prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — a. i fråga omkvartssand och asbest. Är sådant utbyte inte möjligt måste tUlses att effektivaåtgärder vidtas för att hindra att damm, stoft, rök, gaser och ångor sprids påarbetsplatsen. Hithörande frågor avser jag att återkomma till i olika följandeavsnitt. Enligt arbetarskyddslagen skall personligskyddsutmstning av lämpUg beskaffenhet tiUhandahåUas arbetstagare, där annanåtgärd inte kan vidtas eller skäligen påfordras för att viima nödigt skydd motohälsa eUer olycksfall. Beträffande personlig skyddsutmstning harutredrUngen föreslagit den bestämmelsen att sådan utrustning skaU användas ombetryggande skydd mot ohälsa eller olycksfaU inte kan nås på annat sätt. Vidarebör enligt utredningsförslaget föreskrivas att skyddsutmstningen skaUtillhandahållas genom arbetsgivarens försorg. Remissinstansema har iallmärUiet godtagit förslaget. Också jag förordar att arbetsmiljölagen (2 kap.7 §) på derma punkt utformas i enlighet med utredningsförslaget. Uttrycket personlig skyddsutmstning avser ettvidsträckt område. AU utmstning och klädsel, som fordras för att ett arbeteskall kunna utföras utan att risk för ohälsa eUer olycksfall uppkommer, börenUgt min mening hänföras till sådan utmstning. Sålunda utgör t. ex. klädertill skydd mot hetta och klädsel som skall hindra direkt kontakt med bl. a.farUga ämnen personlig skyddsutmstning. Jag vUl framhåUa att i arbetsgivarensskyldighet att tUlhandahålla personUg skyddsutmstning Ugger att utmst-ningenskall bekostas av arbetsgivaren om inte annan överenskommelse träffats. Vissa remissinstanser har ansett att bestämmelsenom personlig skyddsutmstning har fått en aUtför kategorisk utformrung vadgäller kravet att anordna arbetet så att sådan utmstning inte behövs. Med anledninghärav viU jag påpeka att frågan om skyddsåtgärder skaU vidtas på arbetsstäUeteller om personlig skyddsutmstning skaU bäras givetvis 1976/77:149 239 måstelösas med hänsyn tiU de föreUggande omständigheterna. Det kan härvid finnas anledning att skUja meUansådan utmstning som skall skydda mot olycksfall och sådan som skaU ge skydd motohälsa. Skyddsutrustning tiU skydd mot skada av mekaniskt slag såsomnedfallande föremål måste exempelvis användas inom vissa arbetsområden.Arbetsplatsema skaU dock i princip utformas på sådant sätt att personligskyddsutrustning inte behöver komma tUl användning. Hörselskydd bör sålundakomma i fråga först om andra rimUga åtgärder för att begränsa buUer inte kanvidtas. VentUations- och utsugningsanordningar skall finnas som hindrar attskadUga mängder damm, rök, gas, ånga e. d. släpps ut på arbetsplatsen. Ävenutmstning tUl skydd mot ohälsa är dock nödvändig i vissa sammanhang. I sambandmed tiUsyn, underhåll, haveri e. d. kan skyddsutmstning behövas under den tidarbetet pågår. Dessutom kan nya rön och erfarenheter om risker i arbetet förarUeda att personUg skyddsutmstning måste bäras imder en övergångstid.FörhåUandena inom en del verksamheter, såsom brandväsendet och visstransportverksamhet men även inom viss industri, är vidare så specieUa att detinte är möjUgt att anordna arbetet på sådant sätt att personligskyddsutrustning kan undvaras. Skyddsutmstning kan även behövas vid arbeten av tillfälUgnatur, där andra skyddsåtgärder inte rimUgen kan vidtas. I vissa fall krävs att tiden då skyddsutmstningmåste användas begränsas tUl en kortare del av arbetsdagen. Man måste också tahänsyn till behovet av ökade raster och pauser vid arbeten av detta slag. Jaghar tidigare även framhåUit att förhåUandena vid användande av personUgskyddsutmstning kan vara sådana att det bör finnas möjUghet för arbetarskyddsmyndighetemaatt ingripa mot prestationslönesystem som kan föranleda att föreskrifter om personUgskyddsutmstning åsidosätts. Av vad jag nu har anfört framgår att en avvägning ivissa faU måste ske. Personlig skyddsutmstning skaU sålunda användas, ombetryggande skydd inte rimligen kan åstadkommas på annat sätt. I detta avseendebör bestämmelsen om personUg skyddsutmstning ha samma karaktär somarbetsmUjölagens övriga föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet. Jag villsamtidigt understryka att en viktig utgångspunkt vid bestämmelsens tillämpningmåste vara att arbetsgivare inte genereUt får hänvisa tiU personligskyddsutmstning i stäUet för att vidta direkt mUjöförbättrande åtgärder. Jag avser att återkomma tUl vissa frågor ompersonlig skyddsutmstning i kommande avsnitt om arbetsgivares ocharbetstagares skyldigheter och om förhandsbedömning. I arbetarskyddslagen och arbetarskyddskungörelsenfinns ett ganska stort antal bestämmelser om personalutrymmen och Uknande.ErUigt den 1976/77:149 240 grundläggandebestämmelsen i lagen skaU arbetstagarna, på sätt som kan ansestillfredsstäUande med hänsyn tiU deras antal och fördelning på kön samtarbetets natur och varaktighet, vid arbetsstäUet äga tillgång tiU dricks- ochtvättvatten, avträden, lämpUg plats för ombyte, förvaring och i förekommandefaU torkning av kläder samt lämpUg plats för intagande av måltid. Där så kananses nödigt med hänsyn tiU de förhållanden under vilka arbetet bedrivs skaUlämpUg plats för vUa eller utrymme, som erbjuder tUlfredsstäUande skydd motköld och nederbörd, stå tiU arbetstagares förfogande. För lämnande av förstahjälpen vid olycks- eUer sjukdomsfaU skall enUgt arbetarskyddslagen finnaserforderliga anordningar. I arbetarskyddskungörelsen finns närmare föreskrifterom anordnande av tvättram, klädmm, torkrum, matrum, toaletter,överliggningsrum, väntrum och personalbodar samt om anordningar för lämnandeav första hjälpen. Utredningen har bland arbetsmUjölagens bestämmelserom arbetsmUjöns beskaffenhet också föreslagit en allmän föreskrift ompersonalutrymmen m. m. som utgångspunkt för arbetarskyddsstyrelsensförfatt-ningsverksamhet. EnUgt den föreslagna bestämmelsen skaU i den utsträckningsom föranleds av arbetets art och arbetstagamas behov finnas utrymmen ochanordningar för personlig hygien, förtäring och vUa och för första hjälp vidolycks- eller sjukdomsfall. Remissinstanseraa har godtagit förslaget. Jag delar uppfattningen att i arbetsmUjölagen (2kap. 8 § första stycket) bör ingå en bestämmelse av det innehåll som utredningenhar föreslagit. Jag viU emeUertid också hänvisa tiU mina uttalanden i det föregåendeom behovet av att samordna arbetsmUjölagstiftningens bestämmelser omarbetslokaler med byggnadslagstiftningen. Kraven på byggnaders konstmktion ochutformning bör således även vad gäUer personalutrymmen i regel återfinnas ibyggnadsförfattningama. Dessa krav bör på motsvarande sätt som har angettsbeträffande arbetslokaler kompletteras med föreskrifter enUgt arbetsmUjölagenom personalutrymmen. Det är enligt min menmg väsentiigt att den nyalagstiftningen kan tjäna som underlag för krav på personalutrymmen med godstandard som är avpassade efter olika verksamheters behov. För att nå detta kanbehövas såväl en höjnmg av standarden i fråga om personalutrymmenas storiek ochinredning som ett ökat antal personalulrymmen. Jag vUl understryka att deanställdas behov av personalutrynmien måste tUlgodo-ses även vid småarbetsplatser. Som exempel på ett minimikrav kan nämnas att varmt och kaUtvatten skall tillhandahållas vid aUa fasta arbetsstäUen och vid alla övrigaarbetsstäUen där de praktiska fömtsättningama att ordna detta föreUgger. DenaUmänt höjda anspråksnivån i fråga om arbetsUvets villkor medför vidare atthögre anspråk nu måste ställas även på utrymmen för vUa och avkoppling imderraster och pauser i arbetet. Standarden på matmm, väntmm och överUggningsrummåste vara tillfredsställande, och särskilt vid ny- och ombyggnad får Prop.1976/77: 149 241 tillsesatt pausrum, vilrum och jourrum inrättas i tillräcklig utsträckning.Inredning, färgsättning och möblering av lokalerna skall ske på sådant sättatt trivsel, vila och avkoppling främjas. Särskilt beaktande kräver inte minstutformningen av personalbodar och liknande anordningar. Även här är detviktigt att modern teknik tas i anspråk när detta kan förbättra arbetstagarnasförhållanden. Personalutrymmen skall förläggas i så näraanslutning till arbetsplatserna som möjligt. Lokaler som nyttjas under rasteroch pauser i arbetet skall i regel vara belägna ovan jord. Undantag bör medgesendast i de fall då arbetsplatserna är belägna så att en förläggning ovan jordinte kan ske av praktiska skäl. Lokaler för raster och pauser bör ha fönsteroch ge möjlighet till kontakt med omgivningen. Lokalernas ljudisolering måsteägnas uppmärksamhet. I bullrande verksamheter är det väsentiigt medljudisolering mellan arbetslokaler och personalrum. Jag förordar i enlighet med utredningsförslaget ochremissutfallet vidare att i arbetsmiljölagen anges att fordon förpersonaltransporter skall vara lämpat för sitt ändamål (2 kap. 8 § andrastycket). Med stöd av denna bestämmelse kan meddelas verkstäUighetsföreskrifterbl. a. om att personaltransporlfordon, som arbetsgivaren tillhandahåller, skallha tillfredställande anordningar för uppvärmning och ventilation och ha särskildautrymmen för transport av arbetsredskap. Arbetarskyddsstyrelsen har med stöd avarbetarskyddslagen utfärdat anvisningar om hygieniska gränsvärden förluftföroreningar på arbetsplatsen. Styrelsen har i en del fall anvisatgränsvärden också i fråga om andra arbetsmiljöfaktorer, såsom buller ochmikrovågsstrålning. har framhållit att ettsystem med gränsvärden är värdefullt och efter hand som förutsättningar finnsbör utsträckas till allt flera kemiska och fysikaliska faktorer i arbetsmiljön.Grundläggande principer har angetts för överväganden om gränsvärden. Syftetvid fastställande av gränsvärden i arbetsmiljön måste enligt utredningen varaatt gränsvärdet skall förebygga att arbetstagarna på arbetsplatsen utsätts förskadlig eller besvärande påverkan. Gränsvärdet skall vara så lågt att den, somi arbetet utsätts för en luftförorening eller annan störning som ejöverskrider gränsvärdet, är skyddad mot skador eller besvär på gmnd av denna.Detta bör enligt vad utredningen har påpekat gälla även för långvarigt arbeteoch så långt möjligt även för särskilt känsliga grupper. Det bör framgå vilkakriterier som har varit avgörande vid fastställande av gränsvärdet. Utredningenhar vidare framhåUit att ett sätt att komma närmare den faktiska belastningenpå människan är att mäta halten av ämnen i biologiskt material som urin ochblod. Som ett speciellt område för gränsvärden har utredningen anvisatmöjligheten att ange tillåtna värden för enstaka komponenter i arbetsmiljön, t.ex. för buller 16 1976/77. 1976/77:149 242 frånmaskin av visst slag. Där goda fömtsättningar finns för miljöförbättring bördessa alltid tas tillvara. Det kan enligt utrednmgen å andra sidan förekommaatt av allmänna skäl ett gränsvärde bör övergångsvis bestämmas med speciellahänsyn till vad som är tekiuskt möjligt förutsatt att betryggande säkerhetuppnås t. ex. genom användande av personlig skyddsutrustning. Härvid haravsetts fall då i och för sig otillfredsställande miljöförhållanden i enbransch temporärt måste godtas, eftersom branschens produktion bedöms somoumbörlig eller därför att en omställning tar tid. För att förankra systemetmed gränsvärden i lagstiftningen har utredningen föreslagit att iarbetsmUjöförordningen anges att arbetarskyddsstyrelsen skall kunna meddelagränsvärden för planering och kontroll av arbetsmiljön. Remissinstansernahar godtagit nämnda förslag och allmänt anslutit sig till de principer somutredningen har angett för fastställande av gränsvärden. Enligt LO bör systemetmed gränsvärden för kemiska och fysikaliska faktorer i arbetsmiljön utsträckasså långt som möjligt. Ett oavvisligt krav är att representanter förarbetstagarna deltar i besluten tillsammans med arbetsgivarnas företrädare ochsamhällets organ för arbetarskydd och hälsovård. Härvid har det tyngsta ordetansetts böra ligga hos arbetstagarparten. LO har framhållit vikten av att detockså fastställs hur den tekniska kontrollen av gränsvärden skall tillgå.Enligt LO:s uppfattning är det vidare nödvändigt att metoder utvecklas förbiologiska prov. SAF har framhållit att arbete med gränsvärden måste innefattaanalyser av kostnader och nytta. Kemikontoret har menat att det är i principriktigt att även särskilt känsliga grupper skall skyddas genom gränsvärden menhar erinrat om att detta ofta inte är praktiskt genomförbart. och dess förhandlingsorganisation (KF-KFO) har betonat att det ärnödvändigt med en omsorgsfull prioritering av undersökningskrav ochmätaktiviteter för att förhindra att de begränsade mättekniska resursernautnyttjas felaktigt. Enligt är det viktigt att gränsvärdenaskaraktär av minimimål klart markeras och att man parallellt arbetar medplaneringsmål. Vidare har styrelsen understmkit angelägenheten av en bättreöverensstämmelse mellan principer och kriterier för riskvärdering inom skildamiljösektorer. i har framhållit att frågan omgränsvärden inte får överbetonas. För egen del vill jag anföra följande. Att frågorom gränsvärden har fått hög aktualitet får framför allt ses mot bakgrunden avstörre insikter om de risker den tekniska utvecklingen har fört med sig. Dettagäller särskilt risker genom strålning av olika slag och risker i samband medatt olika kemiska ämnen i ökad utsträckning framställs, används och sprids imiljön. Gränsvärden för olika miljöfaktorer kan självfallet innebära enfastare reglering av miljön än allmänt formulerade krav. Genom gränsvärden kanockså en precisering ske utan att man i detalj binder Prop.1976/77: 149 243 sättetför hur kravet skall uppfyllas. För att det praktiska miljöförbättrandearbetet skall bli framgångsrikt är det vidare ofta nödvändigt att användatermer som siffermässigt uttrycker mängd eller storlek. Behov tinns av sådanabestämningar vid planering och förhandsbedömning men även vid bedömning avbefintliga miljöer. Belastande miljöfaktorer förekommer både inom och utomarbetsmiljön. En totalsyn måste alltså anläggas. Gränsvärden kan härvid gemöjUgheter till samlad bedömning avseende flera miljösektorer. Det rådersamtidigt ingen tvekan om att man i arbetslivet har att räkna med speciellaproblem av stor räckvidd. I det föregående har jag särskilt nämnt kemiskarisker och strålningsrisker. Motsvarande synpunkter kan i stor utsträckningläggas på faktorer som buller, vibrationer, klimat och belysning. Även vissafrågor om t. ex. arbetsutrymme, arbetstyngd eller arbetsställningar kandiskuteras från gränsvärdessynpunkt. Det finns alltså starka skäl för attutsträcka systemet med gränsvärden tiU allt flera kemiska och fysikaliskafaktorer i arbetsmiljön efter hand som förutsättningar föreligger. Jag avserdärför att förorda att den av utredningen föreslagna bestämmelsen om meddelandeav gränsvärdesföreskrifter skrivs in i arbetsmUjöförordningen. Jag vill understryka att det i olikaavseenden finns påtagliga begränsningar i möjUgheterna att förebygga kemiskaoch fysikaliska risker genom gränsvärden. Synpunkter i den riktningen harockså anlagts av utredningen och remissinstanserna. Det forskningsmässigaunderlaget för fastställande av gränsvärden finns sålunda fortfarande bara irelativt begränsad utsträckning. Forsknings- och utvecklingsinsatser krävs påen mängd områden. För kontrollens skull måste gränsvärden också förenas medregler om mät- och provtagningsteknik, metoder för biologiska prov,analysmetodik o. d. Här finns i stor utsträckning endast ansatser. Arbete föratt få fram underlag för sådana regler pågår bl. a. inom arbetarskyddsstyrelsen.Det behövs emellertid medverkan från många håU. Jag återkommer till frågor omkontroll av arbetshygieniska förhållanden i ett följande avsnitt. Vidareär det tydligt att skUda miljöfaktorer är i olika grad lämpade för regleringgenom gränsvärden. Förutom till mätproblemen kan hänvisas till att en radmiljöfaktorer måste ses från flera aspekter. För exempelvis belysningen gällersålunda att belysningsstyrkan har väsentlig inverkan, men belysningskravenbestäms också av detaljstorlek och optisk struktur hos hanterade föremål,vartill kommer individuella variationer i synförmåga och upplevelse. Förpåverkan från klimatet har på motsvarande sätt lufttemperatur, luftfuktighetoch lufthastighet betydelse och för belastningen spelar även arbetstyngd,klädedräkt, acklimatise-ring osv. en stor roll. När det gäller miljöfaktorersom de nämnda bör gränsvärden eftersträvas men dessa kan behöva kompletterasmed krav som anges på armat sätt än siffermässigt. Det finns andra sidor iarbetslivet där fömtsättningama att få en precisering genom gränsvärden inteär inom nära räckhåll eller saknas. Här kan också hänvisas till behovet av 1976/77:149 244 föreskriftersom anger planeringsmål av olika slag. Jag vill med hänvisning tUl det anfördabetona att det också behövs närmare föreskrifter som utan angivande avgränsvärde innehåller något så när entydiga preciseringar. Ett stort utrymmesynes därvid kvarstå för rena erfarenhets- eller sakkunnigbedömningar medutgångspunkt i sådana föreskrifter. Även när det gäller de grundläggande principernavid fastställande av gränsvärden kan jag i allt väsentligt ansluta mig tillarbetsmiljöutredningens bedömningar. Kriterierna för gränsvärden bör enligtmin mening vara stränga bl. a. med hänsyn tiU människors olika känslighet förbesvär. Det kan dock vara nödvändigt att i detta avseende ta ytterligarehänsyn. Sålunda bör alla möjligheter tas tillvara för att hindra att människorsom är särskilt känsliga utsätts för inverkan som för dem kan innebäraspeciella risker. Företagshälsovården har här en viktig uppgift. Av storbetydelse i gränsvärdesarbetet är arbetstagamas medverkan. En förankring hosarbetstagarparten framstår som nödvändig för att gränsvärden skall kunna tjänasitt ändamål att skapa trygghet i arbetslivet. Med anledning av vad som haranförts i remissyttrandena vill jag vidare konstatera att en beräkning av dennytta och de kostnader, som kan följa av att ett gränsvärde fastställs, i regelinte kan utföras i exakta termer. LO, KF-KFO och ()har understrukit betydelsen av att arbetarskyddsstyrelsen får befogenhet attange tillåtna värden även för maskiner och annan utrustning. Statens naturvårdsverkhar erinrat om att inom omgivningshygienen har hänvisats till bästatillgängliga teknik inom rimliga ekonomiska ramar. Samma princip bör enligtnaturvårdsverket kurma användas inom välavgränsade branscher även om detmedicinskhygieniska underlaget saknas eller är otillräckligt. IVA har tillagtatt beträffande kemiska risker liksom buller, drag m. m. bör olika former avfjärrmanövrering och automatisering ses som möjliga alternativ tillgränsvärden. Jag finner att remissyttrandena i dessa delar ärhelt i linje med utredningens bedömning och instämmer i uttalandena. Frånallmänt förebyggande synpunkt bör varje typ av gränsvärde ses som värdefulltom det kan användas som ett verksamt medel för att förbättra arbetsmiljön. Arbetsmiljölagenbör i olika avseenden ge möjlighet att föreskriva gränsvärden inte bara för arbetsplatsenutan också för utrustning. Sålunda bör tillåtna värden för exempelvis damm,buller och vibrationer från maskiner och andra tekniska anordningar kunnaställas upp som villkor för obligatoriskt typgodkännande (3 kap. 12 §arbetsmiljölagen). Kontrollförfarandet kan då göras mindre resurskrävande ochdelvis ske via typprovning. Jag avser att förorda att arbetarskyddsstyrelsen iarbetsmiljöförordningen bemyndigas att meddela föreskrifter av nämnda typ. har framhållit att gränsvärdet nolli många sammanhang är det enda värde som fullt ut garanterar en sund och säkermiljö Prop.1976/77: 149 245 Enligtstyrelsen är det dock i åtskilliga fall praktiskt ogörligt att förverkliga ensådan nivå. Härvid har hänvisats till att ingripanden i detta syfte inte sällanskulle kunna underminera grundvalen för den materiella och sociala välfärd somhar gett oss en i stort sett fördelaktig hälsosituation. Med anledning av vad har anförtvill jag till en början erinra om att all mänsklig aktivitet kan ha ogynnsammaeffekter och att det då ofta gäller att finna medel mot dessa utan att hindraverksamheten. Vidare måste de fackliga organisationerna och den ansvariga myndighetenväga in även alternativa hälsorisker som följd av omplaceringar, nedläggningarav företag e. d. liksom ogynnsamma effekter över huvud av drastiskaingripanden. Det gäller också att se till att ingripanden inte orsakar störresäkerhetsrisker på andra områden där man kan vara beroende av viss produktioneller vissa tjänster. Sådana ytterligare överväganden kan leda till att man gårin för förbättringar etappvis. Förutsättningen måste dock alltid vara attskador kan förebyggas genom olika slags säkerhetsåtgärder. En allsidigbedömning är sålunda nödvändig. Jag vill emellertid också betona attförhållandena kan vara sådana att ett absolut förbud bör kunna tillgripas motanvändning av t. ex. visst slags ämne eller teknisk anordning. Arbetsmiljölagenbör inrymma möjlighet till detta (3 kap. 14 §). En del remissinstanser har betonat att som grundvalför gränsvärden måste finnas ett väl fungerande dokumentationssystem. Jag harsamma uppfattning men vill påpeka att denna fråga torde få lösas efter fleralinjer. Till en början kan erinras om den uppbyggnad som f. n. sker av ettinformationssystem för miljövården (Ml). En allmän kartläggning på det kemiskaområdet har dessutom påbörjats inom ramen för produktkontrollnämndensverksamhet. Av stor betydelse är vidare den kontinuerliga förstärkning somsker av arbetarskyddsstyrelsens resurser. Jag vill framhålla att ettgränsvärdessystem inte får vara alltför komplicerat. Rimliga krav måste ställaspå underlaget för myndighetens avgörande. Vid grundad misstanke om negativaeffeker bör sålunda eventuella luckor i underlaget inte få fördröja meddelandeav föreskrifter om gränsvärden. Här liksom i andra fall får sedan nyabedömningar ske i den mån ytterligare material tillförs och föreskrifternaanpassas efter detta. Jag vill slutligen ta upp ytterligare någrasynpunkter. i har i sitt remissyttrande anfört attdet hade varit av intresse om utredningen diskuterat ansvarsfördelningen omskador inträffar trots att gränsvärde som fastställts avarbetarskyddsstyrelsen inte har överskridits. har ocksåkonstaterat att erfarenheten från andra områden visar att ambitionen tillytterligare åtgärder ofta avtar när väl ett föreskrivet värde uppnåtts. Vidarehar efteriyst ett uttalande att skyddsombud har rätt alt fordramätning som behövs enligt ombudets mening. 1976/77: 149 246 I anslutning till dessa synpunkter vill jagunderstryka att gränsvärden uttrycker minimikrav. Av skäl som jag harframhållit blir gränsvärden ofta tämligen grova. Möjligheter måste såledesfinnas för parterna och tillsynsmyndigheterna att för att få till stånd entillfredsställande arbetsmiljö med stöd av arbetsmUjölagen kräva förbättringarsom innebär att värden under fastställt gränsvärde skall uppnås. Vidskadeståndsbedömning kan gränsvärdets iakttagande inte vara avgörande.Uppenbart är dock att beslut om fastställande av gränsvärden måste föregås avallvarliga överväganden även med hänsyn till den betydelse dessa kan komma atttillmätas i sådana sammanhang. Vad gäller skyddsombuds möjlighet att krävaundersökningar vill jag nämna att en föreskrift härom numera finns iarbetarskyddskungörelsen. Vid ändringar i arbetarskyddslagstiftningeninfördes nämligen i arbetarskyddskungörelsen den bestämmelsen att skyddsombudkan begära att viss undersökning skall göras för kontroll av förhållandena inomskyddsområdet. Jag avser att förorda att samma bestämmelse tas in i arbetsmiljöförordningen. har framhålUt att helainriktningen av den föreslagna arbetsmiljölagen verkar för en vidgning avsysselsättnings-och anpassningsmöjligheterna för dem som söker sig in iarbetslivet och för dem som av ohka anledningar har haft svårigheteratt finna fortsatt sysselsättning. När det gäller att fastställa gränsvärdenoch andra föreskrifter beträffande fysiska arbetsmiljöfaktorer, ergonomiskaförhållanden o.d. har man att ta hänsyn till besvärsupplevelser av olika slag.Detta bör enligt utredningen innebära att en rad förhållanden somtidigare utgjort arbetshinder kan komma att undanröjas.