prop · G00396 · 1976-12-31 00:00:00 — 1971: 30 s. 81) anförde departementschefenhelt kortfattat att den tidigare rådande ordningen med fullföljd av talan hosregeringsrätten borde behållas "åtminstone tills vidare". Någoninskränkning i den dittillsvarande möjligheten att i obegränsad omfattningfullfölja talan hos regeringsrätten mot avgörande av besvärsavdelningen ipatent-, vammärkes-och mönstermål gjordes således inte i samband med den reformav förvaltningsprocessen som genomfördes . Frågan om en begränsning av rätten att fullföljatalan hos regeringsrätten togs åter upp i mot. 1972: 924. Ombesvärsavdelningen byggdes ut på del sätt motionärerna föreslagit, dvs.omvandlades till en fristående förvaltningsdomstol, fanns det enligt derasmening inte något principiellt betänkligt mot att göra avdelningen till sistainstans. Tanken att helt avskära rätten till fullföljd mot besvärsavdelningensbeslut vann dock inte något gehör under remissbehandlingen i samband med näringsutskottetsbehandling av motionen. Utredningen har kortfattat diskuterat möjlighetenatt helt slopa rätten till fullföljd hos regeringsrätten men har bedömt derättsliga problemen som ofta förekommer vara av så kvalificerad beskaffenhetatt det vore olämpligt att helt avskära sökandena från rätten till prövning avden högsta förvaltningsdomstolen. Utredningen avvisar därför tanken på att görabesvärsavdelningen till sista instans i patent-, varusmärkes- och mönstermål. De remissinstanser som har tagit upp frågan omrätten att fullfölja talan till regeringsrätten tillstyrker här utredningsförslaget.En av regeringsrättens ledamöter, regeringsrådet Hjern, anser dock att den avPRV tidigare väckta tanken att helt avskära rätten till fullföljd hos regeringsrättenpå nytt bör bli föremål för övervägande. Om det skulle visa sig att fullföljdsrätteninte kan begänsas borde andra utvägar prövas, t. ex. genom att regeringsrättenförstärks med kvalificerad teknisk sakkunskap eller genom att man använder sigav den ej utnyttjade möjligheten enligt 16 §förvaltningsdomstolslagen att förordna särskild sakkunnig. Alternativtförordar Hjern att fullföljd av patentmål görs beroende 1976/77: 96 40 avprövningstillstånd, ehuru han ifrågasätter om systemet med prövningstillståndsådant detta f. n. är utformat lämpar sig för den typ av mål det här gäller. För egen del kan jag i denna fråga helt ansluta migtill de synpunkter utredningen har anfört beträffande det bl. a. frånrättssäkerhetssynpunkt olämpliga i att helt avskära möjligheten till prövningav de ärenden det här är fråga om den i högsta förvaltningsdomstolen,regeringsrätten. 6.6.3Frågan om prövningstillstånd vid fullföljd till regeringsrätten Utredningen har i detta sammanhang också övervägtom inte krav på prövningstillstånd vid fullföljd av talan i regeringsrättenborde införas men har inte lagt fram något sådant förslag. Som skäl härtillanger utredningen framför allt svårigheterna att ställa upp lämpliga kriterierför sådant tillstånd, varför den i 36 § förvahningsprocesslagen (1971; 291)under punkten 1 upptagna prejudikatsdispensgrunden skulle bli svår atttillämpa. Utredningen anför vidare att värdet av prövningen hos regeringsrätteni dessa mål ligger bortsett från en allmän kontroll av formell beskaffenhet snarare i den kvalificerade och samlade bedömningen av huruvida avgörandena ibesvärsavdelningen står i överensstämmelse med de grundläggande värderingar påvilka den tillämpliga lagstiftningen vilar. Om systemet med prövningstillståndskulle införas i patentmålen är det enligt utredningen dessutom tveksamt, omman skulle vinna något i form av förkortad handläggningstid. Flera remissinstanser instämmer i utredningensslutsats att tillståndsprövning vid fullföljd av talan till regeringsrätteninte bör komma i fråga. PRV och framhåller att det pågrund av målets tekniska natur i det enskilda fallet måste vara svårt attavgöra prejudikatvärdet. PRV ifrågasätter också, med hänvisning till det fåtalfall som fullföljs till regeringsrätten i förhållande till det totala antaletmål som avgörs vid patentavdelningen, om inte regeringsrätten utgörendast en form av prejudikatinstans. Regeringsrättens ledamöter anför att det, ombesvärsavdelningen görs till förvaltningsdomstol, icke längre föreUgger någotskäl att undanta därifrån fullföljda mål från kravet på prövningstillstånd.Snarare synes det angeläget att mål som fullföljs från besvärsavdelningenomfattas av de principer som allmänna förvaltningsrättsreform bygger på.Dessa måls speciella karaktär utgör enligt regeringsrättens ledamöter inte skälför att de skall prövas under andra förutsättningar än dem som annars gällervid fullföljd från förvaltningsdomstol till regeringsrätten. Omprövningstillstånd införs för patentmål, bör detsamma gälla även varumärkes-och mönstermål. Därvid bör också, framhålls det i yttrandet, övervägas att låtamål enligt namnlagen, som inte får föras vidare från besvärsavdelningen, fåfullföljas till regeringsrätten med krav på prövningstillstånd. 1976/77: 96 41 Kammarrätten anför, att det är möjligt att reglernaom prejudikatsdispens inte är de lämpligaste för patentmålen, utan att det istället torde få prövas om en spärregel av typen ändringsdispens bör gälla. För egen del finner jag de skäl som har anförts avutredningen mot att införa krav på prövningstillstånd vid fullföljd tillregeringsrätten övertygande. Även om principiella synpunkter talar förenhetliga fullföljdsregler vid fullföljd från förvaltningsdomstol tillregeringsrätten, kan dock här inte bortses från att de mål det är fråga om ärav så speciell karaktär att en jämförelse med andra typer av mål som fullföljstill regeringsrätten inte är lätt att göra. Jag vill här också erinra om vadföredragande departementschefen anförde i propositionen med förslag till lagom allmänna förvaltningsdomstolar (prop. 1971: 30) om att det för några enstakamålgrupper, däribland patent- och varumärkesmål, fanns anledning att ha en annanordning än prövningstillstånd. Han ansåg att dessa grupper då borde undantagaseftersom det dels gäUde mål av speciell natur, dels besvärsavdelningensprövning hade flera domstolsmäs-siga drag. Härtill kommer som utredningenanfört, att det torde vara ytterst tveksamt om några vinster i form avförkortad handläggningstid eller egentlig arbetsbesparing skulle kunna göras omprövningstillstånd krävdes vid fullföljd till regeringsrätten. Med anledning avatt regeringsrättens ledamöter har tagit upp frågan om möjlighet att fullföljatalan till regeringsrätten även i namnmål vill jag bara framhålla att namnlagenf. n. är under utredning av namnlagsutredningen (Ju 1972: 16). Jag anser medhänsyn härtill att det är för tidigt att ta upp den nu väckta frågan tillbehandling. 6.6.4Frågan om möjligheten att jämka patentkraven vid fullföljd av talan hosregeringsrätten Utredningen, som har uttalat sig för bibehållandeav jämkningsmöjligheten vid såväl patent- som besvärsavdelningen, läggerdäremot fram förslag om att avskära den rådande möjligheten att jämkapatentkraven vid fullföljd av talan till regeringsrätten. Frånrättssäkerhetssynpunkt måste det enligt utredningen anses vara tillfyllest attsökanden har möjlighet att t. o. m. avslutandet av handläggningen ibesvärsavdelningen göra de jämkningar som kan anses påkallade. Detta förslagöverensstämmer med principen att den högsta förvaltningsdomstolens uppgift äratt överpröva av meUaninstansen redan fattade beslut. Utredningen anser detinte rimligt att part fritt kan få ändra sin talan hos en högsta domstol, därmöjligheten att föra talan i praktiskt taget alla andra mål är begränsad avregler om fuHföljdstillstånd med principiellt förbud att åberopa nyaomständigheter och bevis. För besvärsavdelningens del kommer förslaget, anserutredningen, praktiskt att innebära en lättnad i arbetsbördan. Resurser, somtidigare har utnyttjats för att besvara remisser 1976/77: 96 42 frånregeringsrätten, friställs och kan i stället las i anspråk för att nedbringaavdelningens balanser. Mot utredningens förslag om införande avjämkningsförbud reserverar sig experten , som anser att utredningensskäl för införande av jämkningsförbud, dvs. att lindra arbetet med patentmåleni såväl besvärsavdelningen som regeringsrätten, inte utgör tillräcklig grundför en så genomgripande förändring av patentadministrationen. Det finns enligtBorggård risk att reformen generellt sett kan medföra ökat arbete med det storaflertalet till besvärsavdelningen överklagade mål. Reformen kan allvarligtkomma att äventyra processekonomm i första instans eftersom det kanifrågasättas om den är förenlig med den nuvarande s. k. kompaktahandläggningen i patentavdelningen. Dessutom anser Borggård att förslaget idess nuvarande skick utan att handläggningsformerna på patent- ochbesvärsavdelningarna reformeras innebär en försämring av uppfinnarnasrättssäkerhet som inte uppvägs av de förändringar beträffandebesvärsavdelningens handläggning som utredningen förutser. Att å ena sidanmedge rätt att överklaga besvärsavdelningens beslut men å den andra förvägrauppfinnaren möjlighet att rätta till kraven framstår enligt Borggård som onödigformalism och oförenligt med den administrativa procedurens syfte att skapaett fungerande patentskydd. Önskar man inskränka fullföljdsrätten tillregeringsrätten synes enligt Borggård andra vägar böra prövas. En sådan reformmåste då också övervägas i samband med en betydligt allsidigare granskning avförfarandet i första och andra instans än den utredningen funnit behövlig. Ett av utredningens främsta argument för att införajämkningsförbud vid fullföljd av talan till regeringsrätten är den resursökningsom en befrielse från skyldigheten att besvara remisser från regeringsrättenskulle innebära för besvärsavdelningen. Detta argument har ifrågasatts av såväl flertalettill förslaget kritiska remissinstanser som av två av de remissinstanser somhar tillstyrkt förslaget. Att med denna motivering beröva sökanden rätten attjustera sin talan anses av flera remissinstanser vara särskilt obefogat idagens situation. Antalet patentansökningar har minskatkraftigt och kan när den europeiska patentkonventionen träder i kraft minskaytterligare. Att mot denna bakgrund föreslå en reform, som skulle få genomslagskraftförst när den bakomliggande grunden blivit allt mindre relevant, förefallerdessa remissinstanser vara onödigt. anser t. o. m. attutredningsmannen i denna del, mot bakgmnd av att förslaget medför konsekvenseräven i den materieUa patenträtten, har överskridit sitt uppdrag på ett enligtföreningen inte önskvärt sätt. anser det oegentligtoch inkonsekvent att inte ha enhetliga regler för patenttalan i alla instanser. Några remissinstanser påpekar attbesvärsavdelningens arbetsbelastning säkerligen skulle minskas mer genom enöversyn av handläggnings- 1976/77: 96 43 En fylligare behandling i första instans av ärenden som tersig svåra eller kontroversiella samt etl slopande av den kompaktahandläggningsformen borde enligt dessa instanser rimligtvis medföra enarbetslättnad för besvärsavdelningen. PRV anför att frågan hur skyddsanspråket hade bortformuleras först blir klarlagd vid ett faktiskt inlrångsfall, varför skyddetkan omformuleras av domstol under patentets livstid. Inom den tyska rätten kandetta ske inom ramen för den s. k. "allgemeiner Erfindungsgedanke"medan man enligt PRV i den nordiska lagstiftningen är betydligt mer restriktiv.Kraven kan i samband med ogiltighets- och intrångsprocess även här i varje falljämkas genom exempelvis sammanslagning av flera patentkrav. I den europeiskapatentkonventionen intar man en mellanstäUning. Att avskaffa möjligheten tilljämkning så länge ett administrativt förfarande står öppet finner PRVegendomligt. Enligt patentombudsföreningen finns det, även omman skulle acceptera att en utvidgning av kraven ej finge ske införregeringsrätten, absolut ingen grund för att förbjuda en inskränkning. Ensådan åtgärd skulle strida mot vad som i vårt land gäller för flertaleträttsområden. Den faktiska konsekvensen av en sådan bestämmelse skulle,framhåller föreningen, bli, att sökanden tvingades vidhålla en ordalydelse hospatent-kraven som stred mot information han fått i andra länder och som kanskeskulle göra patentet helt eller delvis ogiltigt. Nya relevanta omständigheterkan komma till sökandens kännedom först sedan ärendet har anhängiggjorts vidregeringsrätten. Både sökanden och allmänheten har ett påtagligt behov av attvarje patent ger ett adekvat skydd. Det är därför lika angeläget för sökandensom för tredje man och rättsvårdande myndigheter inklusive patentverket, attskyddsomfånget i en patentansökan men också i ett patent successivt kanavgränsas mot vad som blir känt. Uttalandet i betänkandet att en jämkning avpatentkraven skulle innebära att sökanden hade möjlighet att fritt få ändrasin talan kan, understryker föreningen, under inga omständigheter sägas gäUa dåtalan inskränks. Det är i dessa ärenden ej fråga om att åberopa nya omständigheteroch bevis utan om att ta hänsyn till omständigheter, som dittills varit okändaför sökanden. Ingen remissinstans har ifrågasatt utredningensslutsats att man bör bibehålla möjligheten att i patent- ochbesvärsavdelningarna jämka pa-lentkraven. Även jag delar denna uppfattning. Vadhärefter gäller utredningens förslag att förbjuda denna möjlighet vidfullföljd till regeringsrätten vill jag anföra följande. 1 likhet med flera remissinstanser anser jag attutredningen inte tillräckligt har belyst vilka konsekvenser som förbudet attjämka patentkraven vid fullföljd av talan till regeringsrätten skulle få förarbetsbelastningen på besvärsavdelningen och i viss utsträckning även påpatentavdelningen. Härtill kommer som har framhållits i flera remissyttranden 1976/77: 96 44 attfrågan om jämkning inte kan behandlas på samma sätt som om det gällde enverklig ändring av talan. Som närmare har belysts vid remissbehandlingengäller mycket speciella förhållanden i fråga om kravens utformning. Jag finnerdet mot denna bakgrund tveksamt om ett jämkningsförbud är berättigat frånteoretisk synpunkt. Även från rättssäkerhetssynpunkt uppkommer betänklighetereftersom ett sådant förbud skulle innebära nackdelar för uppfinnare och andrasökande. Som utredningen också framhåller måste rätten till jämkning av kravenses mot bakgrund bl. a. av att sökanden ofta inte har mer än begränsad, om ensnågon, möjlighet att i förväg känna till förutsättningarna i nyhets- och annatavseende för att erhålla det skydd i form av patent som uppfinningen i frågakan förtjäna. Sådan kännedom kan sökanden oftast få först under handläggningensgång i de olika instanserna. Mot denna bakgrund förordar jag att sökandensnuvarande rätt till justering av patentkraven vid fullföljd av talan tillregeringsrätten lämnas oförändrad. 6.7Arbetsbelastning, arbetskraftsbehov och produktion 6.7.1Behovet av ledamöter på besvärsavdelningen Patentärenden utgör från arbetsbördesynpunktbesvärsavdelningens klart dominerande ärendegrupp. Antalet oavgjorda ärendenuppgick enligt utredningen tUl totalt 2 870 vilket med enårsproduktion av ca 950 ärenden svarar mot en behandlingstid på drygt treår. Den ökade tillströmningen av besvär anges som denprimära orsaken till den successivt ökade balansen av oavgjorda patentärenden.Tillströmningen av ärenden till avdelningen och åren därefter kanenligt utredningen även bero på de högre krav på uppfinningshöjd som infördesgenom nya patentlagstiftning. Utredningen berör i detta sammanhang ävenövergången till s. k. kompakt handläggning i patentavdelningen. Dennahandläggningsmetod, som introducerades på verket för atteffektivisera arbetet och öka avverkningstakten på grund av den storatillströmningen av patentärenden, innebär huvudsakligen att antalet tekniskaförelägganden starkt har begränsats. Utredningen anser att det f. n. inte ärmöjligt att dra några generella slutsatser rörande den inverkan somkompakthand-läggningsmetoden kan ha haft på besvärsfrekvensen. Under de senasteåren har enligt de siffror som utredningen presenterar en viss avmattning itillströmningen av besvär kunnat märkas. Utredningen anser att även teknikens utvecklingbidragit till att utredningen i ärendena blir mer omfattande . Denökade produktionen och tillströmningen av besvär har lett till att antalettill regeringsrätten fullföljda mål också har ökat väsentligt, vilket i sintur har föranlett remisser till besvärsavdelningen för utlåtande i tekniskafrågor. Dessa remisser är enligt utredningen oftast mycket arbetskrävande och 1976/77: 96 45 f.n. räknar man med att av besvärsavdelningens totala kapacitet tas ianspråk för att besvara dessa. PRV har i sin långtidsplan för perioden 197585gjort en prognos över efterfrågan, produktion och balansutveckling vidbesvärsavdelningen. PRV förutsätter häri att, om den europeiskapatentkonventionen (EPC) och samarbetskonventionen (PCT) med svensk medverkanträder i kraft /78, arbetsbelastningen vid verket inte nämnvärt kommer attpåverkas förrän . Enligt den bedömning rörande arbetsbelastningen påavdelningen som utredningen presenterar kommer resursbehovet att ligga på ungefär samma nivå som f. n. Genom att under dennaperiod ha resurser motsvarande nuvarande produktionskapacitet bör man kommaner i en balans som svarar mot en behandlingstid av ungefär . Besvärsavdelningen har för att möta den ökandetillströmningen av besvär successivt tillförts nya tjänster. Regeringen harsedan 1971 medgivit inrättandet av sammanlagt sju göromålsförordnanden somtekniskt kunnig ledamot vid besvärsavdelningen. Inlåning av tekniker från patentavdelningenför tillfäUig tjänstgöring som föredragande ellerledamot förekom i betydande utsträckning. Inlåningenmotsvarade cirka 14 manår men har genom de ökade resursersom de inrättade göromålsförordnandena representerar kunnat nedbringas ochmotsvarar f. n. endast två tre manår. I anslagsframställningen för /76begärde PRV att tre av de nuvarande sju göromålsförordnandena skulle ersättasmed fasta tjänster som tekniskt kunnig ledamot. PRV uppgav att en sammansättningdär antalet fast knutna tekniska ledamöter var mindre än halva antalet avavdelningens tekniska ledamöter inte kunde anses tillfredsställande för enenhet med bevärsavdelningens domstolsliknande karaktär. För att uppnå en meracceptabel proportion mellan de båda kategorierna tekniska ledamöter föreslogPRV att tre av de nuvarande göromålsförordnandena skulle ersättas med tre nyatjänster. PRV begärde att ett göromålsförordnandesom lagkunnig ledamot skulle inrättas. Dittills hade behovet av jurister kunnattillgodoses genom två lagkunniga ledamöter samt generaldirektören som ocksåhade tjänstgjort som ordförande på en av avdelningarna. Härjämte hadebyråchefen på administrativa byrån såsom "bisyssla" varit ledamot avbesvärsavdelningen. Med den stora belastningen de ordinarie arbetsuppgifternainnebär skulle dock dennes tjänster endast i undantagsfall kunnatas i anspråk för tjänstgöring i besvärsavdelningen, anförde verket. Dåvarande departementschefen anförde i 1975 årsbudgetproposition att han i avvaktan på utredningens förslag ej var beredd attta ställning till PRV:s yrkanden. 1976/77: 96 46 Utredningen tillstyrker PRV:s framställning att tregöromålsförordnanden som teknisk ledamot omvandlas till fasta tjänster samtatt ett göromålsförordnande som lagkunnig ledamot inrättas. PRV begärde i anslagsframställningen för budgetåret1977/78 att två göromålsförordnanden som tekniskt kunnig ledamot skulleinrättas i syfte att härigenom nedbringa balansen av patenlärenden. Några remissinstanser anser att besvärsavdelningensökade arbetsbelastning till viss del beror på en alltför strikt tillämpning avden s. k. kompakta handläggningen på patentavdelningen och att en modifieringav denna metod säkerligen skulle kunna minska arbetsbelastningen ytterligare.Sveriges advokatsamfund finner det otillfredsställande att besvärsavdelningensresurser inte har kunnat bringas i nivå med den ökade tillströmningen avärenden och anser att utredningens målsättning med en behandUngstid på två årär alltför blygsam. Samfundet anser därför att ytterligare personella resurserbör ställas till besvärsavdelningens förfogande. Vad gäller utredningens förslag att inrätta ettgöromålsförordnande som lagfaren ledamot anser besvärsavdelningens ledamöteratt en fördel därmed skulle vara att varumärkes-, mönster- och namnmålen då normaltkan tas upp i en sammansättning med tre lagfarna ledamöter utan attverkschefen, administrativa byråchefen eller teknisk ledamot behöver belastas. /SR:s representanter, patentverketsingenjörsförening (PI) och lokalföreningen av jurist- ochsamhällsvetareförbundet (JUS), har i denna fråga uttryckt olika uppfaUning.SACO/SR (JUS) tillstyrker utredningsförslaget. Däremot bör enligt /SR (PI)ett förordnande som lagfaren ledamot endast inrättas om arbetsbelastningen medbesvärsärenden för kategorierna varumärkes-, mönster- och namnärenden kräveren sådan tjänst. Deltagande av lagfaren ledamot i patentärenden betraktarföreningen som ett föga effektivt utnyttjande av juridisk expertis eftersom enjurist enligt föreningens mening på grund av ärendenas tekniska komplexitet iregel inte kan delta aktivt i patenterbarhetsbedömningen. Jag tiUstyrker i likhet med utredningen förslagetatt omvandla tre göromålsförordnanden som teknisk ledamot till fasta tjänster.De i PRV:s framställning härom åberopade skälen har enligt min mening fåttytterligare tyngd i och med förslaget att besvärsavdelningen nu ges ställningsom förvaltningsdomstol. F. n. är jag dock inte beredd att tillstyrka PRV:sbegäran i den senaste anslagsframställningen om inrättande av ytterUgare tvågöromålsförordnanden som teknisk ledamot. Skälen härför sammanhänger medfrågan om den framtida arbetsbelastningen vid besvärsavdelningen på vilkenflera faktorer kommer att inverka. En faktor är direkt beroende av den nyastäUningen som förvaltningsdomstol. Enligt vad utredningen har kommit framtill upptages av besvärsavdelningens arbetsinsats av besvarandeav remis- 1976/77: 96 47 Om besvärsavdelningen uttryckligen görs till förvaltningsdomstol,kan regeringsrätten inte längre regelmässigt remittera besvären för yttrandetill besvärsavdelningen. Det framgår klart av förarbetena tillförvaltningsprocesslagen att hörande av domstol som har beslutat isaken endast bör komma i fråga i undanlagsfall (prop. 1971: 30 s. 548). Även omsom besvärsavdelningens ledamöter har anfört avdelningen blir nödsakad attskriva mer omfattande beslutsmotiveringar, som redovisar även sådana argumentoch motargument som f.n. upptages först i ett eventuellt remissvar, måste detändå antagas att en arbetsbesparing uppstår om remisserna från regeringsrättenkraftigt minskar. Vidare kan f. n. inte heller med säkerhet bedömas effekternaav en ökad användning av särskilda föredragande, som jag förordar i detföljande. Vad gäller förslaget om inrättande av ettgöromålsförordnande som lagkunnig ledamot vill jag för egen del med hänvisningbl. a. till mitt ställningstagande i frågan om verkschefens deltagande påbesvärsavdelningen förorda att ytterligare en fast tjänst som lagkunnigledamot inrättas. Denna resursförstärkning bör väl kompensera den juristinsatssom går förlorad, om mitt förslag att verkschefen eller en byråchef vid verketinte längre skall vara ledamot på avdelningen godtas. Normalt sker föredragning i besvärsavdelningen avden ledamot som är referent men särskilda föredragande har också använts ibegränsad utsträckning i samband med att yngre tekniker tillfälligt har ställtstill avdelningens förfogande från patentavdelningen. Detta har främst påkallatsav avdelningens ständigt ökande arbetsbörda samt för att undvika ytterligarebalanstillväxt med dithörande förlängningar av behandlingstiden. Dennainlåning av föredragande har även skett i utbildningssyfte. 1972: 924 förordades inrättandet avsärskilda tjänster som föredragande till vilka erfarna granskare borde knytas.Detta system skulle enligt motionärema förutom ett mer effektivt utnyttjande avarbetstiden, även innebära en anpassning till vad som allmänt gäller förförvaltningsdomstolar.