prop · G00396 · 1976-12-31 00:00:00 — Detta torde med hänsyn till att det relevantamaterialet i målet då är aktuellt för ledamöterna kräva en mindre merinsats änvad som är fallet, om ledamötema senare har 1976/77: 96 110 attåter sätta sig in i ärendet efter remiss från regeringsrätten med anledning avjämkning av kraven därstädes. En reform i åsyftad riktning kan enligtutredningens bedömning i själva verket antas i inte obetydlig gradkomma att medföra en lättnad i besvärsavdelningens arbetsbörda genom bortfalletav ett stort antal remisser från regeringsrätten. Reformen medför nämligen attnågot sakligt behov av att inhämta besvärsavdelningens uppfattning i allmänhetinte längre föreligger. Regeringsrätten kommer sålunda, efter en sådan reform,inte att få till bedömning frågor som inte prövats i besvärsavdelningen utanfår endast att ompröva dess överklagade beslut. Härtill kommer att remiss frånhögre till lägre domstol i princip inte bör förekomma. Genomföres förslaget attuttryckligen göra besvärsavdelningen till förvaltningsdomstol, kanregeringsrätten inte längre regelmässigt remittera målen för yttrande tUlbesvärsavdelningen. Det framgår klart av förarbetena tiUförvaltningsprocesslagen att hörande av domstol som tidigare beslutat i sakenendast bör komma i fråga i undantagsfall (prop. 1971: 30 s. 548). Lagtekniskt synes vad sålunda förordas kunna lösasenklast genom att efter 25 § andra stycket första punkten PatL tillfoga enbestämmelse av innebörd att fullföljd talan inte får avse andra patentkrav änsådana som prövats genom det beslut på besvärsavdelningen mot vilket talanföres. Effekten av den föreslagna reformen torde blidensamma som i fråga om övriga målgrupper eftersträvas med föreskrifterna omprövningstiUstånd. Kan part inte få nya patentkrav prövade i sak av besvärsavdelningen,via regeringsrätten, är det troligt att inga andra patentmål fullföljs tillregeringsrätten än de som är av principiellt intresse. Det torde i detta sammanhang slutligen böraanmärkas att motsvarande spörsmål inte lär vara aktuellt i fråga omvarumärkes- eller mönstermål. Som framgår av direktiven (avsnitt 1.1.) ärutredningens uppgift i första hand att granska aktuella frågor med avseende påbesvärsavdelningen som kan lösas oberoende av utvecklingen av patentadministrationeninom den tUltänkta europeiska patentorganisationen (EPO). Med betonande av attbåde organisationsfrågor och frågor om arbetsformerna måste bedömas idet intrenationella sammanhanget, har utredningen emellertid ålagts att i denmån det visar sig vara möjligt belysa också de mera långsiktiga problem somhänger samman med utvecklingen på det internationella planet. I första hand hardärmed åsyftats principiella frågor som uppkommer vid en anpassning tUl ettintegrerat europeiskt patentsystem. 1976/77: 96 111 Huvudansvaret för bedömningen av den inverkan somden internationella utvecklingen på det patenträttsliga området kan få påförhållandena i åvUar patentpolicykommittén. Såvitt avser den 1970 avslutade samarbetskonventionen (PCT) har kommittén i juni1974 i betänkandet Internationellt patentsamarbete I (SOU 1974: 63) redovisatkonsekvensema för svenskt vidkommande av ett tillträde till denna konvention ochde lagstiftningsåtgärder som därvid aktualiseras. Betänkandet harremissbehandlats och övervägs f. n. inom justitie- och handelsdepartementen.Kommittén har vidare i sitt i febmari 1973 framlagda betänkande Den europeiskapatentkonventionen (H 1973: 1) redogjort för konsekvensema för svenskt patentväsenav en anslutning tUl den europeiska patentkonventionen (EPC). Kommitténsbedömning låg till gmnd för det svenska ställningstagandet att underteckna EPCvid den diplomatiska konferens som ägde rum i Miinchen . Genombeslut av Kungl. Maj:t har kommitténs uppdrag utvidgats tUl attavse också de författningsändringar som föranleds av en svensk ratifieering avEPC. Kommittén väntas lägga fram ett betänkande härom under våren 1976.Arbetet bedrivs med sikte på att förslag skall kunna läggas fram införriksdagen eller om ratifieering av bådeEPC och PCT och rörande de ändringar i patentiagstiftningen som därvidpåkallas. Som tidigare påpekats (avsnitt 5.1.1) beräknas EPC och PCT att trädai kraft eUer i vart faU . Utredningen har tidigare (avsnitt 5) medutgångspmikt från patentverkets långsiktsplan för perioden 19751985 gjorten bedömning av den inverkan som PCT och EPC kan beräknas få för besvärsavdelningensdel i fråga om framtida arbetsbelastning och resursbehov. Som tidigare påpekats (avsnitt 5.1.2) kan den år1974 tUlsatta varumärkesutredningen tänkas komma att i sinom tid lägga framförslag som kan påverka besvärsavdelningens arbetsuppgifter. En närmare bedömningav vad detta kan leda till är emellertid inte möjlig att göra i dagens läge.ämnda utredning arbetar enligt direktiven från den för-utstätningen att Sverigeskall tUlträda det internationella fördrag om registrering av varumärken (TRT)som antogs vid en diplomatkonferens i . Utsikterna för att TRT skaUträda i kraft inom överskådlig tid är emellertid ovissa. Ett ikraftträdandekan dessutom inte antas föranleda några avgörande ändringar ibesvärsavdelningens organisation. Utredningen lämnar därför i det följandedetta projekt åt sidan. Detsamma gäller systemet med nordiska patentansökningaroch projektet om en gemensam nordisk högsta instans i patentärenden, eftersomdet, såvitt nu kan bedömas, inte förefaller realistiskt att något av dessaprojekt kommer att förverkligas (jfr avsnitt 5.1.1 och 6.5). Motbakgmnd av vad nu anförts anser utredningen att den bör 1976/77: 96 112 inskränkasig till några randanmärkningar angående vissa principiella frågor som på siktkan komma att aktualiseras för besvärsavdelnmgens vidkommande av eltikraftträdande med svensk anslutning av PCT och framför allt EPC. Rörandeden närmare innebörden av själva fördragen hänvisar utrednmgen till de fylligaredogörelser som härutin-nan lämnats av patentpolicykommittén i nyssnämndabetänkanden. PCT syftar till en centralisering avprövningsförfarandet men ingriper principiellt inte i den nationellapatenträtten i de fördragsslutande staterna. Man räknar f. n. med att det baraär konventionens bestämmelser om internationell ansökan och intemationellnyhetsgranskning som kommer at träda i kraft . Det synesmindre sannolikt att systemet med internationell förberedandepatenterbarhets-prövning kommer att få någon nämnvärd betydelse inomöverskådlig tid. Oavsett hur utvecklingen därvidlag kommer att bli ochoberoende av huruvida det svenska patentverket kommer att, såsom förutses avpatentpolicykommittén, fungera som s. k. , torde PCT i och för siginte föranleda några nämnvärda ändringar i besvärsavdelningens organisationeller av dess arbetsformer. Avdelningen kommer även inom ramen för PCT-systemetatt i huvudsak få pröva besvär över beslut på patentavdelningen gmndade på entillämpning av den nationella svenska patentlagstiftningen. Som påpekats av regeringsrätten i dessremissyttrande över betänkandet Internationellt patentsamarbete I (SOU 1974:63) torde besvärsavdelningen emellertid också ha att överpröva vissa beslutsom ursprungligen fattats av den mottagande myndigheten eller den internationellabyrån och som därefter omprövats av patentavdelningen inom det svenskapatentverket. Det rör sig här huvudsakligen om en tillämpning av artiklarna17, 25 och 34 i PCT och regel 51 i tillämpningsföreskrifterna tUl konventionensom bl. a. reglerar förfarandet då en del av en intemationell patentansökaninte gjorts till föremål för internationell nyhetsgranskning och då mottagandemyndighet vägrat att fastställa intemationell ingivningsdag för intemationellpatentansökan. har i nämnda betänkande föreslagit vissaregler i ämnet avsedda att fogas in i patentlagen som 88 och 89 §§. Besvärsavdelningensbefattning med dessa frågor för vUken, som påpekats av regeringsrätten, tordekrävas vissa kompletteringar av den av kommittén föreslagna lagstiftningen kommer att innebära att avdelningen utöver den normala tillämpningen av svenskpatentlagstiftning får ge sig i kast med en tolkning av PCT och desstillämpningsföreskrifter på de områden som det här gäller. I detta sammanhangvill utredningen också erinra om att regeringsrätten i nämnda yttrandeföreslagit att 1976/77: 96 113 fullföljdhos regeringsrätten, med avvikelse från den annars principiellt gällandeordningen, inte bör få ske i dessa frågor, då prövning redan skett i treinstanser, dvs, mottagande myndighet/internationella byrån, patentavdelningenoch besvärsavdelningen. Utredningen vill för sin del instämma iregeringsrättens uppfattning i denna del. Rent principiellt inverkar EPC inte i någotavseende på besvärsavdelningens organisation eller arbetsformer. Sedan EPCgenomförts, kommer besvärsavdelningen liksom f.n. att få överpröva beslutpå patenlavdelningen som avser ansökningar om patent i och somhandlagts i enlighet med gällande svensk patentlagstiftning. Även om dennalagstiftning på vissa punkter kommer att harmoniseras med motsvarandebestämmelser i skiljaktigheterna i den materiella patenträtten är i ochför sig ganska begränsade och det givetvis är önskvärt att tUlämpningen ipraxis av likartade bestämmelser i nationell svensk rätt och i EPC i fråga ompatent som skall gälla i blir någorlunda enhetlig, föreligger det intenågot formellt samband mellan det nationella svenska systemet och deteuropeiska systemet. Besvärsavdelningen kommer således inte att få ta någonbefattning med tillämpningen av EPC. Detta blir på beslutsnivå en uppgiftuteslutande för EPO. Vad nu anförts om den rent principiella sidan avsaken hindrar inte att tillkomsten av EPC indirekt kan komma att fåbetydelse för besvärsavdelningen och dess verksamhet bortsett från den förväntademinskningen i tillströmningen av besvär. Man torde därvid i första hand ha attrikta uppmärksamheten på sambandet mellan handläggningen i första och i andrainstans. Det är av flera skäl bl. a. med hänsyn till det svenskapatentverkets eftersträvade ställning som och det samarbete somavses att komma tUl stånd mellan patentverket och EPO i fråga omnyhetsgranskning m. m. önskvärt att kvaliteten i handläggningen ipatentavdelningen blir, även från formell synpunkt, i klass med motsvarandehandläggning i EPO. Detta kan leda till att man efter mönster av förhållandenainom EPO anser sig böra övergå till ett system med kollegial handläggning påpatentavdelningen. Skulle därvid komma i fråga att använda ett kollegium påtre personer, kan detta föranleda att man har att överväga om inte ibesvärsavdelningen för domförhet bör krävas fyra i stället för som f. n. treledamöter. Införandet av kollegial handläggning på patentavdelningen kan ocksåfå andra konsekvenser såvitt gäller handläggningen i besvärsavdelningen. Detkan sålunda finnas skäl att exempelvis närmare överväga, om den kollegialahandläggningen i patentavdelningen kan göra det möjligt att koncentrerahandläggningen i besvärsavdel- 8 1976/77.1 saml nr 96 1976/77: 96 114 ningenutan att därigenom minska rättssäkerheten, vilket skulle bidra till att minskahandläggningstiden och höja effektiviteten. Med två kvalificerade kollegialainstanser kan det vidare finnas anledning att på nytt ta upp frågan om rättentill fullföljd av talan mot besvärsavdelningens beslut i varje fall såvittavser den tekniska bedömningen. Det finns också andra problem som man kan haanledning att överväga i ljuset av en tids erfarenhet av EPO. Det är sålundamöjligt att det kommer att visa sig föreligga ett ökat behov av samordning avpraxis på patentavdelningen, och det kan måhända förtjäna att undersökas, omman kan finna någon form för att låta besvärsavdelningen härvidlag spela en meraktiv roll än f. n. utan att man därigenom kommer i konflikt med avdelningensfunktion som förvaltningsdomstol.! En annan fråga som man kan ha anledning attöverväga i ett något längre perspektiv är om inte handläggningen av mål omogiltighet av patent bör flyttas över från allmän domstol tillbesvärsavdelningen. EPC innebär en viss ökning av ogUtighetsgrundema och det ärdärför möjligt att antalet mål om ogiltighet av patent kommer att öka. Särskiltnär det i sådana mål blir fråga om partiell begränsning av patentensskyddsomfång och omformulering av patentkraven förefaller besvärsavdelningenatt ha betydligt större förutsättningar än allmän domstol att nå riktigaresultat. Något principiellt hinder mot att låta en förvaltningsdomstol prövadylika mål torde inte finnas. En sådan ordning skulle givetvis ställa krav påen viss utbyggnad av regelsystemet för besvärsavdelningen och leder i sin turtill ytterligare överväganden i fråga om handläggningen i regeringsrätten. Dettorde dock vara för tidigt att nu gå närmare in på en bedömning av denna fråga. 12 Specialmotivering till lagförslagen 12.1Förslaget till lag om besvärsavdelningen vid patent- och registreringsverket Utredningenhar i samband med lagens rubrik övervägt frågan om beteckningenbesvärsavdelning bör behåUas. Detta har föranletts delvis av en viss tvekanhuruvida inte en beteckning borde komma tUl användning som klarare angeravdelningens ställning som förvaltningsdomstol. Som framgått av den allmännamotiveringen (avsnitt 6.5) har utredningen emellertid funnit det vara förenatmed påtagliga fördelar att behålla benämningen besvärsavdelning. Utredningen ärmedveten om att benämningen inte är helt lyckad från språklig synpunkt medhänsyn till särskilt det förhållandet att arbetet bedrivs på avdelningar. 1Jfr Borggård i 23/1975. 1976/77: 96 115 Dethar därför övervägts att använda något annat uttryck i stället för avdelning,t. ex. division, som tidigare funnits i fråga om kammarrätt och hovrätt. Nämndauttryck har numera emellertid övergetts och överlag ersatts med avdelning.Ifrågavarande språkliga oegentlighet finns lag ombesvärsavdelningen, och utredningen har slutligen stannat för att inte göranågon ändring heller i detta avseende. Paragrafen ersätter 1 § första stycket i 1967 årslag om besvärsavdelningen. 1 terminologiskt hänseende är att märka att uttrycketmål införts som en konsekvens av att besvärsavdelningen enligt förslaget avsesatt utgöra en förvaltningsdomstol. Paragrafen ersätter i första hand 1 § andra stycketi lag om besvärsavdelningen och 11 § i instmktionen för patentverket.Också 30 § i instruktionen berörs. Bestämmelserna är utformade efter mönster avfrämst 10 § förvaltningsdomstolslagen (1971: 289). Till skUlnad mot vad somgäller enligt lag har i förslaget inte tagits in något visst minstaantal ledamöter. Detta torde stå i överenstämmelse med numera vedertagen praxisför exempelvis hovrätterna och kammarät-tema. Antalet ledamöter och tillgåingenockså på annan personal bestäms i personalförteckningen som anpassas efter detaktuella behovet (jfr 2 § hovrättsinstruktionen 1974: 692). Utredningen har iden allmänna motiveringen (avsnitt 5.2) gjort en bedömning av det f. n.föreliggande behovet av ledamöter. I paragrafen har uttrycket lagkunnig somtidigare använts, ersatts med lagfaren. Sistnämnda uttryck torde numera varaallmänt vedertaget i detta sammanhang. I överensstämmelse med den ordning som gäller inomstora delar av domstolsväsendet bör i administrativ väg kunna förordnastillfällig ledamot av besvärsavdelningen. Denna fråga bör liksom hittillsregleras i instruktionen för patentverket. Skäl kan tala för att förordnandesom. nu avses bestäms av besvärsavdelningen i plenum. Paragrafen ersätter 1 § tredje stycket lagom besvärsavdelningen och 12 § i instruktionen för patentverket. Även 30 § iinstruktionen berörs. Som framgått av den aUmänna motiveringen innebärbestämmelserna i paragrafens andra stycke att verkschefen befrias frånuppgiften att vara ordinarie ordförande på avdelning (avsnitt 7.4). Paragrafenersätter 2 § lag om besvärsavdelningen och 3 § 1976/77: 96 116 iden för besvärsavdelningen gällande arbetsordningen. Den har utformats delvisefter mönster av 12 § förvaltnmgsdomstolslagen. Vad gäller deltagande av lagfarenledamot bör uttrycket övervägande rättslig karaktär inte ges en alltför snävinnebörd. Så snart det i ett patentmål förekommer en rättslig fråga av störrebetydelse, t. ex. fråga om att avslå en begäran om prioritet, bör alltidlagfaren ledamot delta. Beträffande paragrafens fjärde stycke tordeerforderliga bestämmelser få tas upp i instruktionen för patentverket. Vissabestämmelser av nu åsyftat slag finns f. n. upptagna i arbetsordningen förbesvärsavdelningen (8 §). Paragrafen ersätter 4 § i gällande arbetsordningför besvärsavdelningen. Den har utformats delvis efter mönster av 5 § förstastycket förvaltningsdomstolslagen. Regeln saknar motsvarighet för hovrätt ochkammarrätt. Det har emellertid ansetts nödvändigt med en möjlighet att behandlaviktiga frågor i plenum för att vid behov kunna åstadkomma en enhetiigbedömning inom besvärsavdelningen. Dess samlade uppfattning har stor normativbetydelse för handläggningen på patentavdelningen och för kundkretsen. Ensaklig skUlnad i förhållande till nuvarande regler i arbetsordningen föreliggersåtUlvida, att i fråga om mönster-, varumärkes- och namnmål plenum utgörs avden ordinarie avdelningen förstärkt med övriga lagfama ledamöter vid besvärsavdelnmgen.I den allmänna motiveringen (avsnitt 7) har behandlats frågan om verkschefensställning som ordförande i plenum. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällandebestämmelser, har utformats efter mönster av 41 § förvaltningsprocesslagen. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande bestämmelser,har utformats efter mönster av 15 § förvaltningsdomstolslagen. I 79 §§ i arbetsordningen för besvärsavdelningenoch i 23 § i instruktionen för patentverket finns vissa motsvarigheter till debestämmelser i förvaltningsprocesslagen, tiU vUka hänvisas i paragrafen. Detkan diskuteras, om hänvisningen tUl 9 § andra stycket förvaltningsprocesslagenär nödvändig med hänsyn till de specialregler rörande muntiig förhandling somges i 9 § i lagförslaget. En hänvisning till enbart 9 § första stycketförvaltningsprocesslagen skulle emellertid kunna vid ett ytligt betraktande gedet felaktiga intrycket, att förfarande bara är skriftligt. En hänvisningockså till andra stycket i sistnämnda paragraf har därför ansetts lämplig. 1976/77: 96 117 Paragrafen ersätter vissa delar av 9 § iarbetsordningen för besvärs-avdelnngen och berör också 23 § i instruktionen förpatentverket. Den är utformad efter mönster av artiklarna 27 och 28 i förslagettill överenskommelse mellan de nordiska statema om en gemensam besvärsinstansi patentärenden (Nordisk utredningsserie : 1). I den allmänna motiveringenhar behandlats frågan om rätten att få till stånd muntlig förhandling (avsnitt9.1.1 och 9.1.2). Paragrafen saknar motsvarighet i gällandebestämmelser. Den har utformats efter mönster av artikel 29 i nyssnämndaförslag till överenskommelse om en gemensam nordisk besvärsinstans. I denallmänna motiveringen (avsnitt 9.2) har behandlats bakgmnden till de föreslagnabestämmelserna. Vad gäller tillämpningen av bestämmelserna bör understrykasatt kraven på att förhandlingen skall hållas inom stängda dörrar inte bör varastränga. Parts uppgift att han anser risk föreligga för att företagshemlighetkommer att uppenbaras bör sålunda i allmänhet godtas. Den i paragrafens andrastycke sista punkten angivna påföljden för obehörigt yppande av vad somförekommit vid förhandling inom stängda dörrar är densamma som finns i 39 §andra stycket förvaltningsprocesslagen. Paragrafen ersätter 4 § lag ombesvärsavdelningen. Den utgör en konsekvens av besvärsavdelningens föreslagnaställning som förvaltningsdomstol och tiUgodoser flera tidigare uttaladeönskemål om att vittne bör kunna höras direkt inför avdelningen (prop. 1966: 40s. Man torde emellertid inte ha anledning att vänta att besvärsavdelningenkommer att begagna sig av möjligheten att hålla vittnesförhör annat än imycket begränsad omfattning. De förhållanden som i allmänhet avhandlas vidmuntlig förhandling är sällan av den karaktären att vittnesförhör är påkallat.I vissa fall, främst i fråga om s. k. öppen utövning, kan dock rena bevisfrågorbli aktuella, för vUkas bedömande vittnesförhör kan vara av avgörandebetydelse. Även om vittnesförhör sålunda kan ske, bör man hålla i minnet attdet inom ramen för en i princip skriftlig handläggning kan vara svårt att vinnafull klarhet i komplicerade frågor av nu nämnd art. Andra och tredje punkterna har utformats eftermönster av tredje och fjärde punktema i 25 § förvaltningsprocesslagen. Därgjorda hänvisningar tUI vissa bestämmelser om straff och tvångsmedel har dockinte ansetts böra tas med i detta sammanhang. Detsamma gäller hänvisningentill reglerna om skyldighet att i vissa fall ersätta rättegångskostnad. 9 1976/77.1 saml nr 96 1976/77: 96 118 Paragrafen ersätter 13 § i arbetsordningen förbesvärsavdelningen och har utformats efter mönster av 30 § förvaltningsprocesslagen. Paragrafen ersätter 3 § lag ombesvärsavdelningen och har utformats efter mönster av 13 §förvaltningsdomstolslagen. Hänvisningen i sistnämnda paragraf till 29 kap.rättegångsbalken har dock inte tagits upp, då någon tillämpning avomröstningsreglerna i brottsmål knappast kan bli aktuell (jfr 12 §försäkringsdomstolslagen). Paragrafen ersätter vissa bestämmelser i 13 § iarbetsordningen för besvärsavdelningen och har utformats efter mönster av 31 §första stycket förvaltningsprocesslagen. Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällandebestämmelser, har utformats efter mönster av 32 § förvaltningsprocesslagen. I paragrafen, som saknar motsvarighet i gällandebestämmelser, ges hänvisningar till vissa allmänna bestämmelser rörandeförfarandet i förvaltningsprocesslagen. Det kan diskuteras, om vissaytterligare sådana hänvisningar borde göras, t. ex. till 5052 §§förvaltningsprocesslagen rörande tolk m. m. Det har dock inte ansettsnödvändigt att tynga förfarandet inför besvärsavdelningen med ytterligarebestämmelser. Vid behov torde för övrigt en analogisk tUlämpning kunna ske avberörda bestämmelser i förvaltningsprocesslagen. Det har inte ansetts börakomma i fråga att göra reglema i 15 eller 26 §§ förvaltningslagen om rätt tillersättning av allmänna medel tiUämpliga på förfarandet i besvärsavdelningen.Liksom bör överhuvudtaget frågan om rättegångskostnader lämnasutanför förfarandet och part således svara själv för sådana kostnader, däriinbegripet ersättning till vittnen och kostnader för annan bevisning ochutredning som av part förebringas. Paragrafen ersätter 5 § lag ombesvärsavdelningen och har utformats efter mönster av 18 § förvaltningsdomstolslagen. Det kan enligt utredningens mening inte anses mötanågot hinder att de i lagförslaget upptagna reglerna görs tillämpliga också ifråga om mål som anhängiggjorts före ikraftträdandet. 1976/77: 96 119 12.2Förslaget till lag om ändring i patentlagen I den allmänna motiveringen har utförligtbehandlats bakgmnden tUl det föreslagna tillägget i fråga om paragrafens andrastycke (avsnitt 10). För att undvika risk för rättsförlust i fråga ommål som redan anhängiggjorts i besvärsavdelningen, bör den föreslagnalagändringen inte träda i kraft, förrän förflutit efter detändringen publicerats. En frist av torde enligt utredningensuppfattning vara tillfyllest för att bereda part tillfälle att, innanhandläggningen i besvärsavdelningen avslutas, bestämma de krav som kan komma ifråga. Utredningen anser det därjämte önskvärt att i samband med lagstiftningensgenomförande sprida information om innebörden av lagändringen tillpatentverkets kundkrets. 13 Särskilt yttrande av Utredningsmannens förslag att avskära de nuvarandemöjligheterna att jämka patentkraven vid fullföljd av talan tillregeringsrätten innebär i stort sett att besvärsavdelningen blir sista instansi ärenden om beviljande av patent. Även om förslaget inte hindrar en sökandeatt hos regeringsrätten begära förnyad prövning av de krav som besvärsavdelningenunderkänt, är det uppenbart att regeringsrätten endast i rena undantagsfall kanväntas komma till en annan teknisk bedömning än besvärsavdelningen. Dennaeffekt är också avsedd. Den förstärkes av att regeringsrätten inte längrefömtsättes regelmässigt remittera målen för ytttande till besvärsavdelningen.