prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Detta hänger sannolikt ocksä samman med all näringsidkarna genomsina olika branschorganisationer är företrädda i nämnden. Det ligger alltså nära lill handsalt även i fortsättningen satsa på ett ulomrättsligl förfarande ikonsumenttvister. De sakkunniga bör också utgå från att någon form avnämndförfarande skall finnas kvar. Frågan är på den punkten om förfarandet börbyggas ut och hur förfarandet närmare bör anordnas. Som jag har antyttbör lill en början sambandet mellan och nämndverksamhetenprövas. Onekligen talar vissa principiella skäl för all en verksamhet som gårut på att avgöra tvister får en organisatoriskt självständig ställning. A andrasidan är det självklart att ett nära samarbete måste ske med den centralamyndigheten på konsumentom-rådel. Beaktas bör bl, a. atl anmälda tvistefrågor imånga fall får belydelse för verkels mera generellt inriktade verksamhet. Detär också angelägel all nämndavgörandena följs upp av verkel i dessförhandlings- och informationsverksamhet. De sakkunniga bör söka sig fram organisatorisk lösning som i rimlig utsträckning beaktar dessa synpunkter. Delll H:4 Skr1976/77:103 166 De sakkunniga bör vidare överväga om det kan varalämpligt med en viss regional utbyggnad av nämndverksamheten. Så längeförfarandet är helt skriftligt torde emellertid värdet av en sådan reform varabegränsat. Det stöd som konsumenterna mera lokalt kan behöva bör kunna erhållasinom ramen för den kommunala konsumentverksamheten. Framhållas bör också svårigheternaatt, såvitt avser vissa sakområden, rekrytera representiva företrädare för deintressegrupper som bör vara med i en nämnd, om verksamheten splittras upp.Flera skäl talar alltså mot att sätta i gång en regional nämndverksamhel. Desakkunniga bör dock vara oförhindrade att behandla frågan. 1 sammanhanget bör de sakkunniga också överväga enutvidgning av möjligheterna atl ta upp olika sakfrågor inom ramen förnämndverksamhe-len. F. n. prövar inte exempelvisärenden rörande fast egendem. I stället prövas sådana ärenden försöksvis i vissomfattning inom . Myckel talar för att en reklamationsnämnd iframtiden bör kunna la upp också fastighelslvister. En annan sak som kanövervägas är att införa en minsta värdegräns beträffande ärenden som en nämndär skyldig atl ta upp. Del kan också finnas anledning atl bygga vidare på detsystem som i viss mån tillämpas redan nu och som innebär att ett enklarehandläggningsförfarande används för vissa typer av ärenden. En särskild fråga är om reklamationsnämndsbeslutbör göras verkställbara. Myckel talar för atl man bör avstå från en sådanreform. Till en början kan erinras om att reklamationsnämndens beslul f n.följs i stor utsträckning. Vidare finns det goda möjligheter atl inom ramen fördomslolsförfarandet få fram tvingande avgöranden mot näringsidkare som interättar sig efter nämndens bedömning. Dessa möjligheter skulle ytteriigare kunnaförbättras genom att något konsumenlorgan fick rätt att föra konsuments talan itvistemål inför domstol, en fråga som jag strax återkommer till. I dellasammanhang vill jag slutligen framhålla atl en reform som innebär alt reklamationsnämndsavgörandengörs verkställbara torde kräva en sådan formalisering avreklamationsförfarandet alt den smidighet som är utmärkande för nämndensnuvarande agerande riskerar att gå föriorad. Delär självfallet inte möjligt atl la ställning till reklamationsförfarandetsorganisation och utformning utan att beakta sambandet med domstolarnas roll påområdet. Som jag har antytt bör de sakkunniga skaffa sig en bildav hur domstolsförfarandet hiltills har verkat på konsumentområdel och söka draupp gränser mellan de olika typerna för konfliktlösning. Härvid torde man kunnautgå från atl del i de flesta fall även blir enklare förkonsumenterna att klara upp småtvister utan domstols medverkan. Detta gällernaturligtvis främst när tvisten inte har egentlig rättslig karaktär ulan är avannat slag. I sådana situationer är det varken från de enskildas eller frånsamhällets sida önskvärt all i alltför stor utsträckning låta konfliktlösningenankomma på domstol. Utöver vad som följer av vad jag nu har sagt bör desakkunniga inte gå närmare in på hur domslolsförfarandet skall vara anordnat.Inom pågår nämligen förberedelser för en översyn avrättegångsförfarandet i syfte att bl. a. åstadkomma förenklingar pä olikapunkter. De sakkunniga bör noga följa utvecklingen av delta arbete. 1975/76:81 har berörts vissa processuellafrågor rörande konsumenternas intressen. Jag anförde bl. a. atl del bordeövervägas att införa möjlighet för något allmänt organ att föra talan ikonsumenilvister inför allmän domstol. Efler viss utredning inomjustitiedepartementet har jag 167 Kommittéer: Del II H:5 kommitfram lill atl frågan om sådan lalerält bör tas upp i samband med översynen avreklamationsförfarandet i konsumenilvister. Till konsumentombudsmannens (KO:s) uppgifter höratl föra konsument-kollektivets talan inför i ärenden omoskäliga avtals-villkoroch olämplig marknadsföring. KO kan emellertid f n. inteföra enskild konsuments talan i tvistemål inför allmän domstol. De sakkunnigabör närmare överväga om inte KO bör kunna föra sådan talan. Härvid bör främstundersökas om en talerätt av antytt slag skulle kunna användas för atl få framvägledande domstolsavgöranden i principiellt viktiga frågor och i frågor som avannan orsak är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt, exempelvis därföratt ett större antal konsumenter berörs. Talerätten skulle också, som tidigareanmärkts, kunna fylla en funktion i de fall då näringsidkare inte vill rättasig efter ell reklamationsnämndsbeslut i en fråga av mera allmänt intresse. Frågan om utformningen av en lalerält haruppmärksammals under remissbehandlingen av generalklausululredningensbetänkande (SOU 1974:83). Sålunda har KO pekat på några olika metoder atlåstadkomma en lalerält av antytt slag. Frågan har också berörts avkonsumentljänslulred-ningen. Del bör slå de sakkunniga fritt atl underbeaktande av de synpunkter som har framförts närmare överväga hur en talerättbör utformas. I första hand bör eftersträvas en reform som på ett naluriigtsätt smäller in i vår nuvarande rättegångsordning. Avslutningsvis vill jag framhålla att de sakkunnigabör samråda med den tidigare nämnda utredningen om den regionalakonsumentpolitiska verksamheten. Insyn i företagens marknads- och produktplanering m. m. Chefenför , statsrådet , anför. Förelag har skyldighet att lämna uppgifter av olikaslag till statliga och kommunala myndigheter. Sålunda finns föreskrifter omuppgiflsskyldighet rörande företagens ekonomiska ställning samt i skattefrågor,för statistiska ändamål och i frågor som har betydelse för totalförsvaret. Uppgifterrörande pris- och konkurrensförhållanden skall lämnas på anmaning av myndighetsom regeringen bestämmer. Tillsynsmyndigheter på olika områden kan begäratillträde lill förelagen saml har rält atl ta prover och all få del avuppgifter. Uppgiflsskyldighet finns vidare i vissa samhällsplaneringsfrågor.Det gäller den ekonomiska utvecklingen hos företagen, planerade eller väntadeförändringar i produktionen, sysselsättningen etc. På en rad områden, där samhället har tagit ettansvar för att medborgarnas intressen tas lill vara, har således möjlighetertill direkt insyn i företagens aktiviteter tillskapats lagstiftningsvägen.Denna insyn är inte begränsad till situationer där åtgärder från myndigheternassida antas vara påkallade utan ingår i en allmän tillsyn inom de områden somlagstiftningen omfattar. Ett område där motsvarande möjligheter i stort ännusaknas är konsumentpolitiken. I den allmänna debatten har krav förts fram omvidgade möjligheteratt inom ramen för denna politik få insyn i företagens aktiviteter.Innan jag går närmare in på denna fråga vill jag något erinra omkonsumentpolitikens Delll H:5 Skr1976/77:103 168 uppgiftoch om vissa av de åtgärder som samhället har vidtagit på området. Konsumentpolitikens uppgift är all stödjakonsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Denna politik harunder senare år lett till en omfattande lagstiftning på området. harnya organ inrättats för all på olika sätt la lill vara konsumenternasintressen. Ett uppmärksammat inslag i del konsumenipolitiskaarbetet har varit myndigheternas strävan all påverkaproducenter, distributörer och marknadsförare (producenlpåverkan). Del är f n.i första hand KO och , som i direkt kontakt med förelagen sökerförmå dessa all anpassa sin verksamhet lill konsumenternas intressen. Delproducenipåver-kande arbetet kan avse t. ex. beskaffenheten hos varor ochutförandet av tjänster som bjuds ut lill konsumenterna. Del kan också gälla delsätt på vilket varorna och tjänsterna marknadsförs och alltså avse reklamensutformning, försäljningsvillkor, service m.m. Grundläggande för detta' arbeteär dels utredningar och forskning rörande förhållanden av betydelse förkonsumenterna, dels en omfattande direkt kontakt med konsumenter ochproducenter. Beslul av (prop.1975/76:34, NU 1975/76:14, rskr 1975/76:108, SFS 1975:1418) kommer aUdelvis förändra förutsällningarna för det producentpåverkande arbetet. Denmarknadsföringslag som då träder i kraft ger, förutom bestämmelserna i den nugällande lagen (1970:412) om olillböriig marknadsföring, regler ominformationsskyldighet och produktsäkerhet m. m. De nya reglerna innebär bl.a. all kan ålägga en näringsidkare all vid marknadsföring avvara, tjänst eller annan nyttighet lämna sådan information som är av särskildbelydelse från konsumentsynpunkt. Vidare skall domstolen kunna förbjudanäringsidkare att försälja eller hyra ul vara, som på grund av sina egenskapermedför särskild risk för skada på person eller egendom. Delsamma gäller förvara som är uppenbart otjänlig för sill huvudsakliga ändamål. Med den nyamarknadsföringslagen blir del alltså möjligt atl i vissa fall tvångsvis genomdrivakrav där myndigheterna har varil hänvisade lill frivilligaöverenskommelser med företagen. Liksom f n. skall dock resultat i första handåstadkommas genom frivilligt samarbete med näringslivet i obundna former. Ettviktigt inslag i delta arbete blir alt la fram allmänt hållna riktlinjer förförelagens beteende på marknaden. Riktlinjerna blir också av betydelse förtillämpningen av den nya lagstiftningen. som den nya marknadsföringslagen antogsbeslutades all KO och skall föras samman lill en myndighetbenämnd , där chefen tillika skall vara konsumentombudsman.Regeringen har lagt fram förslag om den närmare organisationen av detnya (prop. 1975/76:159). Myndigheten är tänkt att börja sinverksamhet . Genom en nära kontakt med konsumenterna och derasproblem kan underiag erhållas för det producentpåverkande arbetet. Den pågåendeutbyggnaden av en konsumenlpolitisk verksamhet kommer i särskilt höggrad alt bidra till en sådan kontakt. Av stor betydelse är också dendirektkontakt med konsumenterna som de centrala myndigheterna får genomanmälningar och telefonförfrågningar. Underiag för de producentpåverkandeåtgärderna kan också erhållas direkt från företagen. Del kan vara fråga omvaruprover, reklam och annat informationsmaterial såsom uppgifter om produkterslivslängd, servicebehov och reklamalionssiatistik. 169 Kommittéer: Delll H:5 Uppgifter av nu nämnt slag har del gemensamt all deavser varor eller tjänster som redan har förts ul på marknaden elleraktiviteter i övrigt som har hunnit påbörjas. Innan så skett har företagenvanligen lagt ned betydande resurser på marknads- och produktplanering saml påproduktion och distribution. När en produkt kommer ul på marknaden eller när enmarknadsföringsaklivilei påbörjas är därför möjligheterna all påverka förelagenmånga gånger begränsade. De förändringar som kan genomdrivas,exempelvis med stöd av marknadsföringslagen, kan ställa sig betydligtkostsammare för både samhälle och förelag än om konsumenternas synpunkterkommer in på elt tidigt stadium. En offentlig debatt kring förelagens marknads-och produktplanering skulle därför från konsumentpolitiska utgångspunkter varaönskvärd. Av flera skäl, inte minst hänsyn lill konkurrensförhållandena inomnäringslivet, kan del dock vara svårt all föra en sådan debati. Deäremoi bordedel vara såväl ett samhällsintresse som ell förelagsintresse omkonsumentsynpunkterna indirekt, genom de konsumenipolitiska organens försorg,kunde tillföras företagen på ell tidigt stadium i deras planering. För alldelta skall vara möjligt krävs del alt myndigheterna kan få tillgång tillmaterial som rör denna planering. I del hittillsvarande arbetet hos i första hand KOoch har många företag ställt sig positiva till atl lämnamyndigheterna uppgifter av de slag jag nu har berört. Det finns all anledninganta alt så kommer atl vara fallet även i fortsättningen. Den nyamarknadsföringslagens bestämmelser om produktinformation och produktsäkerhettorde vidare förslärka företagens önskan lill samarbete i frivilliga former.När de önskvärda uppgifterna undanlagsvis inte kan fås fram på della sättuppkommer frågan om behov finns all med stöd av lagstiftning begära fram dem. Jag vill här erinra om den genomgående strävan idet konsumenipolitiska arbetet atl få fastare former och underlag för arbetet.Sålunda erbjuder den nya marknadsföringslagen vissa möjligheter all få del avmaterial hos förelagen. Lagen innehåller bestämmelser om rätt all la ulvaruprov, handlingar o. d. från företagen. Denna rätt avser dock barasituationer där tvingande åtgärder enligl lagen kan komma i fråga, dvs. fall därmarknadsföring redan har ägt rum. I övrigt finns inga formella möjligheter atlfrån företagen kräva material av nu avsett slag. Enligl min mening är dellainte tillfredsställande. Jag skall i del följande peka på några situationer dären längre gående skyldighet att lämna uppgifter och annat material skulle varaav värde. kan i sina kontakter medkonsumenter eller som resultat av egna provningar och utredningar finna atlprodukter inom ett visst område generellt sett är bristfälligt konstrueradeeller har otillfredsställande egenskaper på annat sätt. kan dåvilja ställa upp krav rörande produkternas utformning. För all formulera dessakrav behöver verkel självfallet ofta kunskap av elt slag som bara företagenbesitter. Del kan därför vara nödvändigt att få uppgifter från företagen idessa delar. Om bristerna hos produkterna är av en sådan karaktär atl förbudmot försäljning eller uthyrning enligl den nya marknadsföringslagen kan bliaktuellt, har förelagen ell eget intresse av atl få en diskussion omproduktutformningen. Är bristerna av annat slag är det inte säkert altföretagen är beredda alt samarbeta. Verkels arbete kan härigenom försvåras. När del gäller köp av vissa mer kompliceradeprodukter eller vid vissa försäljningsformer, t. ex. hem försälj ning ochförsäljning på kredit, kan konsumenternas ställning vara särskilt utsatt. Högakrav måste i sådana Delll H:5 Skr1976/77:103 170 situationerställas på företagens marknadsföring. Om i visst fall brister upptäckshärvidlag kan del vara ell starkt konsumentintresse alt få insyn i exempelvisinlernulbildning eller marknadsplanering hos det berörda företaget ocheventuellt söka påverka denna. Någon rätt lill sådan insyn finns inte f n. Företagen gör ofta marknadsundersökningar somunderiag för sin produktplanering. Om önskar diskutera frågorom inriktningen av produktutvecklingen hos ett företag kan det vara nödvändigtatt få ta del av eventuella marknadsundersökningar som företaget hargjort.Någon sådan möjlighet föreligger inte . Av vad jag här har anfört framgår att det finnsanledning all överväga frågan om insyn i förelagens marknads- ochproduktplanering m. m. För detta ändamål bör särskilda sakkunniga tillkallas. De sakkunniga bör hålla sig inom de ramar somgäller för konsumentpolitiken och således begränsa sig till frågor som rörvaror, tjänster och andra nyttigheler som bjuds ut på den privata marknadeneller marknader som arbetar enligt liknande principer. Övervägandena bör ta sikte på att tillförsäkra dekonsumentpolitiskl verksamma organen, i första hand det nya ,möjligheter atl från förelagen eller eventuellt deras organisationer i mån avbehov erhålla sådana uppgifter om förelagens verksamhet, som är av betydelse idel konsumenlpolhiska arbetet. Särskilt bör uppmärksammas behovet av att få delav uppgifter som möjliggör en producentpåverkan redan i företagensplaneringsstadium. De uppgifter som erfordras kan t. ex. avse planerade ellerredan framtagna produkters beskaffenhet. Hit hör även uppgifter rörandelivslängd, reklamationsfrekvens och servicebehov. Det kan också vara fråga omuppgifter som rör planerad marknadsföring, förändring i distribution ochservice eller som rör internutbildning. En vidgad rätt lill insyn av del slag som jag härhar skisserat skulle formellt bli vidsträckt. De sakkunniga bör därför särskiltobservera de olägenheter för företagen som skulle kunna följa härav och angelösningar på hur dessa skall kunna undvikas. Förelagens behov av sekretesskyddär naturligtvis en fråga av största vikt. Allmänt gäller ju atl handlingar somkommit in till offentliga organ är tillgängliga för envar, om annat inte harföreskrivits. I gällande lagstiftning rörande uppgiftsskyldighet och insynfinns regelmässigt bestämmelser om skydd för uppgifter vars offentliggörandekan leda berört företag lill men. Det är angelägel all en utbyggd insyn iföretagens marknads- och produktplanering m. m. inte försvagar företagenssekretesskydd på elt sätt som äventyrar företagens konkurrensförmåga. Enutgångspunkt måste härvid vara att de uppgifter som ett företag lämnar inte fårföras ut direkt eller indirekt i kontakter med annat företag. De sakkunniga bördock överväga om ett utbyte av uppgifter olika myndigheter emellan kan ske utanalt företagens berättigade skyddsintressen träds för när. En annan utgångspunkt för de sakkunniga bör varaatl tvingande åtgärder inte skall komma i fråga där de uppgifter som behövs kanfös på frivillig väg. Normalt bör det inte bli fråga om någon fortlöpanderapportering från företagens sida. Begärda uppgifter bör vanligtvis hänföra sigtill bestämda, avgränsade förhållanden . 171 Kommittéer: Delll H:6 Chefenför , statsrådet , anför. fattade beslul om riktlinjer föroch organisation av samhällets konsumentpolitik (prop. 1972:33, NU 1972:40,rskr 1972:225). I samband därmed framhölls behovet av en lokall förankradkonsumentpolitik. förutsatte atl regeringen och dekonsumenipolitiska organen skulle betrakta en vidareutveckling av denbegränsade lokala verksamheten som en angelägen uppgift och så snart det varmöjligt lägga fram de förslag som ytteriigare erfarenheter och övervägandenkunde ge anledning lill. 1975:40 om konsumentpolitiskverksamhet m. m. förordade regeringen en väsentlig utbyggnad av kommunernasmedverkan i konsumentpolitiken. Som lämpliga arbetsuppgifter för den kommunalakonsumenipolitiska verksamheten nämndes bl. a. vägledning för enskildakonsumenter, allmän information i konsumentfrågor och stöd lill konsumenipolitiskaaktiviteter i kommunerna. Enligl regeringens förslag skulle betydande delar avhemkonsulenternas verksamhet föras ul i kommunerna och den s. k. stödjandeverksamheten, dvs. rådgivning, information, viss utbildning m. m., i huvudsak blien uppgift för . Regeringen ansåg därför allhemkonsulentljänsterna skulle dras in. Ifiera riksdagsmotioner riktades kritik mot förslaget om indragning avhemkonsulentljänsterna. Samtliga motionärer uttalade tvivel om all en kommunalkonsumenlpolitisk verksamhet skulle vara utbyggd , ochmånga menade atl hemkonsulenttjänstema skulle bibehållas. underströk vikten av en utbyggnad av denkommunala konsumenipolitiska verksamheten och anslöt sig till huvuddragen iregeringens proposition (NU 1975:26, rskr 1975:170). Beträffande hemkonsulentljänsternadelade i huvudsak motionärernas uppfattningar och menade all det intefanns underiag för ett beslut om indragning av hemkonsulenttjänstema i en näraframtid. uttalade sig för en anpassning av den regionalaorganisationen i takt med utvecklingen på det kommunala planet. Regeringenborde fortlöpande följa utvecklingen på del lokala och regionala planet ochlägga fram förslag till sådana organisatoriska förändringar som föranleddesdärav. Medanledning av beslut uppdrog regeringen åt attutfärda anvisningar för hemkonsulenternas verksamhet. Enligl de i uppdragetangivna huvudprinciperna för verksamheten skulle hemkonsulentemas arbeteinriktas på atl stimulera och stödja konsumentpolitisk verksamhet.Vidare skulle hemkonsulenterna svara för konsumentvägledningen i de kommunerdär ingen verksamhet hade påbörjats. Om arbetet med dessa uppgifter medgav delskulle de även svara för utbildning och information. Härutöver skullehemkonsulenterna liksom vara länsstyrelserna behjälpliga medkonsumentpolitisk sakkunskap. Isyfte all få till stånd en anpassning av den regionala organisationen till denkommunala verksamheten föreskrev regeringen i regleringsbrev till länsstyrelsernaden att tjänst som hemkonsulent hos länsstyrelse skulle viduppkommande ledighet få återbesättas försl efler medgivande av regeringen.Medel som frigjordes i samband med uppkommande vakans skulle inte heller föutnyttjas utan sådan medgivande. Våren1976 behandlade fem motioner med förslag om alt del Delll H:6 Skr1976/77:103 172 regionalaledet i den konsumenipolitiska verksamheten borde beslå och atthemkonsulentorganisationen åtminstone tills vidare borde bibehållas oförändrad.Riksdagen (NU 1975/76:31, rskr 1975/76:178) biföll i huvudsak motionsyrkandenaoch uttalade all det fanns goda skäl för en konsumentpolitisk funktion på detregionala planet även när den kommunala verksamheten hade blivit fulltutbyggd. ansåg också all frågan om inriktningen av och resurserna fören sådan regional verksamhet borde utredas så atl klarare riktlinjer skapadesför en anpassning av den regionala konsumenipolitiska organisationen till denkommunala verksamhetens utbyggnad. Uppdraget borde anförtros ål en kommitté medpariamentariskl inslag. I avvaktan på utredningsarbetets fullgörande samlbeslul av slalsmaklerna i frågan menade all den regionalaorganisationen borde beslå intakt och lediga tjänster normalt återbesättas ivanlig ordning. Den utredning om regional konsumenlpolitiskverksamhet som har uttalat sig för bör nu komma till stånd. En kommittébör därför tillkallas för della ändamål. Kommittén bör lämna förslag tillverksamhetsinriktning och arbetsuppgifter för en framtida regionalkonsumentpolitisk organisation. En utgångspunkt härför bör vara riksdagensbeslul om utbyggnad av den kommunala konsumentpolitiska verksamheten.Den kommande regionala verksamheten måste infogas i den ram som detta beslulanger. Del är också angelägel alt verksamheten får en renodlatkonsumentpolitisk inriktning. Kommittén bör i sammanhanget överväga arbets- ochresursfördelningen mellan central och regional nivå. Kommittén bör härvid utgåfrån all särskilda personalresurser även skall tilldelas denregionala nivån. Del bör enligt min mening vara naluriigt atl ävenforlsällningsvis knyta del regionala ledet i konsumenlarbetet lilllänsstyrelserna. Kommittén bör närmare pröva utformningen av denna anknytning.I denna del bör samråd ske med den organisationsöversyn av länsstyrelsernasplaneringsavdelningar och administrativa enheter m! m. som chefen förkommundepartementet senare denna dag kommer att begära regeringens bemyndigandeatt förordna om. Kommittén bör även samråda med den nyligentillsatta reklamationsul-redningen (H 1976:02), som enligl direktiven harmöjlighet all pröva frågan om viss regional utbyggnad av allmännareklamalionsnämndens verksamhet. 173 Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Delll A: 1 Gällande utlänningslag (1954:193 - UtlL) trädde ikraft . Lagen utgår från den internationellt erkända grundsatsenatl endast det egna landets medborgare har en ovillkoriig rätt atl vistas ochverka i landet. Vid lagens tillkomst betonades emellertid också att den hadetill syfte bl. a. att ge utlänningar rättsliga garantier mot godtyckligbehandling och all ge dem en så tryggad ställning som möjligt. I UllL anges förutsättningarna för all utlänningskall få resa in, vistas och arbeta i vårt land.