prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Antalet svenska fordringar på utländska gäldenärer hardärmedblivit betydande. k. konsolideringsförhandlingar pågår med en utländskgäldenär som inte har förmått fullfölja en avtalad betalningsplan, kanvidtagande av formella rättsliga åtgärder för atl uppnå preskriptionsavbrott ionödan störa förhandlingarna. Pågrand av det anförda anser bankföreningen altpreskriptionsavbrott gentemot en gäldenär med hemvist utomlands alltid börkunna ske genom en skriftlig erinran. Om detta skulle anses olämpligt av hänsyntill de andra nordiska länderna, kan den av föreningen förordade bestämmelsenbegränsas till alt gälla gäldenärer med hemvist utanför , ,, och . Även med en sådan begränsning skulle bestämmelsenvara av stort praktiskt värde. Företagarorganisationerna framför likartadesynpunkter på frågan om preskriptionsavbrott gentemot gäldenärer som harhemvist utomlands. Organisationerna tillägger att rättvisesynpunkter synes krävaatt också borgenär i utlandet som skall verkställa preskriptionsavbrott motgäldenär i kan göra detta genom en enkel erinran. handelskammareefteriyser ett uttalande i motiven om att bestämmelsen om preskriptionsavbrottgenom inledande av rättsligt förfarande också skall gälla rättsligt förfarandevid utländsk domstol. tar upp det fallet alten gäldenär vill undandra sig betalning för en fordran som har fastställtsgenom dom. För preskriptionsavbrolt krävs då i praktiken att borgenären vidtaråtgärd för verkställighet, detta bl. a. med hänsyn till alt borgenären enliglett uttalande i motiven skall ha bevisbördan för att han har erinratgäldenären och stå risken för att påminnelsen försenas eller kommer bort.Om gäldenären är bosalt eller flyttar utomlands, synes han med de föreslagnabestämmelsema ha goda möjligheter atl uppnå preskription av fordringen. Endastom preskriptionsavbrytande åtgärd inte kan vidtas på grund av hinder i lageller annat oöverstigligt hinder, kan borgenären nämligen undgå att fordringenpreskriberas utan omständliga och sannolikt kostsamma åtgärder. Det kanifrågasättas om det är rimligt att kräva långtgående åtgärder av en borgenärför att hindra preskription av en i dom fastställd fordran. Motsvarande kan medi stort sett samma tyngd sägas beträffande andra krav som stöds på exigiblahandlingar. Konkurslagskommitlén, som från sina utgångspunkterinte har någon erinran mot huvudprinciperna i promemorieförslaget, framförvissa synpunkter på de bestämmelser som rör konkurs. Dessa skall behandlas inästa avsnitt. Vidare förklarar sig kommittén instämma i att en anmälan avfordran i samband med ackordsförhandling inte bör tillerkännaspreskriptionsavbrytande verkan. Kommittén påpekar emellertid att det på någrapunkter brister i överensstämmelse mellan den föreslagna bestämmelsen omföriängning av preskriptionstid i samband med offentlig ackordsförhandling ochvissa bestämmelser i ackordslagen. Kommittén erinrar sålunda om att granden 1976/77:5 101 fördeltagande i ackordsförhandling är den bouppteckning som skall åtfölja ansökanom förhandling om offentligt ackord. Bouppteckningen kan visseriigenkompletteras genom anmälan av borgenär hos gode mannen. Man kan dock räkna medatt de flesta borgenärerna finns upptagna i bouppteckningen. Anmälan ärobehövlig även i del fallet all en fordran har blivit känd på annat sätt. Motdenna bakgrund framstår del som föga adekvat atl i preskriplionshänseende knytaan endasl till anmälningsförfarandet. Visseriigen uppskjuts preskriptionenbeträffande samtliga borgenärer under själva anmälningstiden, menettårsföriängning kommer endast de borgenärer till godo som verkligen haranmält sina fordringar. Kommittén föreslår därför att den föreslagnabestämmelsen på denna punkt i promemorieförslaget ändras. Enligt kommitténs mening talar övervägande skäl föratl preskriptionstiden inte bör föriängas för borgenärer som inte har rätt altdelta i ackordsförhandlingen. Vidare påpekar kommittén att den föreslagnaettåriga till-läggsfristen i vissa fall kan vara otillräcklig. Betalning avutdelning kan nämligen i vissa fall dröja efter ackordetsfastställande. handelskammare fäster uppmärksamheten på detfallet att en borgenär har bevakat sin fordran i gäldenärens konkurs utan attfl full betalning. Eftersom gäldenären som regel saknar medel efter så kort tidsom efter konkursen, kan det inte anses rimligt att borgenären skallvara tvungen all vidta rättsliga åtgärder lill inte oväsentligakostnader för att förhindra preskription. Handelskammaren förordar därför attpreskription skall kunna avbrytas enbart genom skriftlig erinran också när enfordran har förklarats berättigad till utdelning i konkurs. Försäkringsrättskommlnén erinrar om atlpreskriptionsavbrott enligt 29 § försäkringsavtalslagen skall ske genom attfordringsägaren i laga ordning anhängiggör sin talan. Även om ordalydelsentyder på att bestämmelsen avser att uttömmande reglera hur preskriptionsavbroltskall ske när det gäller fordran på försäkringsersättning, synes del ändå medhänsyn lill promemorieförslaget kunna diskuteras om och i vad mån etterkännande av fordringen från försäkringsbolagets sida kan tillerkännasrättslig verkan. Samma fråga lorde f ö. kunna uppkomma vid lillämpning av annanspeciallagstiftning. Kommittén finner det angelägel med ett förtydligande pådenna punkt. Några remissinstanser anser att innebörden avuttrycket "borgenären inleder rättsligt förfarande mot gäldenären för atterhålla dom eller liknande avgörande" är någol otydlig. JK ifrågasätter omett rättsligt förfarande kan inledas genom ansökan om kvarstad eller annansäkerhetsåtgärd. menar atl det bör klargöras om etträttsligt förfarande kan anses ha inletts, när en borgenär ger in enstämningsansökan som i något Prop.1976/77:5 102 avseendemåste kompletteras, t. ex. med ansökningsavgift, eller om han återkallaransökan innan delgivning har skett. JK hävdar vidare atl det i promemorian gjordauttalandet all gäldenärens erkännande av en skuld kan vara konkludent, t. ex.genom atl han betalar ränta, möjligen är något för generellt. Om en rämeposi ärtvistig, kan del inle anses givet alt en betalning av nästa räntepost skallanses innefatta ett erkännande också av den tvistiga poslen. JK, kammarkollegiet och kronofogdemyndigheterna 1Stockholm och anser att innebörden av uttrycket "verkställighet avfordran" är oklar. a. framhålls att det är Önskvärt med ettklariäggande uttalande om huravida del krävs en fullständig ansökan eller omdet räcker med en ansökan som i olika hänseenden måste kompletteras föratt bliexigibel. Enligt kronofogdemyndigheten i synes inte framgå annat änatl det är tillräckligt att ansökan, skriftlig ellermuntlig, kommer in tillkronofogdemyndigheten,oavselt om den är komplett, ingiven till rätt myndighet eller,vilket är vanligt, åtföljs av ett av borgenären lämnat anståndsmedgivande.Kronofogdemyndigheten i hävdar å andra sidan att det bör vara iöverensstämmelse med intentionerna i promemorian att endast en fullständigansökan skall medföra preskriptionsavbrott, eftersom först en sådan föranlederdefinitiv prövning av verkställbarhe-ten.l annat fall skulle en borgenärpåettalltförenkelt sätt kunna tvinga fram en föriängning av preskriptionstidenmed . i anser vidareatt det börklariäggas i motiven när verkställighetsförfarande skall anses inlett i sådanafall då verkställighet sker utan ansökan. JK och kammarkollegiet tar också upp frågan närpreskriptionsavbrott skall anses ske beträffande statens fordran på arvs- ellergåvoskatt. Enligt gällande rätt har det ansetts att preskription avbryts, ombeskattningsmyndighelen delger den skattskyldige en anmodan att komma in meddeklaration. Kollegiet anser att ett liknande förfaringssätt bör kunnaanvändas även i fortsättningen. Konkurslagskommitlén diskuterar om det är lämpligtatt konkursansökan tillerkänns en så avgörande betydelse ipreskriptionshänseende som promemorieförslaget innebär. I och för sig synesdel välmotiverat atl samlliga borgenärer llr åtnjuta förlängning avpreskriptionstiden i händelse av konkurs. Emellertid förefaller det frångäldenärens synpunkt knappast rimligt att en konkursansökan skall ha en sålångtgående verkan att samtliga borgenärer flr en ettårig föriängningsfristäven om ansökningen återkallas, ogillas eller avvisas. Enligl kommitténsmening bör en konkurs ha verkan i preskriptionshänseende först i och med attden är ett faktum. Konkurs bör med andra ord ha beslutals. Skulle förslaget påifrågavarande punkt ändå genomföras, finns det ingen anledning att behandlaansökan av borgenär och ansökan av gäldenär olika. Det är ofta entillfällighet om konkursansökan ges in av gäldenären själv eller av enborgenär. 1 realiteten torde borgenärer ofta ligga bakom gäldenärers egnakonkursansökningar. 1976/77:5 103 Enligl kommitténs mening måste en eflerbevakning hapreskriptionsavbrytande verkan på samma sätt som en vanlig bevakning. Däremotbör en eflerbevakning uppenbariigen inle väcka lill liv en fordran som harblivit preskriberad vid bevakningsiidens utgång. Kommittén erinrar vidare ominnehållet i sitt belänkande Förenklad konkurs m. m. (SOU 1974:6). Enligl dettaförslag skall ell förenklat förfarande kunna äga rum, förutom i de konkursersom motsvaras av de nuvarande fattigkonkurserna, i vissa konkurser som f n.handläggs i ordinär form. I del förenklade förfarandet skall någotbevakningsförfarande inte förekomma. Däremot skall utredas vilkautdelningsberättigade fordringar som finns och förslag till utdelning upprättas.Om kommitténs förslag genomförs, kan övervägas om t. ex. upptagandet av enfordran i utdelningsförslag vid förenklad konkurs skall hapreskriptionsavbrytande verkan på samma sätt som bevakning av fordran i ordinärkonkurs. Man kan också tänka sig att låta de förenklade konkurserna lyda undersamma regler som skall gälla beträffande de nuvarande fattigkonkurserna. Föreningen anser liksomkonkurslagskommitlén atl det är alltför oförmånligt för gäldenären atl enkonkursansökan som återkallas, ogillas eller avvisas, skall medföra enett-årig föriängning av preskriptionstiden till förmån för samtligaborgenärer. Enligl föreningens mening bör en sådan ansökan inte verkapreskriptionsavbrytande i förhållande till annan än konkurssökanden. Promemorieförslagets bestämmelser ompreskriptionsavbrott genom skriftlig erinran har föranlett vissa ytteriigarepåpekanden. handelskammare anser det angeläget att det klargörs på vemsrisk avsändandet av en skriftlig erinran sker. Även framför önskemål om förtydligande av den ifrågavarandebestämmelsen, eftersom denna kan ge intryck av all bevislig delgivning inleskulle behövas. i föreslår att enrekommenderad försändelse med mottagningsbevis bör användas för erinran omfordran för vilken verkställighet har skett. LÄf slutligen hävdar attpromemorieförslaget på denna punkt kan ge gäldenären en oberättigad favör,eftersom preskriptionsavbrolt enligt ett uttalande i promemorian skall anses haägt ram då gäldenären erhåller borgenärens skrivelse.Borgenären flr följaktligen stå risken för att en erinran kanske inte allskommer gäldenären till hända beroende på sådana omständigheter som attgäldenären har bytt bostad eller helt enkelt håller sig undan. Erfarenheternavisar all betalningsovilliga gäldenärer kan vara ytterst svåraatt anträffa. Av den anledningen bör det enligt LRF:s mening vara tillräckligtatt borgenärens erinran har avsänts lill gäldenärens senast kända adress. Prop.1976/77:5 104 Remissinstanserna har överiag godtagit principenatt preskriptionsavbrolt som regel skall leda till ny preskipiionstid men altpreskription inte skall inträda så länge ett rättsligt förfarande e. d. pågår.Även de beslämmelser som promemorieförslaget i övrigi innehåller om verkan avpreskriptions-avbrott har i allmänhet lämnats utan erinran. Den kritik som idenna del har kommit fram under remissbehandlingen gäller främst innebörden avvissa uttryck. Enligt JK synes den föreslagna bestämmelsen omverkan av preskriptionsavbrolt genom inledande av rättsligt förfarande ellerverkställighetsförfarande e. d. innebära en väsentlig nyhet. 1 hittillsvaranderättspraxis har man skilt på fall då utmätning har ägt rum och fall då ingethar påträffats att ta i mät. I de senare fallen har man talat omutmätningsförsök. Den föreslagna bestämmelsen synes ge vid handen attverkställighet skall anses ha skett även om utmätning ej har kunnat äga ram. Omavsikten är denna, innebär det ett klart framsteg, men JK anser alt motiven iså fall bör kompletteras. Vidare bör konsekvenserna för annan lagstiftningbeaktas. Principen återverkar t. ex. på ålervinningsregeln i 35 §lagsökningslagen. Möjligen bör undersökas om inle en klargörande definition avvad som menas med alt "utmätning sker" eller "verkställighetsker" kan las upp i utsök-ningslagstiftningen. Även RSV påpekar alt preskription enligt gällanderätt inte utan vidare avbryts genom utmätningsförrättning som inte har gettnågot resultat. RSV uppfattar emellertid lagförslaget så att förhållandet bliroförändrat men atl preskriptionstiden föriängs med . Enligt verketsmening är det från praktisk synpunkt önskvärt att utmätningsförsök tillerkännsden verkan atl ny, allmän preskriptionstid börjar löpa. 1 annat fall måste nypreskriptionsavbrytande åtgärd i många fall vidtas efterutmätnings-försöket. Även om del skulle räcka med en skriftlig erinran, närfordringen är fastställd genom dom, skulle en sådan ordning innebära en vissomgång. Liksom JK och RSV anser ochlänsstyrelsen 1 alt den ifrågavarande bestämmelsen börförtydligas. uttalar att det bör framgå alt även ett förfarandesom endast till viss del har lyckats kan vara en form av verkställighet. Konkurslagskommitlén tar upp vissa frågor rörandekonkurs. Om ytterligare egendom blir tillgänglig efter konkursens slut, skallkonkursen enligt 148 § konkurslagen återupptas och efterutdelning äga rum. 1denna situation bör enligt kommitténs mening en utdelningsgill fordran kunna flutdelning i det fortsatta konkursförfarandet, även om den i andra sammanhangskall anses preskriberad. Detta bör uttryckligen regleras i lagtexten.Kommittén anser vidare att innebörden av att ett rättsligt förfarande avslutasbör preciseras. 1976/77:5 105 Remissinstanserna har i allmänhet godtagitpromemorieförslagets bestämmelserom verkan av preskription. En deiremissinstanser har dock ifrågasatt innehållet i några av de särskildabestämmelserna, främst de bestämmelser som rör preskription i solidariskaskuldförhållanden och preskription av fordran på grund av borgen. Dessutom harpå några punkter framförts kritik mot bestämmelsernas utformning. Flera remissinstanser tar upp frågan huruvida endomstol eller annan myndighet självmant skall ta upp fråga om preskription. KOifrågasätter om det är förenligt med nutida synsätt på relationen mellanföretag och konsumenter att preskription skall beaktas endast om part görpreskriptionsinvändning. Det kan med fog antas atl del stora flertaletkonsumenter har bristfälliga kunskaper om preskriptionsregler och att praktisktlaget ingen känner lill att preskription beaktas av domstol endast underförutsättning av preskriptionsinvändning. Bristen på insikt i detta avseendekan leda till rättsföriuster för den enskilde. Denna risk kan antas öka ompreskriptionstiden förkortas till . KO påpekar att lagen om rättegången i tvistemål ommindre värden har till syfte att skapa bättre förutsättningar för enskildakonsumenter alt pro-cessa utan ombud. Sålunda föreskrivs i lagen att rättenskall vägleda parterna vid talans utförande och se till att tvistefrågoma blirklariagda och målet utrett efter vad dess beskaffenhet kräver. Enligt KO kan dethävdas att domaren självmant borde kunna ta upp frågan om preskription. Det ärdock oklart om ett sådant initiativ kan anses förenligt med principerna för rättegångeni dispositiva tvistemål. Ett klariäggande uttalande av lagstiftaren på dennapunkt skulle vara av väsentligt värde. KO ifrågasätter vidare om inle också iandra fall en viss officialprövning av preskriptionsfrågor bör ske till förmånför den enskilde. Det förenklade förfarande som tillämpas i ärenden omlagsökning och betalningsföreläggande medför en inte obetydlig risk för attkonsumenter som är okunniga om gällande preskriptionsregler görrättsföriuster. I sådana fall då borgenärens ansökan inte ger annat vid handenän atl tillämplig preskriptionstid har överskridits vore det enligl KO:s meningrimligt från konsumentsynpunkt att domstolen krävde bevisning om attpreskriptionsavbrott hade skett. Kammarkollegiet uttalar att påståendet att domstolinte ex officio beaktar frågan om preskription inte är giltigt såvitt angår detallmännas anspråk på skall. 1 omtalar attutmätningsmännen vid myndigheten enligt gammal praxis beaktar preskription exofficio. Myndigheten anser del angeläget med ett klariäggande uttalande i dentveksamma frågan huruvida utmätningsman är skyldig att ex officio beaktapreskription, helst i den riktningen att sådan skyldighet inte föreligger. 1976/77:5 106 kronofogdemyndigheteni efteriyser ett klariäggande uttalande i frågan. RSV erinrar om all lagberedningen i betänkandet(SOU 1973:22 s. 186) Ulsökningsbalk har uttalat all frågan om preskription inlebör tas upp av kronofogdemyndighet annat än efter invändning. Beredningenpåpekar dock att även molsait ståndpunkt har gjorts gällande. Enligt RSV lordedet för den rällssökande allmänheten framstå som märkligt, om olika reglertill-lämpas i detta avseende. RSV anser att samma ordning bör gälla videxekutiv myndighet som vid domstol. Föreningen framhåller att gäldenäreni mål inför domstol och exekutiv myndighet i de flesta fall saknar ombud somkan ta sig an hans sak. Flertalet gäldenärer lorde helt sakna kännedom omgällande preskriptionsbestämmelser och kan sålunda inte ta lill vara sin rättgenom att i förekommande fall göra preskriptionsinvändning. Del är strängttagel endast de gäldenärer som anlitar biträde av tillräckligt juridiskt skoladperson som har möjlighet atl protestera, när den av motparten åberopadefordringen är för gammal för att kunna krävas ul. Eftersom biträdeshjälp ärägnad atl fördyra processen och många kravmål avser relativt obetydliga belopp,anser föreningen atl praktiska skäl talar för att ålägga såväl domstolar somexekutiva myndigheter skyldighet atl självmant pröva frågan om preskription. Hovrätten för Nedre ifrågasätter ettuttalande i promemorian rörande innebörden av att preskription av huvudfordranäven omfattar fordran på ränta och annan lilläggsförpliktelse. Enligtspecialmotiveringen kan med uttrycket "annan tilläggsförpliktelse"förstås bl. a. skyldighet att ersätta rättegångskostnader, exekutionskostnadero. d. som har uppkommit i samband med att en fordran har fastställts genom domeller verkställigheisförfarande har ägt rum. Enligt hovrättens mening framstårdet som främmande att betrakta sådana kostnader som tilläggsförpliktelser fordran och låta preskription av huvudfordringen omfatta även dessakostnader. synes förhållandet mellankviitningsregeln i promemorieförslagel och de regler om kortarepreskriptionstid som finns intagna i specialförfattningar inte varatillräckligt klariagt i promemorian. Del framgår sålunda inle om en fordran påsemesterersällning som enligl 22 § semesteriagen är underkastad en tvåårigpreskriptionslid skall kunna kvittas mol en fordran från arbetsgivaren somomfattas av den allmänna preskriptionstiden och som därför kanske inte ärpreskriberad när kvili-ningsanspråket framställs. 1976/77:5 107 I övrigt härden föreslagna bestämmelsen omkvittning inte föranlett någon erinran under remissbehandlingen. 5.5.4Panträn m. m. Flera remissinstanser påpekar atl den i promemorianföreslagna bestämmelsen om preskriptions verkan på panträtt och retentionsrätthar fått en tvetydig utformning. Bestämmelsen ger enligt sin ordalydelseintryck av atl borgenären har oinskränkt rätt alt kräva betalning för enfordran som är förenad med panträtt eller retentionsrätt, oavsett pantens ellerden re-tenderade egendomens värde. Enligt hovrätten för Nedre uttrycksden princip som åsyftas bättre på det sättet att preskription inte medför någoninskränkning i borgenärs rätt att H betalning för sin fordran genom atl tillgodogörasig pant eller retenderad egendom. Konkurslagskommitlén erinrar om att det ifråga om fast egendom finns en särskild bestämmelse i jordabalken med sammainnebörd. Kommittén ifrågasätter om det finns tillräcklig anledning attdubblera den bestämmelsen. Några remissinstanser tar upp uttalandena ipromemorian angående preskription av säljarens rätt att ta tillbaka egendomsom har sålts med äganderättsförbehåll. anser i likhet medpromemorian att del är uppenbart otillfredsställande om säljaren skall ha rättatt fl sin vara tillbaka, trots att hans fordran på köpeskillingen harpreskriberats. I avvaktan på ett närmare ställningstagande lillkreditköpkommitléns betänkande vill endast framhålla alt reglerom preskription av säljarens rätt enligt äganderättsförbehåll bör införas. anser däremot att det inteföreligger tillräckligt starka skäl att i fråga om egendom som har sålts medäganderättsförbehåll göra undantag från principen att en sakralt inte kan preskriberas.Företagarorganisationerna och intar sammaståndpunkt. Organisationerna säger sig ha svårt att förstå varför delhärvidlag skulle föreligga någon skillnad i förhållande till vad som gällerbeträffande handpant och pantbrev i faslighet. Organisationerna har likasåsvårt att se hur "konsumentskyddsaspekter" skulle kunna föra så långtalt gäldenären helt befrias även från en klar och förfallen fordran somgäldenären på grund av sitt innehav av avbetalningsgodset inte kan varaomedveten om. påpekar attäganderättsförbehåll kan förekomma även i avtal mellan näringsidkare. De i promemorieförslaget intagna bestämmelserna omverkan av preskription i flergäldenärsfdrhållanden har inte föranlett någranämnvärda erinringar under remissbehandlingen utom såvitt angår fordringar pågrund av Prop.1976/77:5 108 borgen.Frågor om borgen behandlas i nästa avsnitt. RSV anser att de bestämmelser som föreslås omverkan av preskription vid solidariskt ansvar inle omfattar den situation somföreligger när ställföreträdaren för en juridisk person har gjorts personligenbeialningsansvarig enligt 77 a § uppbördslagen, 48 a § lagen om mervärdeskatteller 27 a $ lagen om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattning. Alt så inteär fallet bör enligt RSV anges i förarbetena till preskripiionslagen. och har i sina remissyttranden behandlat de föreslagnapreskriplionsbestämmelsernas inverkan på sådana fordringar som formelltförfaller lill betalning men som föriängs successivt. De hari det sammanhanget också tagit upp frågor om borgenspreskription. 1 dettaavseende hänvisas till avsnittet 5.2.2, där de båda remissinstansernassynpunkter i denna del har redovisats. Liknande frågor tas upp av . Enligt föreningens mening kan de föreslagnabestämmelserna medföra inte oväsentliga praktiska olägenheter i fråga omsparbankernas kreditgivning mot borgen. Olägenheterna illustreras med ettutföriigt redovisat exempel. Föreningen påpekar bl. a. att enbetalningsanmaning till en låntagare medför atl en treårig preskriptionstiddärefter kommer att löpa mot såväl låntagaren som borgensmannen. Detta blirenligt föreningen förhållandet vare sig en uppgörelse om lånets fortsättningsedermera träffas eller ej. I förhållande till huvudgäldenären har emellertiddetta ingen praktisk betydelse så länge han fortsättningsvis fullgör sinbetalningsskyldighet. Av större betydelse är atl betalningsanmaningen tillborgensmannen medför att hans betalningsförpliktelse förfaller till betalning.Det betyder atl preskriptionstiden för borgensåtagandet fortsättningsvis . Preskriptionen kan därefter brytas endast genom skriftligt erkännandefrån borgensmannen eller genom rättsligt förfarande från bankens sida. Delsålunda förändrade preskriptionsläget medför att del aktuella borgenslånetmåste brytas ut ur den för borgenslånen organiserade, enkla ratinen förpreskriptionsavbrott gentemot borgensmän och göras till föremål för ett merkomplicerat förfarande. Ett sätt atl undvika detta skulle vara alt lånet"skrivs om", dvs.