prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Även arbetssituation torde iviss mån komma att förändras lill följd av den nu föreslagna lagstiftningen.Del för sålunda förutsättas alt lagen kommer atl medföra en ökad tillströmningav ärenden till domstolen. Vid åsidosättande av reglerna om informationspliktvid marknadsföring av kredil, kontantinsats och förbehåll om återtaganderättbör rättelse emellertid ofta kunna åstadkommas på frivillig väg. 1 sammanhangetskall också erinras om KO:s möjligheter att ingripa med förbuds- eller informationsföreläggandeenligt 14 eller 15 8 marknadsföringslagen och med förbudsföreläggande enligt 68 avtalsvillkorslagen. Med hänsyn härtill bör det kunna fömtsättas atl endastfall av större vikt kommer att föras lill prövning i . Det är sålunda oklart om marknadsdomstolensresursbehov påverkas. Jag är därför inte beredd atl nu ta ställning i dennafråga. Självfallet är del angeläget alt den nyakonsumentkredillagen kan träda i kraft . Beaktas böremellerlid atl åtskilliga regler i lagen kräver förarbete från berördamyndigheters och organisationers sida. a. bör det las fram riktlinjer förtillämpningen av bestämmelserna om marknadsföring av kredit, kontantinsats ochförbehåll om återtaganderätt 1976/77:123 149 Vad särskilt angår marknadsföringsbeslämmelserna är del ocksåönskvärt alt det före lagens ikraftträdande kan utarbetas hjälpmedel i form avschabloner, tabeller e.d. för angivande av bl.a. den effektiva räntan för olikakrediler. Till det sagda kommer atl enskilda näringsidkare behöver viss lid föralt anpassa sin verksamhet till lagens föreskrifter. De nu berörda synpunkterna kan enligt min meningtillgodoses om lagen för träda i kraft . Jag föreslår alltsåatl lagen sätts i kraft . Bestämmelsernai konsumentkreditlagen bör i princip äga tillämpning endast på avtal som haringåtts efter lagens ikraftträdande. Detta torde stå i överensstämmelse medallmänna grundsatser (jfr prop. 1973:138 med förslag lill konsumenlköplag, m.m., s. 281, 311 f och 318). Ett undantag bör dock göras närdet gällerbestämmelserna om konlohavares betalningsansvar gentemot kreditgivare förbelopp som har påförts konto genom att kontokort använts av obehörig (seavsnitt 5.10). Enligl min mening bör dessa bestämmelser tillämpas ävenbeträffande konloavial som har ingåtts före lagens ikraftträdande. Det skulleannars komma att förflyta alltför innan bestämmelserna slår igenom istörre omfattning. Till undvikande av missförstånd vill jag i delsammanhanget påpeka alt lagens beslämmelser om kreditköp alllid blirtillämpliga på köp som har ingåtts efter beslämmelsemas ikraftträdande, även omköpet skulle ha skett med utnyttjande av kontokredil. Härvidlag saknar delbetydelse all själva avtalet om kontokredil lill äventyrs har Iräffals föreikraftträdandet. Konsumentkreditlagens exekulionsrättsligabeslämmelser om återtagande av vara, som har förvärvats genom krediiköp medförbehåll om återtaganderätt, bör i enlighet med kommitténs förslag tillämpasendast på köp som sker efter ikraftträdandet. För äldre köp kommer alltsåavbetalningsköplagens regler alt gälla. 5.15Följdändringar i andra författningar Som jag har nämnt bör avbelalningsköplagenstå kvar även efter konsumentkreditlagens ikraftträdande och därvid gälla försådana avbetalningsköp som faller utanför konsumentkreditlagenstillämpningsområde. Hit hör främst avbetalningsköp mellan näringsidkare iyrkesmässig verksamhet. Som har nämnts är kreditköputredningen, somhar efterträtt kommittén, sysselsatt med alt bl. a. göra en fortsatt översynav avbelalningsköplagen. Redannu bör emellertid vissa ändringar göras i avbelalningsköplagen. Till en början bör i enlighet med kommittéförslageten erinran las in i lagens 1 8 om atl konsumentkreditlagen gäller i fråga omkonsumenlkredilköp, I3 och 4 88 avbelalningsköplagen finns bestämmelser om den ekonomiska 1976/77:123 150 uppgörelsesom skall ske mellan köpare och säljare, om avbeialningsgods . Enligt 48 första stycket får säljaren vid uppgörelsen räkna sig till godo bl. a.kostnad som han måsle vidkännas för godsets återtagande. Enligt tredje stycketgäller atl ersättning för sådan kostnad ulgår enligl beslämmelser somregeringen meddelar. Sådana bestämmelser finns i kungörelsen (1974:812) omersättning för kostnad i mål om handräckning enligl lagen (1915:219) omavbetalningsköp, m, m. (ändrad senast 1976:796), En redogörelse förkungörelsens innehåll har lämnats i avsnittet 5,9.2, De nu berörda bestämmelserna bör ändras så att dekommer alt motsvara den reglering av kreditgivares rätt att tillgodoräkna sigersättning för åler-lagandekoslnad som jag har förordat för konsumentkreditköpensdel (se avsnittet 5.9.2). Huvuddelen av bestämmelserna i nyssnämnda kungörelsebör sålunda flyttas över lill avbelalningsköplagen. En ändring bör också göras i 11 8 andra stycketavbelalningsköplagen. Detta lagrum innehåller en bestämmelse om alt gång- ochsängkläder som är oundgängligen behövliga för köparen, hans make och oförsörjdabarn inte i något fall för återtas. På grund av en hänvisning i 15 8 förstastycket äger bestämmelsen motsvarande tillämpning beträffande förrättning för verkställighetav dom, varigenom köparen har förpliktals atl utge gods som sålts genomavbetalningsköp. Som har påpekats av en remissinstans torde de nu berördabestämmelserna sakna praktisk belydelse utanför konsumenl-krediiområdel. Ochkonsumentkreditlagen bör, som jag har förprdal, innehålla särskildaregler om alt egendom som kan hänföras lill köparens beneficium enligl 65 8ulsökningslagen inte för . Jag föreslår därför all 11 8 andra stycketavbelalningsköplagen upphävs och all den nyssnämnda hänvisningen i 15 8 förstastycket samma lag utmönstras. Vid sidan av avbelalningsköplagen berörs ocksåkonsumentköplagen av den nya konsumentkredillagen. Sålunda anser jag, som jagtidigare nämnt, atl de nuvarande bestämmelserna i 15-17 88 konsumentköplagen omirepartsförhållanden och förbud mot vissa fordringsbevis med vissa ändringarbör flyttas över lill konsumentkreditlagen. De angivna paragraferna i konsumentköplagenbör alltså upphävas. Som jag närmare skall återkomma till ispecialmötiveringen bör med förbehåll om återtaganderätt enligtkonsumentkreditlagen avses avtalsvillkor som ger kreditgivaren möjlighet altåterta varan, om köparen inle fullgör sin del av kreditköpsavtalel. Dennadefinition omfattar båda de typer av förbehåll som anges i 1 8avbelalningsköplagen, dvs. såväl åiertagandeför-behåll somäganderättsförbehåll. Den säkerhet som kreditgivaren kan uppnå genomförbehåll om återtaganderätt är straffrättsligt skyddad. Har någon i sinbesittning egendom vartill ägande- eller säkerhetsräll är förbehållen ellertillförsäkrad eller eljest tillkommer annan, döms han nämligen enligl 10 kap. 48 för olovligt förfogande, om han vidtar åtgärd varigenomegendomen frånhänds Prop.1976/77:123 151 denandre eller denne annorledes berövas sin rätt. Enligt 10 kap. 10 8 andra stycket förolovligt förfogande över egendom, som kommit i gärningsmannens besittning genomavtal enligt vilkel äganderätten skall övergå först sedan betalning hareriagts, inte åtalas av åklagare, med mindre åtal av särskilda skäl är påkallatfrån allmän synpunkt. Bakom denna åtalsregel ligger tanken atl säljaren inleskall kunna anlita åklagaren som indrivningsorgan vid avbetalningsköp.Ordalydelsen i bestämmelsen kan emellertid ge intrycket alt begränsningen avåtalsplikten endast avser fall där uttryckligt äganderättsförbehåll föreligger. Enligt min mening bör åtalsregeln ändras så, attdet klart framgår att den omfattar inle bara äganderättsförbehåll utan ocksåandra förbehåll som ger målsäganden möjlighet all återta föremålet. I enlighet med del anförda har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. konsumentkreditlag, 2. lag om ändring i lagen (1915:219) om avbelalningsköp, 3. lag om ändring i konsumentköplagen (1973:877), 4. lag om ändring i . Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3. 1976/77:123 152 Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Denmotsvarar 1 8 i kommitténs förslag lill konsumentkreditlag med endast enredaktionell justering. I första stycket har orden "eller erbjudes"skjutils in för alt markera att lagen innehåller beslämmelser rörande bl. a,marknadsföring av krediler. Konsumentkredillagen syftar lill atl stärkakonsumentens ställning på kreditmarknaden i förhållande till typiskt settöveriägsna motparter. Lagen omfattar därför kredit som lämnas eller erbjudslill konsument av näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Medkonsument avses enskild medborgare i egenskap av privatperson. Termennäringsidkare skall i överensstämmelse med vad som är fallet enligtmarknadsföringslagen, avialsvillkorslagen och konsumentköplagen fattas ividsträckt mening. Den omfattar varje fysisk eller juridisk person somyrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur. Som en ytteriigarefömtsättning för lagens tillämplighet i nu berörda fall gäller emellertid attkrediten erbjuds eller lämnas i denna yrkesmässiga verksamhet. Denna behöverinte vara särskilt inriktad på kredilgivning. Om en näringsidkare varsyrkesmässiga verksamhet avser försäljning av varor endast i enstakaundantagsfall beviljar köpare kredit är lagen likväl tillämplig i dessa fall.Däremot äger lagen enligt huvudregeln inle tillämpning om näringsidkareerbjuder eller lämnar kredit utanför sin yrkesmässiga verksamhet. Som har berörts i den allmänna motiveringen(avsnittet 5.2) har lagen dock ansetts böra omfatta också vissa fall därkreditgivaren inle är näringsidkare eller väl är näringsidkare men lämnarkrediten utanför sin yrkesmässiga verksamhet. Denna utsträckning avtillämpningsområdet framgår av bestämmelsen i paragrafens andra stycke.Bestämmelsen är utformad efter förebild av I 8 andra stycket konsumentköplagenoch har i princip samma innebörd (jft prop, 1973:138 s, 162 0-Konsumentkreditlagen äralllså tillämplig även på kredil som lämnas av annan ännäringsidkare i yrkesmässig verksamhet, under fömtsättning alt kreditenförmedlas av näringsidkare som därvid i sin yrkesmässiga verksamhet handlarsåsom ombud för kreditgivaren. Kravet att krediten skall ha förmedlats avnäringsidkare som ombud för kreditgivaren innebär inte atl kreditavtalei måsteha slutits av näringsidkaren. Regeln omfattar också fall då kreditgivarenexempelvis själv undertecknat elt skriftligt kreditavtal men en förmedlandenäringsidkare aktivt medverkat vid slutandel av avtalet. Däremot medför regelninle att lagen blirtillämplig om näringsidkare enbart har lämnat kreditgivaren anvisning på enkredittagare. Vad nu sagts beträffande förmedlingsfallen harfrämst tagit sikte på tillämpligheten av de regler i lagen som förutsätter altell kreditavtal har kommit till stånd. Bestämmelserna om marknadsföring avkredit, vilka i förmedlingsfallet riktar sig mot den förmedlandenäringsidkaren, äger självfallet tillämpning redan i den mån näringsidkarenmedverkar vid de i dessa beslämmelser avsedda tidigare skedena. Del kan särskill anmärkas att bestämmelsema i 1 8medför atl lagen är tillämplig på kredit som lämnas vid köp på auktion, underförutsättning att auktionen ombesörjs av näringsidkare i dennes yrkesmässigaverksamhet. Lagen gäller - under de förutsättningar i övrigtsom anges i I 8 - för alla former av kredil. Med kredit avses beialningsanslåndsaml lån. Krediibeloppets storlek, kredittidens längd och liknande faktorersaknar i och för sig belydelse för lagens tillämplighet. Även s. k. fortlöpandekrediter omfattas, dvs. kreditavlal enligl vilka kredilgivaren beviljar eltvissl kreditutrymme som sedan får disponeras mer eller mindre eftergottfinnande. Av de enskilda materiella bestämmelserna i lagen är detemellertid endast bestämmelserna om marknadsföring av kredil som fullt ut hardetta vidsträckta tillämpningsområde. Huvuddelen av lagens beslämmelser avserendast krediler som lämnas för krediiköp. Härmed avses enligl 3 8 köp av vara,vid vilkel säljaren lämnar köparen anstånd med någon del av betalningen ellervid vilket någon del av betalningen erläggs med belopp som köparen för låna avsäljaren eller av annan kreditgivare på grund av överenskommelse mellan denneoch säljaren. Härunder faller sålunda bl. a. sedvanliga delbelalningsköp samts. k. låneköp och köp som sker med utnyttjande av kontokredil, allt i den månköpet avser vara. Med anledning av vad som har anmärkts i en delremissyttranden bör framhållas atl lagen gäller vare sig en kredil är avseddatt användas för investering av mer värdebeständig natur eller för utpräglatförbrukningsändamål. Enligl såväl första som andra stycket fordras föratl lagen skall vara tilllämplig på en kredit atl denna är avseddhuvudsakligen för enskilt bruk. Härigenom förtydligas att lagen i principendast omfattar kredit som erbjuds eller lämnas till enskild medborgare i hansegenskap av privatperson. klargörs dock all lagen gäller även omkrediten lill viss, men jämförelsevis mindre väsentlig del avses bli utnyttjadi och för krediliagarens näringsverksamhet Belräffande innebörden av atl krediten skall varaavsedd huvudsakligen lör enskilt bruk och kriteriets betydelse för lagenstillämplighet i olika fall kan ytterligare framhållas följande. Vid krediiköp av vara torde del avgörande förlagens tillämplighet i princip bli för vilket ändamål den på kredil förvärvadevaran skall användas. 1976/77:123 154 vidlagkan hänvisas till de uttalanden som gjordes när förslaget till konsumenlköplaglades fram (prop, 1973:138 s, 161 O- Som där har framhållits torde del vanligenframgå av en varas beskaffenhet hur den är avsedd all användas. Delförhållandel att en vara har köpts för att användas av någon annan änköparen/kreditlagaren själv, t, ex. medlem av hans familj, hindrar inte attvaran och därmed krediten skall anses avsedd för enskilt bruk. Delsamma gällerom varan skall ges som present ål annan person. Vid tvekan om vilket ändamålvaran - och därmed krediten - är avsedd för bör i sista hand köparens syfte medförvärvel vara avgörande. Någon skyldighet för honom att självmant upplysakreditgivaren härom bör inte föreligga. Syftet med förvärvet måste emellertidpå något sätt framgå av omständigheterna vid köpet och upplagandet avkrediten. Det bör dock framhållas alt kreditgivaren inte utan vidare kanföriita sig på en uppgift av kreditlagaren atl varan - och därmed krediten - äravsedd för annat än huvudsakligen enskilt bruk, eftersom en sådan ordningskulle innebära att lagen lätt kunde åsidosättas (jfr prop. 1973:138 s. 291 fsaml 313). När det gäller kredil för kontoköp och annanfortlöpande kredit syftar uttrycket "kredit som är avsedd huvudsakligenför enskilt bruk" på den kredit som enligt avtalet beviljas avkreditgivaren, dvs. Avsikten med det enskilda konloköpetsaknar i princip betydelse. Detta förhållande vållar inte några särskildaproblem vid tillämpningen av bestämmelserna om marknadsföring av kredil (5-788) och om kontohavarens betalningsansvar för belopp som påförts konto genomatl kontokort använts för inköp av obehörig (24 8). Dessa bestämmelser tarsikte pä kontoavtalel som sådant. Detsamma gäller bestämmelserna omförtidsbelalning (12 och 13 88) och om avräkning av belopp som erläggs avkreditlagaren (14 8). Vid tillämpningen av sistnämnda bestämmelser börkreditgivarens fordran enligl avtal om kredil för konloköp betraktas som enenhetlig fordran Gfr specialmoliveringarna till 12 och 14 88). Beslämmelserna i12-14 88 är alliså tillämpliga, om kreditutrymmet enligl konloavial är avsetthuvudsakligen för enskilt bruk, och de bör då tillämpas även i den mån enskildaian-språklaganden av kreditutrymmel skulle ha avsett annal än köp av vara förhuvudsakligen enskilt bruk. Andra bestämmelser i lagen tar emellertid på ettutpräglat sätt sikte på del enskilda kreditköpet. Av dessa är del främstbeslämmelserna i 10 8 om köparens befogenheter mol särskild kredilgivare som ägeraktualitet för kontoköpens del. Av vad som har anförts följer attdessa beslämmelser inle äger tillämpning på krediiköp som sker medianspråktagande av kredilulrymme enligl konloavial, om kreditutrymmet inte äravsett huvudsakligen för enskilt bruk. Detta gäller alltså även om delaktuella kon-loköpei avser vara, som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk.Emellertid torde även det omvända förhållandel kunna inträffa, dvs.att kreditutrymmet är avsett huvudsakligen för enskilt bruk men att ett enskilt 1976/77:123 155 konloköpsom sker med ianspråktagande av kreditutrymmel avser vara som är avsedd atltill jämförelsevis väsentlig del användas i köparens/konlo-havarens näringsverksamhet.I sådant fall bör bestämmelserna i 10 8 inte anses tillämpliga. Vid avgörandet av om en kredit skall anses vara"avsedd" huvudsakligen för enskilt bruk bör man, som harframhållits, i allmänhet ta hänsyn till krediliagarens syfte med krediten.Delta gäller dock självfallet inte såvitt angår bestämmelserna i 5 8 ominformationsplikt vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföringbeträffande kredit. Det avgörande för huruvida sådan informationspliktföreligger måste i slällel vara om kredilerbjudandel över huvud tagel kan ansesriktat lill konsumenter och avser kredil som kan tänkas bli utnyttjad förenskilt bruk. Rör det sig om kredil som typiskt sett kan antas bli utnyttjadendast för någon form av rörelse eller annan näringsverksamhet blirbestämmelserna om marknadsföring i 5 8 således inte tillämpliga. För att inle texten i lagens olika beslämmelseronödigtvis skall tyngas har del ansetts lämpligt atl bland lagens inledandebeslämmelser ta upp definitioner av vissa begrepp och termer som förekommer ilagen. De ifrågavarande definitionerna återfinns i 2 och 3 88, som väsenlligenmolsvarar 2 och 4 88 i kommiiténs förslag lill konsumenlkreditlag. Delgrundläggande begreppet kredit har dock definierats redan i I 8. Lagen innehåller en rad bestämmelserom förhållandetmellan kreditgivare och konsument/kredittagare(i vissa bestämmelserävenbetecknad som köpare). Som har framhållits i avsnittet 5.2 i den allmännamotiveringen bör vid tillämpningen av nämnda bestämmelser var och en som ikreditförhållandet framstår som konsumentens motpart anses som kreditgivare.Detsamma gäller de beslämmelser i lagen som, utan alt direkt avse förhållandetmellan parterna, innehåller förhållningsregler för kreditgivare saml de beslämmelseri lagen som är av exekutionsrättslig natur. Som konsumentens motpart i kredilförhållandelframstår inte endast den som ursprungligen lämnar ett beialningsanslånd elleretl lån utan även den som övertar den ursprunglige borgenärens fordran ochdärefter kan göra denna gällande mot konsumenten. Som kommittén har framhållitkan det här vara fråga 1, ex. om en finansiär, till vilken en säljare överlåtereller pantsätter sina kundfordringar. Med hänsyn till det anförda anges i 2 8 att medkredilgivare avses dels var och en som lämnar kredil som omfattas av lagen,dels var och en som övertar den ursprunglige kreditgivarens fordran. Vad som avses med att fordran övertagils har redanberörts. Del skall vara fråga om att rätt som tillkommit innehavare avfordringen övergått 1976/77:123 156 tillannan på sådant sätt alt denne för egen räkning kan göra gällande fordringenmol konsumenten. Övertagandet behöver självfallet inte ha avsett hela denursprungliga fordringen. Påpekas bör att lagen fortsätter att vara tillämpligpå viss kredil även om hela eller del av fordringen enligt kredilavlalet gårgenom flera händer i en kedja av överlåtelser. 1 sammanhanget bör också erinras om all avgörandeför lagens tillämplighet över huvud tagel är alt krediten har lämnats ellerförmedlats av näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Är detta falletfortfar lagen all vara tillämplig på ifrågavarande kredit även om fordringenmol konsumenten övertas av annan än näringsidkare. Vederbörande är då kreditgivarei lagens mening. Om å andra sidan någon i egenskap av privatperson har lämnaten kredil utan att detta sketl genom näringsidkares förmedling blir lagen intetillämplig därför att fordringen senare överläs av näringsidkare som därvidhandlar i sin yrkesmässiga verksamhet. För fullständighelens skull skall dockframhållas att lagen givetvis är tillämplig om en privatperson för skens skullhar insatts som ursprunglig kreditgivare men krediten i själva verket lämnas avnäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Iparagrafen definieras vidare innebörden av den på åtskilliga håll i lagenförekommande termen kreditkoslnad. Härmed avses del sammanlagda beloppet avalla räntor, tillägg och andra kostnader som konsumenien har alt eriägga medanledning av krediten. Av definitionen framgår alt vad som åsyftas är ett ikronor angivet belopp. Vilken benämning kredilgivaren har gett de olikakostnadsposterna saknar belydelse liksom deras natur, om de blott debiteraskreditlagaren med anledning av krediten. Det kan vara fråga om kostnader förinhämtande av kreditupplysningar, olika slag av fasta eller rörtiga avgifter,s. k, avbelalningslillägg, gäldräntor m. m. Med kreditkostnad avses docksjälvfallet endast belopp som debiteras kreditlagaren även när han fullgöralla sin förpliktelser enligt kreditavtalei. Dröjsmålsräntor, straffavgiftere. d., som debiteras kreditlagaren endast för den händelse han åsidosätter sinaåligganden enligl avtalet, hör således inte hit. Med kreditkoslnad avses ilagen också ett sådant tillägg vid förvärv av vara, tjänst eller annannyttighet, vilket består i alt den som förvärvar nytlighelen på kredil helleller delvis går miste om sådan "rabatt" som säljaren lämnarkonsumenter vid förvärv mot kontantbetalning. Vad som åsyftas härmed harnärmare berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.3). Jag vill understrykaatt del skall vara fråga om rabatter som den enskilde säljaren regelmässigtlämnar till konsumenter som betalar kontant men som inte kommer kreditförvärvarentill del. Däremot avses inle avdrag från elt i regel fast kontantpris, som meri undantagsfall lämnas lill konsumenter på grund av speciella omständigheter,t. ex. släktskap, anställningsförhållande, långvarig affärsförbindelse, eltsärskill storl inköp etc, I överensstämmelse med den innebörd som sålundatillagts begreppet kreditkoslnad definieras vidare i förevarande paragraf den ilagen förekom- 1976/77:123 157 Därmed åsyftas det pris till vilket vara, tjänst ellerannannyttighet vanligen hålls konsument till hända mot kontant betalning. Meduttrycket "vanligen" markeras atl kontanlpriset enligl lagen inte förinrymma sådana regelmässigt lämnade "kontantrabatter" som nyssberörts. Bortsett från utvidgningen lill att omfatta även priset för andranyttigheler än varor är någon principiell saklig ändring inte åsyftad i förhållandetill kommittéförslagets definition av termen konlanlpris. Del har ansettstillräckligt tydligt framgå av definitionen i dess föreliggande utformning avser del pris som den enskilde säljaren vanligen lar ut vid konlantaffärereller - om något ,sådant pris till äventyrs inte kan fastställas -del pris somför anses utgöra det gängse marknadspriset vid konlantaffärer beträffandenyttigheler av ifrågavarande slag. De i paragrafen upptagna definitionerna av termernakrediibelopp och kreditfordran torde med hänsyn till del redan anförda inlekräva någon närmare kommentar Vad som avses med kreditbelopp har avgörandebelydelse bl. a. för beräkningen av effektiva räntan för en kredil. Användandetav termen kreditfordran betingas av alt del från lagleknisk synpunkt haransetts fördelaktigt med en särskild beteckning för summan av kreditbelopp ochkredilkostnad (jfr bl.a. 12-15 och 17 88). Termen motsvarar den i kommittéförslagetbegagnade termen "skuldbelopp", som här har undvikits eftersom den ihögre grad leder tanken lill alt det skulle vara fråga om konsumentens vidvarje tillfälle föreliggande skuld lill kreditgivaren. Så är inte fallet närdel gäller krediler av icke fortlöpande karaktär Vid sådana krediter utgörkreditfordringen -som framgår av definitionerna av kreditkostnad och kreditbelopp- elt för varje kredit i regel belopp.