prop · G00353 · 1976-12-31 00:00:00 — Såvitt avser dessa lån garanterar emellertid delägarnagentemot vattenfallsverket ett belopp molsvarande andelarna i Forsmarksbolaget. 1974: 1 bil. 15, NU 1974: 26, rskr 1974: 198) har bemyndigat regeringenatt medge vattenfallsverket att teckna borgen för lån som Forsmarksbolaget tarupp på den allmänna kapitalmarknaden intill ett belopp av 2 160 milj. kr. Häravhar t. o. m. 1 021 milj. kr. tagits i anspråk. Ägaretill Oskarshamnsverkel är . Detta företag harbildats uteslutande med syfte att uppföra och driva verket. Den störsteaktieägaren är med en andel av . Övriga ägare är ett antalkraftproducenter i . Detvå första blocken är i drift. 3 har i huvudsak upphandlats underår 1976. Arbetet utgörs t. v. främst av ingenjörsmsatser. Vissa komponenter medlång leveranstid torde av huvudleverantörerna ha beställts hosunderleverantörer. Några större arbeten på platsen har ännu inte påbörjats.Vissa planfrågor är ännu olösta. Antaletsysselsatta hos Kraftgmpp för 3 beräknas till ca100 personer inkl. konsulter. Antalet sysselsatta hos leverantörer ochentreprenörer bedöms till ca 1 800 personer. Uppgiftom nedlagda kostnader för 3 saknas. HittiUs har ett lån på 100 milj.kr. tagits upp utomlands. 1976/77: 53 13 5 Hantering av använt kärnbränsle Följandeuppgifter om hantering av använt bränsle från kärnkraftreaktorer och om detindustriella läget beträffande upparbetning har hämtats huvudsakligen ur Aka-ulredningensbetänkande. Bränsleti de kraftreaktorer som är aktuella i utgörs av anrikat uran.Uranet i form av uranoxid fylls i långa metallrör, och ett antal sådana rörmonteras samman till bränsleelement. Elementen sätts in i reaktorn förutvinning av värme genom kärnklyvning. Bränsleelementenbestrålas i reaktom innan de måste bytas ut och ersättasmed färskt bränsle. Det använda bränslet innehåller resturan och nybildatplutonium samt radioaktiva klyvnings-produkter. Dessa produkter, som utgör av innehållet i bränslet, utvecklar till en början stark värme. Detanvända kärnbränslet placeras i en djup vattenbassäng intill reaktorn ochlagras där vanligen . Det forslas därefter i strålskärmadetransportbehållare till en anläggning för upparbetning eller till en särskildförvaringsanläggning. Vid upparbetningenskiljs uran, plutonium och klyvningsprodukter från varandra genom en seriemekaniska och kemiska processer. Uranet och plutoniet kan användas åter sombränsle. Klyvningsprodukterna utgör huvudbeståndsdelen i det s. k. högaktivaavfallet, som efter upparbetningen har flytande form. Även små mängderplutonium finns i avfallet. Metoderhar utvecklats för att överföra avfallet i fast form, bl. a. glas. Principiellalösningar har också enligt utarbetats för slutlig förvarmg avavfallet i berggrunden. Eftersom avfallet innehåller vissa långlivaderadioaktiva ämnen måste förvaringen kunna ske så att det hålls skilt frånbiosfären . Enalternativ väg är förvaring av använt bränsle utan föregående upparbetning. Iprincip anses slutlig förvaring av bränslet kunna ske i berggrunden på sammasätt som för högaktivt avfall. Sådan förvaring av använt bränsle ställersannolikt större tekniska krav bl, a. genom innehållet av plutonium och deavsevärt större volymerna. A andra sidan kan metoden innebära vissa fördelarfrån kontrollsynpunkt. Riskerna för att plutonium skulle kunna användas till kämladdningarär nämligen mycket mindre när plutoniet är bundet i använt bränsle än när rentplutonium lagras. Mängdenanvänt bränsle som tas ut ur en stor kraftreaktor kan anges tillgenomsnittligt ca . Efter upparbetning uppgår volymen högaktivt avfallfrån bränslet till ca 20 m i flytande form och till ca 3 m* i fast form för slutiigförvaring. Ettantal industriella anläggningar uppfördes under 1940- och 1950- 1976/77: 53 14 talenför alt behandla lågutbränt bränsle från dåtida reaklortyper. Högutbränt bränsleav det slag som används i nyare reaktorer ställer väsentligt större krav. Denförsta civila anläggningen för bearbetning av sådanl bränsle togs i drift år1966. F. n.kan i högutbränt bränsle upparbetas endast vid den franska anläggningeni La Hague. Den brittiska anläggningen i håller på att byggas ut medsikte på att kunna behandla sådant bränsle . Ägaretill La Hague är det statiiga franska kämbränsleföretaget . Ägare till Windscale är detlikaledes stathga BNFL. Dessa två förelag har, jämte ett tyskt bolag somplanerar att uppföra en anläggning på 1980-talel, bildat en gemensamorganisation för marknadsföring, . Denna organisationförhandlar nu med kraftföretag i en rad västeuropeiska länder och i omlångtidskontrakt för 1980-lalet. I den mån kapachet för att upparbeta kontrakteradekvantiteter inte hinner byggas ut torde lagring t. v. av det använda bränsletkomma att ske vid upparbetningsanläggningama. IFörenta staterna är läget oklart. F. n. är ingen anläggning för högut-bränlbränsle i drift. Använtbränsle från svenska kärnreaktorer har skickats utomlands för upparbetning.Behovet av upparbetning för 12 är läckt t. o. m. genom ettkontrakt med BNFL, som omfattar även slutlig förvaring av det högaktivaavfallet. Förhandlingar om kontrakt för samtliga svenska kraftreaktorer t. o. m.är 1989 pågår mellan Svensk Kärnbränsleförsörjning och United Reprocessors. Påinitiativ av har inrättats ett särskilt statligtprogramråd för radioaktivt avfall. Rådet har till uppgift att i avvaktan på enmera definitiv lösning av organisationsfrågan samordna och ta initiativ tillforskning och utvecklmg i fråga om lagring av använt kärnbränsle. Rådet haransvaret för ett utvecklhigsprogram som finansieras genom bidrag frånkraftföretagen genom Svensk Kärnbränsleförsörjning. En huvudpunkt i programmetär förprojektering av en central anläggning för lagring av använt bränsle frånsvenska kärnreaktorer. Sedan1950-talet har i liksom i andra mdustriländer stora resurser lagts nedpå utveckling av kämenergi för civila ändamål. I vårt land har femkommersiella kämkraftreaktorer tagits i drift, och ytterligare sju är underuppförande eller beställda. Kärnkraften har svarat förknappt av landets elproduktion, medan dess andel av den installerade effekteni produktionssystemet f. n. uppgår till . Kraftföretagen har i sin planermgräknat med att större delen av den väntade ökningen av elkonsumtionen under detnärmaste årtiondet kommer att täckas med kärnkraft. 1976/77: 53 15 Desärskilda säkerhetsfrågor som är förbundna med kämkraftens användningmotiverar en sträng kontroll av verksamheten. Denna sker på grundval av lagen(1956: 306) om rätt att utvinna atomenergi m. m. (atomenergilagen). Lagen komtill i samband med att de första utvecklingsinsatserna på området beslutades ivårt land. För att uppföra och driva en kämreaktor krävs regeringens tillstånd.Regermgen eller, efter regeringens bemyndigande, siatens kärnkraftinspektionkan meddela de villkor för tillståndet som är påkallade av säkerhetsskäl ellerannars från allmän synpunkt. Nya eller ändrade villkor kan ges även undertillstånds giltighetstid. Tillstånd kan återkallas om uppställt villkor inteiakttas eller synnerliga skäl för återkaUelse föreligger. Tillståndenligt atomenergilagen har meddelats för samtiiga de tolv reaktorer som är idrift, som uppförs eller som är beställda. Frågorom skydd mot strålningsskador regleras enligt strålskyddslagen (1958: 110).Denna lag har ett vidare tiUämpningsområde än atomenergilagen. Enligtstrålskyddslagen krävs således tiUstånd för bl. a. allt arbele med radioaktivtämne. TUlstånd meddelas av strålskyddsmyndigheten, dvs. Myndigheten meddelar därvid föreskrifter om bl. a. högstatillåtna utsläpp av aktivitet. Dessa föreskrifter grundas på internationellarekommendationer. TUlstånd enhgt strålskyddslagen krävs inle för vad somomfattas av tillstånd enligt atomenergilagen. Strålskyddsinslitulet fåremellertid meddela särskilda föreskrifter som behövs för strålskyddet. Riksdagentog ställning till utbyggnadsprogrammet för kärnkraft fram till mitten av 1980-taleli samband med att man godkände allmänna riktlinjer för energihushållning m.m.våren 1975 (prop. 1975:30, NU 1975: 30, rskr 1975: 202). a. att två kärnreaktorer ulöver de elva som redan beslutats skullefå uppföras. Frågan om förläggningen av den trettonde reaktorn lämnades docköppen. beslut innebar vidare att hårda bindningar för framtiden ifråga om kärnkraften skulle undvikas, t. ex. principbeslut om uppförande av upparbetningsanläggningareller anordningar för förvaring av radioaktivt avfall. Ettviktigt moment beslut var att ett bättre kunskapsunderlag om såvälkärnkraften som vissa andra frågor på energiområdet borde föreligga innan mandrog upp riktUnjer för energihushållningen under senare delen av 1980-talet.Det förutsatles att sådana riktlinjer skulle läggas fast . Somredan har nämnts innebar beslut en fortsatt utbyggnad avkärnkraftverk. Därmed har också möjlighelerna att avbryta utbyggnaden utanresursförluster successivt minskat. Dessutom ökar mängden använt reaktorbränslesom måste tas om hand. Deproblem som är förknippade härmed har kommit att inta en central roll vidbedömningen av kärnkraftens risker. Det finns flera skäl till 1976/77: 53 16 detta.Bränslet innehåller starkt radioaktiva ämnen. Dessa ämnen måsle kunna hållas skUdafrån aUt liv tills aktiviteten har minskat till ofarlig nivå. Vissa ämnenavklingar snabbt, andra åter måste hållas skilda från det ekologiska systemet imånga . För plutonium är det fråga . Vidreaktordriften utnyttjas bara en mindre del av bränslets energiinnehåll.Främst för att ta till vara resterande uranmängder men även plutonium ämnensom båda kan återanvändas upparbetas bränslet. Upparbetningen är en teknisktkomplicerad process. Underde har man intensivt sökt lösningar på de problem som upparbetningoch avfallsförvaring ger upphov till. Beslut har fattats om att bygga ut denindustriella kapaciteten för upparbetning i flera länder. Stora ansträngningarhar gjorts för alt finna en lämplig teknik för att föra över det högaktivaavfallet från upparbetningen till en form som är lämpad för slutlig förvaringoch att finna metoder för den slutliga förvaringen. Ettalternativ som diskuteras är förvaring av använt bränsle utan föregående upparbetning.Denna metod innebär att plutonium, som under vissa förutsättningar kan användasför framställning av kärnladdningar, inte blir åtkomligt. Avfallsvolymernablir emellertid med denna metod väsentUgt större och kraven på säker förvaringmåste vara lika stränga som för det högaktiva avfallet från upparbetningen. Enredogörelse för det aktuella internationella läget på dessa områden har våren1976 lämnats av (I 1972: 08) i betänkandet (SOU 1976: 3031)Använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Av redogörelsen framgår att upparbetningi industriell skala av bränsle från de reaktortyper som utbyggnaden avkärnkraft i världen nu baseras på förekommer endast i mycket begränsadomfattning. De anläggningar i och som håUer på attbyggas ut för bearbetning av sådant bränsle har haft problem av olika slag.Endast kort erfarenhet finns från provdrift av en anläggning i . För1980-talet förutses kapacitetsbrist. Detta tvingar fram lagring i någon form.Läget i är mycket oklart. a. är tillståndsfrågorna förplanerade nya anläggningar olösta. Avbetänkandet framgår vidare att en rad frågor om hantering av det högaktivaavfallet kräver ytterligare utveckUngsinsatser innan någon bestämd metod förslutlig förvaring av avfallet i kan anvisas. Ett antal av de instansersom har yttrat sig över betänkandet har pekat på svåra och olöstaproblem i samband med förvaringen. Använtbränsle från kärnreaktorer i har skickats utomlands för upparbetning.För bränsle som t. o. m. tas ut från de tvä första svenska kommersiellakraflreaktorerna, 1 och 2, gäller ett upparbetningskontrakt med detstatliga brittiska kärnbränsle-företaget . Delta kontrakt innefattar ävenförvaring av det högaktiva avfallet. 1976/77: 53 17 Förövriga reaktorer pågår förhandUngar mellan . Detta företag svarar för marknadsföringen av upparbetningstjänsterför BNFL, det franska kärnbränsleförelaget och en planerad tyskanläggning. Förhandlingarna, som förs på grundval av en tidigareprincipöverenskommelse mellan ,gäller kontrakt för omhändertagande av allt använt bränsle från svenska kraftreaktorert. o. m. . United Reprocessors ställer tjänster till förfogande avseendetransporter, lagring, upparbetning och överföring av det aktiva avfallet i fastform. Beträffande den slutliga förvaringen väntas emellertid företagel kommaatt förbehålla sig rätt att skicka tillbaka avfallet lillursprungslandet. Denbild som här har tecknats visar att läget i fråga om upparbetning och avfallsförvaringär oklart. Detta intryck har förstärkts under det halvår som har gått sedan Aka-utredningenlade fram sitl betänkande. Frågorna måste övervägas ytterligare på grundval avbl. a. remissyttrandena över belänkandet. Jag avser att begäraregeringens bemyndigande att lillkaUa en särskild . Denna kommeratt få liU uppgift bl. a. att analysera problemen rörande kärnkraftenssäkerhet samt hanteringen av det högaktiva avfallet och ge sin syn på om enhelt säker slutlig förvaring kan ske eller inte. Kommissionen skall vidareange tänkbara modeller för etl nytt energipolitiskt förslag som skallföreläggas . Jag anser det emeUertid nödvändigt att redan nuta upp fråga om ytterligare villkor för att få ta kärnreaktorer i drift. Detär en allmänt godtagen princip att den som driver industriell verksamhet ocksåskall ansvara för att de problem som verksamheten ger upphov till kan lösas. Dekrav som i det hänseendet ställs på innehavaren av en kärnreaktor måste mednödvändighet vara mycket långtgående. Godtagbara lösningar beträffande allaled av hanteringen av det använda bränslet måste kunna anges avreaktorinnehavaren redan från början även om den slutiiga förvaringen avavfallet kan komma att bli aktuell först efter det att driften av kärnreaktornhar påbörjats. Jag finner det alltså självklart att det måste finnasbetryggande garantier för att det avfaU som bildas genom driften kan tas omhand på ett säkert sätt innan en kärnreaktor får las i drift. Detillstånd för kärnkraftreaktorer som har meddelats med stöd avatomenergilagen är förknippade med ett anlal villkor om reaktorernasuppförande och drift. Tillstånden har emellertid inte förbundits med villkorsom tar sikte på hanteringen av det använda bränslet. Sådana villkor måsteenligt min mening ställas upp beträffande sådana reaktorer som ännu inte hartagits i drift. Villkorav det slag del här blir fråga om kan i och för sig meddelas redan nu avregeringen enligt atomenergilagen om de är påkallade av 2 1976/77. 1 saml Nr 53 1976/77: 53 18 hänsyntill säkerheten eller annars från allmän synpunkt. Enligt min mening böremellertid rätlen att ställa villkor av det slag jag förordar regleras i lag.För den ståndpunkten talar redan det förhållandet att problemen medavfallshanteringen inte tillräckUgt beaktades när tillstånden meddelades.Vidare innebär villkoren en väsentiig inskränkning i lillståndsinnehavarensrättigheter. Villkoren kan också få omfattande ekonomiska konsekvenser försåväl de berörda företagen som samhäUet. Regleringen bör som jag har nämntomfatta sådana reaktorer för vilka tillstånd har meddelats men vilka ännu intehar lagils i drift. Tillstånd bör få meddelas endast om det föreligger ettavtal som på ett betryggande sätt tiUgodoser behovet av upparbetning av använtkärnbränsle. Dessutom måste reaktorinnehavaren kunna visa hur och var en heltsäker slutlig förvaring av det högaktiva avfallet kan ske. Om reaktorinnehavarenkan visa hur och var en helt säker slutlig förvaring av bränslet kan ske utanföregående upparbetning bör även detta kunna godtas. I den internationelladebatten har framhåUits att sådan förvaring skulle kunna medföra väsentligtminskade risker för plutoniumspridning. En reglering av det slag jag härförordar bör därför öppna möjligheter att godkänna även ett sådant förfarande. Bevisbördani de hänseenden som jag nu har nämnt bör ligga på den som har tillstånd attinneha reaktorn. Prövningen av frågor om tUlstånd bör ankomma på regeringen. Deöverväganden som jag här har redovisat täcker inte in det fall att en reaktorhar färdigställts men ännu inte har tagits i drift. Enligt min mening bör ensådan reaktor få tas i drifl utan särskilt tillstånd. Dock bör tillstånd krävasom frågan uppkommer om fortsatt drift efter utgången av . Därvid börställas samma krav i fråga om upparbetningsavtal som har angivils.Tillstånd bör kunna meddelas även om innehavaren visar att hanteringen av inteupparbetat bränsle kan ske på ett säkert sätt. Utanförmitt förslag faller sådana reaktorer som har tagits i drift. För de femreaktorer det här gäUer kan slutna avtal ge vissa möjligheter till upparbetningeller avfallsförvaring. Det bör med skärpa betonas att den hanteringskapacitetsom har avsatts för dessa reaktorer inte får tas i anspråk för sådana reaktorersom faller under tillståndstvånget. Jag vill här även framhålla atl innehavarenav en reaktor, oavsett om den redan har tagits i drift eller om den blir tillståndspliktigenligt vad jag har förordat, bör bära kostnaderna för samtliga de åtgärder somär förknippade med hantering och förvaring av använt kärnbränsle ochradioaktivt avfall samt för de åtgärder som krävs sedan en kämreaktor hartagits ur drift. Jag avser alt återkomma till denna fråga i annat sammanhang. Innebördenav vad jag nu har anfört är att det åligger reaktorinnehavaren alt visa påkonkreta lösningar av kärnkraftens avfallsproblem. 1976/77: 53 19 Detär emellertid givet att slalen har del slutliga ansvaret och dessuiom enbetydelsefull uppgift när det gäUer dels alt precisera de villkor som skallställas dels att få till stånd forsknings- och utveckUngsinsatser som syftartill en helt säker hantering av använt bränsle och aktivt avfall. Denämnda villkoren för att en reaktor skall få tas i drift kan leda till att enreaktorinnehavare hindras från att utnyttja ell tidigare meddelat tillståndenligt atomenergilagen. I sådana fall uppkommer frågan om ekonomisk ersättningfrån staten. Iförarbetena till atomenergilagen förutsattes atl ersättning skulle kunnalämnas till en tillståndsinnehavare t. ex. i fall där nya villkor för tillståndetställdes upp. Hur en sådan ersättning skulle beräknas angavs emellertid inle.Förarbetena utgår från att frågan skulle bli föremål för särskild prövning omdet i något fall skulle framstå som uppenbart obilligt att ersättning intelämnades. Emellertidär det i den aktuella situationen enligt min mening inte rimligt attersättningsfrågorna lämnas öppna på samma sätt som i atomenergilagen. Frågornamåste bedömas mot bakgrund av de särskilda förhållanden som råder påkärnkraftområdet. Jag syftar härvid inte enbart på de ekonomiska konsekvensernaför berörda kraftföretag om reaktorer som är färdigställda eller under byggnadinte får tas i drift. Även leverantörer och entreprenörer som är knutna tillprojektet kan komma att drabbas. Det är viktigt att en eventuell avveckling avpågående projekt kan ske på ett sätt som tar all rimlig hänsyn tiU arbetstagarnasoch de berörda kommunernas intressen. De lär få lösas i första hand genom förhandlingar mellan statenoch innehavaren av reaktorn. Det rådande osäkra sakläget kan tala för att skälighelshänsynges särskilt utrymme. Emellertid bör de berörda företagen ges ett underlag försitt handlande. Det framstår därför som motiverat att här dra upp vissariktlinjer för bedömningen av ersättningsfrågorna. Jaganser att rätt till ersättning för reaktorinnehavare som vägras tillstånd attta anläggning i drift till viss del bör lagfästas. Härför talar främst atttillstånd enligt atomenergUagen redan har meddelats och att villkor av nu aktueUtslag inte har ställts. Frågan uppkommer då hur långt dennauttryckligen lagfästa rätt bör sträcka sig. Enligt min mening bör härtidpunkten för ikraftträdande av de hestämmelser jag förordar vara avgörande.Del är rimligt att reaktorinnehavaren ges en lagfäst rätt till ersättning förkostnader som han har lagt ned . När det gäUer kostnadersom hänför sig tiU tiden efter ett ikraftträdande bör han emellertid kunna taställning till om han anser sig kunna tillgodose de krav för tillstånd somanges i bestämmelserna. Han kommer i princip att befinna sig i samma situationsom den innehavare av ett tUlstånd enligt atomenergilagen, som utan att hagjort sig skyldig till försummelse hindras från att utnyttja tillståndet genomatt rop.1976/77: 53 20 tterligarevillkor ställs upp av regeringen eller tillsynsmyndigheten. >om jag tidigarehar framhållit finns ingen lagfäst rätl lill ersättning enigt atomenergUagen.Ersättning kan emeUertid utgå efler särskild pröv-ling. Enligt min mening bördetsamma gälla även i den situation som lu är aktuell. Jagstannar således för atl lagfäst rätl till ersättning bör föreligga jara förkostnader som enligl den för resp. projekl gällande planen har lagts ned framtill den lidpunkt då bestämmelserna om tillstånd för att få ta en reaktor idrift har trätt i kraft. Ersättningenbör i princip motsvara den förlust som reaktorinnehavaren drabbas av tillföljd av åtgärd som han har vidtagit med anledning av tillståndet enligtatomenergilagen. innebär att ersättning bör utgå i första hand förkostnader som har lagts ned i anläggningen fram till den tidpunkt då debestämmelser som jag har förordat träder i kraft. Främsttill följd av penningvärdets fall kan kostnaderna ha stigit underanläggningstiden och fram till nyssnämnda tidpunkt. När det gäUer frågan omkompensation för dessa kostnadsökningar bör beaktas det sätt på vilketanläggningen har finansierats. Inom svensk kraftindustri finansierasutbyggnaden av produklionsanläggningar huvudsakligen genom extern upplåning.Enligt vad jag har erfarit gäller detta också de nu aktuella anläggningarna.Andelen eget kapital i form av t. ex. aktiekapital lorde svara mot högsl entredjedel av den totala finansieringen. Vidberäkning av ersättningen för nedlagda kostnader enligt lagen bör enligt minmening sådana kostnader som kan relateras till den egna kapitalinsatsenberäknas med hänsyn tagen till aktuellt kostnadsläge. Någon motsvarandeuppräkning av kostnader som har finansierats genom extern upplåning ellerannat liknande sätt bör emellertid inte ske. Vidberäkningen av ersättning för nedlagda kostnader bör ränta läggas till. Ifråga om lånat kapital lorde ränteberäkningen inte behöva vålla speciellaproblem. När det gäller den egna kapitalinsatsen synes en rimlig utgångspunktför beräkningen i princip vara den ränta som reaktorinnehavaren hade kunnatpåräkna vid utlåning av kapitalet mot fullgod säkerhet på den öppna marknaden. Förutomför nedlagda kostnader hör ersättning utgå för sådana kostnader somreaktorinnehavaren för ikraftträdandet inte kan undvika vidavveckling av projektet. Sådana kostnader kan utgöras av skadestånd till såvälkraftföretagens kunder som leverantörer och entreprenörer vid anläggningsprojeklen.Slutiigen bör hänsyn tas även lill ansvarel för personal och för sådana avvecklingsålgärdersom behövs vid anläggningarna. Innehavarenbör vara skyldig att i möjlig mån begränsa skadeverkningarna. Om så inte harskett bör ersättningen kunna jämkas. Skullearbetena avbrytas redan i samband med att bestämmelserna 1976/77: 53 21 träderi kraft kommer någon prövning enligt vad jag förut har förordat inte tillstånd. Ersättningen bör då rimligen utgå på samma sätt som om regeringen efterprövning hade vägrat tillstånd. Jagåtergår nu till frågan om ersättning för kostnader som läggs ned sedanbestämmelserna har trätt i kraft. Som jag har framhållit bör ersättningkunna utgå efter särskild prövning. Vid de överväganden som härvid bliraktuella bör särskUt beaktas om innehavaren har sökt att i rimlig mån begränsaförlusten om och när det har blivil uppenbart att villkoren enligt de nyabestämmelserna inte skulle kunna uppfyllas. Om så har skett bör de principerför beräkning av lagfäst ersättning som jag har angivit kunna varavägledande.