionsmedel som direkttar sikte på att rätta till missförhållanden i arbetsmQjön. Genom reglema omföreläggande och förbud kan myndigheternas ingripanden inriktas på konkretaåtgärder för att undanröja olycksrisker och framtvinga skyddsåtgärder ochförbättringar av arbetsförhållandena. Utredningen framhåller att de ändringarsom genomfördes i lagstiftningen har gett tillsynsmyndigheternaeffektivare instrument för att säkerställa skyndsamt genomförande avmyndighetemas påbud. Utredningen hänvisar i detta sammanhang också till denresursförstärkning som sker av tillsynsmyndigheterna inom arbetarskyddet liksomtill den utbyggnad av och de ökade befogenheter för de lokalaskyddsorganisationema som är en följd av reformer. Vid prövning införyrkesinspektionsnämnden, vari ingår representanter för parterna, kan iförekommande fall läggas fast om visst förfarande innebär överträdelse avarbetarskyddslagstiftningen och föreläggande, förbud eller föreskriftmeddelas. Enligt utredningen kan sedan domstolsprövningen vid eventuell överträdelse,inskränkas till att avse frågorna om yrkesuispektionsnämnden haft formell behörighetatt meddela påbudet, om detta vimnit laga kraft eller gällt utan hinder av fördklagan och om påbudet efterlevts. Utredningen diskuterar olika modeller tillreglering av arbetsmiljön genom ett allmänt direkt straffansvar enligtarbetsmiljölagen. Denna genomgång föranleder den slutsatsen att en ändamålsenlig lösning 1976/77: 149 169 ejkan vinnas enligt dessa linjer. I stället förordnas att med bibehållande iprincip av det nuvarande systemet i vidgad omfattning införs direktastraffsanktioner i arbetsmiljölagen för avgränsade fall där den ansvarigeöverträtt föreskrifter som anger vissa preciserade förfaranden. Utredningenföreslår mot denna bakgrund straffbestämmelser för den som bryter motföreskrift som arbetarskyddsstyrelsen har meddelat enligt särskildabemyndiganden i arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningen. Härvid avsesfrämst överträdelse av särskild föreskrift angående förprövning av olika slageller förbud mot användning av viss arbetsprocess, arbetsmetod, tekniskanordning eller farligt ämne, varvid dagsböter eller fängelse i högst ett åranges som straffsats. Vidare avses bl. a. överträdelse . särskild föreskriftom märkning, anmälan, förande av förteckning, läkarundersökning ellerinstallation av teknisk anordning. I huvudsaklig överensstämmelse med arbetarskyddslagenoch arbetarskyddskungörelsen innehåller förslaget dessutom straffbestämmelseri anslutning till vissa i arbetsmiljölagen och arbetsmiljöförordningenbeskrivna gärningar. Enligtförslaget skall arbetarskyddsstyrelsen i övrigt ha befogenhet att meddelanärmare föreskrifter för tillämpningen av arbetsmiljölagen. Sådana föreskrifterförutsätts utgöra flertalet föreskrifter i författningar från styrelsen.Beträffande dessa föreskrifter föreslås gälla ett sanktionssystem som delvisansluter till arbetarskyddslagens. Sålunda föreslås att tillsynsmyndighet fårmeddela straff- eller vitessanktionerat föreläggande, förbud eller föreskriftsom behövs för att lagen eller föreskrift som meddelas med stöd avarbetsmiljölagen skall efterlevas. Sådant påbud skall kunna meddelas redan isamband med förhandsprövning. Även bestämmelsen om rättelse på den förelagdesbekostnad föreslås överförd till arbetsmiljölagen.