prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — Den böräven tillgodose rehabiliteringsbehoven hos synskadade med tilläggshandikapp,t. ex. dövhet och psykisk utvecklingsstörning. De vunna erfarenheterna har varit mycket uppmuntrande.Den grundliga utprovningen och pedagogiskt upplagda träningen samt tillkomstenav allt bättre optiska hjälpmedel har lett till att även mycket små synresterkan utnyttjas för att exempelvis läsa och skriva. Jag anser i likhet med detangelägel att landstingen påskyndar utbyggnaden av synhjälpscentraler. Det ärviktigt att förbundets rekommendationer därvid följs, så att god standarderhålls över hela landet. tar i sittremissyttrande upp den angelägna frågan om dialyspatienternas situation. Jagkonstaterar i anslutning därtill att landslingen bygjgt utnjursjukvården kraftigt. Njurtransplantationer kan numera företas i en heltannan utsträckning än tidigare, och behovet av dialys kan i stort setttillgodoses vid sjukhus eller i patienternas hem. Däremot är, somriksförbundet framhåller, möjligheterna till dialys väsentligt mindre utanförpatienternas hemorter. Detta gör det svårt för dem att annat än för få dagarvistas på annat håll. Jag har förståelse för önskemålet att dialys skall kunnaske utan ökad kostnad för den enskilde på orter där han tillfälligt uppehållersig. t. ex. på semester. Jag föratsätter att övervägerhithörande frågor. betonar vikten av tidigareinsatser inom rehabiliteringen. Föräldrar som får ett skadat barn för vilketrisk föreligger för handikapp skall ha rätt till allt behövligt stöd frånsamhället. Jag vill för egen del understryka att målet för samhällets insatserpå handikappområdet självfallet också gäller de handikappade barnen. Derasmöjligheter att och senare i livet integreras i samhälletoch få med andra barn likvärdiga villkor är beroende av att de och derasföräldrar får samhällets slöd. Föräldrarna behöver information om barnets skadaoch dess följder. De behöver också utbildning, som anpassas efter barnets förhållanden,för all kunna främja dess personlighetsutveckling. 1 barnomsorgsgruppenspågående arbete med frågor om föräldrautbildningen ägnas Prop.1976/77:87 , 120 särskild uppmärksamhet åt ulbildnig för föräldrar tillhandikappade barn. 1 samband med althandikapputredningen behandlar frågan om inslitulionsvårdades rätt och möjlighetatt delta i kullurlivet, föreslår den alt socioterapiens ställning inornsjukvårdsorganisationen närmare skall klarläggas. Med socioterapi avses därvidåtgärder för all förmedla och förstärka kontakter mellan dem som bor påinstitutionerna och samhället utanför. Utvecklingen på detta område har gåttsnabbi. De första socioterapeutiska insatserna i mera systematiska formergjordes . F.n. torde omkring 200 socioterapeuler vara verksamma ilandet, företrädesvis inom den psykiatriska vården. Enligt min uppfattning harderas arbete stor betydelse för patienternas tillfrisknande ochrehabilitering. Det spelar också.en väsentlig roll för övergången till öppnarevårdformer; förslag tillstyrks av remissinstanserna, ochäven jag biträder det. Frågan om socioterapins ställning inomsjukvårdsorganisationen kommer att närmare belysas av den kommitté omsjukvårdens inre organisation som jag erhållit regeringensbemyndigande att tillkalla. Handikappades egna organisationerhar varit en viktig förutsättning för samhällets ökade insatser påhandikappområdet. Genom sin mångskiftande struktur finns inomhandikapprörelsen en unik kunskap samlad om skilda handikappgrupperssituation, problem och behov. Denna kunskap har ställts till samhällsorganensförfogande. Därigenom har handikappade själva haft stor betydelse både vidutformningen av målen för samhällets insatser och i det fortlöpandereformarbetet. I stora, principiella och gemensamma frågor handlar handikapporganisationernasamfällt utifrån en enad grundsyn. På så sätt har handikapprörelsen vunnitopinion för handikappades sak bland andra medborgare och skapatförutsättningar för en bred uppslutning kring reformverksamheten.. Handikapprörelsen har nära 300000 medlemmar. Den är genomsina föreningar företrädd i hela landet. Organisationerna är demokratiskt uppbyggda,medlemmarna bestämmer själva med lika stort inflytande för var och en öververksamheten. Inom rörelsen förs en öppen debatt om dess uppgifter och mål.Handikapprörelsen bärs av en gemensam idé som medlemmarna arbetar för: allhandikappade har lika värde som andra och där-r''ör skall ha samma rätt som de.Jag anser att dessa väsentliga kännetecken för handikapprörelsen gör detberättigat att tala om den som en folkrörelse. Samhället behöver folkrörelserna.Deras livskraft har avgörande betydelse för samhällets utveckling. De är ettuttryck för människornas vilja att förbättra samhället. Folkrörelserna måstekräva myckel av sina medlemmar. Handikapporganisationernas verksamhet byggerpå medlemmarnas engagemang, på deras arbetsinsatser och på derasekonomiska insatser. Det är handikapprörelsens styrka. Ännu är det långt tills målen nåtts på handikappområdet.Arbetet måste 1976/77:87 121 fortsätta på att skapa gemenskap och likvärdighet,integration och normalisering. I detta arbete är samhället helt beroende avhandikapprörelsens medverkan. Dess fortsatta förmåga att samla och ställakunskap om behoven till förfogande är en förutsättning för att samhället skallkunna tillgodose dem. Det gäller i lika hög grad statens organ somlandstingens och kommunernas. Därför ser jag det som ett samhällsintresse av hög rangatt ge handikapporganisationerna goda arbetsbetingelser. Stat, landsting ochkommuner ställer stora anspråk på medverkan från handikapprörelsens kommunföreningar,länsorgan och riksförbund i arbetet på handikappområdet. Enligt min uppfattningmåste handikappades sakkunskap anlitas än mer i del fortsatta arbetet. Det ärfråga om medverkan på många samhällsområden både i fortlöpande reformarbete ochi praktisk utformning av anordningar som skall betjäna människorna. Förhandikapprörelsens del ställer detta i sin tur ökande krav på medlemsskolning,på information inåt och utåt. Det kräver också större administrativa resurser.Föreningslivet är handikapprörelsens grund och styrka. Gamla och nyamedlemmars engagemang, gemenskap och samhörighet förutsätter också insatser.Samhällets ekonomiska stöd till handikapprörelsen är otillräckligt. Delmotsvarar inte tillnärmelsevis rörelsens insatser för samhället. I likhet medhandikapputredningen och en enig remissopinion anser jag del angeläget attsamhället höjer bidragen till handikapporganisationerna väsentligt. Jagnoterar i detta sammanhang all den av handikapputredningen aktualiserade fråganom ersättning till företrädarna för handikapporganisationerna i handikapprådensynes vara på väg alt lösas. Ett stort antal kommuner utger sålunda sådanersättning. För statens del utgår bidrag tillhandikapporganisationerna dels över huvudtitel, dels överutbildningsdepartementets huvudtitel. Bidragen från socialdepartementetavser riksorganisationernas allmänna verksamhet och beviljas utan närmarebestämning av ändamål. De utgår från anslaget Bidrag tillhandikapporganisationer, vilket för innevarande budgetår är uppfört med 5,5milj. Regeringen beslutar om fördelningen av anslagsbeloppet mellan organisationernaefter förslag av . Innevarande budgetår har bidragtillerkänts 24 organisationer. Bidragsbeloppen har kunnathöjas väsentligt genom avsevärda anslagsökningar. Stödet tillhandikapporganisationerna från avser vissa närmareangivna kullurändamål och utgår från anslaget Bidrag till de handikappadeskulturella verksamhet. Av intresse i detla sammanhang är bidragen försludekonsulenter, för kurs- opch studieverksamhet och för viss tolkljänst fördöva. Ifrågavarande anslagsposter utgör för innevarande budgetår sammanlagt ca2,4 milj. kr. Vidare erhåller flera handikapporganisationer stöd till sinungdomsverksamhet enligt de generella beslämmel- Prop.1976/77:87 122 sernaom statsbidrag till ungdomsorganisationer. Bidragen utgår till dels dencentrala verksamheten, dels den lokala. Det sammanlagda stödet kan förinnevarande budgetår beräknas komma att uppgå till . framhåller att samhälletsbidrag till handikapporganisationerna i så liten utsträckning som möjligt börstyra verksamhetens inriktning. Medlemmarna i handikapprörelsen skall självaavgöra vilka insatser de anser mest väsentliga och hur de skall utformas föralt ge bästa resultat. Mol denna bakgrund föreslår utredningen att speciellabidrag till handikapporganisationerna för studiekonsulenter, kurs- ochstudieverksamhet och tolktjänst inte längre skall utgå. Utredningen anser attstödet till denna viktiga verksamhet, utan särskilda föreskrifter, bör ingå istatens bidrag till organisationernas allmänna verksamhet. Detta är enligtutredningen ett viktigt skäl för en väsentlig ökning av anslaget Bidrag tillhandikapporganisationer under huvudtitel. Som chefen för redan haranfört, bör utredningens förslag följas. Jag anser att den förordadeanslagskonstruktionen har fördelen alt ge varje organisation frihet att självbestämma inriktningen och formerna för verksamheten. Detta står i godöverensstämmelse med vår syn på folkrörelserna. Med den betydelse somhandikapporganisationerna tillmäter studieverksamheten står det klart för migatt den kommer att ha hög prioritet vid fördelningen inom organisationerna avde medel som står till förfogande. Den förordade anslagskonstruktionen innebäräven, som en ytteriigare fördel, en betydande förenkling både för staten ochför handikapporganisationerna. Till grund för bidragsgivningen bör, som ,ligga anslagsframställningar samt verksamhets- och revisionsberättelser frånorganisationerna. Utöverstödet över statsbudgeten till handikapporganisationerna beviljar regeringenavsevärda bidrag från allmänna arvsfonden för särskilda insatser och projekt.Dessa bidrag har uppgått till ca 8 milj. kr. Jagräknar med att stödet genom arvsfondsbidrag skall kunna fortsätta i minst sammaomfattning som . Jagövergår nu till anslagsfrågorna. Anslaget Bidrag till handikapporganisationer börför /78 tas upp med 16,5 milj. kr. Detta innebär en ökning med11 milj. kr., varav 2,4 milj. kr. avser medel som innevarande budgetår äranvisade under huvudtitel. Vid beräkningen avmedelsbehovet under anslaget har jag bl.a. beaktat merkostnader inomorganisationerna för åtgärder som behövs med hänsyn till arten av vissahandikapp. Det gäller, för att ta några exempel, anpassning av skriftligtmaterial för synskadade och andra kommunikationshandikappade, lolktjänst somär nödvändig i vissa organisationers verksamhet, tillrättaläggande avinformationsmaterial och föreningshandlingar för psykiskt utvevklingsstördaoch andra förståndshandikappade samt förhöjda resekostnader för vissarörelsehindrad och andra förflyttningshandikappade. Regeringen bör som f.n.gäller 1976/77:87 123 fördela anslagsbeloppet mellan organisationerna efterförslag av . Enligt vad chefen förutbildningsdepartementet har förordat bör ochFöreningen erhålla statligt stöd för viss utgivning avtidningar. För /78 bör beräknas ell sammanlagt medelsbehov av1,2 milj. kr., därav I milj. kr. för och 0,2 milj. kr.för Föreningen . Del ankommer på regeringen att meddelanärmare föreskrifter för medlens användning. För ändamålet bör föras upp ettsärskilt anslag benämnt Täckning av kostnader för viss tidningsutgivning försynskadade och dövblinda. Med åberopande av vad jag nu haranfört hemställer jag att regeringen föreslår att 1. till Bidrag tillhandikapporganisationer för /78 under femte huvudtiteln anvisaett reservationsanslag av , 2. till Täckning av kostnader för visstidningsutgivning för synskadade och dövblinda för /78 underfemte huvudtiteln anvisa ett anslag av I . 1976/77: 87 124 Anmälantill proposition om insatser för handikappades kulturella verksamhet berör i sitt betänkande Kulturåt alla vissa frågor rörande lokalers tillgänglighet för handikappade. Jaganhåller att få ta upp dessa frågor. Olämpligt utformade och utrustade lokaler är ettallvarligt hinder för handikappade som önskar delta i olika kulturella aktiviteter. Utredningen anser all byggnadsstadganstillämpningsbestämmelser inte i tillräcklig omfattning beaktar behovet avhandikappanpassning när det gäller kulturinstitutionerna. Utredningen föreslårdärför alt statens planverk får i uppdrag att i samverkan medhandikappinstitutet och handikapporganisationerna skyndsamt utarbetaerfor-derliga föreskrifter rörande kulturinstitutioners och övriga allmännalokalers tillgänglighet för alla grupper av handikappade. Utredningen anser att kommunerna måste svara föralt det finns ändamålsenliga lokaler. I varje kommun bör befintliga lokaler inventerasoch en bedömning göras av hur de skall anpassas till skilda gruppers behov.Inventeringen bör kunna göras av de lokala handikappråden och resultera i enplan för hur anpassningen skall gå till. Del ekonomiska ansvaret föråtgärderna måste vila på den som är ansvarig för verksamheten. 1 angelägnafall bör stöd i särskild or-dning kunna utgå. Prop.1976/77:87 125 förslag attstatens planverk bör få i uppdrag att i samverkan med handikappinstitutet ochhandikapporganisationerna utarbeta föreskrifter rörande kulturinstitutionersoch övriga allmänna lokalers tillgänglighet för handikappade tillstyrks avbl.a. handikappinstitutet, , , statenskulturråd, planverket, ABF, FUB, Hörselfrämjandets riksförbund.Riksskådebanan, och Folkparkernas centralorganisation. redovisar attinstitutet planerar att i samråd med de tekniska högskolorna i ochLund genomföra en undersökning av tillgängligheten i nybyggda offentligalokaler. Resultaten bör kunna ligga till grund för kompletterande föreskriftersamt åtgärder i form av information till och utbildning av planerare ochprojektorer. Inom granskas alla nybyggnadsprojekt av enexpert i handikappfrågor. Arbete pågår också med att fastställa normer för detbefintliga statliga lokalbeståndet varvid kravet på tillgänglighet studerasingående. Även hänvisar till arbete närdet gäller de statliga kulturinstitutionerna som rådet pekar på denverksamhet rådets delegation för lokal- och utrustningsfrågor svarar för.Planverket ifrågasätter om det är meningsfullt att kräva att handikappaspektenskall beaktas särskilt vid byggandet av varie enskilt bibliotek, teater ellerallmän samlingslokal. Tillgänglighelskravet bör istället generellt hävdas ochbyggnadsstadgans 42 a § är enligt planverket ett bättre medel för att hävdahandikappanpassningen än alt ställa krav på punktåtgärder för en speciell typav lokaler. delaruppfattningen att teatrar och andra offentliga lokaler bör utformashandikappvänligt. Den övervägande delen av teaterhusen är emellertid gamlavilket försvårar ombyggnader. Förbundet framhåller behovet av särskild expertisvid om- och nybyggnader saml att handikapporganisationerna får tillfälle attlägga synpunkter på planerna. Även utredningens uppfattning attbefintliga lokaler i kommunerna bör granskas ur handikappsynpunkt samt attarbetet bör kunna göras av handikappråden delas av de flesta remissinstansersom berör frågan som t. ex. , , statensungdomsråd, , planverket. Riksföreningenför trafik- och polioskadade. diakoninämnd, MS-jörbundet, mot reumatism. anför attvad utredningen föreslår beträffande lokaler synes vara tillgodosett genom denyligen gjorda ändringarna i 42 a och 48 a §§ byggnadsstadgan. och statensungdomsråd framhåller att det är viktigt att föreningslivets lokaler uppmärksammasi sammanhanget. Flera remissinstanser däriblandstatens handikappråd, handikappinsti--tutet, , statensungdomsråd, folkbildningsutredningen, 1976/77:87 126 ,och Folkparkernas centralorganisation kommenterar utredningensuppfattning att del är den för lokalen ansvarige som bör stå för kostnaderna viden handikappanpassning. Ingen vänder sig direkt mot utredningens principiellauppfattning men samtliga framhåller att ett särskilt stöd ärnödvändigt om anpassningen skall kunna ske. speciellt gäller dettaföreningslivets lokaler. och handikappinstitutet anseräven att det bör övervägas om inte kommunerna skall åläggas alt anpassa vissalokaler inom en bestämd tidsperiod. DHR föreslår att 42 a § byggnadsstadganskall gälla med retroaktiv verkan för kulturbyggnader. Vidare bör ett särskiltstimulansbidrag utgå till anpassningsåtgärder under förslagsvis fem år.Hörselfrämjandets riksförbund anser det bör krävas att teleslinga finns i allaoffentliga lokaler. Ett särskilt stimulansbidrag bör utgå till kostnaderna förinstallering och. skötsel av teleslinga i såväl offentliga lokaler som ideellaföreningars lokaler. Vidare bör medel anslås till utbildning av personal samlbidrag ges till inköp av portabla teleslingor. bör efterpersonalförslärkningar kunna ansvara för verksamheten. Även efterlyser ökade insatser av handikappinstitutet på detta område. De samlingslokalägandeorganisationerna - . ochFolkets husföreningarnas riksorganisation understryker viklen av att deallmänna samlingslokalerna är handikappanpassade. En sådan anpassning sker vidnybyggnad och upprustning. har emellertid företrädesvis derörelsehindrades behov uppmärksammats. Det är därför angeläget med ettutvecklingsarbete vad gäller andra grupper. Detta bör kunna genomföras avhandikappinstitutet, handikapporganisationerna ochSamlingslokalorganisalionernas samarbetskomn-rilté. konstateraratt den fysiska miljön ofta utgör ett hinder för människor med handikapp attdelta i kulturlivet. De miljöer som vi skapar måste givetvis ge möjlighet förmedborgare med olika fysiska och psykiska förutsättningar att fungera isamhället på lika villkor som andra. Bland dessa miljöer utgör lokaler förolika former av kulturell verksamhet en viktig del. a. med nämnda motiv harunder den senaste I O-årsperioden viktiga förändringar gjorts ibyggnadsstadgan, BS, (1959:612, omtryckt 1972:766, andrad senast 1976:1047).Som villkor för byggnadslov vid nybyggnad gäller sålunda fr. o. m. den I juli1977 att såväl bostäder för an- Prop.1976/77:87 127 nat itndan-rål än fritidsändamål som de utrymmen tillvilka allmänheten äger tillträde eller vilka utgör arbetslokal skall utformasså att de blir tillgängliga för och kan utnyttjas av personer som av olikaskäl har nedsatt rörelse- eller orienleringsförmåga (42 a § BS). Vid sådanaändringar av byggnad som enligt BS är att hänföra till nybyggnad skall dedelar av byggnaden som berörs av ändringen uppfylla nybyggnadskraven i denomfattning som erfordras för att dessa delar av byggnaden skall uppfyllaskäliga anspråk på säkerhet, handikappanpassning, god värmehushållning, god hygienoch trevnad (48 a § BS). Utredningen anser atttillämpningsföreskrifterna till BS inte i tillräcklig omfattning beaktarbehovet av handikappanpassning av kulturinstitutioner. Därför föreslårutredningen alt statens planverk skall ges i uppdrag att i samverkan medhandikappsinstitutet och handikapporganisationerna skyndsamt utarbetaerforderliga tillämpningsföreskrifter till 42 a och 48 a §§ BS såvitt rörkulturinstitutioners och övriga allmänna lokalers tillgänglighet förhandikappade. Enligt 76 § I mom. första stycketBS meddelar statens planverk närmare föreskrifter rörande bl. a. konstruktionoch utförande i övrigt av byggnader och andra anordningar i anslutning tillbestämmelserna i . Dessa föreskrifter liksom de råd och anvisningar somstatens planverk utfärdar för tillämpningen av BS samlas i Svensk byggnorm. har således attkontinuerligt följa kunskapsutvecklingen inom olika fält och att anpassatillämpningsbestämmelserna till detta. I vissa fall måste bestämmelserna emellertidprövas av regeringen. Enligt 76 § I mom. tredje stycket BS gäller nämligen attföreskrift som är av inte oväsentlig ekonomisk betydelse eller som av annanorsak är av större vikt skall för att bli gällande fastställas av regeringen. Efter förslag av statens planverkfastställde regeringen de aktuellatillämpningsföreskrifterna avseende bostäder. Föreskrifterna skall gälla fr.o. m. den . Bestämmelser för vissa typer av ombyggnad saknasemellertid fortfarande liksom nya tillämpningsföreskrifter rörandearbetslokaler och allmänna lokaler. Förslag till sådana väntas från planverketinom kort. Förslaget komrner därefter, liksom har varit fallet, altgå på remiss bl.a. till handikapporganisationerna. De bestämmelser som således gällerfr. o. m. den innebär att samhället har goda möjligheter att setill att nya byggnader och byggnader som blir föremål för ombyggnad kan nås ochanvändas av personer med olika typer av handikapp. behövs emellertidökade kunskaper och förbättrad information på detta område. Del stora problemetrör den befintliga bebyggelsen i de fall där fastighetsägaren inte har föravsikt all genomföra någon förändring. För sådana fall har BS inga tvinganderegler. Vid ombyggnad möter dessutom stora byggnadstekniska problem. 1 en delfall begränsar också kulturhistoriska eller miljömässiga hänsyn möjligheternaatt genomföra en långtgående anpassning. Prop.1976/77:87 128 De allmänna samlingslokalerna haren väsentlig betydelse för en stor del av kulturiivet. Mol denna bakgrund ärdet naturligt att överväga hur det allmänna samlingslokalstödet kan förbättrasför att samlingslokalerna i större utsträckning skall kunna anpassas tillhandikappades behov. Statligt stöd till allmänna samlingslokaler utgår enligtbestämmelserna i kungörelsen (1973:400, omtryckt 1976:794) om stadigt stöd tillallmänna samlingslokaler dels som anordningsbidrag och lån för att anordna samlingslokalgenom nybyggnad, ombyggnad eller köp saml som invenlariebi-drag för attanskaffa inventarier i sådan lokal, dels som upprustningsbidrag och särskildeftergift av statslån för att bevara befintlig lokal. Dessutom kan särskiltbidrag utgå för energibesparande åtgärd i allmän samlingslokal. Anordningsbidrag utgår i regel medhögst av ett på visst sätt beräknat låneunderlag medan lån utgår medhögst del belopp som tillsammans med anordningsbidragel motsvarar avlåneunderiaget. Inventariebidrag utgår med högst av låneunderlaget tillden del det inte överstiger . och av överstigande belopp.Invenlariebidraget är dock maximerat till . Upprustningsbidrag utgårmed högst av kostnaden för bl. a. upprustning av allmän samlingslokal.Bidraget beräknas även på grundval av kostnader för lösa inventarier. Inom ramen för del allmänna samlingslokalstödet kan bidragkomma i fråga för särskilda åtgärder för handikappade - exempelvis ramper,handikapptoaletter, hissar, hörslingor m.m. - på samma villkor som gäller förövriga åtgärder och utrustningsdetaljer. Samlingslokalstödet innehåller såledesingen särskild stimulans för att anpassa allmänna samlingslokaler tillhandikappade människors särskilda behov. Som en jämförelse vill jag nämna attmerkostnaden för handikappanpassning av bostäder inom vissa gränser berättigartill statligt bidrag enligt bestämmelserna i kungörelsen (1973: 327)om bostadsanpassningsbidrag. Enligt vad jag har erfarit ingårredan nu handikappanpasshing ofta i de ombyggnads- och uppruslningsprojekt förvilka statligt samlingslokalstöd beviljas. Åtgärder med detta syfte blir dock ipraktiken oftast beroende av om en ombyggnad eller upprustning i övrigt äraktuell. Dessutom förutsätter den nuvarande utformningen avsamlingslokalstödet att lokalägaren själv kan svara för finansieringen av enbetydande del av kostnaderna. Mot denna bakgrund är det angelägetatt inom ramen för det statliga stödet till allmänna samlingslokaler erbjudaförbättrade möjligheter att finansiera handikappanpassning av befintligasamlingslokaler. Därigenom stimuleras ägarna till att genomföra upprustning avsina lokaler särskilt med utgångspunkt i handikappade människors behov. Merkostnader för handikappbetingadeåtgärder liksom kostnader för lösa inventarier motiverade av de handikappadessärskilda behov bör således berättiga till bidrag som täcker hela kostnaden.Dessa åtgärder bör med hänsyn till sin karaktär betraktas som upprustning ochupprustningsbidrag utgå med belopp som läcker hela den godtagbara kostnaden.Bidra- 1976/77:87 129 get bör dock som regel inte överstiga . Bidragbör utgå oberoende av om andra åtgärder vidtas eller om bidrag enligtnu gällande kungörelse har beviljats tidigare.