prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Bankinspektionen framhåller ytteriigare att manmåste räkna med att del blir svårt för en särskild tillsynsmyndighet att fånågot grepp om bankernas kredilgivning till privatpersoner och attbankinspektionen under alla förhållanden måste övervaka bankernas helakredilgivning. Bankinspekiionen påpekar de svårigheter som föreligger attavgöra om kredil, som lämnas privatperson/konsument, är avsedd för enskilt brukeller för rörelse, Krediler till enmansförelagare kan avse såväl privai ändamålsom rörelsen. Från säkerhets- och tillsynssynpunkt måsle krediler lämnadeprivatperson och hans förelag eller förelag, i vilkel han har ell väsentligtägarinlresse, alltid betraktas från helhetens synpunkt. I fåmansbolag krävsregelmässigt ägar-borgen och bankerna redovisar kreditengagemangettillsammantaget för bolag och ägare. I många fall har kredil till ägaren, t.ex, mot villainteckning, bl, a. syftet atl göra del möjligt för honom alltillskjuta kapital till del egna förelaget (aktiekapital eller annattillskott). Bankinspektionen anser det vara hell klart atl deni kommitténs förslag åsyftade tillsynen över bankernas kredilgivning inle börskiljas från banktillsynen. Oavsett alt slörre sakkunskap på bankområdetknappast kan väntas bli företrädd i en myndighet, som endast är inriktad påkonsumentskydd i en belräffande bankverksamhelen begränsad mening, kan delenligt bankinspektionens mening inle vara rationellt att tillsynsuppgifternadelas mellan två myndigheter. Enligt bankinspekiionen bör däremot samrådnaturiigivis äga rum mellan bankinspekiionen och den andra lillsynsmyndighelen. Bankinspektionen nämner i detta sammanhang atlflnansieringsföretag såsom facioring- och leasingbolag inte står under direkttillsyn av bankinspektionen. Är de bankägda, vilket är fallet med etl antalsådana företag, utövas emellertid från bankinspektionens sida indirekt tillsynöver dem såsom delar av ägarbankernas organisation. Bankinspektionenframhåller att dess ställningstaganden beträffande bankernas kredilgivning itillämplig mån har giltighet även beträffande de bankägdafinansieringsföretagen. Vidare påpekar bankinspektionen att frågan omfinansieringsföretagens framlida ställning kommer atl utredas enligtregeringens beslut om tillsättande av en utredning omfinansieringsbolagen m, m., vilken enligl direktiven skall avse frågan om ochi vad mån finansieringsföreiagen, vilka f n. inte tillhör den organiseradekredilmarknaden, skall kunna omfattas av kreditpolitiska åtgärder. Därvid skalläven tillsynsfrågan övervägas. Också flera andra remissinstanser anser atltillsynen över bankernas kreditgivningsverksamhet inom ramen för denföreslagna konsumentkreditlagen bör ankomma på bankinspektionen, bl. a. flerahandelskamrar, . Köplagsuiredningen anser del tveksamt ombanker och försäkringsbolag bör vara underkastade tillsyn av särskild myndigheti vad avser lån som de lämnar till konsumenler KO anser atl tillsynen över lagen bör anförtros delnya konsumenlverkel. Enligl KO bör lillsynsmyndighelen, såsom kommitténframhållit, inte bara utöva kontroll utan också aktivt arbeta för att isamarbete med näringslivet Prop.1976/77:123 310 Delta överensstämmer väl med de riktlinjerefter vilka KO arbetar . KO framhåller att det är nödvändigt atttillsynsmyndigheten får de redskap till sitt förfogande som kommittén föreslårför atl verksamheten skall kunna bedrivas effektivt. Enligl KO är del härvid avgrundläggande betydelse alt tillsynsmyndigheten för möjlighet alt ta del avalla handlingar hos en näringsidkare som gäller kreditverksamheten. KO anserdet emellertid inte realistiskt att räkna med atl tillsynsmyndigheten skallkunna ha en fullständig överblick och kontroll av kreditmarknaden, eftersomantalet kredilgivare är alltför stort, kreditmarknaden över huvud alllförheterogen och tillsynsmyndighetens arbetsuppgifter alltför många. Delta gällerenligt KO alldeles särskilt om förslaget all begränsa krediibelopp ochkreditlid går igenom och myndigheten därigenom får i uppgift inle bara alttillse att reglerna om marknadsföring av krediterbjudanden iakttas, ulan ocksåatl kontrollera innehållet i de enskilda avtalen, Enligl KO:s mening måstetillsynen med nödvändigheten grundas på anmälningar och på stickprovsvis gjordakontroller. KO betonar viklen av all myndighelen tilldelas tillräckligaresurser för tillsynsverksamheten redan från början. Det bör ankomma på ensärskild enhet inom atl ha hand om tillsynsarbetet. KO anseratl enheten i starten bör omfatta åtminstone tio tjänstemän, varav två ellerire bör ha rent inspekterande uppgifter. Enhetens verksamhet bör enligl KOplaneras i god lid före den nya lagstiftningens ikraftträdande, KO framhålleralt erfarenheterna från , där en omfattande kontroUapparat skapats förefterlevnaden av motsvarande lagstiftning, visar att förberedelsearbetet tarlång tid, KO berör också förslaget atl lalan moltillsynsmyndighetens beslut skall föras hos regeringen genom besvär (32 8förslaget till konsumenlkreditlag). Enligt KO framgår inte klart vad som skallanses som beslut. KO anser del inte kunna komma ifråga att besvär över alla slagsbeslut som tillsynsmyndigheten fattar skall föras hos regeringen.Besvärsregeln bör därför utvecklas och enligt KO:s mening anpassas till debesvärsregler som finns upptagna i den nya marknadsföringslagen och i annannäringsrättslig lagstiftning (l, ex. livsmedelslagen). Sålunda bör enligt KOtalan inle fö föras mot tillsynsmyndighetens beslut om inspektion ellervitesföreläggande enligl 27 §, Vidare anser KO att talan mot beslut somlillsynsmyndighelen i särskill fall meddelat enligl 28 8 andra slyckel börföras hos kammartätten genom besvär och atl talan mot annat beslut, dvs, sådanisom avser utfördandet av generella föreskrifter enligl 28 8 första slyckel, börföras hos regeringen. 1,10.2Påföljder mm, Kommiiténs förslag (30 8 förslaget lill konsumentkreditlag)att bötesstraff skall följa på uppsåtligt eller oaklsamt brott mot denföreslagna konsumentkreditlagens regler om kreditbelopp (kontantinsats) ochkredittid eller mot tillsynsmyndighetens föreskrifter om huruppgiftsskyldigheten enligt 3, 9 och 24 88 skall fullgöras föranleder kritikfrån en del remissinslanser. RA godtar dock förslaget. RÅ framhåller att en aktuellsträvan inom kriminalpolitiken är alt i möjligaste mån begränsa detkriminaliserade området med utgångspunkt i all slraffrätlsliga sanktioner inteskall användas, om efterievnaden av en lagbestämmelse kan upprätthållas medandra medel. Mol denna bakgmnd bör nya straffbestämmelser, särskilt inomspecial- 1976/77:123 311 straffrättensområde, införas med slor återhållsamhet. En särskild anledning tillförsiktighet i fråga om nya kriminaliseringar inom just området för kommitténsförslag ligger enligt RÅ däri, att det synes tveksamt om de föreslagnastrafföestämmelserna skall kunna lillämpas med tillräcklig grad av regelbundenhet.RÅ har likväl inle kunnat finna all slralTbeslämmelserna på delta område skullekunna ersättas av andra sanktionsregler och biträder därför förslagen också idenna del. avstyrker däremot, såsom harframgått, all beslämmelserna om kreditgivares upplysningsplikt, kontantinsatsoch längsta tilliarna kredittid straffsankiioneras. Hovrällen framhåller altde bestämmelser som enligl förslaget till konsumentkreditlag skall gmndastraffansvar är myckel obestämda till sill innehåll, Enligl hovrätten är deluppenbart all t, ex, frågan om konlanlpriseis storlek, med den definition som ilagförslagel givils begreppei kontantpris, redan med hänsyn till sedvanligarabatter kan vara föremål för olika meningar. Härtill kommer de komplikationersom uppslår när köparen lämnar en vara i byle. Även i andra avseenden är deföreslagna beslämmelserna enligl hovrätten svårtolkade och ägnade all vållaproblem i tillämpningen. Hovrällen pekar särskilt på de problem som kan uppståvid bedömningen av om olika kreditköp ägt mm vid samma tillfälle eller om dentillåtna kredittiden överskridils när säljaren lämnat tillfälligtbeialningsanslånd. Det anförda innebär enligt hovrättens mening allifrågavarande regler inte tillgodoser de krav som från rättssäkerhetssynpunktmåste ställas på slraffsanktionerade lagbestämmelser. Hovrätten framhåller attdenna principiella invändning i ännu högre grad gäller beslämmelserna ommarknadsföring och upplysningsplikt vid kreditköp och vid fristående lån, vilkaöver huvud tagel inte närmare anger det slraftbara området utan förutsätts bliutfyllda av föreskrifter som tillsynsmyndigheten meddelar. Enligt hovrättensmening bör straffbestämmelser, som på detta sätt lämnar del strafföara områdetöppet och får sill innehåll genom föreskrifter som meddelas av administralivmyndighet, inte tillgripas annal än i rena undantagsfall. Såsom framgår iföregående avsnitt (se 1.1 och 1.10.1) anser hovrätten vidare all denstraffrättsliga regleringen i förslaget medför onyanserade regler och enkosinadskrävande verksamhet för tillsyn och beivrande av överträdelser av denföreslagna lagstiftningen. anser att 30 8 förslagetlill konsumentkredillag kriminaliserar förfaranden i en omfattning som stridermol gängse krimi-nalpolilisk uppfattning. Det synes förbundet närmast stötandeatt den säljare eller kreditgivare, som i fall som avses i 5 8 iredje stycketeller 7 8 medger köparen/gäldenären betalningsanstånd utöver en månad , gör sig skyldig till strafföart handlande. Enligt förbundet kan medhänsyn till vissa uttalanden i betänkandet (sid. 175) den frågan ställas, omstraffbarheten även avser del fall att borgenären underiåler att vidtaindrivnings-åtgärder Förbundet anser att åtal för de i 30 8 angivna brotten ivart fall bör få ske endasl om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Några remissinstanser tar upp frågan om intestraffsanktionen enligt den föreslagna konsumentkredillagen på vissa punkterbör ersättas eller kompletteras med civilrättsliga påföljder. i Marieslads distrikt anserall brott mot bestämmelserna om konlanlinsals och längsta tillåtna kredittidbör medföra inte bara bötesstraff utan även atl säljaren förverkat sineventuella räll alt återta den försålda varan, RSV framhåller att en sådanregel skulle kunna få slor Prop.1976/77:123 312 verkanmen likväl inle bör införas innan erfarenheter vunnits av en lagstiftning pågrundval av kommitténs förslag. Även hemförsäljningskommiiién (majoriteten)påpekar möjligheten av all införa en sådan sanktion men framhåller att denskulle få endast begränsad effekt om återtaganderätten inskränks på del sättsom kommittén har föreslagil. KO påpekar atl kommittén inte föreslår någonsärskild påföljd för underiåtenhet att lämna upplysningar i marknadsföringenenligt 3 8 förslaget till konsumentkredillag. Samhällets reaktion är enligtförslaget begränsat lill att tillsynsmyndigheten kan ge sådana vitesförenadeföreskrifter som föranleds av tillsynen. Inle heller föreslås någon annanpåföljd för brott mot regeln om upplysningsskyldighel i samband medavtalsslutet enligt 9 8 än den att handräckning i så fall inte får ske enligt18 8, varjämte tillsynsmyndigheten kan ge föreskrifter som sagts. KOifrågasätler om dessa påföljder för underiåtenhet alt efterkomma reglerna i 3och 9 88 är lillräckligi effekliva med hänsyn till atl det alldeles övervägandeantalet kreditköp, om kommitténs förslag till inskränkningar iåtertaganderätten godtas, ändå kommer atl falla utanför handräckningsregelnstillämpningsområde och lill all inspektion, som kan föranleda föreskrifter,kan beräknas ske bara stickprovsvis och hos en myckel liten del av det totalaantalet kreditgivare. KO anser det därför inte kunna uteslutas alt mindrenogräknade kredilgivare underiåler all iaktta sin upplysningsplikt till dessatt förhållandet uppmärksammas av tillsynsmyndigheten efter anmälan ellerstickprovskontroll. Enligt KO måste man räkna med all den konsumenl som vältagit kontakt med en näringsidkare i syfte alt göra ell krediiköp bara i undanlagsfallställer som villkor för köpet alt till sig få överiämnad en sådan skriftlighandling som avses i 9 8. KO anser del inte heller kunna förmodas att dekonsumenler, som i okunnighet om kostnaderna m. m, ingått krediiköpsavtal, inågon större utsträckning kommer atl anmäla lill tillsynsmyndigheten att detinte fått motta sådana handlingar. KO anser atl del, i analogi med 2 8hemförsäljningslagen, bör uppställas som formkrav för kreditköpet alt köparenkvitterat en handling som utformats enligl 9 8- Enligt KO:s mening bör såledesföreskrivas i lagen alt krediliagarens anbud eller svar vid krediiköp ärgällande mol honom endast om han av kredilgivaren eller dennes ombud föreavgivandel av anbudet eller svaret mottar en särskild handling, som innehålleruppgift om sådana förhållanden som anges i 9 8- KO påpekar att man i Finlandgått ännu ett steg längre genom atl som förutsättning för atl etlavbetalningsköp skall vara giltigt uppställa kravel all köpel gjorts på ellsärskill av handels- och indusiriministeriet utfärdat formulär. Genom en regelsom den KO föreslår får den konsument, som inte givits reell möjlighet att taslällning till elt krediierbjudandes innebörd, enligl KO:s mening störretrygghet än vid andra påföljder. Regeln kan, framhåller KO, inte bedömasmedföra någon olägenhet för andra kredilgivare än de som saknar intresse atliaktta 9 8- KO anser att samma påföljder bör gälla vid försummelse att iakttabeslämmelserna i 24 8 förslaget lill konsumenlkreditlag. - Vidare föreslår KOall underiåtenhet alt iaktta formkravet skall anses utgöra otillböriigmarknadsföring. KO avstyrker förslaget om bötesstraff för den sombryter mot reglerna om lägsta kontantinsats och längsta kredittid. Straffarenligt KO:s mening inte en lämplig påföljd i dessa fall. KO anser att man istället bör överväga atl komplettera möjligheterna för lillsynsmyndighelen attutförda vitesför- 1976/77:123 313 enadeföreskrifter vid underiåtenhet atl lämna upplysningar enligt 3, 9 och 24 88genom att i en särskild regel i marknadsföringslagen ge marknadsdomstolenmöjlighet atl på lalan av KO vid vite förbjuda kredilgivare som bedriver sinverksamhet i uppenbar slrid mot konsumentkredillagen eller med stöd däravulfördade föreskrifter att fortsätta med kredilgivning. En sådan sanktionskulle enligl KO kunna användas mot kreditgivare som vid upprepade tillföllenåsidosätter olika föreskrifterom kreditverksamhetens bedrivande. KO påpekar allen likartad regel föreslogs i del belänkande som låg lill grund årsändringar i avbelalningsköplagen (SOU 1950:42) samt atl KO i skrivelse lilljustitiedepartementet föreslagit en motsvarandebestämmelse såvitt gäller hemförsäljare som i Slörre utsträckning handlar istrid mol hemförsäljningslagens föreskrifter. Den föreslagna påföljdenkommerenligl KO:s mening sannolikt all uppfällas som så ingripande attkredilgivare kommer att anse det angeläget att iaktta reglerna ikonsumentkredillagen. Hemjörsäljningskommiiién (majorilelen) befarar attsvårigheter kan uppkomma när det gäller effektiviteten hos och övervakningenav det föreslagna regelsyslemel och all upptäcktsrisken vid överträdelser blirlåg. Det kanske allvarligaste problemet i della sammanhang är enligthemförsäljningskommilténs mening att säljaren och konsumenien ibland kan haetl gemensamt intresse av att kringgå bestämmelserna om kontantinsats ochkreditlid. framhåller all detta förhållande ibetänkandet berörs mycket kortfattat, när del sägs atl konsumenien inle börstraffas för medverkan lill brott mol de angivna bestämmelserna. Mol dennauppfattning, vilken enligl hemförsäljningskommittén stämmer med vad som iallmänhet gäller om strafföarhet i dylika fall (s. k. concursus necessarius),har hemförsäljningskommittén inle något atl invända. Hemförsäljningskommitténpåpekar emellertid all det föreligger en pålaglig risk för sidolöpare med"snällare" villkor vid sidan av de skriftliga avbelalningskontrakt,som redovisas i den "officiella" bokföringen. gäller detta kanske särskilt i förlängningsfall(verkliga eller fingerade) enligl 5 § iredje stycket konsumentkredillagen. Enledamot av hemförsäljningskommiiién (professorn /f Berniiz) anknyter isärskilt yttrande till dessa farhågor och framhåller alt han för sin del ärskeptisk till möjligheterna att förhindra överträdelser av kravel på minstakontantinsats med hjälp av straffhot eller en till omfattningen rimligoffentlig tillsyn. Enligt bör man i stället i första hand uppmärksammamöjligheten all utforma de civilrättsliga reglerna så alt parternas intressen inlesammanfaller. lar som exempel att en TV-handlare sålt en TV-apparattill konsumenl på kredit för . Enligt lagförslagel är minslakontantinsatsen . I samförstånd med konsumenten har emellertidhandlaren nöjt sig med en kontantbetalning på .500 kronor. Krediten uppgårsålunda till , medan lagförslagel högsl tillåter . Berniizsiäller frågan vad som i denna si-lualion gäller belräffande handlarensmöjlighet alt av konsumenten senare fordra överskjutande , och påpekaratt denna fråga inte synes berörd i betänkandet. Enligt kommer man härin på civilrättsligt svårbedömda problem om giltigheten av avtal i slrid molförbud (se härom bl. a. Berniiz i SvJT 1974 s. 126). anser altlagstiftningens utpräglade skyddssyfle närmast talar för att domstolarna intetorde anse det möjligt att på rättslig väg i efterhand utkräva icke uttagenkontantinsats. Lämnas spörsmålet öppet all lösas i rättstillämpningen får manenligt ' mening 1976/77:123 314 dockräkna med att få konsumenter i praktiken förmår framföra invändning omattbeloppet inle kan lagligen utkrävas, föreslåratt i en kommandekonsumentkreditlag las in en uttrycklig lagregel, enligt vilken säljaren saknarbefogenhet att i efterhand rättsligt göra gällande krav på icke ullagen kontantinsats.Berniiz framhåller alt en dylik regel skulle ställa konsumentens intresse molsäljarens, vilket lorde påverka följsamheten till lagen i fördelaktigriktning. Regeln ter sig enligl ' mening dessutom tilltalande frånallmän konsumentsynpunkt. Även och professorn , vars yttrande åberopas av Finansierings/Öretagens jörening, tar uppfrågan om giltigheten av kreditköpsavtal som stär i slrid mol den föreslagnalagens beslämmelser. De påpekar att enligt 1 8 tredje stycket förslaget tillkonsumentkredillag avtalsvillkor, som inskränker konsumenlens befogenhetereller förmåner enligt lagen, skall vara ogiltigt, vilkel motiveras (s, 218) medden föreslagna lagens skyddskaraklär. Enligt I 8 tredje stycket möteremellertid inle något hinder mot avtalsbestämmelser med för konsumenten fördelaktigareresultat än som framgår av lagen. Hit hör enligt och Vahlénsmening onekligen avtalsbestämmelser om längre kredittid än 24 månader eller omrätt till anstånd med betalningen i vissa situationer. Sådana beslämmelserblir därför enligt nämnda stadgande civilrättsligt bindande, trots attkredilgivaren kan straffas för brott mot beslämmelserna om längsta kreditlid.Enligl och Vahlén torde kommittén inle ha beaktat dennakonsekvens av del föreslagna regelsystemet. Också M är av den uppfattningenatl elt avtal med exempelvis 48 månaders kredittid utan kontantinsats, trotsall det strider mot två av de i lagen föreslagna bestämmelserna, blir bindandeför parterna. i förutsätter däremot attett avtal som avviker från stadgandena om lägsta kontantinsats och längstakredittid i allmänhel inte kan läggas till grund för indrivningsåtgärder Manser alt lagen bör innehålla bestämmelser om att konsumenten närbestämmelserna om konlanlinsals och kredittid åsidosatts är berättigad all hävaköpel. M ifrågasätter vidare om inte straffpåföljden - som enligt M:s meninginle direkt gagnar konsumenten - bör kombineras med en civilrältslig påföljdlill konsumentens fördel. Enligl M kan för fall som del nämnda övervägasen "automatisk hävning" av avtalet med skyldighet för säljaren atlutge skadestånd till konsumenten eller- om konsumenien inte gjort sig skyldigtill straffbar medverkan - en jämkning av avtalet så, att säljaren anses haerhållit dels kontantinsatsen, dels kreditkostnaderna och amorteringarna förden tid som överstiger den i lagen stadgade längsta kredittiden. Härigenom kanenligl M:s mening bättre motverkas att parterna i samförstånd överenskommer omvillkor som strider mot 5 och 7 88 i den föreslagna konsumentkreditlagen. Några remissinstanser anser det oklart, vem som iolika situationer skall kunna ådömas ansvar enligt den föreslagnastraffbestämmelsen, Hem/Örsäljningskommiiién (majorilelen) framhåller sålundaatt en fråga som i någon mån kan påverka straffbestämmelsens effekl är humvidaden innehåller ett "vanligt" gärningsmannaansvar eller ettförelagaransvar eller möjligen ger utrymme för bådadera. Spörsmålet har inteberörts i belänkandet. Orsaken härtill kan enligt hemförsäljningskommitténvara att svaret ansetts självklart, eftersom ansvar för överträdelser avspecialslraffrältsliga bestämmelser av näringsrältslig art i praxis brukarutkrävas endasl av företags- Prop, 1976/77:123 315 chefen,medan anställda som utfört det arbete varigenom överträdelsen skett i allmänhetinle ådöms något straff En jämförelse mellan exempelvis 5 och 7 88, där"kredilgivaren" åläggs vissa restriktioner och 30 §, som stadgar att"den" som bryter mot bl. 5 eller 7 § dömes lill böter, ger enliglhemförsäljningskommittén möjligen en antydan om att enbart ett förelagaransvaravses, eftersom en anställd expedit knappast kan betraktas som kreditgivare vidingåendet av ett avbetalningsköp. Enligt hemförsäljningskommilténs mening gerdock varken lagtexten eller motiven något klart besked på denna punkt, ochhemförsäljningskommittén framhåller atl det inte kan uteslutas atlkreditköpkommittén vall del neutrala uttryckel "den" i 30 8 för allmöjliggöra en bestraffning både av företagschefen och av de anställda eller avendera, beroende på omständigheterna i det särskilda fallet, Hemförsäljningskommitténanser att klarhet bör skapas i den angivna frågan och förklarar sig hysa denuppfattningen i sak, atl såväl företagaren som dennes anställda bör kunnaådömas ansvar, särskilt som detta kanske kan bidra till att bestämmelsernaefterievs. LO däremol förulsätier alt straffansvar inte skall kunna drabbaenskilda anställda utan endast näringsidkaren eller hos honom anställd person iförelagsledande ställning. Även Direktförsälj-nings/öreiagens förening anseratt lagförslagel är otydligt på denna punkt. Svenska Bankjöreningen - lill varsyttrande i denna del Finansierings/ö-reiagensförening ansluter sig för finansieringsförelagensdel - framhåller all bank i de fall då banken övertar en ursprungligkreditgivares (säljares) fordran blir kreditgivare i lagens mening. Detframstår enligt bankföreningen såsom oklart i vad mån bank i sådana fall harell självständigt ansvar för alt reglerna i 5, 7, 9 och 28 §8 förslaget lillkonsumentkredillag har iakttagits och således skyldighet atl kontrollera altden ursprunglige kreditgivaren för sin del iakttagit lagens regler om vad somåligger kredilgivaren. Med hänsyn till den straffsanktion som enligt förslagetär knuten till överträdelser av reglerna om kreditgivarens åligganden är detenligt bankföreningens mening nödvändigt att fullständig klarhet skapas omansvarets omfattning vid kredilgivning "i flera led". För egen delanser bankföreningen den naluriiga ordningen vara, all reglerna i 5, 7, 9 och28 88 skall iakttas av den ursprunglige kreditgivaren och alt ansvar föröverträdelser skall kunna utkrävas endasl av honom och att bank i egenskap av"sekundär" kreditgivare inte skall ha något eget ansvar för attlagens föreskrifter har iaktlagils i lidigare led. Å andra sidan framstår delenligt bankföreningen som naturiigt alt bank, som i sin verksamhet övertarsäljares fordringar på konsumenter, åtminstone under lagens förstagiltighetstid vid sill kredilavtal med säljaren påminner om att säljaren vidsin kredilgivning har atl iaktta gällande lagstiftning päkonsumentkreditområdet. framhåller all en motsatt innebördav de nu behandlade reglerna - nämligen alt bank, som övertar säljarensfordran, skulle ha elt eget ansvar och därmed en kontrollskyldighet i varjeenskilt fall - skulle medföra stora administrativa olägenheier för bankerna iform av omständliga och koslsamma kontrollrutiner.