prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Möjlighet finns dock alltid för skyddsombudet att begäraingripande av yrkesinspektionen. Utredningen har till sitt lagförslag utan ändring isak fört över bestämmelsen i arbetarskyddslagen om skyddsombuds möjlighet attavbryta arbete som bedrivs i strid mot förbud som tUlsynsmyndighet harmeddelat i ett enskilt fall. LO har ansett att motsvarande bör gäUa även ifråga om generella förbud. Jag delar denna uppfattiung. I detta av-fcende börsålunda arbetsmiljölagen (6 kap. 7 § tredje stycket) kompletteras iförhållande till utredningsförslaget. I enhghet med vad utredningen har föreslagit anserjag att arbetarskyddslagens övriga bestämmelser om skyddsombuds stoppningsrättbör oförändrade ingå i arbetsmiljölagen (6 kap. 7 § första och fjärde styckena).Med anledning av synpunkter i vissa remissyttranden vill jag framhålla attfrågan om långtidseffekter måste ägnas stor uppmärksamhet. De: kan emellertidenligt min mening inte anses förenligt med tillsynsmyndigheternas ochskyddsombudens inbördes roUer att införa en särskild befogenhet för skyddsombudatt ingripa vid misstanke om sådana effekter. Det måste sålunda fasthåUas attskyddsombudens stoppningsrätt aktualiseras när risken är överhängande och maninte hinner avvakta yrkesinspektionens ställningstagande eller närtUlsynsmyndighet redan har meddelat ett förbud. Jag vill i detta sammanhang även erinra om att deni avsnitt 20.4.4 förordade regeln om arbetstagares möjlighet att i vissa lägenunderlåta alt arbeta (3 kap. 4 § arbetsnuljölagen) hänger nära samman med bestämmelsernaom skyddsombuds stoppningsrätt. Vidare har LO tagit upp frågan om ersättning tiUanstäUda som berörs av att arbete har avbrutits av skyddsskäl. Enligt LO bördenna fråga liksom andra ersättnmgsfrågor lösas genom avtal meUan parterna. Detkan emellertid finnas gmpper av anstäUda där avtalets utformning f. n. inte gerfull kostnadstäckning. För min del anser jag att det måste vara en rimligprincip att full ersättning skall utgå när arbete med fog avbryts. En annan fråga som har diskuterats är omarbetsgivare får överta arbetsuppgifter när arbete har avbmtits avskyddsombud. Jag vUl i denna fråga konstatera att bestämmelsen om skyddsombudsstoppningsrätt enUgt sin lydelse siktar på situationer där skyddsombud bedömerett arbete 1976/77:149 340 riskfylltför någon som är arbetstagare. Bakgrunden är att det har ansetts rinUigt attskyddsombudets uppfattning har företräde framför arbetsgivarens i sådanalägen. Däremot har det inte gäUt att här skapa något särskilt skydd för densom är i arbetsgivarstäUning. I den mån arbetsgivares övertagande avarbetsuppgiften innebär fara för arbetstagare även sådan i arbetsledandestäUrung får förfarandet emellertid anses otiUåtet. Vidare kan ettövertagande av arbetsuppgifter ske under sådana omständigheter att detframstår som ett sätt att otillbörligt hindra skyddsombudet i hans verksamhet. 20.8.5Frågor om informationsrätt m. m. Arbetarskyddslagen ger skyddsombud en allmän rättatt ta del av de handUngar och erhålla de upplysningar i övrigt som är avbetydelse för skyddsombudets verksamhet. I enlighet med vad utredningen harföreslagit förordar jag, som jag har antytt tidigare, en motsvarande bestämmelsei arbetsmiljölagen (6 kap. 6 §). Utredningen har tagit upp frågan om enkomplettering av skyddsombuds rätt till information. Det måste enUgtutredningen betecknas som en brist att det inte finns någon generell skyldighetför arbetsgivaren att underrätta skyddsombuden om förändringar som påverkarsäkerheten i arbetet. Utredningen har därför föreslagit en bestämmelse iarbetsmiljölagen av innebörd att arbetsgivare skall underrätta skyddsombud omförändringar av betydelse för skyddsförhållandena inom hans skyddsområde.Detta förslag har godtagits av remissinstansema. Även jag anser att denföreslagna bestämmelsen om underrättelseskyldighet för arbetsgivaren börskrivas in i arbetsmUjölagen (6 kap. 4 § första stycket). För att skyddsombud skaU kunna följa utvecklingeninom sitt skyddsområde måste han ha en vidsträckt rätt till information. Deimasäkras ytterst genom de regler om skadestånd som bör finnas i arbetsmiljölagen.Vid vägran från arbetsgivarens sida att exempelvis lämna ut handling somskyddsombud anser vara av betydelse för sin verksamhet kan skyddsombudetsålunda få arbetsdomstolens prövning av frågan. En vägran utan saklig grundkan vara ett hinder för skyddsombudet att fullgöra sin uppgift och därmed varaskadeståndsgrundande. GäUer det handlingar angående arbetshygieniskaundersökningar e. d. som förvaras på annat håll än hos arbetsgivaren kan skyddsombudetpå motsvarande sätt ha en rätt att av arbetsgivaren få upplysning om innehåUetdäri. Skyddsombuds rätt att få del av handlingar gäUer iprincip även gentemot offentliga arbetsgivare. Här bör även beaktas lagen(1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekomma aUmänna handUngar, sekretesslagen(omtryckt 1976: 611), och anslutande kungörelser samt kungörelsen (1966: 273)om säkerhetsskydd vid statsmyndigheter (ändrad : 106) jämtetiUämpningsföreskrifter. Sekretesslagstiftningen fömtsätter i vissa fall attavvägning sker gentemot andra intressen. Prop.1976/77:149 341 redningenhar framhållit att skyddsombuds behov av information därvid i vissa fall börkunna anses vara så väsentligt i jämförelse med sekretessintresset att han fårdel av sekretessskyddad handling. Vad gäller läkares handlingar är även att tahänsyn till läkares tystnadsplikt enligt lagen (1975: 100) med vissabestämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m. fl. (ändrad 1975: 750).Utredningen har anfört att skyddsombud inte bör få ta del av läkares handlingareller uppgifter utan att samtycke lämnas av den arbetstagare som berörs. Närdet gäUer handlingar som förvaras hos myndighet framgår detta av sekretesslagen.I fråga om uppgifter från privatanställd företagsläkare leder enligtutredningen dennes tystnadsplikt som läkare till samma resultat. UtredrUngenhar påpekat att det bör ligga i läkarens hand att bedöma vilka uppgifter somkan lämnas ut, även om samtycke har lämnats. SAF, SJ och statens personalnämndhar understmkit nödvändigheten av att den enskUde arbetstagarens intresse avsekretesskydd tillmäts större vikt än skyddsombuds önskemål att få del avläkares handlingar. Även jag kan instämma i att detta bör vara fallet. Jaganser i övrigt liksom utredningen att skyddsombuds behov av information ivissa fall bör kunna anses vara så väsentUgt att han får del av sekretesskyddaduppgift. Som produktkontrollnämnden har anfört i sitt remissyttrande bör dettabehov uppmärksammas vid utformande av regler om skyddet för uppgifter iproduktregister. Hithörande frågor övervägs f. n. inom isamband med det där pågående arbetet på en ny sekretesslagstiftning. Begränsning gäller enligt vissa författningar äveni fråga om tUlträdet till bl. a. anläggning, inrättning eller område där hemlighandling eller annat av betydelse för landets säkerhet förvaras ellerverksamhet av sådan betydelse bedrivs. Här kan erinras om den tidigare nämndakungörelsen om säkerhetsskydd vid statsmyndigheter. Föreskrifter av dennaVarakfär finns också i lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser till skydd förförsvaret m.m. (ändrad ; 571) jämte tiUämpningsföreskrifter. Rentallmänt kan sägas att skyddet erUigt dessa författningar är så utformat atttjänstestäUningen som sådan inte medför rätt att få tillträde till skyddadeanläggningar. Det avgörande är i stället vederbörandes tjänstgöringsuppgifter.Utredningens majoritet har i detta sammanhang framhållit att man bör kunnafömtsätta att skyddsområde vid utseende av skyddsombud bestäms på sådant sättatt skyddsombudet inte genom sin verksamhet får del av hemlig information ividare utsträckning än han får genom sin tjänst. Även beträffande skyddskommittébör man genom att utse ledamötema bland anläggningens personal ha möjlighetatt undvika att uppdrag som ledamot i skyddskommitté medför tillgång tillinformation av hemlig natur som ledamoten inte har rätt att ta del av i sinordinarie tjänstgöring. Utredningsmajoriteten har utgått från att principerna idessa avseenden blir föremål för överläggningar mellan parterna påarbetsstäUet. 1976/77:149 342 tagav TCO har inte haft någon erinran mot vad utredningens majoritet i denna delhar anfört. TCO har instämt i en reservation av dess representant iutredningen vari har anförts att personalen inom försvarsmakten bör ha rättatt fritt utse skyddsombud och skyddskommittéledamöter bland de anställda påarbetsstället. Härvid har erinrats om den möjlighet tillsäkerhetskontroU som finns genom personkontrollkungörelsen (1969: 446, ändradsenast 1976: 110). För egen del vUl jag understryka nödvändigheten av attgällande bestämmelser om säkerhetsskydd beaktas. Den närmare tiUämpningen avdessa bör som utredningsmajoriteten har framhållit kunna behandlas vidöverläggningar meUan parteraa. Med anledning av ett påpekande avöverbefälhavaren vill jag konstatera att motsvarande säkerhetsskydd som här hardiskuterats kan gälla enligt föreskrifter som med stöd avupphandlingskungörelsen (1973:600, ändrad senast 1975:788) har meddelatsbeträffande säkerhetsskydd kring upphandling eller arbete för statens behov. Som ett led i strävandena att stärka de anställdasinflytande över arbetsmUjön infördes 1973 enbestämmelse om tystnadsplikt för skyddsombud och skyddskommittéledamot.Tystnadsplikten avser vad sådana förtroendemän under uppdraget har erfarit omyrkeshemlighet, arbetsförfarande, affärsförhåUande, enskUds personligaförhållanden eller förhållande av betydelse för landets försvar. För attskyddsombud och skyddskommUtéledamot skall ha möjlighet att rådgöra fullt ut iarbetsmiljöfrågor med styrelsen för sin fackliga organisation gäUer ocksåtystnadsplikt för ledamot i sådan styrelse med avseende på vad han har fåttkännedom om genom dem. I (20 kap. 3 §) föreskrivs straffansvar vidöverträdelse av tystnadsplikten. Utredningen har föreslagit att bestämmelsenom tystnadsplikt förs över till arbetsmiljölagen. TCO har ansett attbestämmelsen bör anpassas efter medbestämmandelagen så att tystnadsplikten iförsta hand blir en förhandlingsfråga mellan berörda parter. För egen del villjag framhåUa att skyddsombuds rätt till information enligtarbetarskyddslagstiftningen kan vara mera vidsträckt än informationsrättenenligt medbestämmandelagen. Med hänsyn till detta och till karaktären av deföreskrifter som ingår i arbetarskyddslagstiftningen förordar jag attarbetarskyddslagens bestämmelse om tystnadsplikt oförändrad förs över tillarbetsmiljölagen (7 kap. 13 §). Jag vill erinra om att den som får del avhandlingar eller information av hemlig natur inte bara har att beakta den enUgtarbetarskyddslagstiftningen gällande tystnadsplikten utan även tystnadspliktsom kan gälla enligt skilda författningar. Sådana särskilda tystnadspUk-ter kanbegränsa den rätt skyddsombud och ledamot av skyddskommitté annars har att förainformation vidare tiU styrelsen för sin lokala fackUga organisation. För attunderlätta bedömningen bör som utredningen har framhållit den som lämnar utuppgift påpeka om denna är hemlig. Prop.1976/77:149 343 Som tidigare (avsnitt 20.8.1) har anförts bör degmndläggande bestämmelserna i arbetarskyddslagen om skyddsombud och skyddskommittéeri huvudsak oförändrade föras över till arbetsmiljölagen. Arbetarskyddskungörelsenssamverkansregler torde i stort sett utan ändring i sak kuima ingå iarbetsmiljöförordningen. I det följande vill jag emellertid ta upp vissasamverkansregler som jag hittiUs inte har gått närmare in på men som kan behövabelysas ytterUgare. Enligt arbetarskyddslagen utses skyddsombud avlokal facklig organisation som är bunden av kollektivavtal i förhåUande tillarbetsgivaren. Finns det inte sådan organisation utses skyddsombud avarbetstagarna. Arbetarskyddsstyrelsen har framhålUt att gäUande ordnmg har visatsig kunna medföra problem i vissa fall då det på ett arbetsställe finns flerakollektivavtalsslutande organisationer som organiserar personal inom sammaverksamhetsområde. Styrelsen har i sådana faU rekommenderat att denorganisation som har flest medlemmar inom respektive skyddsområde får utseskyddsombud för detta område. Denna lösning förutsätter emellertid enighetmellan orgarusationerna. En situation där det inom samma område finns fleraskyddsombud som har möjlighet att agera på motstridigt sätt är enligt styrelseninte tiUfredsstäUande. EnUgt styrelsen bör man i samband med den nyalagstiftningen ta ställning tUl hur problem av angivet slag skaU lösas. Jag vUl i anslutning till dessa synpunkterframhålla att arbetsmUjölagens samverkansregler bör utgå från att enighet kanuppnås. GäUer det frågor om arbetsmiljöns beskaffenhet bör ytterst alltidhänvändelse kunna ske tiU yrkesinspektionen. Är det åter fråga omorganisationen av parternas skyddsarbete bör eftersträvas att denna vad avserbl. a. val av skyddsombud och arbetstagarledamöter i skyddskommitté direkt förankrashos de berörda fackliga organisationerna. Vidare bör beaktas att själva grundenför skyddsombuds verksamhet är att han uppträder som de anstäUdas förtroendeman. Att vid oenighet meUanfackliga organisationer låta tillsynsmyndighet träda in som skiljedomare bördärför undvikas. Det är heller inte möjligt att enbart utgå från vilkenorganisation som har flest medlemmar inom resp. skyddsområde. Oenigheten kannämligen gälla hur indelning bör ske i skyddsområden. En lösning genomlagregler av de frågor som har antytts i arbetarskyddsstyrelsens remissyttrandeskulle alltså kunna rubba vissa grundläggande principer i det nuvarandesystemet. Det bör i stället vara de fackliga organisationernas ansvar att integenom motstridiga åtgärder sätta samverkansreg-krna ur spel. Jag anser motdenna bakgmnd att reglerna om utseende av skyddsombud åtminstone t. v. börbibehållas oförändrade. Det finns emellertid anledning alt med uppmärksamhetfölja utvecklingen på detta område. 1976/77:149 344 En av nyheterna vid ändringar iarbetarskyddslagen var att huvudskyddsombudens ställning lagfästes. I lagenanges sålunda att om det finns mer än ett skyddsombud vid arbetsställe så skallett av ombuden utses att vara huvudskyddsombud med uppgift att samordna skyddsombudensverksamhet. Enligt utredningen har i några faU fråga uppkommit om vadhuvudskyddsombudens befogenheter innebär. Frågan har bl. a. aktualiserats isamband med att olika uppfattning har rått mellan huvudskyddsombud och annatskyddsombud angående humvida ett arbete skall avbrytas. Utredningen har ansettatt det i sådana fall är huvudskyddsombudet som skall ha avgörandet. För attförtydUga detta har utredningen föreslagit att den nuvarande bestämmelsen försöver tUl arbetsmiljölagen med tUlägget att huvudskyddsombudet även skaU ha tUluppgift att leda skyddsombudens verksamhet. Mot detta förslag har tveksamhetanmälts av ett antal remissorgan. Enligt dessa kan den föreslagna skrivningenkomma att inverka negativt på skyddsombudens intresse och ansvar föruppgiften. Vidare har påpekat att det föreslagna tillägget intereglerar frågan vilket skyddsombuds uppfattning som skall gälla. För egen del anser jag att frågan om skyddsombudensinbördes ansvar bör avgöras av den fackUga organisation som har utsettombuden. I kontakten gentemot arbetsgivaren och i övrigt utåt måste emeUertidsom utredningen har framhållit arbetstagaraa ytterst anses företrädda av huvudskyddsombudet.Jag anser någon särskild bestämmelse härom inte vara erforderlig.Huvudskyddsombudens ställning bor sålunda kunna regleras på samma sätt iarbetsmiljölagen (6 kap. 3 §) som i arbetarskyddslagen. Skyddskommittéledamots möjligheter att fullgörasitt uppdrag regleras inte i arbetarskyddslagen. Bestämmelser i dessaavseenden bör enligt utredningen tas upp i arbetsmUjölagen. Utredningen harföreslagit att reglerna om skyddsombuds ledighet, om att skyddsombud ej fårhindras i sitt uppdrag, om skadestånd och om rättegången skaU ha motsvarandetillämpning på ledamot av skyddskommitté som har utsetts av fackUg organisationeller av arbetstagarna. Mot detta har bland remissinstanserna bara rests deninvändningen att det enUgt SAF synes omotiverat att reglerna endast skall avseledamot som representerar arbetstagama. Med beaktande härav förordar jag att iarbetsmiljölagen (6 kap. 15 §) förs in en bestämmelse som garanterar allaskyddskommittéledamöter ledighet för uppdraget och skydd mot trakasseri.Ytterligare bestämelser avseende skyddskommittéledamot har berörts i avsnitt20.8.2. Härefter återstår vissa frågor som gäller s. k.regionalt skyddsombud, dvs. skyddsombud som för visst arbetsstäUe utses utanförkretsen av arbetstagare. Enligt arbetarskyddslagen kan yrkesinspektionen, omförhållandena påkaUar det, medge att lokal avdelning av organisation, som äratt anse som central arbetstagarorganisation enligt medbestämmande- Prop.1976/77:149 345 lagen,utser sådant ombud för arbetsstäUe där skyddskommitté ej har tillsatts.Arbetsgivare svarar i princip för kostnadema för regionalt skyddsombudsverksamhet genom den genereUa arbetsgivaravgift som tillförs arbetarskyddsfondenenUgt lagen (1971: 282) om arbetarskyddsavgift (ändrad : 80). Bestämmelsen om regionala skyddsombud fick sinnuvarande utformning vid ändringar i arbetarskyddslagen. Därefter haren snabb utbyggnad skett av systemet med regionala skyddsombud. I vissa fallhar branschens stmktur varit sådan att det inte varit möjUgt att identifiera berördaarbetsstäUen i yrkesinspektionens beslut. Det gäller byggnads- ochanläggningsverksamhet samt en stor del av transportområdet. I dessa fall har istället lämnats medgivanden som avser samtUga arbetsställen inom angivenverksamhetsgren i viss kommun eller på annat sätt angivet geografiskt område.En fömtsättning för att arbetsstället skall omfattas är även här att det ejfinns skyddskommitté. Vidare skall den avdelning som utsett det regionalaskyddsombudet ha någon där anställd arbetstagare ansluten. Utredningen har framhåUit att yrkesinspektionensmedverkan är betydelsefull för att skapa stadga åt systemet med regionalaskyddsombud. \'idare har anförts att de regionala skyddsombuden behöver detstöd för sin verksamhet som kan ges av en större organisation av den typ somutgörs av avdelningarna inom de till LO anknutna fackförbunden. Det kan enligtutredningen ibland vara mest praktiskt att ansvaret för verksamheten ligger påen riksorganisation. Däremot bör inte krävas att organisationen är bunden avkollektivavtal i förhåUande till arbetsgivarna pä de arbetsstäUen därskyddsombudet skall verka. Utredningen har därför föreslagit att iarbetsmiljölagen införs en bestämmelse av innehåU att yrkesinspektionen äger,om förhållandena påkallar det, medge att lokal avdelning av fackförbund ellermotsvarande förening av arbetstagare utser regionalt skyddsombud. Härvid avsespå samma sätt som i arbetarskyddslagen endast arbetsställe där skyddskommittéej har tillsatts. Liksom har förutsatts gälla att organisationen skaUha någon medlem vid varje arbetsställe som omfattas av yrkesinspektionens medgivande.Vidare har yrkesinspektionen fömtsatts kunna fortsätta den praxis som innebäratt medgivandet i vissa faU knyts tiU visst geografiskt område e. d. och ej tUlnamngivna arbetsställen. Förslaget har i dessa delar inte föranlett någonerinran av remissinstanserna. För egen del ansluter jag mig till vad utredningenhar föreslagit i fråga om tiUståndsgivning vid utseende av sådant skyddsombud(6 kap. 2 § tredje stycket). Utredningen har även berört vissa frågor ombidragssystemet med avseende på regionala skyddsombud. Denna fråga avser jagatt behandla vid färdigställande av proposition i ärendet. 1976/77:149 345 LO har i sitt remissyttrande också anfört att vissaoklarheter finns i fråga om regionala skyddsombuds uppgifter och befogenheter.Med anledning härav vill jag framhåUa att regionalt skyddsombuds ställrUng iprincip är densamma som lokalt skyddsombuds när det gäUer hans verksamhet pådet arbetsställe som avses med uppdraget. Som LO har framhåUit kan vissahithörande frågor bli aktuella inom ramen för det fortsatta utredningsarbetetpå den kollektiva arbetsrättens område som har uppdragits åt den nyaarbetsrättskommittén. 20.8.7Anpassningsfrågor för vissa grupper Arbetsförmågan påverkas i stor utsträckning av bl.a. art och uppläggning av arbetsuppgifter, arbetsplatsens utformning och andraarbetsmiljöfaktorer. Ett omfattande åtgärdssystem finns inom arbetsmarknadspolitikenför att åstadkomma bättre sysselsättningsmöjligheter. Åtgärderna är bl. a.inriktade på äldre arbetstagare och arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga. Av särskUt intresse när det gäller insatser inom delokala skyddsorganisationerna är det stödsystem som är knutet till lagen omvissa anställningsfrämjande åtgärder. Inom ramen för nämnda lag verkarsärskilda anpassningsgrupper. Dessa är kontaktorgan mellan arbetsmarknadsmyndigheterna,företagen och de fackliga organisationema. Deras arbete syftar till attförbättra arbetsförhållandena för äldre arbetstagare och arbetstagare mednedsatt arbetsförmåga, trygga fortsatt anställning och främja nyanställning avsådana arbetstagare. De medverkar vid omplacering och nyanställning avarbetstagare med nedsatt arbetsförmåga och äldre arbetstagare. Anpassningsgruppernasverksamhet är inte närmare reglerad i lagen utan skaU bedrivas i de former somallt efter omständig-hetrna framstår som lämpligast i varje särskilt fall. Vidinförandet av lagen förutsattes att parterna samordnar verksamheten ianpassningsgmp-perna med verksamheten i andra organ såsom företagsnänmder,skyddskommittéer osv, vilka har att ta befattning med frågor motsvarande demsom behandlas i anpassnmgsgrupp. Utredningen har framhållit att frågor om anpassningav arbetet och arbetsmiljön till arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga i storutsträckning har samband med de uppgifter skyddsombud och skyddskommittéerfullgör. har ansett att i arbetsmiljölagen böranges att skyddskommitté skaU behandla även frågan om anpassning avarbetsplatser med hänsyn till enskilda arbetstagares behov på grund avhandikapp. I anslutning härtill viU jag konstatera att förbättringar avarbetsmiljön är väsentliga för att arbetssvårigheter av skUda slag skall kunnaeUmineras eller få minskad betydelse vid sysselsättning av olika gmpper avarbetstagare. Jag har vidare i det föregående (avsnitt 20.4.3) förordat ensärskUd bestämmelse i arbetsmUjölagen med sikte på attsysselsättningsmöjlighetema för personer med arbetshandi- Prop.1976/77:149 347 Av arbetsmiljölagens förordade uppläggning följer också att detbör vara en uppgift för skyddskommittéema och skyddsombuden att uppmärksammahandikappfrågor. Det kan konstateras att detta är ett skäl för atthandikappfrågor skall beaktas vid utbUdning av bl. a. skyddsombud. För att fä till stånd en god samordning mellan denlokala skyddsorganisationens och anpassningsgmppemas verksamhet är det enligtutredningen värdefullt om bland ledamöter i anpassningsgrupper också ingårpersoner som tillhör den lokala skyddsorganisationen. Detta har understrukitsav bl. a. LO. Även jag anser att man på detta sätt kan få en mer enhetlig ochallsidig bedömning av frågor som gäller anpassning av arbetet och arhetsmiljöntill olika arbetstagares förutsättningar. Med erfarenheter av verksamheten ianpassningsgrupper bör skyddsorganisationen i ännu högre grad kunna medverkatill att arbetsplatserna genereUt sett utformas så att sysselsättningsmöjligheternafrämjas. En av den lokala skyddsorganisationens uppgifter härvidlag är att övainflytande över att åtgärder vidtas så att arbetslokalernas utfornming intereser onödiga hinder för grupper med fysiska handikapp. Vidare bör den lokalaskyddsorganisationen verka för att arbetsplatsema utformas så attsysselsättningsmöjligheterna för grupper med olika arbetssvårigheter tas tillvara. Även planering av allmänna åtgärder för att främja nyanstäU-ning avarbetstagare med nedsatt arbetsförmåga kan behöva bedömas av den lokalaskyddsorganisationen. A'.bt;tstagar; so.m har invandrat till harsärskilt under det senaste årtiondet bliNit ett viktigt inslag på mångaarbetsplatser.