prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Sombenämning för konsumentens verkliga kreditkostnad uttryckt som ränta harkommittén valt uttrycket effektiv ränta, vilket användes redan avkonsumlionskreditulredningen (SOU 1966:42). Med effektiv ränta avses enliglkommitténs förslag kreditkostnaden angiven som en åriig ränta beräknad påkreditbeloppel, i förekommande fall under hänsynslagande till atldelbetalningar skall göras under den löpande kredittiden. När det gäller annonsering, skyltning och liknandemarknadsföring, där kredit erbjuds, föreslår kommittén att uppgift skall lämnasom den effektiva räntan för den kredit som avses med erbjudandet. Viderbjudande av kredit för konloköp, checkräkningskredit och andra fortlöpandekrediter går del enligt kommittén i allmänhet inte all på förhand mera bestämtange den effektiva räntans storiek. Kommittén föreslår beträffande dessakrediterbjudanden all uppgiften om effektiva räntan skall utformas så, atldärav framgår räntans storlek vid olika sätt atl använda kreditutrymmel. Vidmarknadsföring av krediterbjudanden som avser kredit för visst köp föreslårkommittén alt förutom effektiva räntan även varans kontantpris skall anges. Enligt kommitténs mening måste den föreslagnainformationsplikten vid marknadsföring antas ge etl betydande skydd mot oskäligthöga kreditkostnader. Kommittén anser emellertid alt detta skydd börfullständigas med upplysningsplikt även vid de tillfällen då kreditköp ochandra kreditavlal ingås, varvid upplysningsplikten kommer att avse villkoren idel enskilda avtalet. När det gäller upplysningsplikten vidavialstilirällel måste enligl kommitténs mening olika betydelsefulla begreppredas ui på sådant sätt all de olika kreditköpsfaktorerna tydligt framträder.Kommittén föreslår därför atl vissa vikliga faktorer anges och definieras ikonsumentkredillagen, Detta 1976/77:123 41 gällervaras kontantpris varmed enligt kommitténs förslag bör förstås det pris tillvilket säljaren skulle ha varit villig alt sälja varan mot kontant betalning,efter avdrag för sedvanliga rabatter. Kan säljarens pris vid kontantförsäljning av någon anledning inte fastställas bör som kontantpris ansesvarans gängse marknadspris. En annan viktig faktor i sammanhanget ärkreditbeloppel, eftersom del är på del beloppet som den effektiva räntan,alltså den relativa kreditkostnaden, beräknas. Enligl förslaget bör medkre-dilbelopp förstås, vid lån del lånade beloppet och vid betalningsanståndden del av kontanlpriset med vilken konsumenten har fått anstånd. Med termenskuldbelopp åsyftas i förslaget sunmian av kreditbeloppet och kreditkostnaden. Kommittén framhåller att upplysningsskyldighelen isamband med iräf fande av avtal om kredit givetvis bör fullgöras innankreditavtalei blir bindande för konsumenten. Upplysningarna bör lämnasskriftligen. Enligt kommittén torde upplysningsplikten i regel konmia atlfullgöras genom atl uppgifterna tas in i det kontrakt som upprättas mellanparterna, I den mån skriftligt avtal inte upprättas måste särskild handling meduppgift om de olika kreditfaklorerna överiämnas lill konsumenten. Ansvaret förall uppgiftema lämnas bör ligga hos kreditgivaren. Vid låneköp kan del dockligga nära lill hands att uppgifterna lämnas av säljaren, Etl sådant förfarandebör enligt kommitténs mening kunna godtas, om säljaren uppträder som ombud förkreditgivaren. Kommittén föreslår i viss män olika regler omupplysningsplikten vid avtal om olika slag av krediter. Beträffande krediter som lämnas i samband med köpinnebär kommitténs förslag alt kreditgivaren innan köpet sluts i förekommandefall skall lämna skriftlig uppgift om kontanlpriset, kreditbeloppet,kontantinsatsen, kredit-kostnaden, kreditköpspriset, effektiva räntan,kredittiden och skuldbeloppet samt om de tidpunkter då delbetalningar skallgöras på skuldbeloppet. Kommittén framhåller emellertid att det inte kan kommai fråga att föreskriva upplysningsplikt av den nu beskrivna omfattningen vidalla slag av krediter i samband med köp. Som förutsättning för atl upplysningspliktenvid kreditköp skall gälla föreslår kommittén alt parterna överenskommer omlängre kredittid än en månad eller lämnar kredittiden obestämd och att kontanlprisetöverstiger ett av regeringen bestämt gränsvärde, som enligt förslaget inteskall få sättas högre än av basbeloppet enligt lagen (1962:381) omallmän försäkring. För att förhindra att upplysningsplikten kringgås genom atlparterna lill en början avtalar om en kredittid som inte överstiger en månadmen sedan efter hand föriänger kredittiden föreslår kommittén atlupplysningsskyldighel skall föreligga även vid sådan förlängning av kredittiden. Vad nu sagts gäller krediter som länmas i sambandmed köp. Vid kontoköp har konsumenten redan vid ett tidigare tillfölle erhållitden kreditmöjlighet 1976/77:123 42 somutnyttjas vid köpet. Konmiittén framhåller att upplysningsplikten här inte börinriktas på inköpstilirället utan på det tillfölle då kreditöverenskommelsenträffas, bör del krävas att kreditgivaren vid detta tillfällelämnar skriftlig uppgift om den effektiva räntan vid olika sätt att användakreditutrymmet. Vid avtal om vanliga lån, när fråga alltså inte ärom kreditköp, skall enligt kommitténs förslag kreditgivaren innan avtalet slutslämna konsumenten skriftlig uppgift om kreditbeloppet, kreditkostnaden,effektiva räntan, skuldbeloppet, kredittiden saml de tidpunkter dådelbetalningar skall göras. behövs närmare föreskrifter tillledning för näringsidkarna om hur upplysningsskyldigheten skall fullgöras vidskilda formerav konsumentkredit. Detta gäller särskilt uppgifter om deneffektiva räntan. Kommittén anser det emellertid mindre lämpligt alt i lageninföra deialjföreskrifter i dessa avseenden. Enligl förslaget bordet i ställetankomma på den myndighet som föreslås utöva tillsy n över lagensefterlevnad attefter samråd med berörda näringsidkare meddela föreskrifter om hurupplysningsskyldigheten skall fullgöras. 4.2.5Kreditbelopp och kredit lid Kommillén framhåller atl de svårigheter somkonsumenterna råkar ul för i samband med kreditköp lill stor del beror på attkonsumenterna under trycket av ett ständigt ökande utbud av varor kan felbedömasin förmåga att fullfölja betalningen, är det uppenbart attetl krav på relativt höga kontantinsatser kan avhålla den betalningssvage konsumentenfrån all ge sig in på kreditköp som vid liberalare villkor skenbart framstårsom överkomliga för honom saml att etl kontantinsatskrav även för konsumenten iallmänhet innebär en spärr mot oöverlagda köp. Kommittén framhåller all del avdess material framgår att kontantinsatsen vid avbelalningsköp som misslyckatspå gmnd av köparens belalningssvårigheter är lägre än den genomsnittliga. Ävenur kreditgivarnas synvinkel kan enligt kommittén ett obligatorisktkonlantinsatskrav ha vissa fördelar. Inom kredithandelnuitasocksåregelmässigtkontantinsatser av varierande storiek. En lämpligt avvägd kontantinsats skulleenligt kommittén också kunna bidra lill en annan väsentlig , nämligentill all möjliggöra en inskränkning av åleriaganderätten vid kreditköp. Enligt kommittén kan det inte uteslutas alt detfinns gmpper av konsumenter för vilka erbjudanden om påfallande lågakontantinsatser representerar den enda möjligheten att komma överkapitalvaror. Kommittén menar dock all de allra flesta konsumenterna ulanalltför krävande förhandssparande torde kunna åstadkomma en kontantinsats avrimlig storlek. För de sämst ställda i samhället utgör lättillgängliga krediteringen lösning. 1976/77:123 43 Kommitténvill skapa sådana förutsättningar atl konsumenterna kan avsluta sina kreditköpulan bekymmer. Det är enligt kommitténs mening inte förenligt med dennaambition att låta kreditgivare konkurrera om de ekonomiskt missgynnademedborgarna genom att erbjuda dem villkor som ler sig förmånliga men som irealiteten är ekonomiskt ogynnsamma. Mot denna bakgrund föreslår kommittén all ikonsumentkredillagen intas regler om obligatorisk minsta kontantinsats vidkreditköp. Kravet på kontantinsats skall gälla vid samtliga kreditköpsformer,således även vid låneköp och kontoköp. Med hänsyn härtill bör enligt kommitténsmening kravet lagtekniskt formuleras på det sättet att kreditgivaren inte fårmedge högre kreditbelopp än en viss i procent angiven del av kontanlpriset,Insalskravet bör i princip vara detsamma oavsett vilken vara köpet gäller. När del gäller frågan om storieken av denobligatoriska minsta kontantinsatsen framhåller kommillén all en höjning avkontantinsaisnivån i förhållande till vad som gäller torde leda till enöverströmning från avbelalningsköp, låneköp, kontoköp och andra kreditköp tillfristående lån i bank eller hos annan kreditgivare, en utveckling som enligtkommitténs mening är önskvärd. Möjligheten att erhålla sådana fristående lånbör öka eftersom en mindre del av kreditmarknadens kapacitet skulle tas ianspråk vid kreditköp. En höjning kan emellertid också leda lill en överströmningav efterfrågan från varor som i stor utsträckning säljs på kredit lill andraföreträdesvis billigare varor och till tjänster. Del är vidare länkbart atl enhöjning av kontantinsatsen leder till en minskning av volymenkonsument-krediter och därigenom till en total efterfrågeminskning. Detta kanske om bankerna åläggs stor återhållsamhet med kredilgivning åt konsumenter.Kommittén framhåller alt effekterna på efterfrågan och konsekvenserna därav ärsvårbedömbara. Kommittén vill därför inte förorda någon betydande höjning avkontantinsatsens nivå. Enligt kommittén bör den lagstadgade kontantinsatsenungeförligen motsvara vad som redan tillämpas inom huvuddelen avkredithandeln. Kommittén föreslår därför att den obligatoriska insatsen skallvara eller, med andra ord, att kreditgivaren inte får medge högrekreditbelopp än av kontanlpriset. Kontantinsatskravet bör enligt kommittén inteupprätthållas annat än vid kreditköp av viss omfattning. Kommittén föreslår somförutsättning för kravet dels alt kontanlpriset överstiger ett visstgränsvärde, dels att parterna överenskommer om längre kredittid än en månadeller lämnar kredittiden obestämd. Gränsvärdet bör enligt kommillén bestämmasav regeringen efter förslag av tillsynsmyndigheten och inte få sällas högre av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, dvs. För att kontantinsalskravet inte skall kunnakringgås genom att vad som i realiteten utgör elt inköp delas upp i fleraformellt fristående köp föreslår kommittén att det sammanlagda kontanlprisetskall vara avgörande för hu- 1976/77:123 44 ruvidakontantinsats skall erläggas när del vid samma tillfälle avtalas om flerakreditköp. Eftersom kontantinsalskravet inte heller bör kunna kringgås genomalt en lill en början kort kredittid senare förlängs föreslår kommittén althögre krediibelopp än av kontanlpriset inte får medges när parternavill förlänga kredittiden utöver en månad. Kommittén anser att långa kredittider kan medföravissa nackdelar för konsumenterna. Del kan vara svårt all för en längre lidöverblicka förmågan atl fullfölja ett betalningsåtagande. Ett långvarigtbetalningsåtagande begränsar också den framtida valfriheten. Kommitténframhåller atl dess material visar atl kredittiderna vid avbelalningsköp ochlåneköp inte är påfallande långa och i regel ligger väl . Vidavbetalningsköp av dyrare båtar överstiger dock den genomsnittliga kredittidentre år Kommittén föreslår alt kreditgivaren vid kreditköpinte för medge längre kredittid än . Om konsumenten trots krav intebetalar inom tvåårstiden bör kreditgivaren enligt kommittén inte lastas fördetta. Om han har låtit konsumenten förslå atl han inte tänker kräva betalninginom den angivna liden bör han däremot anses ha brutit mot bestämmelsen. Såvälett uttryckligt som ett stillatigande medgivande om längre kredittid bör kunnaläggas kreditgivaren lill last. För kontoköpens del bör enligt kommitténs meningregeln om längsta kredittid modifieras, I praktiken är del ofta svårt elleromöjligt alt avgöra hur stor del av en kontoskuld som hänför sig lill ett visstinköp och därmed hur länge skulden stått ute. Kommittén påpekar all flertaletkontokortssystem bygger på principen att den utnyttjade krediten skallamorteras med minst en tiondel . Kommittén ser ingen anledning attrubba på denna amorteringsteknik och föreslår därför all huvudregeln om längstakredittid inte skall behöva iakttas vid överenskommelse som berättigar tillkontoköp, om överenskommelsen innebär att konsumenten skallåterbetala av det skuldbelopp som kvarstår på kontot vidutgången av föregående månad. Kommittén framhåller atl genomförandet av deföreslagna reglerna om en minsta kontantinsats och längsta kredittid vidkreditköp i viss mån kan förändra förutsättningarna på några marknader Det kanav olika skäl visa sig erforderiigt att övergångsvis la hänsyn lill särskildaförhållanden inom någon bransch. Även i framtida lägen utan samband medövergångssilua-lionen kan en möjlighet till särskilda hänsynstaganden vara avvärde, t. ex. i kreditpolitiska sammanhang. Kommittén föreslår därför attregeringen, när särskilda förhållanden påkallar det, beträffande viss vara fårmeddela föreskrifter om krediibelopp och kreditlid som avviker från degenerella bestämmelserna. Kommittén förutsätter att denna möjlighet endastundantagsvis utnyttjas. Kommittén anser att kreditköp av bilar, för vilka gälleren konjunktur-politiskt motiverad särskild reglering, åtminstone t. v. börundantas från de föreslagna bestämmelserna om minsta konlanlinsals och längstakredittid. Prop.1976/77:123 45 Kommittén framhåller atl vid betalningsanståndsäljaren/kreditgivaren ofta finansierar den kredit han lämnar lill konsumentengenom atl överiåla sin fordran mot konsumenten till bank eller särskiltfinansieringsföretag. Konsumenten får i denna situation enligt 15 8konsumentköplagen vid krav på betalning från finansiären alltid framställainvändningar på grund av köpet. Genom 16 8 konsumentköplagen ges konsumenten enmotsvarande rätt atl framställa invändningar mot kreditgivaren vid kreditköpav låneköpets karaktär. Bestämmelsen i 16 8 konsumentköplagen omfattar dockendast kreditköp vid vilka krediten lämnas i samband med köpet. Så är intefallet då konsumenten på förhand har erhållit ell utrymme för fortlöpandekredit av etl kreditkortsförelag. Kommittén anser att konsumentens ställning iförhållande till särskild kreditgivare vid kreditköp bör förbättras. Ansvaretför fel i varan eller för annan oriklighet som har atl göra med köpet börvisseriigen i första hand vila på säljaren. Enligt kommitténs mening böremellertid även den finansiär som möjliggör för säljaren all utnyttja detförsäljningsmässigt sett gynnsamma kreditköpet, varav båda har fördel, varaskyldig att ta sin del av ansvaret mol konsumenten. Del kan dock inie gärnakomma i fråga atl ålägga en finansiär som helt saknar anknytning till köpetansvarighet i detta avseende. Kommittén anser att ansvar för säljarenskontraktsbrott alltid bör kunna åläggas den finansiär som övertar säljarensfordran mot konsumenten. Detsamma bör enligt kommittén gälla den finansiär somenligl avtal med säljaren lämnar konsumenten lån för all betala köpet, oavsettom lånet såsom vid låneköp lämnas i samband med köpet eller om del såsom vidkontoköp har medgetts . När det gäller frågan hur långt finansiärens ansvarbör sträcka sig anser kommittén atl ansvaret bör vara av samma omfattningoavsett genom vilken form av kreditköp ansvarsförhållandet har uppstått.Kommittén föreslår som huvudregel atl konsumenten vid kreditköp skall få göragällande samma befogenheter på grund av köpet mot kreditgivaren som motsäljaren. Detta innebär alt konsumenten inte bara kan göra invändningar motkreditgivarens krav på betalning utan även kan rikta på köpet grundade anspråkmol kreditgivaren. Kommittén framhåller all huvudregeln i vissa fall skullekunna ge stöd för mycket långtgående krav mol kreditgivaren. Det huvudsakligasyftet med förslaget är emellertid att konsumenten skall vara garanterad atl fåtillbaka det belopp han har betalt. Kommittén föreslår därför att kreditgivarensansvar vid krav skall vara begränsat lill vad han har mottagit av konsumentenmed anledning av krediten. Eftersom säljaren själv bör vara den som är primärtansvarig för sina förpliktelser på grund av kreditköp bör enligt kommitténsmening konsumenten, om han vill framställa anspråk på gmnd av köpet, i forslahand 1976/77:123 46 riktadessa mot säljaren, Kommillén framhåller alt denne också i regel har slörreförutsättningar än kreditgivaren atl avhjälpa fel och liknande. Kommitténföreslår därför alt konsumenten, om han vill framställa anspråk motkreditgivaren på grund av köpet, först skall göra sannolikt att säljaren intefullgör sina åligganden. De av kommittén föreslagna bestämmelserna gerkonsumenten elt mera långtgående skydd än 15 och 16 88 i konsumentköplagen.Kommittén föreslår därför att de sistnämnda bestämmelserna upphävs. i detta sammanhang att det i 17 8 konsumentköplagen upptagnaförbudet mot användande av växelförbindelse eller annan löpande fordringshandlingvid konsumentkreditköp överförs till konsumentkredillagen, för att där riktasig mot kreditgivaren. 4.2.7Begränsning av åieriaganderäiien vid kreditköp Kommittén anser atl den med avbelalningsköpelförenade rätten för säljaren att återta det försålda godset om köparenåsidosätter vad som åligger honom medför ölägenheter som måste beaktassärskilt. Kommittén erinrar om att del i betänkandetredovisade materialet visar atl avbelalningsköpel är den dyraste formen avkonsumentkredil. Enligl kommitténs mening torde en orsak till detta vara attdel vid den avräkning som enligt avbelalningsköplagen sker när gods alertasoftast uppstår rest-skuld för köparen. Restskulderna indrivs enligt kommitténendast undantagsvis och deras förekomst torde inverka på kreditkoslnaderna vidavbetalningsköp. För konsumenten innebär återtagandet att han blirav med godset. Enligt kommittén kan godset för konsumenten ha etl rätt stortbruksvärde som det försäljaren håret t mycket lågt värde, i vart fallom det inte förekommer en fungerande andrahandsmarknad. 1 andra fall kanfördelen försäljaren att återta godset inte sägas stå i rimligt förhållandetill de ölägenheter som uppslår för konsumenten. Kommittén uppger att det i ett stort antal fall harvisat sig att godset inte finns kvar hos köparen då säljaren/kreditgivaren villåterta det. är orsaken att godset har förbrukats. Kreditgivaren dröjer iallmänhet mycket länge med att omsätta ett hot om återtagande till verklighet.I regel har emellertid konsumenten sålt eller på annat sätt gjort sakenoåtkomlig. Han kan i sådana fall ha gjort sig skyldig lill olovligt förfogandeoch riskerar böter eller fängelse. De berörda förhållandena motiverar enligtkommitténs mening en omprövning av återtaganderätten. Enligt kommittén är dettydligt att åter-taganderättens betydelse som kreditsäkerhet överskattas.Återtagandet drar kostnader som i regel måste övervältras på andra konsumenter.Att kreditgivaren likväl förbehåller sig återtaganderätt torde enliglkommittén bero 1976/77:123 47 påatt han tillmäter denna rätt betydelse som påtryckningsmedel för att framtvingabetalning. Ävenandra omständigheter ger enligt kommittén skäl till en ny inställning tillåtertaganderätten. Utvecklingen av kreditupplysningsverksamheien har gettkreditgivaren helt andra möjligheter än tidigare att vid kreditförsäljningbeakta köparens betalningsförmåga. Härigenom nås större säkerhet än med endålig realsäkerhet. Att återtaganderättens verkliga betydelse som säkerhet harminskat bestyrks enligt kommittén av den relativa minskningen av antaletavbelalningsköp lill förmån för banklån saml modernare kreditköpsformer utanåtertaganderätt, såsom låneköp och kontoköp. Samhällsutvecklingen har medförtalltmer förbättrade villkor för de enskilda medborgarna. Avbelalningsköpelsynes därför inte längre vara nödvändigt för atl medborgarnas grundläggandebehov skall kunna tillgodoses. Inte heller kan avbelalningsköpel sägas vara avnågon avgörande betydelse för den industriella utvecklingen. Molbakgrund av del anförda anser kommittén att återtaganderätten i princip böravskaffas såvitt avser konsumtionsvaror i allmänhet. Frågan omåtertaganderätten vid konsumentkreditköp ställer sig enligt kommitténemellertid något annortunda när det gäller verkligt tunga investeringar ikapitalvaror, t. ex. personbilar av de nya och minst 30 procentav de begagnade bilarna säljs med återtaganderätt. Kommittén framhåller att ettplötsligt avskaffande av återtaganderätten vid bilköp skulle kunna få i vartfall temporära negativa samhällsekonomiska konsekvenser Vid bilköp äråtertaganderätten såsom kreditsäkerhet också mera motiverad än vid köp avkonsumtionsvaror i allmänhet. Kreditbeloppen är större och bilar behåller underkredittiden i regel ett relativt högt värde som kan realiseras på enfungerande andrahandsmarknad. Kommittén vill därför, trots sin principiellainställning till återtaganderätten, inte förorda att denna nu helt avskaffasvid konsumentkreditköp. Förbehåll om återtaganderätt bör emellertid enligtkommitténs mening endast undantagsvis tillåtas, nämligen vid inköp av varor somär särskilt kvalificerade säkerhetsobjekt. Kommittén anser det mindre ändamålsenligt altdirekt i lagtext slå fast vilka varor som får säljas med återtaganderätt.Enligt kommitténs mening bör urvalet av varor göras genom beslut av regeringenefter förslag av tillsynsmyndigheten. Enskilda varor inom en bestämd varugruppbör emellertid enligl kommittén ha ett relativt högt beslående värde för all fågöras lill föremål för återtaganderätt. Kommittén föreslår därför attregeringens beslut endast skall få avse varor vilkas kontantpris överstiger tvågånger basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Kommittén framhåller att återtaganderätten f n. kanutnyttjas antingen av säljaren eller av den kreditgivare till vilken säljarenhar överiåtit sina rättigheter Denna ordning bör enligl kommitténs meningbibehållas även vid konsumentkreditköp. Det bör däremot inte komma i fråga attutvidga 1976/77:123 48 återtaganderättenså atl även annan kreditgivare än den som tillika är säljare, l. ex. vid låneköp,kan förbehålla sig rätt att ta tillbaka varan från konsumenten. Inte hellerbör återtaganderätt kunna instiftas efter det all köpet har ägt rum. Dessabegränsningar bör enligt kommitténs mening framgå av lagtexten. Kommitténföreslår därför som en ytteriigare förutsättning för återtaganderätt atlförbehållet om återtaganderätt har gjorts av säljaren i samband med köpet. När det gäller kreditgivarens möjligheter attåberopa elt ålertagandeför-behåll, som i och för sig har uppslällls i enlighetmed de nu berörda reglerna, anser kommittén det erforderiigt att uppställavissa begränsningar i förhållande till vad som gäller. För del första börannan grund än dröjsmål med betalningen inte få åberopas för återtagande avvara. Kommillén framhåller alt det häremot visserligen skulle kunna invändasalt kreditgivare bör ha möjlighet att ta tillbaka varan om konsumentenvanvårdar den så att påtaglig värdeminskning uppstår. Enligl kommitténs meningkan kreditgivaren dock knappast anses ha något större intresse av atl återtavaran så länge konsumenten gör sina delbetalningar. För det andra bör enligtkommittén återtaganderätten inte få kopplas samman med andra fordringar änsådana som hänförsigdirekt lill kreditköpet. Endast dröjsmål med betalning avskuldbeloppet, varmed enligl kommitténs förslag avses summan av detkredit-belopp och den kreditkoslnad som hänför sig till själva köpet, börenligt kommitténs mening kunna leda lill återtagande, däremot inteförsummelseratt betala reparationskostnader och liknande. Fördel tredje börden frist som gäller vid belalningsdröjsmål innan vara för återtas,14dagar, förlängas lill närmare överensstämmelse med den praktiskaverkligheten. Tidsfristen bör enligl kommittén kunna föriängas lill en månadutan att detta i allmänhet torde vålla kreditgivarna några olägenheter. För detfjärde bör för all varan skall kunna återtas alltid krävas allbeialningsdröjsmålet avser mer än en tiondel av skuldbeloppet.