prop · G003128 · 1976-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen har tagits med efter de förnyadenordiska överiäggningar som har hållits efter framläggandet avpromemorieförslaget (se vidare avsnitt 8.2). Verkställighet kan enligt dennapunkt ske av beslut av finsk exekutiv myndighet (utmätningsman elleröverexekutor) varigenom köpare eller säljare har ålagts betalningsskyldighet isamband med återtagning av avbetalningsgods. Som förutsättning förverkställighet här i riket gäller att parten för återtagningenhade hemvist i . Om restitutionen således ägde rum först sedan partenflyttat till omfattas exekutionstiteln inte av denna paragraf. För verkställighet enligt punkt 3 krävsuttryckligen att den exekutiva myndighetens beslut har vunnit laga kraft (jfravsnitt 3). Någon tillämpning av 4 § kommer därför inte i fråga i detta fall. Det kan tilläggas att motsvarande beslut av svenskexekutiv myndighet inte kan läggas till grund för omedelbar verkställighet. 6§ Denna paragraf, som har viss motsvarighet i 10 § första stycket 1 i 1932 årslag (och art. 10 första stycket konvention), bygger på 1 och 6 §§ idet framlagda svenska förslaget till lag om verkställighet medanledning av beslut, som i , , eller meddelatsrörande vårdnad m.m. (se bilaga 2). Paragrafen saknar motsvarighet ipromemorieförslaget. Som framgår av den allmänna motiveringen (seavsnitt 8.4) har man vid de nordiska överläggningarna kommitöverens om att i den ensartade lagstiftningen om erkännande och verkstäUighetav nordiska domar på privaträttens område ta med de reviderade reglerominternordisk verkställighet av vårdnadsavgöranden varom förslag har lagts framredan år 1967. Revisionen i denna del har lett till att en rad särskildabetämmelser om verkställighet av vårdnadsavgöranden har tagits upp i det nuföreliggande lagförslaget. Huvudregeln om när internordisk verkställighet fårske ingår i 6 § (jfr även 7 § 2). Härutöver finns speciella regler i saken i 9och 12§§. Regleringen i 6 § avser i första hand avgöranderörande vårdnad om barn. Den omfattar emellertid också avgöranden rörande rätttill umgänge med barn och överlämnande av barn i annat fall. När i det följandetalas om vårdnadsavgörande avses alla kategorierna, om inte annat framgår avsammanhanget. I likhet med vad som är fallet med deexekutionstitiar som har tagits upp i 5 § regleras i 6 § inte frågan omvårdnadsavgörandets rättskraft utan endasl verkställigheten av avgörande. Vissavårdnadsavgöranden tillerkänns rättskraft enligt art. 22 nordiskakonvention med internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap m.m.(se avsnitt 2). 1976/77:128 57 fråganom rättskraft oreglerad. De exekutionstitiar som nämns i huvudregeln iparagrafens första stycke är dels avgörande av domstol eller administralivmyndighet, dels förlikning som har ingåtts inför domstol eller avtal som hargodkänts av administrativ myndighet. Det krävs inle att myndighets avgörandehar vunnit laga kraft. Även interimistiskt beslut rörande vårdnaden omfattas avparagrafen. Beträffande de olika typerna av exekutionstitlar från övriga länderkan hänvisas till redogörelsen i betänkandet NU 1967:4 (s. 23). Enligt huvudregeln skall vårdnadsavgörande (ellerdärmed jämställd förlikning eller avtal) från annan nordisk stat på ansökanverkställas här i riket, om exekutionstiteln kan utgöra grund förverkställighet i den stat där det har meddelats. Uttrycket "kan utgöragrund för verkställighet" har valts i StäUet för "fårverkställas" (se t.ex. 3 §) med hänsyn till den materieUa prövning somskall föregå beslut om verkställighet i domslandet (jfr 21 kap.föräldrabalken). I1967 års betänkande framhåUs (NU 1967:4 s. 34) att man får räkna medmöjligheten att det även i verkställighetslandet föreligger ett beslut rörandevårdnaden om barnet. Om det avgörande som sökanden åberopar för verkställighetstrider mot det inhemska beslutet, bör som huvudregel gälla, att sökanden intekan påfordra verkstäUighet i enlighet med det utländska beslutet.Omständigheterna kan dock vara sådana atl det beslutet bör tUlämpas. 8 nordiska konvention med internationelit privaträttsligabestämmelser om äktenskap m.m. kan yrkande om ändring av vårdnadsbeslut som harmeddelats i landet A under vissa förutsättningar upptas i landet B. Beslut somdärvid meddelas i B blir enligt art. 22 i konventionen gällande i A.Ändringsbeslutet bör då också få verkställas i A. Även eljest kan avinternationellträttsliga grundsatser följa att elt utomlands meddelatjämkningsbeslut bör respekteras. I det föreliggande lagförslagels andra styckehar mol denna bakgrund tagits upp en regel i ämnet. Om det avgörande som begärsverkställt här strider mot dom eller beslut som har meddelats i , fårverkställighet äga rum bara om det förra avgörandet enligt särskild bestämmelseskall gälla här. I tredje stycket har tagits upp en bestämmelse omatt 6 § inte äger tillämpning på beslut som har meddelats av verkställandemyndighet eller på beslut som eller annan myndighet harmeddelat enligt lagstiftningen om det allmännas barna- och ungdomsvärd ellerannan därmed jämförlig vård eller behandling. 7§ 1 paragrafen, som motsvarar 10 § lag och 5 § promemorieförslaget,anges vissa undantag från lagens tillämpningsområde. Undantaget i första styckel punkt I (f.n. 10 §första stycket 1) för avgöranden på det familjerättsliga området stämmer i sakväsentligen överens med vad som gäller. Utöver dom nämns även förlikning.Liksom nu gäller undantaget inte fall då verkstäUighet begärs av dom somtiller- 1976/77:128 58 känns rättskraft enligt art. 22 konvention medinternationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap m.m. (se härvidlag 6 §).I punkt 1 har dessutom gjorts vissa justeringar av redaktionell karaktär (jfräven punkt 2). Av punkt 2, som gör undantag föravgöranden och förlikningar rörande vårdnad m.m., framgår att denna lagtillämpas endast beträffande verkställighet av exekutionstitel som avses i 6 §(däremol inte såvitt avser erkännande). Nuvarande 10 § första styckel 2,som innehåUer ett undantag för danska, norska och isländska domar, sominnefattar tillämpning av äldre lagstiftning om makarsförmögenhetsförhållanden, har ansetts kunna utgå. Punkt 3 undantar liksom nu dom ochförlikning rörande familjerättslig underhållsplikt. Bestämmelser omverkstäUighet av sådana exekutionstitlar finns numera i lagen (1962:512) omindrivning av underhållsbidrag, fastställda i , , ellerNorge. Undantaget i den nya punkt 4 , somavser dom eller förlikning rörande faderskapet till barn ellerfaderskapserkännande, innebär ingen saklig ändring i förhåUande lill vad som nugäller. Regeln har brutits ut ur nuvarande punkt 4, vars återstod bildar tvånya punkter (5 och 6) i det föreliggande förslaget. Det kan påpekas att mellande nordiska länderna har inletts överiäggningar i syfte att åstadkommaömsesidigt erkännande i frågor rörande faderskapet till barn m.m. Punkt 5, som delvis motsvarar punkt4 lag, har utformats i enlighet med överenskommelse mellan denordiska länderna att i de ensartade lagarna ta in bestämmelser om erkännandeoch verkstäUighet av dom eller förlikning angående rätt pä grund av arv ellertestamente, efterlevande makes räll, boutredning eller skifte med anledning avdödsfall eller ansvarighet för den dödes gäld, när den döde var medborgare iDanmark, , , eller och hade hemvist i en av dessastater (jfr prop. 1973:175 s. 24 och 34). En motsvarighet till föreskriften inuvarande punkt 5 har införts i förslagets 8 § första stycket 5. I punkt 6, som delvis motsvararnuvarande punkt 4, undantas vissa domar och förlikningar rörandekonkursrättsliga ämnen. Sådana exekutionstitlar omfattas av lagen (1934:69) omerkännande och verkställighet av vissa, i anledning av konkurs meddeladeutländska domar, vilken i fråga om erkännande och verkställighet hänvisar till1932 års lag. Liksom bettäffande motsvarande fall enligl punkt 5 har detansetts lämpligt alt ta in en föreskrift härom i punkt 6. Härutöver harbestämmelsen undergått viss redaktionell justering. 1 den nya punkt 7har tagits upp enmotsvarighet till nuvarande 10 § andra stycket. Undantaget har begränsats lilldom eller förlikning i mål som skall upptas av särskild domstol förhandläggning av tvister rörande koUektivavtal. Den nya lydelsen har tUlkommitmed hänsyn främst lill 1974 1976/77:128 59 årssvenska reform av rättegången i arbetstvister. Dom som har meddelats avarbetsdomstol som andra instans undantas alltså inte. Genom den ändradeavfaliningen markeras också att avgöranden som har träffats av dansk s.k."laerlingevoldgiftret" inte heller undantas från lagens tillämpningsområde. F.n föreskrivs i övergångsbestämmelserna till 1932års lag och i konventionens art. 10 fjärde stycket att lagen resp. konventioneninte gör ändring i andra föreskrifter om giltighel eller verkställighet avutländsk domstols beslut. Vid överläggningarna har övervägts att införa ensärskild föreskrift som reglerar lagens förhållande liU andra lagar sominnehåller bestämmelser om erkännande och verkställighet på särskildarättsområden. Enighet har rått om att den nya lagen inte är avsedd att göraändring i andra föreskrifter om erkännande eller verkställighet. Emellertid böri vissa fall valfrihet medges så att domen får verkställas antingen enligtlagen eller enUgt andra föreskrifter. Exempelvis bör valfrihet föreligga mellanlagens bestämmelser och bestämmelserna i lagen (1899:12 s. 9) om verkställigheti visst fall av utiändsk domstols beslut. Däremot är det tydligt att föreskrifternaom erkännande och verkställighet i vissa lagar som reglerar speciella områden iallmänhet är avsedda atl vara exklusivt tillämpliga, t.ex. de bestämmelser iämnet som finns i lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada tiU sjöss. Från de angivna utgångspunkterna har i andrastycket införts en bestämmelse som innebär att lagen inte skall tillämpas i denmån delta följer av bestämmelser om erkännande och verkställighet på särskildarättsområden. Motsvarande föreskrift har införts i de danska och norskalagförslagen. 8§ I paragrafen anges olika omständigheter som ulgör hinder för erkännande ochverkställighet. Flertalet av bestämmelserna saknar motsvarighet i nuvarandeordning. Föreskriften i första stycket 6 motsvarar dock 11 § lag ochförsta stycket 5 avser atl täcka samma område som nuvarande 10 § första stycket5. Paragrafen stämmer nära överens med 6 § promemorieförslaget. Vidutarbetandet av de nya bestämmelserna har särskilt beaktats den reglering avhithörande spörsmål som har gjorts rörande erkännandeoch verkställighet av utländska domar på privaträttens område. I första stycket 1 och 2 finns bestämmelser sominnebär atl nordisk dom inte gäller här i landet, om domstolen har grundat sinbehörighet att ta upp tvisten enbart på vissa angivna omständigheter.Beträffande de allmänna överväganden som ligger till grund för beslämmelsernahänvisas till den aUmänna motiveringen (se avsnitt 8.5). 1 punkt 1 , som är avsedd att täcka innehållet ipunkt 4 a i tilläggsprotokollet tUl , jfr art. 2 a iramkonventionen, föreskrivs att dom inte gäller, om domstolen i mål ombetalningsskyldighet har 1976/77:128 60 varitbehörig endast på grund av att svaranden hade egendom i den stat där domenmeddelades, om inte målet avsett fordran, som angår egendomen eller för vilkenegendomen har ställts som säkerhet, eller svaranden utan förbehåU har ingått isvaromål i saken. Föreskriften syftar på det fall att den domstol som harmeddelat domen har grundat sin behörighet uteslutande på det faktum att svarandenhade egendom i domstolsstaten. Har ytterligare en eUer flera kompetensgrunderförelegat är föreskriften inte tiUämplig. Undantaget för det fall att målet har avsett enfordran som angår egendomen tar sikte på t.ex. mål om krav på betalning för reparationav egendomen. Genom formuleringen att "egendomen har ställts som säkerhet"har man avsett att markera att hit inte hör fall när egendom har belagts medkvarstad. Forumregleringen beror på att punkt 4 a i tilläggsprotokolletuttryckligen nämner som otillbörligt forum att säkerhetsåtgärd på begäran avkäranden har vidtagits beträffande svaranden tillhörig egendom i domslandet.Något förtydligande av denna regel, vilket har ifrågasatts av Sverigesadvokatsamfund vid remissbehandlingen av promemorian, anser jag inte behövligt. Enligt den föreslagna bestämmelsen föreligger intehinder för erkännande, om "svaranden utan förbehåll har ingått i svaromåli saken". Detta kan sägas innebära att svarandens åtgärd att ingå isvaromål i princip tilläggs samma verkan som om ett prorogationsavtal hadeträffats. Svaranden har emellertid möjlighet att förhindra att denna verkaninträder genom att innan han ingår i svaromål reservera sig mot att domenerkänns utanför domstolslandet. En motsvarande reglering av frågan om s.k. tystprorogation f inns (art. 10 punkt 6) och i ettflertal bilaterala överenskommelser om erkännande och verkställighet av domar.Anledningen till att svaranden har getts möjlighet att göra förbehåll är attundantaget för domar som har meddelats vid förmögenhetsforum annars skulle fåalltför begränsad räckvidd. För att skydda sin egendom i domstolsstaten harnämligen svaranden i regel intresse av att ingå i svaromål. Underlåter handetta, avgörs målet i allmänhet till hans nackdel och domen kan verkställas idenna egendom (jfr i övrigt beträffande tyst prorogation SOU 1968:40 s. 99). Enligt punkt 2 , som har motsvarighet i punkt 4 e itilläggsprotokollet till , jfr art. 2 e i ramkonventionen, gällerdomen inte, om domstolen har varit behörig endast på grund av att svaranden vidstämningens delgivning tillfälligt uppehöll sig i den stat där domenmeddelades. Denna undantagsregel tar sikte på bestämmelser i den danskaretspleje-lovens § 248, stk. 2, och den finska 10 kap. 1 §första stycket. Enligt dessa bestämmelser kan talan väckas mot utiänning viddomstol inom vars domkrets utiänningen uppehåller sig vid stämningensdelgivning, om annat forum saknas. I likhet med vad som föreskrivs i punkt 1 gällerinte undantagsregeln i punkt 2, om svaranden utan förbehåll har ingått isvaromål i saken. En kombination av de i punkt I och2 angivna omständigheterna bör uppenbarligen inte accepteras såvitt nu är ifråga. Uttrycklig bestämmelse härom har inte ansetts behövlig. I punkt 3 görs undantag för detfall att domen har meddelats mot svarande som inte har ingått i svaromål varesig i första instans eUer högre rätt och föreläggande att svara i saken intehar delgivits honom på annat sätt än genom kungörelse. Delgivning skall anses ha skettgenom kungörelse om åtgärder har vidtagits som i huvudsak motsvarar dem somanges i 15-17 §§ delgivningslagen (1970:428). Undantagsbestämmelsen är avseddalt lillämpas även när vissa kompletterande åtgärder har företagits för attbringa föreläggandet till svarandens kännedom. Föreskrifter om sådana åtgärderfinns i dansk och norsk rätt (§ 160 retsplejeloven resp. § 181 lov omdomstolene). Det kan anmärkas alt bestämmelseninte har någon betydelse såvitt gäller föreläggande att svara på ansökan omfinsk betalningsorder. Sådant föreläggande får nämligen, i likhet med svensktbetalningsföreläggande, inte delges genom kungörelse. Beträffande avgörande som nämns i 7§ 5 gäller undantaget endast i fråga om avgörande som rör ansvarighet för dendödes gäld. Punkt 4 , som saknar motsvarighet igällande ordning, innehåller en s.k. indirekt lilispendensregel. Enligt dennaregel undantas dom från erkännande och verkställighet, om talan angående sammasak har väckts först i eller i annat nordiskt land och kan leda tilldom som enligt lagen skall gälla har i landet. Bestämmelsen kan sägas utgöraett komplement tiU den föreslagna föreskriften i 13 § som innefattar en direktlilispendensregel. Enligt sist nämnda bestämmelse åligger del i vissa fallsvensk domstol att avvisa eller vilandeförklara väckt talan med hänvisning tillpågående rättegång i annat nordiskt land. De föreslagna bestämmelserna omlitispendens, vilka har motsvarighet (art. 5 punkt 3a resp. art. 20), syftar till atl motverka alt talan angående samma sak mellansamma parter förs i flera länder. Därigenom motverkas också att det ide olika länderna avkunnas inbördes motstridiga domar som bortsett från deninbördes konflikten uppfyller förutsättningarna för giltighet (jfr SOU1968:40 s. 123). Bestämmelsen i 13 § om skyldighet att avvisa ellervilandeförklara talan i vissa fall torde tillsammans med motsvarandeföreskrifter i de övriga nordiska ländernas lagar leda till alt undantagsregelni denna punkt endast sällan blir tillämplig. Del har emeUertid anselts lämpligtatt ha en särskild bestämmelse för den händelse den direkta litispendensregelnhar åsidosatts. Man har därvid särskilt tänkt på fall när domstolen inte harkänt till den först inledda rättegången. Bestämmelsen har begränsats tillfall när talan har väckts först i något av de nordiska länderna. En föreskriftom att hänsyn skall tas också till rättegång i utomnordisk stal om dom isådan stat enligt särskild 1976/77:128 62 överenskommelseskall gälla här i landet har ansetts kunna leda till tillämpningssvårighetersom inte står i rimlig proportion till värdet av en sådan föreskrift. Vid de nordiska överläggningarna har övervägts omlitispendens-regleringen bör kompletteras med bestämmelser om hur konfliktermellan motstridande domar skall lösas. Sådana bestämmelser finns i 1971 årsHaagkonvention (art. 5 punkt 3 b och c) men saknas i den nu gällande nordiskakonventionen. Eftersom bestämmelser i vissa avseenden harbedömts mindre lyckade och frågan ansetts ha mycket liten praktisk betydelsehar man enats om att den kan överlämnas åt rättspraxis (jfr SOU 1968:40 s.128). I punkt 5, som i sak delvis motsvaras av 10 §första stycket 5 lag, regleras frågan om s.k. exklusiv kompetens(jfr SOU 1968:40 s. 103). Enligt art. 11 punkt 2 konventionundantas avgöranden som gäller "äganderätt eller annan rätt till fastegendom i främmande fördragsslutande stat eller skyldighet att träffaförfogande om dylik rätt eller påföljd av sådan skyldighetsåsidosättande". Vidare nämns i förarbetena tiU konventionen ytterligareundantag som anses böra gälla utan uttrycklig föreskrift. 1 detta hänseendeanförs följande (SOU 1931:9 s. 37). TiU sist mä framhållas, att fall förekomma, då,oberoende av särskilt förbehåll, på grund av en omtvistad rättighets egen naturfastställandet av dess existens eUer icke-existens måste anses förbehålletdomstol i någon viss stat. Detta gäller exempelvis frågan om giltigheten av etti viss stat meddelat patent eller rättmätigheten av skedd inskrivning i handelsregistereller annat jämförligt register. En i den staten meddelad dom i sådan sak ärtydligen ej prejudicerande för frågan om rättsverkningarna av motsvarandeåtgärd i annan stat. Däremol är del icke uteslutet att frågan om verkningarnaav ett i viss stat meddelat patent eller verkningarna av där skedd inskrivningsåtgärdblir av betydelse för rättsförhållanden, som skola bedömas i annan stat;sålunda kan frågan om skadestånd för intrång i ett svenskt patent komma underprövning vid domstol i något av grannländerna, och en i sådant mål meddelad domfaller då under konventionen. Under de nordiska överläggningarna har enighet råttom att det nuvarande utrymmet för att beakta anspråk på exklusiv kompetens börbibehållas. Det har emeUertid ansetts önskvärt att de nya lagarna innehålleruttryckligt stöd för vägran att erkänna utländsk dom inte bara i det fall somnu anges i konventionen utan även i fall av den art som avses i de återgivnamotivuttalandena. Vid utformningen av de nya bestämmelserna har man i viss månhaft motsvarande föreskrifter i art. 12 som förebild. 1 dennapunkt görs sålunda undantag från reglerna om erkännande och verkställighet, omden myndighet hos vilken erkännande och verkställighet begärs med hänsyn tillsakens beskaffenhet finner uteslutande behörighet atl pröva saken böratillkomma domstol i annan stat än den vari domen har meddelats. TiUräcklig anledning att efter mönster avHaagkonvenlionens art. 12 i förhållandet mellan de nordiska länderna införa enregel som undantar ocksådomar som har tillkommit i strid med prorogationsavtal eller skiljeavtal harinte ansetts föreligga (jfr SOU 1968:40 s. 111). Vid remissbehandlingen av promemorian har frånbl.a. näringslivets sida uttalats att punkt 5 inte ger tillräcklig ledning förden myndighet som skall avgöra saken. Med anledning härav vill jag nämna att denordiska länderna vid överläggningarna har utväxlat upplysningar om förekomsteni resp. land av regler om exklusiv kompetens. För svensk del kommer såledesmaterial att finnas tillgängligt för kronofogdemyndigheten vid prövning avansökan om verkställighet av nordisk dom. Någon exemplifiering i lagtexten avolika exklusiva fora torde inte behövas. I punkt 6 har ordre public-klausulen i 11 § 1932års lag införts utan ändring i sak. Andra stycket i 8 § har i tydlighetssyfte tillagtsmed hänsyn till den nya regleringen av vårdnadsavgöranden o.d. i 6 § vilken täckeräven beslut av administrativ myndighet. 9§1 paragrafen regleras de frågor som f.n. behandlas i 5 och6 §§ lag.Paragrafen motsvarar 8 § promemorieförslagel. Den föreslagna ordningen innebärvissa förenklingar jämfört med vad som gäller. Första stycket innehåller den nyheten att ansökanom verkställighet görs direkt hos kronofogdemyndigheten i stället för hosöverexekutor. Beträffande skälen härför hänvisas till den allmännamotiveringen (avsnitt 8.6). Som regel görs ansökan hos kronofogdemyndighetendär gäldenären har sitt hemvist eUer honom tillhörig egendom finns (56 § UL).Enligt motsvarande regler i de övriga ländernas lagar skall ansökan riktas, iDanmark lill fogedretten, i till överexekutor och i tillnamsretten. Avser ansökan exekutionstitel som upptas i 6 §(vårdnadsavgörande e.d) skall ansökan i göras hos länsrätten (andrameningen i första stycket). Sådan ansökan torde regelmässigt göras hoslänsrätten i det län där den som har hand om barnet är bosatt. Skulle barnettillfälligt finnas i annat län, är även länsrätten i det länet behörig.Framkommer under länsrättens handläggning att barnet finns utom länet, fårrätten ändå avgöra ärendet. Enligt andra stycket 1 skall vid ansökan omverkstäUighet av dom fogas av vederbörande myndighet styrkt avskrift av domensamt bevis alt den äger laga kraft. Det nuvarande genereUa kravet på bevis omverkstäUbarhet har däremot fått utgå. Det har nämligen antagits att sådantbevis i de allra flesta fall inte fyller någon praktisk funktion. Som harnämnts i den aUmänna motiveringen (avsnitt 8.6) har alla de nordiska ländernautom ansett sig kunna ge avkall på kravet på verkställbarhetsbevis.Skulle anledning finnas att anta att hinder för verkställighet föreliggeri domstolslandet, utgör bestämmelsen inte hinder för att verkställighetsmyndighetenålägger sökanden att förete bevis om verkstäUbarhet. Bestämmelseni andra stycket 1 tar i första hand sikte på dom som har Prop.1976/77:128 64 Som framgår av den redogörelsen kan dom under vissaomständigheter verkställas i annat nordiskt land, innan den har vunnit lagakraft (se 4 §). Tillkomsten av denna regel har föranlett elt tiUägg till punktI om alt det i sådant fall krävs bevis att domen kan verkställas i den stat därden har meddelats. Med dom jämställs vid tillämpning av punkt 1 iandra stycket annat avgörande som kan verkställas enligt lagen (se 2 § och 5 §3). Avgörande som avses i 6 § behandlas dock i punkt 3. Beträffande ansökan om verkställighet av förlikningges föreskrifter i punkt 2. Det anges där att vid ansökningen skall fogasstyrkt avskrift av förlikningen och bevis att förlikningen får verkställas iden stat där den har ingåtts. Nuvarande föreskrift att beviset skall avse ävenden omständigheten att förlikningen har träffats inför viss myndighet haransetts överflödig. Huruvida denna omständighet föreligger torde nämligenpraktiskt taget alltid framgå av förlikningen. Beträffande danskt udenretiigtforiig är det avsett att beviset skall innehålla att forliget är sådant somavses i § 478, stk. 1, nr. 4, retsplejeloven.