prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — Även de tidningar och tidskrifter som SRF ger ut ärotillr-äckliga ef- Prop.1976/77:87 31 ter-som de utgör ett myckel begränsat urval av de seendespress. Utgivningen har dock stor betydelse då de synskadade genom den får enbetydande information som de annars inte får. Enligt vad utredningen inhämtatdiskuterar vissa dagstidningar alt ge ul en kasseilupplaga av tidningenjämsides med utgåvan i svartskrift. I samband med en sådan utgivning uppstår enrad problem som kan lösas antingen på planeringsstadiet eller sedan självaverksamheten kommit igång. Det är angeläget att samlat belysa de problem somuppkommer när en dagstidning skall anpassas för synskadade. Detta bör skefältmässigt vid en tidning och i samarbete med SRF. Utredningen anser att medelför detta ändamål bör kunna utgå i särskild ordning. bör däremotkostnaderna för kassetlupplagan betraktas som en normalkostnad för tidningenoch täckas pä samma sätt som övriga kostnader. Så länge som utgivare i allmänhetinte framställer tidningar och tidskrifter på band och punkt måste andra svaraför att synskadade åtminstone får någon tillgång till pressen. Utredningenföreslår därför att SRF får ett årligt bidrag av I milj. kr, för att finansieraen utgivning som svarar mol de mest trängande behoven av tidningar ochtidskrifter för synskadade och att Föreningen erhåller200000 kr. fören väsentligt förbättrad tidning för dövblinda. Bidragen skallinte få användas för medlemstidningar eller funktionärsinformation. 3 Remissyttrandena 3,1 Utgångspunkter Remissinstanserna ansluter sigpraktiskt taget utan undantag till den grundsyn som utredningen ger uttryck äti betänkandet. Detta utgör enligt ett återkommande omdöme ett bra program föråtgärder på handikappområdet. De förslag som läggs fr-am tillstyrks i alltväsentligt. Ett stort antal remissinstanser betonar dock, alt de måste ses somminimikrav utan prut-mån. Härvid anförs från många håll att utredningen arbetatlänge med betänkandet och att insatser på kulturområdet för handikappade fåttanstå med hänvisning till utredningens uppdrag. Åtskilliga remissinstanser anseralt utredningen på ett otillräckligt sätt behandlat vissa gruppers problem ikulturhänseende. Detta gäller i synnerhet psykiskt sjuka, socialt handikappadeoch personer på vårdinstitutioner. Kritik riktas också mot utredningen för attden inte tillfredsställande belyst förslagens kostnadsföljder för kommuner ochlandsting. Om utredningens allmännautgångspunkter (ramhWer , att utredningen presenterar envidgad syn på handikappfiå-gorna som angår alla människor. Det är en riktiggrundsyn att kulturen skall vara gemensam för alla. anför attdet är samhällets uppgifl att underlätta för människorna att fritt väljalivsform. Prop.1976/77:87 32 betonar altförslagen utgör ett minimikrav för vad handikappade kan kräva av samhället närdet gäller rätten till kultur. Förslagen åtföljs dock endast på vissa punkterav konkreta lösningar om bl. a. finansieringssätt. På andra punkter stannar devid allmänna uttalanden. Problem som hänger samman med skiftandehuvudmannaskap och decentraliserat beslutsfattande har utredningen behandlatotillräckligt. Rådet kommer att ta upp en del sådana frågor i sinutredningsverksamhet och förutsätter all regeringen låter göra de ytterligareutredningar som behövs. Rådet kommer också att uppmärksamt följa utvecklingenav kulturverksamheten bland handikappade, öm anpassning inte sker avkulturverksamheten till handikappades behov, kan det bli aktuellt att istatsbidragsbestämmelser föra in ytterligare krav om tillgänglighet. Dettaskulle visserligen bryta mot nuvarande synsätt om mindre styrande statsbidrag.Rådet är ändå berett att förorda sådana lösningar, eftersom det ofta är endasättet alt tillförsäkra handikappade delaktighet i kulturlivet. SÖ förklararsig dela ut-r-edningens uppfattning att handikappfrågorna skall ingå i sittsakliga sammanhang och inte hänvisas till särskilda utredningar. Landstingsförbundetbeklagar- att utredningen inte grundligare gått igenom de problem som handikappadestår inför när de kräver samma kulturella möjligheter som andra. Utredningenmåste kompletteras innan den läggs till grund för- beslut. Fönnedlingsbyrån förkulturprogram framhåller att grundsatserna om integration och normaliseringmåste beaktas i alla former av kulturell verksamhet. Åtgärder som ökartillgängligheten för handikappade, ökar tillgängligheten för alla. Insatsersom avses i första hand för handikappade, kommer alla till godo. Omhandikappade deltar, är del en resurs för alla. HCK uttalar- att utredningensprogram och förslag har HCK:s stöd. men att det utgör- ett absolut minimum. Deföreslagna anslagsförstärkningarna är inte tillräckliga. HCK framhåller- att omönskad nivå eller kvalitet inte kan uppnås inom en viss verksan-rhet därför attresurserna inte räcker, måste verksamheten läggas på en lägr-e nivå -handikappade får inte utestängas. SRF framhåller att förslagen harutomordentligt stor betydelse för synskadade. Frågan om vilka ekonomiska ochsociala omständigheter- som skapar handikapp har inte belysts av utredningen.Detta är nödvändigt om man generellt vill lösa de samhällsproblem som brukarbetecknas som han-dikapproblen-r. DHR hävdar att kravet på integration ochnormalisering för handikappade måste understödjas av tvingande föreskrifter.FUB anser det värdefullt att utredningens pr-ogr-am innehåller en väsentlig delav de krav som FUB och andra handikapporganisationer funnit angeläget att resa.För-eslagna anslagsförstärkningar är dock otillr-äckliga. SDR fr-amhåller-attdet innebär svåra begränsningar i grundläggande r-ätligheter att inte kunnasamtala med vem som helst och inte läsa som andra. Dövheten får helt enkeltinte längr-e medföra ett sådant handikapp. Föreningen all det kr-ävs långt mer omfattande åtgärder än de som harför-eslagits för att en så eftersatt grupp som dövblinda skall komma ens inärheten av jämlikhet n-red andra. 1976/77:87 33 Inslitulionsvårdades och vissaandra grirpper-s problen-r anses av åtskilliga remissinstanser varaoiillr-äckligt behandlade av utr-edningen. under-stryker attpsykiskt sjuka måste räknas som en handikappgrupp med rätt till hjälp ochservice om man skall kunna tala om kultur åt alla. Stenens handikappråd anseratt frågan om vilka insatser som behöver göras för psykiskt och socialthandikappade samt frågan om patientinflytande vid vårdinstitutioner bör utredassärskilt. finner att det behövs kompletterandeundersökningar betr äffande sjuk-domshandikappade och socialt handikappade.Rådet avser alt ta upp dessa frågor inom sin utredningsverksamhet i den månresurserna räcker. En översyn av kulturverksamheten inom vårdinstitutionerna ärr-edan planerad inom rådet. allmänna hihiioieksförcning anser all ener-for--derlig inventering av de pr-oblem som är förknippade n-redkulturverksamhet på värdinstitutioner möjligen kan göras genom huvudmännensförsorg. Enligt föreningen borde även rörelsehindrades situation ha behandlatsutförligare av utredningen. ABF ullalar att utredningen inte tillräckligt harbeaktat de särskilda behov i fr-åga om kurs- och studieverksamhet som föräldrartill handikappade barn har. Även HCK föreslår kompletterande undersökningarbeträffande socialt handikappades problem. RiksJÖrbiindci för social och mentalhälsa är starkt kritiskt till alt utredningen inte behandlat socialt handikappadessituation. En ny utredning som lar upp alla gruppers problem är nödvändig. Ulr-edningens synpunkter iavsnittet om kultur och kulturpolitik behandlas av bl. a. ,som instämn-rer i de principiella resonemangen. Rådet tillfogar alt det i ochför sig är betydelsefullt att ge handikappade vidgade möjligheter att ta emotett färdigt kulturulbud. Än väsentligare är dock att ge alla människor ökadekontakter och störr-e gemenskap med var-andra. Gemenskap, fördomsfriaieattityder och mer-a engagemang människor emellan ger ett rikar-e samhälle föralla. ansluter sig till ulr-edningens uppfattning att dernäl son-r antagit för kulturpolitiken är tillräckliga också förhandikappade. SÖ understryker att kulturpolitiken är ett medel för att skapaett jämlikt samhälle. Det är enligt styrelsen fr-äga om en utveckling avkulturyttringarna sä att de svar-ar mot människornas rikt skiftandeförutsättningar. Med invändning mot utredningens r-esonemang om kon-rpensationhävdar styrelsen att kul-lurutbudet normalt skall vara så varierat alt det gerutrymme för allas aktivitet. HCK anser alt del kulturpolitiska omr-ådet är försnävt begränsat och att det inte kan avskiljas från frågor om hälsa, rekreationoch för-nyelse av arbetstid och skol- och bostadsmiljö. Riksförhundei jörsocial och mental hälsa fi-amför liknande synpunkter och hävdar attkulturfrågor måste ses i ett störr-e socialt sammanhang som integrerade isan-rhällels hela verksamhet. SRF understryker att en handikappkullur- intefår byggas upp nren finner det viktigt att stimulera handikappade att skapakultur- och kulturarbetare att skildra handikapproblem, Riksskådehananframhåller att det fi-än-r-3 1976/77. Prop.1976/77:87 34 lingsskap som finns inför kultur är en följd avsamhälleliga missför-hållan-den och bristande social kommunikation.Kulturpolitiken n-råste syfta till att alla får utvecklas efter sina inneboendeförutsättningar. I fiäga om förslagens kost nad sföljde r för kommuner och landsting belönar socicdsiyrclsen att man får- var-amedveten om att ett genomför-ande av utr-edningens för"slag medför ökadekostnader. anför, att förslagen innebär stor"akr-av på kommunerna när det gäller fär-dljänst. hemhjälp och anpassning avlokaler. HCK finner del särskilt viktigt att kommuner och landsting ökar sinainsatser på handikappområdet. Det finns risk för att nödvändiga förbättringaruteblir, om inte staten är beredd all delta i finansieringen. Det ärbetydelsefullt att staten föregår med gott exen-rpel. Rekommendationer tillkommuner och landsting måste vara allvarligt menade och effekten av dem fårinte förtas av samtidiga rekommendationer om besparingsåtgärder, vilka enligter-fa-renhet brukar gä ut över verksamhet på handikappområdet. FUB anser detväsentligt att staten skapar förutsättningar för kommuner och landsting att ökainsatserna för att tillgodose handikappades kulturella behov. Det är särskiltangeläget alt eftersläpande kommuner och landsting höjer sin standard. Svenskakouununförhundel understryker att förhållandena i kommunerna när det gällerhandikappåtgärder och resurser är starkt skiftande. Hänsyn måste las härtill ifrågaom taklen för genomförande av förslagen. Förbundet betonar att staten haransvar för en utjämnande roll mellan kor-r-rmunerna. Deras vilja till ökadeinsatser för handikappade blir beroende av att staten och landstingen tar sittfulla ansvar för denna eftersatta grupp. Utredningens för-slag att varjeverksamhet skall bära kostnaderna för e rforde rliga åtgärder för anpassni ngav verksamheten till handikappades behov - i allmänhet debatter-at underbenämningen finansieringsprincipen - diskuteras av åtskilliga remissinstanser.Så gott som alla ansluter sig principiellt till förslaget, i flera fall dockmed reservationer'. anser att först när denna princip gällergenomgående kan man tala om att handikappade är integr-er-ade i samhället.Handl-kapplnsiliutcl finner att finansieringsprincipen är viktig för undvikandeav säranordningar för handikappade. Dess vär-de är dock beroende av effektivastyrmedel, särskilt i fiäga om företag som skall var-a ekonomiskt självbärande.Slutens kulturråd anser att särskilda ekonon-riska resurser för' anpassningbehövs under'en lång över-gångstid. På kultur-området kan det bli nödvändigtföreskriva skyldighet till anpassning i bestämmelser on-r stats-bidr-ag.Landstingsjörhundci betonar att åtgär-der för handikappade bör vidtas även ominte medel ställs till för-fogande genom särskilda bidrag. Tillgänglighet förhandikappade bör i princip var-a en uppgift för- den som svarar- för enverksamhet. Detta bör gälla även kulturområdet. HCK rrtta-lar att finansier'ingsprincipenär' ett uttryck för den riktiga uppfattningen att handikappade inte är' ensärskild sorts rrränniskor'. 1976/77: 87 35 HCK inte utan över-gångssvårigheter omsättas praktiskt. Påett auktoritativt sätt. t. ex. genom lagstiftning, måste huvudmän för olikaslags verksamhet åläggas att tillämpa principen. Med t. ex. kandet ke genom avtal. Man måste också räkna med att det kan behövasändamålsbestämt stöd, ABF framhåller alt exen-rpelvis folkbildnings- ochföreningsliv arbetar under starkt skiftande ekonomiska förutsättningar. Iblandblir kostnaden för anpassning en ringa, ibland en väsentlig del avverksamhetens totala kostnad. Till sådana för-hållanden måste hänsyn alltid lasvid bedömning av möjligheterna att tillämpa finansieringsprincipen. Liknandesynpunkter förs fr'am av folkbildningsutredningen. 1 utr-edningens betoning av att endöv måste ha rätt att i varje siliration välja den kommunikationsmetod son-rpassar- honom häst instän-rmer-SÖ och . SÖ fi-amhällerockså liksom utredningen att alla som arbetar med eller kommer i kontakt meddöva behöver' undei'-visning i teckenspråk och andra kommunikationssätt. I utredningens uppfattning att teckenspråkets ställningsom rm-dervisningsspråk och kommunikationsmedel bör' komma till klart rrtlrycki läroplanen för specialskolan instämmer SÖ- SDR och Manlllaskolans styrelsesom också betonar att undervisningen måste präglas av total komn-ru-nikation.Ingen remissinstans redovisar någon avvikande uppfattning. SDR fi-amhåller attdet måste i läroplanen klart fiamgå all alla döva skall få undervisning enligtden totala konmurnikationsmetoden under' sin skoltid och att leckenspr'åketmåste vara ett schemabundet ämne i dövskolan. I SÖ:s läroplansarbete måsteföreträdare för riksförbundet få delta, Förbun-det anser också att parallelltmed läroplansarbetet måste utredas hur dövskolan på andra sätt kan förbättras.Särskilt viktigt är det att döva anlitas bl.a. som lärare. Regeringen bör setill att IVågorna snar-ast utreds, SÖ redovisar att ett projekt benämnt"Teckenspråkets lingvistrska status" har slutförts.Slutrapporten beräknades föreligga , 'e pekas på tvåandra pågående projekt nän-rligen "Samverkan förskola grundskola"son-r bl.a, syftar till att systematisera språkinlärningen för gravthörselskadade och döva barn san-rt projektet som syftar- till att prövaoch utveckla pedagogiska modeller för under-visningen av berörda grupper.Samspelet mellan och valet av kommunikationsmetoder ägnas särskilduppmärksamhet. Även hänvisar till sistnämndaforskningsprojekt och betonar att det är viktigt att projektet får-fortsätta såatt det kan ge riktlinjer för en till barndomsdöva väl anpassad metodik.Styrelsen finner det angeläget att såväl tal som tecken ges utryn-r-me idövundervisningen. Om dövas möjligheter att lära sig kommunicera skall säkrasbör även forskning kring dövas tal prioriteras. Prop.1976/77: 87 36 Ingen ifrågasätter utr-edningensuppfattning att speciallärarna måste få mer undervisning i teckenspr-åk, SDRoch Sveiigcs döviolkars Jörcnlng understryker behovet och riksförbundet anseratt undervisningen till viss del bör kunna förläggas till förbundels egenfolkhögskola. Även förslaget att redan verksamma lärare och annan per-sonal börerhålla fortbildning stöds. SÖ påpekar att medel finns för detta ändamål. Vad gäller utr-edningensuppfattning att teckenspråket bör utvecklas samt att åtbördsspråketsmöjligheter bör klarläggas framhåller döviolkars förening att statenbör anslå medel för utgivning av teckenordböcker. SÖ och ManilldskDJansstyrelse hänvisar till forskningspr-ojekt inom SÖ samt till att en kartläggningav åtbördsspråket ber-äknas böria vid irniversitetsspråkvetenskapliga institution . diakoninämndlYan-rhåller vikten av att de r-eligiösa begr-eppen uppmärksammas vidrrtvecklingen av teckenspr-åkel. Sunens luuulikappråd ochhandikappinstitutet fi-an-rhåller att det är angeläget att stödja forskningson-r syftar till att med tekniska hjälpmedel irtnvttja små hörselrester. 3.3 Vuxenutbildning och folkbildningsarbete Vad gäller- fiågan omvuxenundervisning bland utvecklingsstörda ermVtW jolkbililnliigsuircdningen ochABF om att lblkbildningsutr'edningen har i rrppgift att utreda denna fråga. Utredningens synpunkter'påinformation till han d i kappade berörs ;iv några leiiiissinslanser. Studieförbtrnd och andra kulturanordnare r-riåste få ökat ekonomiskt stöd till sinainformationsinsatser' framhålleri/r/-icns luindlkappråd- Ei"rligt nänunlcnjör sanihällslnjörnutlion bör även samhällsinformationen rrppmärksamnias.Nämnden hänvisar till beslut år' 1971 or-r-r vidgadsamhällsinformation som innebär att alla medborgare ges rätt till likvärdiginforn-ration. Myndigheterna måste därför se till att handikappade får' eninforn-ration som är likvärdig den som ges icke-handikappade. Nämndenkonstaterar att några beräkningar' av samhällets kostnader förspeciella informationsinsatser- inte redovisas av utredningen. Ökade resurser'behövs för sådana insatser. I varje infor-rnationspr-ojekt bör medel avsättasför särskilt anpassad inforn'ration och samråd bör- ske med de handikappadesor'ganisationer. SRF framhåller alt informationen till synskadade om detaktuella kulturutbudet för synskadade är ytter-st bristfällig. Utr-edningens intalande attper-sonalen inom den sociala her-nhjälpen i den uppsökande verksamheten börkunna förmedla upplysningarom föreningsliv och folkbildr-ringsverksamhetkommer-iier'as av ABF som fiar-nhåller att personalen inte kan ersätta deutbildade uppsökarna. ABF betonrrr' den principiella skillnaden mellanupplysningar och uppsökande verksamhet som en del i folkbildningsarbetet. 1976/77: 87 37 Den uppsökande verksamhetensbetydelse understryks av samtliga r'e-missinstanser' son-r berör fi-ågan. Dethelt övervägande flertalet, däribland stålens luindlkappråd. Riksskådebanan och , behandlaremellertid inte kulturinslag i kommunernas uppsökande verksamhet utanframhåller vikten av främst folkbildningsorganisationernas uppsökande arbete.Slutens kulturråd konstater-ar att uppsökande verksamhet bland handikappadeär- viktiga moment i de projekt som rådet stött med det särskilda bidragettill experiment- och utvecklingsarbete inom kirlturell verksamhet blandamatör'-er. SRF delar uppfattningen att kommunernas uppsökande verksamhet ärviktig och att kultur-ella behov skall uppmärksammas. Utvecklingen haremellertid gått mycket långsamt i de flesta kommuner och det mesta återståralt göra. De positiva erfarenheterna av deförsök med uppsökande verksamhet som SÖ stått som samor-dnare av framhålls avstatens haiulilutppråd. SÖ och ABF. för'eslår attförsöksverksamheten får fortsätta och all yilerligare medel anvisas. SÖföreslår all studieförbund och folkhögskolor får bidr-ag för att pröva modellerför- information om verksamhet som vänder sig till människor med speciellabehov. En väg är att bygga ul bidraget till ochor-ganisatoriska stödåtgär-der. En annan är alt utveckla SÖ:s försök meduppsökande verk-samhet. Vikten av att de som svarar för denuppsökande verksamheten har kirn-skaper on-r och erfarenheter av samt helstsjälva tillhör gruppen i fi-åga framhålls av , statenskulturråd. SÖ, ABF och FUB. Här-igenom skapas bättr-e kontakter och intressetför t. ex. studier blir större. Utredningen framhåller att det ärviktigt att föreningar och folkbildningsorganisationer ges tillfälle attar-beta på vårdinstitutioner. Den uppfattningen delas av bl. a. slutenshandikappråd, . Föreningen ochSveriges socicddenuikraliska ungdomsförbund. konstateras att fi-åganhar behandlats mycket summariskt. Slutens kulturråd r-edovisar att rådet i ettsärskilt utredningsprojekt kommer att ta upp fi-ågor rör-ande kulturverksamhetpå vår-dinstitu-tioner. Rådet erinrar också om att folkbildningsutredningen hari uppdrag att utreda vissa aspekter på folkbildningsarbetet på institutionerna.Människor som av olika anledningar tvingas bo och leva pä en institution kommerofla i en kulturell isolering framhåller 5Ö. Till följd avvårdinstitutio-ner-nas relativa slutenhet och det sätt vården är uppbyggd päkan också kontakten mellan institutionen och kulturlivet bli en kollisionmellan olika samhälls- och människovärderingar. SÖ redovisar attkultur-aktiviteter i traditionell mening såsom filmvisningar,teater-föreställningar och biblioteksservice r-edan förekommer. Passivaformer av kulturprogram dominerar. Föreningen nämneratt det länge har Prop.1976/77: 87 38 för-ts en debatt mellan socioieraperrterna ochstudieförbunden om huruvida kultur- på vårdinstitutioner är ter-api eller ejoch huruvida det är en angelägenhet för sjukvår-dshuvudmannen eller- för deor-ganisationer som arbetar n-ied kulturförmedling, Vår-dinstitutionerna börinte skapa en särskild form av kulturlerapi som de själva slår för och som kanutvecklas till en särskild institutionskultur som skiljer sig från kulturlivetute i samhället. Enligt föreningens bedömning är vårdinstitutioner-na oftadåligt utrustade för att la en-rot kulturarrangemang. Ofta saknas även inybyggda institutioner t, ex. samlingssal, mörkläggningsutrustning, scen.ljudanläggning, teleslingor och rum för studiecirkelverksamhel. Föreningenanser att studieförbunden bör få ökade r-esurser för kulturarr-angemang ochsmågruppsverksamhet på vår-dinstitutionerna. Långtidssjuka patienter tillhörsällan någon förening och harjust därför större behov av kontakt och gemenskap.Det krävs också betydligt förbättr'ade transpor-tmöjligheter ominstilutionsvår-dade i ökad utstr-äckning skall kunna delta i del vanligakulturlivet. Formerna för föreningars ochstudieförbunds arbete på vårdinstitutionerna ber-örs av bl.a. statenskidturråd, SÖ och Föreningen . Statens kulturrådlYamhåller att folkbildningsor-ganisa-tionernas verksamhet måste vara fri ochobunden så att den inte uppfattas som en del av institutionens åtgärdergentemot de intagna. Den ansvariga organisationen skall ha det avgör-andeinfiytandet över rekryteringen av deltagare och valet av cirkelledare.Deltagarna skall ha samma möjligheteratt bestämma arbetsformer och väljastudiematerial som i annat folkbildningsarbete. Liknande synpunkter förs ocksåfram av SÖ och Föreningen . De tr-e r-emissinstansernaframhåller vidare att då kulturella aktiviteter för-ekommer på envårdinstitution bör de omfatta såväl de som är intagna på institutionen son-r per-sonalen. I utredningens förslag alt detstatliga stödet till av studiematerial för'hand i k appade bör öka instämmer sar'ntliga remissinstanser som har ber'örtfr'ågan, däribland . SRF och Sludicjörbundei . Fleraanser att bidragen bör öka på det sätt som föreslogs avFÖVUX. Nykicr-Iwisrörelsens hildniiigsverksainlwi framhåller i det härsammanhanget att förbundet är för-vånat över den bristfälliga r-edovisningen avde olika studieförbundens insatser bland handikappade. Föreningen anser- att studiematerial som används ifolkbildningsarbetet, även talböcker, bör få behållas efter det att kursen äravslutad. I förslaget alt bidr-agen tillstudieförbundens pedagogiska verksamhet bland handikappade bör öka instämmerbl. folkbildningsutredningen och påpekar också att den har i uppdr-ag att studera hurdetta bidrag används. De Ir-e nämnda lemissinstansernaliksom hildnings-verksanihei. FUB och motallergi instämmer också i utred- 1976/77:87 39 ningens betoning av att studiecirkelledar-e.studieorganisatörer, fackliga funktionärer n-r.fl måste få utbildning ihandikappfrågor. bilduingsverksamlwt framhåller viklen avatt sådan utbildning även ges i den yrkesmässiga fritidsledarutbildningen vidfolkhögskolor och i den s. k. kombinationsutbildningen av fritidsledare. Utr'edningens synpunkter påstudiecirkelbidraget kommenter-as av någr-a remissinstanser. Statens kulturrådinstämmer i princip i uppfattningen att studiecirkeln som arbetsform kanförlora sitt värde om reglerna gällande antal deltagar-e m. m. mjukas uppalltför mycket. Enligt SÖ:s mening är studiecirkeln möjlig att anpassa tilldellagar-e med myckel olika förutsättningar och behov. Cirkelarbete medmaterial som syftar till att stödja en kommunikationspr-ocess bör enligt SÖ:smening vara avgiftsfri för del-lagar-na.