prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — Villkoret fanns intaget i en särskild handling som säljaren lät köparen underteckna vid sidan av ordersedel och köpekontrakt i samband med försäljning på avbetalning. uttalade bl.a. attett förbehåll om rätt att utan offentlig myndighetsmedverkan återta gods som sålts på avbetalninginte lagligen kunde göras gällande av säljaren. Förbehållet som sådant var emellertid ägnat att bibringa köparen den föreställningen attmöjlighet härtill stod säljarentill buds. Det rättsskydd man genom avbetalningsköplagen velat bereda köparen blev därigenom verkningslöst. Den enskilde konsumenten kunde, anförde domstolen, inte förväntas vara informerad om de rättigheter avbetalningsköplagen tillförsäkrade honom. Ävenom den aktuella bestämmelsen pä grund av lagens tvingande karaktär saknade verkan kunde därför inteuteslutas, att köparen uppfattade sig vara bunden avvillkoret. På grund härav fann villkoret vara otillbörligt mot konsumenterna. Ett ärende gällde avtalsvillkor vid hemförsäljning av persienner (ko ./. med firma C L Persienner; beslut 30/1975). I ordersedeln som Lindqvistanvände sig av vid försäljningen fanns bl.a. följande avtalsvillkor: a) "Muntliga överenskommelser godkännas ej." b) "Denna order är bindande för köparen men kanav säljaren annulleras efter orderns ankomst till kontoret." c) "Försenad leverans berättigar ej till annullering." Villkoretunder a fann oförenligt med 3 § hemförsäljningslagen (1971:238) och fördenskull oskäligt. ansåg inte attbedömningen av villkorets oskälighet ändrades, om säljaren användevillkoret vid hemförsäljning som skedde utan anlitande av ombud. - Beträffande villkor b hänvisade till tidigareavgöranden i vilka domstolen slagit fast att villkor som beredde säljaren en till tiden obestämd acceptfrist och höll köparen ensidigtbunden var oskäliga enligt avtalsvillkorslagen. I defall hemförsäljningslagen var tilllämplig var de också oskäliga av den anledningen att de stod i strid med bestämmelsen i 4 § hemförsäljningslagen, enligt vilken köparen kan frånträda sitt anbud eller sitt svar inom räknat för sammanträffandet med säljaren eller dennes ombud. Villkoret b var därför också att anse som oskäligt. - Villkoret c fråntog köparen hans rätt enligt allmännaköplagen att häva köpet i vissa fall av dröjsmål från sälj axens sida. hänvisade här till tidigare avgöranden av domstolen(jfr 19/1973. 2 och 20/1974 ). Villkoret ansågs oskäligt, eftersom det innebar en väsentlig inskränkning av köparens rättigheter enligt köplagenoch den rimliga balansen mellan parterna därför måste anses rubbad. Inskränkningari köparens rätt enligt köplagen I ärendet KO ./. , beslut 19/1973, gälldemarknadsdomstolens prövning en klausul i ordersedel enligt 1976/77:110 71 vilken köparen intevar berättigad att vägra, motta leverans som fördröjts pä grund av omständighetersom låg utanför säljarenskontroll (force majeure). Domstolen konstaterade att köparen enligt köplagenhar rätt att - i fall av väsentligt dröjsmål från säljarens sida med godsets avlämnande - självavgöra om han vill häva köpet eller kräva godsets avlämnande.Den klausul bilföretaget använde innebar enligt domstolen att köparen fräntagitssin rätt enligt köplagen att häva köpet i vissafall vid dröjsmål från säljarens sida pä grund av force majeure. Villkoretgav i stället säljaren rättatt, på grund av omständigheter som lågutom hans kontroll, under obestämd tiduppskjuta fullgörandet av sin leveransskyldighet.Villkoret måste därför enligt domstolen sägas innebäraen väsentlig inskränkning av köparensrättigheter jämfört med köplagen. Den rimliga balansen parterna emellan fick till följd härav ansesrubbad. Med hänsyn därtill fann villkoret vara iavtalsvillkorslagens mening otillbörligtmot konsumenterna. Ett bokförlag sålde böcker - företrädesvis större bokverk -genom direkt försal jning, Päordersedeln antecknades av försäljaren ett villkor av innebörd att leverans av den beställda boken skulle ske "när den färdigställts". uttalade i sittbeslut (KO ,/. AB Kulturhistoriska Förlagen,beslut 2/1974) att man för att avgöra om dröjsmål i ettvisst fall förelåg hade att beakta avlämnandet skolat ske. Intill dess ett bokverk färdigställtssaknas förutsättningar att tala om dröjsmål med avlämnandet.Enligt den ifrågavarande avtalsbestämmelsen kunde köparenfå vänta på leverans av bokverket utan möjlighet,så länge bokverket inte var färdigställt, att göragällande kontraktsbrott i form av dröjsmål från säljarens sida. Genom att ställatiden för avlämnandet i beroende av bokens färdigställande hade säljarenalltså i hög grad undandragit sig sitt i köplagen Jfr numera 3 och 6 §§konsumentköplagen 1976/77:110 "2 stadgade ansvar fördröjsmål. fann det mot bakgrund därav uppenbart att säljaren genom villkoret i frågaskaffat sig ett otillbörligt övertag i förhållande till köparenvarigenom den rimliga balansen mellan köparenoch säljaren rubbats. Villkoret var därför att ansesom oskäligt i avtalsvillkorslagens mening.Det förhållandet att bokförlaget i orderbekräftelsen angett tiden för avlämnandet påverkade inte domstolens bedömning. Ett ytterligare beslut som rörde inskränkningar i köparens rättenligt köplagen var det tidigare nämnda 50/1975. I ett ärende som gällde tvåavtalsvillkor intagna i formulär till köpekontrakt använtav en radiohandlare vid försäljning av radio- och TV-apparater påavbetalning (KO ./. , beslut II/1972) har slagit fast att ett villkor sominnebär att säljaren förbehåller sig en till tiden obegränsad acceptfrist är att bedöma som otillbörligt. Vid sitt avgörande hänvisade domstolen till förarbetena till avtalsvillkorslagen, där som exempel påvillkor som under alla förhållanden måste anses som otillbörligt nämnsbl.a. villkor med denna innebörd. Ärendet gälldeockså om ett avtalsvillkor enligt vilketeventuella anmärkningar mot varan skulle göras till säljarensenast 8 dagax efter mottagandet av varan kunde anses förenligt med lagen. antecknade iden delen att enligt köplagen reklamationsfristen började löpadå köparen uppmärksammat eller bort uppmärksamma felet. En inskränkning av reklamationsfristen efter mottagandet av varan fick därför ansesinnebära en väsentlig försämring förköparen. Avtalsvillkoret VEir därför, då det inte visats att nackdelarna uppvägdes av någrafördelar för köparen, attanse som otillbörligt,'') Se beträffandeacceptfrist även msirknadsdomstolens förut nämnda beslut12/1972 och 30/1975 samt i det följande10/1973. Ang. reklamationsfrist, se ävenbeslut 2/1976. Jfr numera 11 §konsumentköplagen Prop.1976/77:110 73 Ett bilföretag hade isin beställningssedel en bestämmelse av följandelydelse: "... säljaren ansvarar ej för att det begagnade fordonet icke körts längre än vad vägmätaren utvisar". Vid sin prövning av villkoret (KO ./. , beslut10/1974) uttalade att bolaget enligt detsamma var fritt frän ansvar i fall därden verkliga körsträckan avvek från den som vägmätarenutvisade. Även om bolaget inte tillämpade villkoret enligt ordalydelsen innebar detdock en total friskrivning från alltansvar för avvikelse från vägmätarställningen ochdet var därför ägnat att leda till att köparen avstod frånsin lagenliga rätt att genomdriva välgrundade anspråkpå rättelse. Villkoret fick därför enligt oberoende av bolagetsfaktiska tillämpning anses som oskäligt i avtalsvillkorslagens mening. Vid erbjudande av bussresa hade en resebyrå använt avtalsvillkoret:"Resebyrån ansvarar ej för sak- eller personskador, försening eller force majeure." Marknadsdomstolenuttalade (KO ,/, med firma , beslut 24/1975) beträffande friskrivningen frän skadeståndsskyldighetför personskador, att avtalsvillkoretvisserligen enligt gällande rätt inte befriade för ersättningsskyldigheti de fall då uppsåt eller grov vårdslöshet förelåg, men likväl medförde en betydelsefull inskränkning i skadeståndsansvaretenligt de dispositiva reglerna om personskada i bilansvarighetslagen.Friskrivningen för personskada ansåg därför vara ägnad att motverka den genom avtalsvillkorslageneftersträvade balansen mellan konsument ochnäringsidkare. - I frågan om friskrivning för sakskada (skador på bagage)konstaterade , att direkt tillämpliga rättsregler utöver skadeståndslageninte fanns. En jämförelse med de tvingande reglerna i lagen om inrikes vägtransporter låg emellertidnära till hands. Enligt skadeståndslagen kan skadestånd för sakskada utkrävas enligt skadeståndslagen endast när uppsåt eller grov vårdslöshet ligger till last medan enligt lagenom inrikes vägtransporter fraktföraren ärskade- 1976/77:110 74 ståndsskyldig om han inte lyckasexculpera sig. fann vid denna jämförelse, attfriskrivningen från sakskador var synnerligen förmånlig för och i motsvarande månoförmånlig för konsumenten, som intekompenserades för detta på något sätt. därför ägnad att motverka balansen mellan konsiunent och näringsidkare. Friskrivningen från sakskada var vidare ägnad att vilseleda konsumenten rörandevillkorets faktiska innebörd, eftersom den i realiteten, imotsats till dess ordalydelse, inte kunde åberopasi de fall då uppsåt eller grov vårdslöshet låg till last. I vad det påtalade avtalsvillkoret rörde sak- eller personskada fann marknadsdomstolenatt det i sin helhet borde anses som oskäligt.- Beträffande fri skrivningen för förseningaransåg , attkonsumenten borde ha rätt att häva ett köpav en resa om förseningar inträffar och dessa inte är helt obetydliga. Vidare borde resenären ha rätt till ersättning intill ett belopp motsvarande direkta utlägg i de fall dåskada uppstår på grund av en försening och researrangören inte kan exculpera sig. Eftersom enligtavtalsvillkoret var fri från allt ansvar från förseningar och detta inte uppvägdes av någon motsvarande fördelför konsumenten, var avtalsvillkoret även i denna del ägnatatt rubba balansen mellan näringsidkareoch konsument och följaktligen oskäligt. - Härdet slutligen gällde friskrivningen för force majeure hänvisademarknadsdomstolen till att departementschefen i förarbetena till avtalsvillkorslagen (prop. 1971:15 s 72) uttalat, attett force majeure -villkor som ger säljarenrätt att uppskjuta fullgörandet av sin leveransskyldighet på grundav omständigheter som ligger utom hanskontroll genomgående måste betraktas som otillbörligt mot konsumenten. Visserligen borde dettauttalande enligt bedömninginte tolkas så, att varje friskrivning vid forcemajeure var oskälig mot konsumenten.Marknadsdomstolen ansåg dock, att fri skrivningen för fall av force majeure i den generella ochkategoriska form den fått i det aktuella fallet måste betraktas som oskäligt mot konsumenten. Sammanfattningsvis uttalade ,att det avtalsvillkor som sålundaanvänt sig av i sin resebyråverksamhet måsteanses vara till alla delar oskäligt motkonsumenten. Jfr även beslut 2/1976. Prop.1976/77:110 ''5 Ett reseföretag hade iallmänna resevillkoren tagit in en bestämmelse som löd:"Inträffar, efter att anmälan blivit bindande för arrangören men före avresan, prisförändringar för en eller flera av de prestationer som enligtprogrambroschyren ingår i resan, är arrangörenberättigad att företaga däravföranledda justeringar av priset för resain om och i den mån dessa prisförändringar beror pånya eller ökade skatter och allmänna avgifter, ändradeväxelkurser eller andra liknande omständigheter övervilka arrangören ej råder. Såsomen dylik liknande omständighet som berättigar arrangörenatt företaga därav föranleddajusteringar av priset för resan skall anses, att det avarrangören för resan anlitade charterbolagets kostnader för anskaffande av flygbränsle ökat på grund av omständigheteröver vilka arrangören och charterbolaget ej råder. Resenärsom berörs av sådan prisjustering på grund av ökade kostnader för anskaffande av flygbränsle kommer genom arrangörensförsorg att underrättas däromi god tid och senast före avresansamt äger om prisjusteringen innebär en prisförhöjning pämer än 10 av resans pris rätt att uppsägaavtalet och därvid återfå den erlagda likviden. Sådan uppsägningskall för att bli gällande verkställasutan dröjsmål efter att resenären underrättats om prisförhöjningen." Bestämmelsen infördes i samband med den s.k.oljekrisen. uttalade i sitt beslut (KO ./. , beslut 13/1974/ inledningsvis att en prishöjningsrättborde kunna accepteras från konsumentsynpunkt, när rätten vargrundad på rent force majeure-betonade förhållanden. Såsom grundläggandeprincip måste emellertid gälla att avtalade priser skulle hållas, och utrymmet för höjningar av sådana priser borde alltså förbehållas de höjningarsom hade sin grund i förhållanden vilka säljaren saknade möjlighet att rådaöver och inte heller hade kunnat förutse. Vidare borde gälla att det skulle vara frågaom "* Jfr även beslut 2/1976 1976/77:110 76 När det gällde det ifrågavarande villkoret uttalademarknadsdomstolen bl.a. att pristillägg kunde drabba konsumenten hårt ochatt möjligheten att ta ut pristillägg därför borde förenas med en rätt för konsumenten att utan kostnad frånträda avtalet. En sådan möjlighet borde konsumenten ha redan vid relativt sett blygsamma prishöjningar. För att konsumenten skulle få rimlig tid och möjlighet att övervägasituationen och frågan huruvida han skulle utnyttja rätten att häva avtaletborde en prishöjning vidare tillkännages före dagen för avresan. En så allmänt formulerad klausul som den reseföretaget använde kunde enligt inte anses acceptabel från konsumentsynpunkt. Det kunde inte anses skäligt att konsumenten skulle kunna drabbas av prishöjningar så sent som före avresan. I allmänhet måste konsumenten anses vara berättigad räkna med ett pris som låg fast under avsevärt . Konsumenten borde ha rätt att utan kostnader frånträda avtalet ocksåvid pristillägg lägre än . fannsammanfattningsvis villkoret oskäligt mot konsumenterna, dels därför att de i fråga om höjda flygbränsleprisers inverkan på avtalade konsumentprisermöjliggjorde en alltför vidsträckt tillämpning och dels därför att denhävnings-rätt för konsumenten, som enligt domstolen i regel skulle vara förenad med rätten att höja det i ett redan ingånget avtal bestämdapriset, inte erhållit ett verkligt värde. Ett företag inom konfektionsbranschen hade under rubriken"försäljningsvillkor" i ett formulär till kvitto intagna tvåavtalsvillkor. Enligt det ena var handpenning som erlagts av köparen förverkadom inte varan till fullo betalades från köpets avslutande. Påföljden inträdde oberoende av handpenningens storlek. konstaterade (KO ./. , beslut10/1973) att villkoret innebar att köpet vid betalningsdröjsmål avviss angiven längd betraktades som hävt och 1976/77:110 77 att den erlagda handpenningen var förverkad i sin helhet. Att förverkande skedde oavsett den erlagda handpenningensstorlek måste enligt domstolen anses vara i hög grad stötandeför rättskänslan. Villkoret var därför enligtmarknadsdomstolens mening uppenbarligen att betrakta som otillbörligt i avtalsvillkorslagens mening. Det andravillkoret som prövningen i ärendet gälldelöd: "Anmärkningar, ej gjorda , godkännes ej." Vid prövningen av denna klausul anlade samma synsätt som i beslut 11/1972. Domstolen fann sålunda klausulen oförenJig med avtalsvillkorslagen. Ett bilföretag i lämnadevid försäljning av begagnade bilar en garanti som innehöll en klausul enligt vilken säljaren förbandsig att kostnadsfritt reparera eller byta skadade delar "hänförande sigtill materialfel som konstaterats av oss" frånförsäljningen. Enligt (KO ./. , beslut13/1973) fick klausulen anses innebäraatt säljaren förbehöll sig rätten att ensam avgöra huruvida materialfel förelåg och om garantiåtagandetskulle träda i tillämpning. Säljarensvarade sålunda enligt ordalydelsen i garantiåtagandet endast förvad han själv ansåg vara materialfel. Enligt fick, även om köplagen' inte ålägger säljaren någonskyldighet att rätta uppkomna fel, den nivå i fråga om köparens rättighetervilken garantin representerade anses ligga under den minimistandard som köparen underalla förhållanden var tillförsäkrad vid köp av begagnade bilar. Klausulenfick därför anses otillbörlig i avtalsvillkorslagensmening. Enligt ett villkor i ett bilföretags formulärför försäljning av bilar på avbetalning fick säljaren om köparens Jfr numera 10 §konsumentköplagen Prop.1976/77:110 78 hela skuld var förfallentill betalning "påfordra att återfå fordonetmed tillbehör, vare sig dessa levererats av säljaren eller ej". I köpeavtalet angavs de omständigheter som skulle föranleda att köparensskuld förföll till betalning. konstaterade (KO ./. StenJohanssons Bilaffär, beslut 29/1973) att villkoretenligt sin lydelse innebar att säljaren, om köparens hela skuld var förfallen till betalning, alltid skulle äga återta intebara bilen utan också tillbehör till denna. Villkorets tillämpning medfördemed andra ord enligt att bilköpare, som t.ex. genom fullbordat köpförvärvat tillbehör till bilen, berövades sin rättatt fritt disponera däröver. Eftersom tillbehör iflertalet fall åtminstone i någon mån torde påverka värdetav bilen, hade bilförsäljaren vidare enligt domstolen genom villkoret tillförsäkrat sig eni förekommande fall större säkerhet för sin fordran änden som avbetalningsköplagen gav stöd för. Oberoendeav att återtagande jämväl av tillbehör inte i och försig behövde medföra att köparenled ekonomisk skada med hänsyn till de värderingsregler som gäller enligt avbetalningsköplagenfick det enligt anses obilligt mot köparen att säljarenalltid skulle kunna på detta sätt berövaköparen förfoganderättenöver tillbehör och tillskriva sig säkerhetsvärdet därav. Villkoret var därför otillbörligt i avtalsvillkorslagens mening. I ett företagsleveransbestämmelser för styckehus fanns intaget ett avtalsvillkor av följande lydelse. "Tvister härrörande från detta avtal, skall, om säljaren såönskar, avgöras genom skiljemänenligt lag." uttalade i sitt beslut (KO ./. Kvissberg& , beslut 5/1975) att det påtalade avtalsvillkoret enligt sin lydelse gav bolaget rätt att ensamt bestämma vilket rättsligt förfarande som skulle Prop.1976/77:110 79 tillämpas vid en tvist mellan bolagetoch en konsument. Ett skiljeförfarandekunde för den enskilde konsumenten, somvanligen v.ar den ekonomiskt svagare parten i avtalsförhållandet, tesig alltför kostnadskrävande eftersom ersättning till skiljemän inte ersätts enligt rättshjälps-lagen. Det kunde därför befaras att konsumenten avstod från att görasin rätt gällande. Avtalsklausulen kunde därför indirekt komma att verka som ett hinder för kon-svunenten att få sin sak rättsligt prövad. Av detta skäloch även det förhållandet attklausulen gav intrycket av att näringsidkarenalltid skulle åtnjuta ensamrätten att bestämma valet av rättsligtförfarande - något som med 1) hänsyn till numera gällande lagregler inte är fallet - ansågs klausulen oskälig enligt avtalsvillkors-lagen. Sakligt riktiga men vilseledande villkor Ett konfektionsföretaghade i annons om tillfälliga utförsäljningar avkläder tagit in bestämmelsen "Inga byten". Marknadsdomstolenansåg (kO./.AB barnkläder, beslut 22/1974 ) att det i och för sig inte fanns anledning till erinran motvillkoret som sådant. Enligt uttalande i förarbetena till avtalsvillkorslagen var det intealldeles ovanligt att ett villkor, mot vilket det från sakliga synpunkter kanske inte fanns anledningtill erinran, utformades på ett sätt som var ägnatatt vilseleda konsumenten om villkorets faktiska innebörd. Detta borde enligt förarbetena kunna medföra att ett villkor bedömdes somotillbörligt. - Villkoret "Ingabyten" menade att mångakonsumenter uppfattade så att köparen fråntogssina rättigheter enligt allmänna köplagen ochkonsumentköplagen att häva köpet ellerfordra avdrag på köpeskillingen vid fel i godset som inte är ringa. Det var troligen inte ovanligt, att villkorsformuleringar avdetta slag bidrog till att förstärka det oriktiga intrycket hos flertalet konsumenteratt varor som inhandlas på utförsäljningar o dyl köper man påegen risk även i sådana 3 a § lagen om skiljemän (1929=145; Prop.1976/77:110 80 fall då det inte särskilt angetts att varorna är skadade eller av annan orsak behäftade med fel. Denna föreställning leder i sin tur till att köparen underlåteratt påtala berättigade fel i godset och kräva sin rättenligt lag. Trots att det sålunda från sakliga synpunkter inte fanns anledning tillerinran mot villkoret som sådant, kundevillkoret genom sin utformning på angivet sätt vilseleda konsumenten och villkorsformuleringen måste därför anses som oskäligi avtalsvillkorslagens mening. Ett danskt företagsom sålde korrespondenskurser i Sverigeavseende utbildning till bostadskonsulent och inredningsarkitekt hade i sittformulär till anmälan intagit ett villkor som löd "ev oöverensstämmelser mellan skolan och elever avgörs efter danska rättsbestämmelser" antecknade (KO ./.Akademisk Brevskola, beslut 11/1973), att enligt i gällande internationellt privaträttsliga bestämmelserparterna har rätt att vid köp med internationell anknytning fritt bestämma vilket lands lag som skall reglera tvistefrågor i anledning av köp. Detta gäller i princip vid s.k. konsumentköp. Eftersom avtalsvillkorslagen är tillämpligkan ä andra sidan användandet av en sådanlagvalsklausul komma att förbjudas av , om nämligen klausulens tillämpning i ett konkret fall skulle vara att anse som otillbörligt mot konsumenten. De i ärendet aktuella korrespondenskurserna hadeerbjudits konsumenterna vid hemförsäljning. Hemförsäljningslagen innehåller tvingande regler till konsumentskydd. Motsvarande skyddsreglersaknas i . Av grunderna föravtalsvillkorslagen fick anses följa att ettavtalsvillkor som, om det tillämpas, skulleinnebära att konsumenten undandrogs detskydd den tvingande konsu-raentskyddslagstiftningen annars gav var att anse somotillbörligt mot konsumenten. I den mån avtalsvillkor satte hemförsäljningslagens regler ur spel - något som bolaget velat göra gällande beträffande här ifrågavarande villkor -skulle dess användande således förbjudas. förbjöd bolaget att i fortsättningen användavillkoret eller väsentligen samma villkor. 6 1976/77. 1976/77:110 82 3.3.2 övervakning av marknaden För att fullgöra sin uppgift att övervaka marknaden har KO Samlat in och granskat de formulär till standardavtal (ordersedlar,avbetalningskontrakt, garantisedlar, leveransvillkor, slutsedlar, ordererkännanden m m) som används inom olika branscher vid avtal med enskilda konsumenter. De formulär som förekommerär dels sådana som utarbetats av branschorganisationerna för deras medlemmar, s k branschkontrakt, dels sådana som sammanställtsav enskilda företag. Branschkontrakt förekommer inom de flesta branscher och har mycketstor spridning. Vid insamlingen har KO biträttsav statens pris- och kartellnämnd (SPK). Genom de regionala priskontorenhar SPK kunnat göra rikstäckande insamlingar av formulär. Granskningen av insamlade kontraktsformulär har gett anledning till ingripanden med stöd av avtalsvillkorslagen på många områden inom bådeden privata och den offentliga sektorn. Närdet gällt att åstadkomma revidering av branschkontrakten har KOutnyttjat den metod med brett upplagda överläggningar som anvisades i avtalsvillkorslagens förarbeten. KO har sålunda haft överläggningar medett stort antal av näringslivets organisationer inomolika sektorer. För revidering av de kontrakt somutarbetats av enskilda företag har KO varit hänvisad till direkta överläggningar med företagen. Sådanaöverläggningar har förts i betydande omfattning. De uppgörelser somträffats med branschorganisationernahar regelmässigt inneburit att parterna enatsom ett helt regelkomplex. Genom uppgörelsernahar branschorganisationerna åtagit sigatt rekommendera sina medlemmar att frånvisst datum använda de överenskomna avtalsvillkoren. Enligt hittillsvarandeerfarenheter har medlemsföretagen lojalt följt 1976/77:110 83 En uppgörelse med de organiserade företagen inom en bransch har regelmässigt åtföljts av överläggningar med företagutanför den aktuella orgauiisationen. Därvid har ofta branschuppgörelsen använtssom plattform.