prop · G003124 · 1976-12-31 00:00:00 — Delgivningskostnad ochinstäUelsekost-nad för annan än part skall betalas av statsverket (9 §).Protokoll över bevisupptagningen samt kostnadsräkning skaU tillställas denutländska domstolen. Regeringen har tillagts befogenhet att efter avtal medfrämmande stat förordna att kostnaden inte skall utkrävas av den utländskadomstolen (10 §). Lagen är tillämplig även i sådana fall när framställ- 1976/77:124 20 ninginte sker genom utan direkt skriftväxling enligt gällandeöverenskommelse äger rum mellan domstolarna. Vidare kan regeringen efter avtalmed främmande stat förordna att bestämmelserna skall gälla när framställninginte sker genom utan översänds från konsul för den staten(11 §). Meddelanden till utländsk domstol enligt lagen skall översändas tUlutrikesdepartementet för vidare åtgärd eller i förekommande fall till konsulför den andra staten, om inte direkt skriftväxling meUan domstolarna äger rum(12 §). I den kungörelse som ansluter till lagen finnsnärmare bestämmelser om lagens tiUämplighet när framstäUning sker genom konsuli vissa stater och när direkt skriftväxling äger rum samt särskildabestämmelser om regleringen av kostnadsfrågorna. Av kungörelsen framgår av framstäUningfrån utomnordisk stat om bevisupptagning som rör ansvar för brottslig gärningeller efterforskning av brott alltid överlämnas till den svenska domstolengenom . Föreskrifter om beslag och husrannsakan somrättshjälp i brottmål åt främmande stat finns i lagen (1975: 295) om användningav vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat. Om någon i främmande statär misstänkt, åtalad eller dömd för där straffbelagd gärning, får enligt 1 §föremål eller skriftlig handling som fiims här i landet efter framstäUning tasi beslag och överlämnas till den främmande staten. En förutsättning för attförordnande om beslag skall få meddelas är att egendomen skäligen kan antas habetydelse för utredning om gärningen eller vara någon frånhänd genom denna. Föreftersökande av egendom som är underkastad beslag får husrannsakan företas. Ihuvudsak har om beslag och husrannsakan motsvarandetillämpning. Genom hänvisningar till utiämningslagarna ställs i3 § upp vissa ytterligare villkor för att framställning om tvångsmedel frånfrämmande stat skall få bifallas. Såvitt gäller utomnordisk stat föreskrivssålunda att åtgärd enligt lagen inte får vidtas, om hinder mot utlämning förbrottet skulle ha förelegat enligt 4 § första stycket första meningen, 5 §, 6 §eller 10 § allmänna utlämningslagen. Hänvisningen till 6 § allmäimautlämningslagen innebär att framställningen inte får bifallas, om brottet ärpolitiskt, såvida inte gämingen dessutom innefattar brott av icke politiskbeskaffenhet och i det särskilda fallet prövas övervägande ha karaktär av ickepolitiskt brott. När det är fråga om framstäUning om tvångsmedel från nordiskstat, får framställningen inte bifallas, om hinder mot utiämning skulle haförelegat enligt 3 § första stycket, 4 § eller 5 § nordiska utlämningslagen. Pågmnd av hänvisningen till 4 § nordiska utlämningslagen får sålunda enframställning om tvångsmedel från nordisk stat avseende poHliskt brott bifallasendast om gärningen eller gärning av motsvarande beskaffenhet är belagd medstraff enligt svensk lag och gärningsmannen inte är svensk medborgare. Lagenom användning av vissa tvångsmedel på begäran av främman- 1976/77:124 21 destat bygger i övrigt liksom utiämningslagarna på principen att en diskretionärprövning av den främmande statens framställning skall göras i det särskildafallet. Förfarandereglerna har utformats i nära anslutning till motsvarandebestämmelser i utiämningslagarna. Framställning från utomnordisk stat skallgöras på diplomatisk väg och skall, om den inte avslås avregeringen, lämnas till RA. Denne skall låta företa de åtgärder som påkallas avframställningen varvid i huvudsak har motsvarande tillämpning.Verkställt beslag skall anmälas hos domstol. Finner domstolen att beslagetinte är lagligen grundat, får regeringen inte bifalla framstäUningen (59 §§).Framställning från nordisk stat kan göras antingen hos RA eller direkt tillstats- eller distriktsåklagare. Om åklagaren inte avslår framställningen utanverkställer beslaget, skall detta anmälas hos domstol som i detta fall gör denslutliga prövningen av frågan om egendomen skaU överlämnas till den främmandestaten (1012 §§). Såväl vid framstäUning från utomnordisk stat som vidframställning från nordisk stat får i beslut om överlämnande av egendomen tillden främmande staten föreskrivas de för-behåU som är påkallade av hänsyn tillenskilds rätt eller från allmän synpunkt (4 §). Framställningfrån utomnordisk stat om delgivning här i riket görs i allmänhet hosutrikesdepartementet, som antingen själv kan ombesörja delgivningen elleröverlämna framställningen till länsstyrelse för verkställighet. Bestämmelserom delgivningsförfarandet meddelas i kungörelsen (1909: 24 s. 1) angåendedelgivning av handling på begäran av utländsk myndighet. I vissa fall fårlänsstyrelsen verkställa delgivning på framställning av konsul för denfrämmande staten. Utlämnandeav registerutdrag till myndighet regleras av föreskrifter i lagen (1963: 197)om allmänt kriminalregister och lagen (1965: 94) om polisregister m. m. a.gäller enligt 4 § sistnämnda lag att får på framställningav polis- eller åklagarmyndighet i något av de nordiska länderna eller statansluten till internationella kriminalpolisorganisationen eller av dennaorganisation förordna om utlämnande av polisregisteruppgift, när det fordrasför utredning i brottmål eller utlänningsärende. Efter regeringens bemyndigandefår lämna uppgift för sådant ändamål även till polis- elleråklagarmyndighet i annan stat. I övrigt får, enligt föreskrifter avregeringen, från polisregister meddelas uppgift till myndighet i främmandestat om dess medborgare eller den som har hemvist där eller den somuppenbarligen är att anse som internationell förbrytare. På framställning avutländsk myndighet får polisregisteruppgift lämnas ut också i annat fall, omregeringen ger tillstånd till det. Somhar nämnts i det föregående har tillträtt den i den 20 april1959 undertecknade europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål(europeiska rättshjälpskonventionen, prop. 1976/77:124 22 48).Konventionen trädde för del i kraft . Till konventionenär i övrigt följande främmande stater och områden anslutna: , ,jämte besittningar, , , , ,, , , , , . I konventionen åtar sig de fördragsslutandestaterna att i enlighet med konventionen i största möjUga utsträckning lämnavarandra rättshjälp i brottmål som handläggs av judiciell myndighet i annankonventionsstat. De former av rättshjälp som regleras angår bevisupptagning,husrannsakan och beslag för bevisändamål, delgivning och utlämnande av straffregislerutdrag. Av art. 2 framgår att framställning enligtkonventionen kan avslås, om gärningen är av politisk eller fiskal natur samt omden begärda åtgärden anses kränka landets suveränitet, medföra fara för desssäkerhet eller strida mot dess allmänna rättsprinciper (ordre public) ellerandra för den anmodade staten väsentliga intressen. har gjort de förbehållenbeträffande art. 2 att framställning om rättshjälp kan avslås a) om den gärningsom framställningen avser inte är belagd med straff i svensk lag, b) omförundersökning rörande gärningen har inletts i eller i tredje stat,c) om den i den ansökande staten misstänkte i eller tredje stat haråtalats för gärningen eller dom rörande denna har meddelats, d) om i Sverigeeller i tredje stat beslut har fattats att nedlägga förundersökning eller åtalför gärningen eller att inte inleda förundersökning eller väcka åtal förgärningen och e) om straff för brottet är förfallet enligt svensk lag. Sverigehar vidare gjort förbehåll bl. a. mot konventionens bestämmelser om överföringoch transite-ring av vittnen m. fl. Ett av ursprungligen gjort förbehåUmot bestämmelserna om husrannsakan och beslag, har numera ålertagils eftertillkomsten av den nyssnämnda lagen om användning av vissa tvångsmedel påbegäran av främmande stat. I förhållande till de nordiska länderna lämnarSverige i åtskilliga hänseenden en mera långtgående rättshjälp än vad somföljer av den europeiska rättshjälpskonventionen. För att begränsaframställningen till det i detta sammanhang mest väsentliga skall här endastnämnas att frågan om nordisk vittnespUkt numera har lösts genom enhetlig lagstiftningi de nordiska länderna samt att , , , och den26 har undertecknat en överenskommelse om inbördes rättshjälp genomdelgivning och bevisupptagning. De svenska bestämmelserna om den nordiskavittnesplikten finns i lagen (1974: 752) om nordisk vittnesplikt. Medanledning av rättshjälpsöverenskommelse har utfärdats cirkuläret(1975: 301) till statsmyndigheterna angående inbördes rättshjälp mellanSverige, , , och genom delgivning ochbevisupptagning. Prop.1976/77:124 23 4.5Vissa bestämmelser i utlänningslagstiftningen Utlänning har inte någon ovillkorlig rätt attinresa och vistas i . Det tillkommer uteslutande svenska myndigheteratt bestämma de viUkor under vilka ger territoriell asyl åt en politiskflykting eller annan asylsökande utlänning. I begreppet asylrätt ligger även enrätt för en stat att vägra utiämna en person som har tagit sin tillflykt tilldess territorium. 1 enlighet härmed ges i 2 § första stycket utlänningslagen(1954: 193) en principdeklaration av det innehållet att politisk flykting inteutan synnerliga skäl skall vägras i riket, då han är i behov därav. Sompolitisk flykting anses enligt 2 § andra stycket utlänning som i sitt hemlandlöper risk att bli utsatt för politisk förföljelse, varmed förstås bl. a. attnågon på grund av sin politiska uppfattning eller annars på grund av politiskaförhållanden utsätts för förföljelse, som riktar sig mot hans liv eller friheteller eljest är av svår beskaffenhet, eller också att på grund av ett politisktbrott allvarligt straff åläggs honom. Genomändringar 1975 har i 2 § införts ett särskilt skydd förvissa andra grupper än politiska flyktingar (prop. 1975/76: 18, InU 1975/76:24, rskr 1975/76: 121). I ett nytt tredje stycke föreskrivs sålunda attutiänning som, utan att vara politisk flykting, på grund av de politiskaförhållandena i sitt hemland inte vill återvända dit och som kan åberopa tungtvägande omständigheter till stöd härför inte utan särskilda skäl skallförvägras att vistas i . Detsamma gäller krigsvägrare, dvs. den som harövergett krigsskådeplats eller har flytt från sitt hemland för att undgåförestående krigstjänstgöring. Principdeklarationen i 2 § utiänningslagen harsamband med bestämmelserna i 53 och 54 §§ samma lag om s. k. politisktverkställighetshinder. Enligt 53 § får utlänning vid verkställighet avavvisning, förpassning, utvisning eller förvisning inte befordras tUl land,där han löper risk att bli utsatt för politisk förföljelse, och inte hellertill land, där han inte åtnjuter trygghet mot att bli sänd till land där hanlöper sådan risk. Utan hinder av bestämmelserna i 53 § får utlänning emellertidenligt 54 § första stycket befordras till sådant land, om han genom synnerligengrov brottslighet ådagalagt att hans kvarblivande här i landet skulle innebäraallvarlig fara för allmän ordning och säkerhet och den förföljelse som hotarhonom inte innebär fara för hans liv och inte heller i övrigt är av särskiltsvår beskaffenhet. En ytterligare förutsättning är att utlänningen inte kanbefordras till annat land; Enligt 54 § andra stycket får vidare utlänningbefordras till sådant land som avses i 53 §, om han här eller utomlandsbedrivit verksamhet, som har inneburit fara för rikets säkerhet, och det finnsanledning anta att hän skulle fortsätta sådan verksamhet här. Även i sådantfall gäller den 1976/77:124 24 förutsättningenatt utiänningen inte kan befordras till annat land. I fråga om krigsvägrarefinns motsvarande verkställighetsbestämmelser i 54 a §. Vad härefter angårdiplomatisk asyl, dvs. som beviljas på beskickning inom annan statsområde, är den förhärskande folkrättsliga uppfattningen i attdiplomatiska representationer inte tillerkänns någon generell rätt att ge asyl.Detta utesluter dock inte att rent humanitära hänsyn kan leda tUl att ocksåsvensk beskickning kan ställas inför frågan att bevilja asyl. Angåendeprincipema härvidlag hänvisas till den redogörelse i ämnet som lämnas i prop.1975: 71 s. 24. I utlänningslagen och i lagen (1975: 1360) omtvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall finns särskilda bestämmelser somger möjlighet att under vissa specieUa förutsättningar ingripa med skildaåtgärder i syfte att minska riskerna för att vårt land blir skådeplatsen förinternationella terroristdåd. Enligt 20 § första stycket utlänningslagen skaUutlänning som ankommer tiU riket avvisas om det finns grundad anledning anta,att han tillhör eller verkar för organisation eller gmpp som avses i andrastycket och det tUlika med hänsyn till vad som är känt om hans föregåendeverksamhet eller eljest föreligger fara att han här i riket medverkar tillhandling som anges i andra stycket. Bestämmelsen avser enligt andra stycketorganisation eUer grupp som, med hänsyn till vad som är känt om dessverksamhet, kan befaras utanför sitt hemland använda våld, hot eller tvång förpolitiska syften och därvid begå sådan gärning här i riket. Förteckning överutlänningar, som sålunda skall avvisas, upprättas enligt tredje stycket avrikspolisstyrelsen. Regeringen bestämmer vilka organisationer eller grupper somdärvid kommer i fråga. Föreligger beträffande utlänning, som uppehåller sig iriket, sådana omständigheter som har nämnts får han enligt 29 § förstastycket punkt 5 utvisas ur landet. Av vad som har anförts i det föregående framgåremellertid att ett av-visnings- eller utvisningsbeslut inte kan verkställas ompolitiskt eller därmed jämförligt verkställighetshinder föreligger. Omutiänningen i sådant fall får stanna kvar i landet t. v., kan han bli föremålför kontroU och övervakning enligt 51 § femte stycket utlänningslagen ochenligt lagen om tvångsåtgärder i spaningssyfte i vissa fall. Under vissaförutsättningar kan sådana spanings- och tvångsåtgärder som husrannsakan,kroppsvi-sitation, kroppsbesiktning, brevkontroU och telefonavlyssning användasmot honom. Förutsättningarna för att dessa åtgärder skall kunna vidtas avvikerfrån vad som enligt gäller om användningen av sådanatvångsmedel vid misstanke om brott, eftersom regler imotsats till reglema i den särskilda spaningslagen inte ger möjligheter tillingripanden uteslutande i förebyggande syfte. 1976/77:124 25 Ett flertal garantier mot en alltför vidsträckttiUämpning av den särskilda spaningslagen har byggts in såväl i debestämmelser som gäUer förfarandet och beslutsprocessen som i särskilda reglersom har till syfte att ge underlag för en fortiöpande kontroll av hur lagenhanteras. Lagen har tidsbegränsad giltighet, ursprungligen för tiden t. o. m.1976 års utgång. Giltighetstiden har emellertid genom beslut av riksdagenföriängts till utgången av (prop. 1976/77: 33, JuU 1976/77: 13, rskr1976/77: 91, SFS 1976: 1069). 5.1Sveriges tillträde till konventionen I takt med ett ökande antal terroristdåd medinternationell bakgrund har det såväl i vårt land som internationellt blivitallt mera uppenbart att det behövs ett intensifierat mellanstaUigt samarbete isyfte att förebygga och bekämpa våldet. Vi har och 1970-taletkunnat notera ett ständigt ökande antal terroristdåd runt om i världen,våldshandUngar som ofta urskillningslöst har drabbat oskyldiga människor. Äveni har internationella terroristdåd ägt rum. Jag skall inte här närmaregå in på enskilda händelser av detta slag. Beträffande den senaste utvecklingenfår jag i stäUet hänvisa till den redogörelse som har lämnatsriksdagen i prop. 1976/77: 33 (s. 68). Även om det torde råda en bred enighet om att detkrävs åtgärder på det internationella planet för att komma till rätta med deninter-nationeUa terrorismen, står det klart att det ändå finns betydandeproblem när det gäller att få till stånd på en gång lämpliga och effektivaformer för ett mellanstaUigt samarbete på detta område. Det är inte ovanligtatt terroristdåden har sin grund i djupgående politiska och socialamotsättningar. Det har därför visat sig svårt att få en mera allmän uppslutningkring åtgärder som riktar sig mot våldet som sådant, så länge bakomliggandepolitiska och sociala problem kvarstår olösta. a. av dessa skäl måstearbetet att internationellt bekämpa terrorismen ses som en mera långsiktiguppgift. Inte minst mot bakgrund härav är varje steg mot ett vidgat samarbetepå detta område betydelsefuUt. De senare årens utveckling har också lett till attallt flera länder har börjat verka för ett ökat internationellt samarbete föratt förebygga våldsdåd av typen flygkapning, tagande av gisslan,brevbombsattentat etc. Arbetet på att söka få till stånd internationellaöverenskommelser i detta syfte har tUlbaka bedrivits inominternationella civila luftfartsorganisationen () och Förenta nationerna.På det regionala planet har hithörande frågor behandlats bl. a. inom Europarådetoch vid europeiska justitieministermöten. Även inom de Europeiska gemenskapernasministerråd och inom har man 1976/77:124 26 arbetatmed dessa frågor. Vissa resultat av arbetet har också kunnat noteras.Jag vill här erinra om 1970 års om olaga besittningstagande avluftfartyg och Montrealkonvention för bekämpande av brott mot dencivila luftfartens säkerhet. Dessa konventioner syftar båda liksom dentidigare Tokiokonventionen till att förstärka skyddet för dencivila flygtrafiken. Det får också räknas som ett betydande framsteg att deninom utarbetade diplomatskyddskonventionen numerahar trätt i kraft. Det finns i detta sammanhang vidare anledning atterinra om de resolutioner angående internationell terrorism som har antagit (resolution3034 XXVII) och (resolution A/31/429). Iresolutionerna uttalar generalförsamlingen sin djupa oro över internationellaterrorhandlingar som inträffar allt oftare och som kräver eller sätter i faraoskyldiga människors liv eller sätter grundläggande friheter på spel. Manerkänner vikten av internationellt samarbete i fråga om åtgärder för atteffektivt förhindra sådana handlingar. understrykergeneralförsamlingen betydelsen av att staterna inriktar sin omedelbarauppmärksamhet på de bakomliggande orsakerna till sådana gärningar i syfte attnå fram till rättvisa och fredliga lösningar. Genom den förstnämndaresolutionen skapades en ad hoc-kommitté med uppgift att sysselsätta sig medolika sidor av lerrorismproblemet. Kommittén avgav sin rapport (A/9028) tUlgeneralförsamlingens sammanträde . När rapporten togs upp tilldebatt i generalförsamlingen riktade församlingen somden senare av de nyssnämnda resolutionerna antogs en uppmaning till adhoc-kommittén att fortsätta sitt arbete. I enlighet därmed har den kallals tillnytt möte . Det förtjänar härutöver framhållas attgeneralförsamlingen i en antagen resolution (A/31/430) harbeslutat tillsätta ytteriigare en ad hoc-kommitté med uppgift att utarbeta enkonvention mot tagande av gisslan. Denna kommitté har kallats till sammanträdei . Det arbete som har bedrivits inom harlidigare gett resultat i form av en rekommendation angåendeinternationell terrorism och en resolution i samma ämne. har därefter antagit en europeisk konventionom bekämpande av terrorism som öppnades för undertecknande den 27 januari 1977.Konventionen undertecknades av sjutton medlemsstater, däriblandSverige. tillmäter det internationella samarbetet pådetta område stor betydelse och har genomgående sett det som en viktig uppgiftatt aktivt verka för konstruktiva lösningar som kan godtas av så många ländersom möjligt. I konsekvens härmed har vi medverkat vid tillkomsten av 1976/77:124 27 detidigare konventionerna på området och tillhört de stater som först harratificerat dessa. Under det arbete som har föregått antagandet av deneuropeiska terrorismkonventionen har målsättningen från svensk sida varitdensamma. Somingalunda är ovanligt när det gäller internationella konventioner på deträttsliga området är den slutliga utformningen av den europeiskaterrorismkonventionen till en del ett resultat av kompromisser som har skett isyfte att skapa förutsättningar för en anslutning från så många stater sommöjligt. I vissa hänseenden har det sålunda under förberedelsearbetet förelegatolika uppfattningar om hur konventionen och i andra hand dess text lämpligenborde utformas. Som jag strax skall återkomma till torde en anslutning frånsvensk sida till konventionen också förutsätta att på en väsentligpunkt utnyttjar en möjlighet att göra förbehåll mot konventionens lösningar.Det kan emellertid konstateras att konventionen, sedan detta förbehåll gjortsför vår del, enligt sina huvuddrag och till sin allmänna syftning stämmer välöverens med det svenska rättssystemet. Med hänsyn härtill och till det storavärde som ligger i varje utbyggnad av ett internationellt samarbete som kanbidra till att motverka terroristiska våldsdåd förordar jag att nuratificerar konventionen. Jag vill anmärka att den torde komma atttillträdas även av och . Konventionen riktar sig i främsta rummet mot vissasärskilt grova typer av våldsdåd som räknas upp i art. 1. Det gäller härkapning av luftfartyg och luftfartssabotage men också grova brott mot diplomatseller annan internationellt skyddad persons liv, kroppsliga integritet ellerfrihet samt varje brott som innefattar människorov, tagande av gisslan ellergrovt olaga inspärrande. Art. 1 omfattar även brott som innebär användning avbomber, automatiska skjutvapen o. d., om användningen medför fara för personer,liksom också försök att begå något av de i artikeln nämnda brotten eller medverkantill sådant brott eller försök. En anslutning till art. 1 innebär att denfördragsslutande staten förbinder sig att aldrig betrakta de nu angivnabrotten som politiska i fall då gärningsmannen befinner sig på statens områdeoch annan kcnven-tionsstat begär att han skall utlämnas. Den anmodade statenfår alltså i sådant fall inte avslå en framställning om utlämning enbart medhänvisning till att brottet har politisk karaktär. Konventionen öppnar möjlighet för fördragsslutandestat att göra förbehåll mot den nu berörda bestämmelsen. Enligt art. 13 fårnämligen konventionsstat förbehålla sig rätten att vägra utlämning i fråga omnågot i art. 1 omnämnt brott som den anser ha politisk karaktär. Vidbedömningen av brottets art är staten dock skyldig att beakta omständighetersom gör att gärningen bör bedömas som särskilt grovt brott. Som exempel påsådana omständigheter anges särskilt att brottet har medfört en kollektiv faraför personers liv, kroppsliga integritet eller frihet, att 1976/77:124 28 dethar drabbat personer som stod främmande inför motiven till brottet eller attgrymma eller svekfulla medel har använts för dess genomförande. Frågan om bör godta art. 1 reservalionslösteller utnyttja den möjlighet som art. 13 erbjuder att göra förbehåll motbestämmelsen måste givetvis i första hand bedömas mot bakgrunden av gällandesvenska bestämmelser och tiUämpad praxis beträffande utlämning för politisktbrott. Såvitt gäller utlämning tUl utomnordisk stat regleras denna fråga av 6 §lagen (1957: 668) om utlämning för brott (allmänna utlämningslagen). Enligtparagrafens första stycke får utiämning inte ske för politiskt brott. Omgärningen innefattar även brott av icke politisk beskaffenhet, får dockutlämning beviljas för det brottet, såvida gärningen i det särskilda fallethar övervägande karaktär av ett icke politiskt brott. Som framgår både av lagtexten och dess förarbetenär paragrafens räckvidd inte begränsad tUl sådana politiska brott som riktarsig direkt och uteslutande mot staten, t. ex. högförräderi eller spioneri (s.k. absolut-politiska brott). Paragrafen avser också sådana gärningar som, frånsettdet politiska momentet, är straffbara även som allmänna brott, t. ex. mordeller människorov (s. k. relativt-politiska brott). Det är i fråga om brott avden sistnämnda kategorin som en prövning skall göras huruvida brottet harövervägande karaktär av politiskt brott.