prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — Dessa överläggningar har lett till ett stort antal överenskommelser direkt med företagen.Överenskommelserna har vanligeninneburit att företagen skriftligen förbundit sig att ur sina kontrakt mönstra ut avtalsbestämmelser som ansetts oförenliga medavtalsvillkorslagen. har överenskommelsenbefästs genom att företaget godkäntett av KO utfärdat föreläggande med förbud att i fortsättningeneller efter viss dag använda visst avtalsvillkor. Ingripanden enligt avtalsvillkorslagen har vidare skett på grundval av en kontinuerlig genomgäng av allmännareklamationsnämndens yttranden samt till följd av anmälningardirekt från konsumenter, I de senare fallenhar det ofta varit fråga om flagranta överträdelser.Flertalet ärenden enligt avtalsvillkorslagenhar tagits upp på KO-s eget initiativ. har endast ett relativt begränsat antal ärendenförts till . Det harhuvudsakligen gällt ärenden där frågan om ett avtalsvillkors förenlighetmed lagen ansetts ha principiell betydelse. KO har i flera fall utfärdat förbudsförelägganden. Vid granskningen av standardkontrakt har KO som norm i första hand haft den dispositiva lagstiftning som gäller förköp av lös egendom, nämligenköplagen. När det gällertjänstesidan finns ingen motsvarandelagstiftning, men köplagen har också på det området fått tjäna som måttstockför vad som skall anses skäligt. År innebörden i ett avtalsvillkor att köparen fråntaseller måste vidkännas en väsentliginskränkning i någon av de rättigheterhan har enligt köplagen, har villkoret bedömts som oskäligtoch oförenligt med avtalsvillkorslagen(jfr beslut 19/1973 i avsnitt 3.3.1). Prop.1976/77:110 84 med flera organisationer och företag träffatuppgörelser som inneburit att avtalsbestämmelser, vilka berövat köparen rätten att göranågon påföljd gällande gentemot säljaren vid leveransdröjsmål eller felpå varan, har utmönstrats. Såhar t ex bilbranschens och båtbranschensorganisationer i nya formulär till beställningssedlar införtbestämmelser som ålägger säljaren att leverera vid äventyr att köparenannars kan häva köpet. I garantier som lämnas vid försäljning avkonsumtionskapitalvaror av olika slag (bilar, båtar, hushållsapparater, radio-TV osv) harskrivits in rätt för köparen att häva köpet, om säljaren inte lyckas avhjälpa ett uppkommet fel inom rimlig tid. Har hävningsrättfunnits men varit alltför begränsad genom olika förbehåll har en omarbetning skett. KO:s överläggningar har ocksä lett till förlängda garantitiderpå olika områden. Bl a har bilindustrin åtagit sig att förlänga garantitiden beträffande nya bilar från till ett år.Vidare har införts ettåriga garantier förhusvagnar, mopeder och cyklar. Någracykelleverantörer har börjat tillämpaen tioårig garanti för ram och gaffel. I fråga om bil- och husvagnsgarantierna gäller också den nyheten att garantin kan åberopas ävenav en ny ägare. Bestämmelser som inneburit att från garantiansvar undan-tagits vissa delar ellerkomponenter hos varan har av KO ansetts oskäliga.Både när det gäller bilar och var detregel att från garantiansvaret undantogs t ex däck, glas och elektrisk utrustning. Sådana undantag ärinte längre tillåtna. Enligt de garantier som gällde förbildäck skulle köparen självbetala samtliga kostnader fördemontering och montering i samband med utbyte av däck. Vid överläggningar med däckbranschenhar bestämts att säljaren skall ståför dessa kostnader. 1976/77:110 5 Ocksåför begagnade varor har KO avtalat nya garantier. För begagnade bilar, hushållsapparater och radio-TV-apparater har sålunda införts en tremånaders garanti. Kärdet gäller tillhandahållandet av tjänster har KO ansett att konsumenten börha i huvudsak samma rättigheter som vid köp i händelse av dröjsmål ellerbristfällig prestation. Efter överläggningar med motorbranschensorganisationer har sålunda införts regler som ger konsumenten rätt till ersättning för förlust på grund av försening när bil som lämnats förreparation inte varit klar vid den utlovade tidpunkten. Sådan rätt till ersättning, som kan avse t ex kostnaden för en hyrbil, harkontrakten tidigare exkluderat. På motsvarande sätt har tvättföretagen och flyttföretagen åtagit sig att svara för konsumentens förlust vid försening. Ävenföretagens ansvarighet vid bristfällig prestation har slagits fast genom nya formulärrättsliga bestämmelser. Så har t ex bilverkstäderna åtagit sig att ansvara för utförd reparation . Enligt nyaleveransbestämmelser ansvarar tvättföretagen för skador som uppkommit pågrund av felaktig hantering eller behandling av tvättgodset. Flyttföretagen å sin sida har tagit på sig ett strikt ansvar förutförd transport, dvs en skyldighet att svara för skador även om det inte kan påvisas att företaget handlat oaktsamt. Ändrade reglerhar också kommit till stånd beträffande sällskapsresearrangörernas ansvar för utlovade prestationer. Researrangörerna ansåg sig enligt tidigare tillämpade avtalsbestämmelser endast inta ställning somförmedlare av transport-bolagens och hotellens tjänster. Om något brustit hänvisades resenären att rikta sina klagomål mot dessa företag. Detta har bl a mot bakgrund av att resorna marknadsförts i detnärmaste såsom "märkesvaror" ansetts oacceptabelt. Enligt de regler som antagits efter överläggningar med stöd av avtalsvillkorslagen har researrangörerna ett 1976/77:110 86 visst strikt ansvar gentemot resenären. Det innebäratt arrangören oberoende av egen försummelse ansvarar upp till ett belopp som motsvararresans pris, om den prestation som tillhandahålls resenären från standardsynpunkt är underlägsen vad som utlovats. På några områden där någon egentlig formulärrätt inteutvecklats har KO tagit initiativ till utarbetandet av allmänna branschbestämraelser.Detta gäller för bl a tvätteriernaoch bilskolorna. Genom en överenskommelse med bilskolornas organisationhar bilskolorna åtagit sig att tillämpa vissa enhetliga regler i förhållande tilleleverna. Bl a har de förbundit sig att under vissa förhållanden ersätta eleven närlektion ställts in. Inom måleri- och rörledningsbranschenhar åstadkommits nya formulärbestämmelser.Genom dessa har bl a införts en ettårig garanti beträffandeutfört arbete och levererat material. Genom överenskommelsermed de olika bildningsförbunden och andra som bedriverkursverksamhet har kursdeltagarna tillförsäkrats rättatt återta anmälan till kurs samt att avbryta kurs vid sjukdom,utflyttning från orten o dyl och då återfå icke utnyttjad del av kursavgiften. Vid bedömning avavtalsvillkor i standardkonträkt har också rena skälighetsavvägningar gjorts. Sålundahar avtalsvillkor som föreskrivit orimligt stränga påföljder vid köparensdröjsmål med betalning förbjudits med stöd av lagen. Det har exempelvis varit fråga om villkor som inneburit att en av köparen lämnadhandpenning (delbetalning) varit förverkad,om köparen inte betalt varan till fulloinom utan att hänsyn tagits till handpenningensstorlek (jfr beslut 10/1973). kan rent sociala hänsyn ha motiverat ingripanden mot alltför långtgående påföljder vid betalningsdröjsmål. Detta harvarit fallet när KO ingripit inom 1976/77:110 87 den offentliga sektorn. Elverkens organisation och televerkethar efter överläggningar utfäst sig att modifiera sinaabonnemangsbestämmelser i detta avseende. Elströmmen eller telefonen får sålunda enligt nya abonnemangsbestämmelser inte stängasav vid betalningsdröjsmål som är kortvarigt eller rör obetydligt belopp. Avtalsvillkor som rörsjälva avtalsslutandet har också föranlettingripanden enligt avtalsvillkorslagen. Villkor som inneburit att köparen hållitsensidigt bunden av ett avgivet anbud har t ex ansetts oförenligamed avtalsvillkorslagen (jfr bl a marknads, domstolens beslut 11/1972). Längsta godtagbara acceptfrist för säljaren harKO ansett vara eller vid hemförsäljning treveckor. Bl a en rad bokförlag har ändrat sina kontraktsformulär i enlighet därmed. Prishöjningsklausuler har KO ägnat särskiltintresse. KO:s inställning har varit att prishöjningar efter avtalsslutet endast skall få ske i rena undantagsfall dä den omständighetsom föranleder prishöjningen ligger utanför säljarens kontroll. De skäl som godtagits förett frångående av det avtalade priset ärsålunda force majeure eller därmed jämställda händelsersamt myndighets åtgärd, t ex ändring av växelkurs. KO har emellertid också hävdat attpriset skall ligga fast. Med trähusleverantörerna har sålunda avtalats fram en fast-prisperiod på sex månaderfrån avtalsdatum - de flesta huslevereras . När det ä andra sidan gällersällskapsresor har KO ansett att enfastprisperiod räknad från avresedagen börgälla. Efter förhandlingar med resebranschen har därför bestämts att prishöjningarinte i något fall får företas före avresedagen. Resenären skall vidare enligt de villkor som överenskonraiits ha rätt att frånträda avtal om resa då en prishöjning exempelvis på grund av ändrade växelkurser (mer än30 dagar före avresan) är av en viss Prop.1976/77:110 88 storleksordning (jfr också beslut 15/1974). Enligt en överenskommelsemellan KO och oljeleverantörerna är dessa bundna av det pris som gälleravtalad leveransdag även om leverans sker . Oenighet huruvida visst pris avtalats för en prestation är en vanlig grund för tvist inte minst inom tjänstesektorn. KO har därför när det gällt bl a hilreparationer, måleriarbeten och rörledningsentreprenader genomdrivit bestämmelser om bundenhet för verkstaden/entreprenören närprisuppgift lämnats såsom anbud. Det har vidare i de antagna reglernaslagits fast att när visst "högsta pris" eller "takpris'' för reparationen eller arbetet angivits av konsumenten detta inte fåröverskridas. Inte heller en ungefärlig prisuppgift får frångås. Ett ungefärligtpris får endast överskridas beroende påbransch. Standardkontrakt innehåller ofta bestämmelser om frister av olika slag, t ex reklamationsfrister. I kontrakt har exempelvis inte sällan föreskrivits att köparen måste göra anmärkning från mottagandet. Alltför korta reklamationsfrister (t ex efter mottagandet av en fabriksny TV) har ansetts oförenliga med avtalsvillkorslagen (jfrmarknadsdomstolens beslut 11/1972). Avtalsvillkor av detta slag har varit vanliga i framför allt standardkontrakt som använts vid försäljning av radio-, TV- och hushållsapparater. Också pä tjänsteområdet har de reklamationsfrister som föreskrivits i kontraktibland varit oskäligt korta. När det gäller flyttföre-tagens tjänster eller de tjänster som tillhandahålls av en researrangör tid inom vilken klagomål måste göras gällande förlängts efterförhandlingar enligt avtalsvillkorslagen. Vidare har t ex föreskrifteri bilgarantierna om att reklamation skulle ske ersatts medmera konsumentvänliga regler. Enligt de villkor som gälltför garantier har förekommit att säljarenförbehållit sig rätten att ensam avgöra om varan varit felaktig och om geirantiåtagandet skulle gälla.Värdet av garantin har därigenom förringatsavsevärt och en sådan bestämmelsehar därför inte ansetts godtagbar. Enligt uppgörelse med bilindustrin har slagits fast att garantivillkor av dettaslag inte får förekomma 1 åtaganden som gäller nya bilar. Också när det gäller garanti förbegagnade bilar har dessa villkor ansetts oförenligamed avtalsvillkorslagen (jfr beslut 13/1973). På tjänstesidanhar en motsvarande bestämmelse funnits bl a i de allmänna leveransbestämmelsersom gällt för bilreparationer. Enligt bestämmelsenförbehöll sig verkstaden rätt att ensamavgöra om reklamationen var berättigad. Äveni detta sammanhang har villkoret bedömtssom oskäligt. Genom särskiltavtalsvillkor har säljare kunnat beröva köpare möjligheten att fåen tvist på grund av köpet prövadav allmän domstol. Detta har skett bl agenom att i allmänna leveransbestämmelser tagits in en bestämmelse om att tvister på grund av kontraktet skall avgöras av skiljemän.Ett skiljeförfarande är emellertid förenatmed stora kostnader och kan i praktiken fåden verkan att köparen avstår från att göra sin rättgällande. Förekomsten av skiljeklausul har därför bedömts som oskäligmot konsumenterna. Bl a företag inom smähusbranschen har utmönstrat klausulen ur sina kontrakt (jfr beslut5/1975). Det förhållandet att det är säljarsidan som sitter inne med fackkunskap, kännedom om gällandebestämmelser osv har i åtskilliga fall föranlettregler om upplysningsskyldighet. Arrangörav sällskapsresor har sålunda ålagtsatt upplysa resenären om bl a gällande visumkrav och vaccinationsbestämmelser. Vidare skall den som säljer Jfr 5 a § lagen omskiljemän (1929:145) 1976/77:110 90 gravvårdar vara skyldig att känna till och upplysa om de bestämmelser som gällerför utformning etc av gravvård. Godkännesinte gravvårds utformning av kyrkogårdsförvaltningenär säljaren skyldig att i ställetleverera annan gravvård. Vid den granskning som sker enligt avtalsvillkorslagentillses även att kontraktsformulär inte innehålleravtalsvillkor som strider mot tvingande lagstiftning till skydd för konsujnenterna. Sådana villkor bedöms regelmässigt som oskäliga(jfr beslut 12/1972). I ett stort antal fall har vid förhandlingar med fått utmönstra avtalsvillkor som utformats i strid motkonsumentköplagen eller lagen om avbetalningsköp. Bl a har KO vid överläggningar med båtindustrin rörandebranschens garantibestämmelser fått utmönstradeavtalsvillkor, varigenom säljaren friskrivit sig från ansvaret föruppgifter som lämnats i reklambroschyr om t ex enmotors prestanda. ' "" Jfr 7 §konsumentköplagen (1973:877) 4 LAGEN OM OTILLBÖRLIGMARKNADSFÖRING OCH Genom lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföringfick samhället större möjligheter än tidigare att ingripa mot vilseledande reklam och annan otillbörlig marknadsföring. Lagen innehåller till en början en generalklausul som stadgar, att kan meddelaförbud mot reklamåtgärd eller annan, vid marknadsföring av vara eller tjänst vidtagen handling som strider mot god affärssed eller pä annat sätt är otillbörlig mot konsumenter eller näringsidkare. Generalklausulenär så utformad att ingripande kan ske mot alla slag av otillbörliga reklam- och marknadsföringsåtgärder. Vissa förfaranden har dessutom förbjudits vid straffansvar: uppsåtlig användning av vilseledande framställningar, erbjudande av vissa slag av rabattmärken och köpbevis samt vissa kombinerade erbjudanden av varor eller tjänster om dessauppenbart saknar naturligt samband och förfarandet försvårar förkonsumenten att bedöma erbjudandets värde. Lagen om otillbörlig marknadsföring tillämpas, liksomavtalsvillkorslagen, av konsiimentombudsmannen (KO) och . KO övervakar marknaden, förhandlar och träffar överenskommelser med näringsidkare och för det allmännas talan inför . Domstolen avgör som slutinstans ärenden om förbud enligt generalklausulen. I fall som inte är av större vikt får KO utfärda förbudsföreläggande. Som sanktion vid överträdelse av förbud föreskrivs i regel vite. har antagit en nymarknadsföringslag (1975:1418) , som ytterligare utvidgar samhälletsmöjligheter att påverka företagens produktutformning och den information som företagen lämnar om sina produkter. I den nya lagen har, utöver de bestämmelser som ingår i den nuvarande lagen om otillbörlig Lagen, som ändrats genom SFS 1976:55, träder i kraft den dag regeringen bestän,Tier. Prop.1976/77:110 92 marknadsföring,intagits föreskrifter om produktinformationoch produktutformning. Näringsidkare kan åläggas att omde varor, tjänster eller andra nyttigheter somhan marknadsför lämna sådan information som har särskild betydelse från konsumentsynpunkt (3 §). Med"andra nyttigheter" avses exempelvis fast egendom, elektrisk kraft,aktier och andra värdepapper, krediter samt rättigheter av olika slag. Näringsidkare kan förbjudasatt sälja eller hyra ut vara som riskeraratt åstadkomma skada på person eller egendom eller som är uppenbart otjänligför sitt huvudsakliga ändamål (4 §). Till skillnad från lagens generalklausul (2 §)och informationsbestämmelse (3 §) är detta förbud begränsattill att gälla varor och gäller t ex inte fast egendom. Åläggande respförbud meddelas av marknadsdomstolenpå talan av KO och förenas normalt med vite. Det förutsätts attmarknadsdomstolen vid sin bedömning avfallen tar hänsyn till allmänt hållnariktlinjer som kan ha utfärdat.En grundläggande princip är, liksom , att tvingande åtgärder skallvidtas bara om de resultat som kan uppnåspå frivillig väg har visat sig otillräckliga. Gränsdragningen mellan KO ochkonsumentverket har ibland betecknats som oklar. Den nya marknadsföringslagen har bedömts öka oklarheten. Därför harregeringen föreslagit (prop 1975/76:34) att de båda myndigheterna förs samman till en organisation, som benämns konsiimentverket och vars chef tilllika är konsumentombudsman. har också uttalat sig fördetta (se NU 1975/76:14 s 29 och 34). med antagandet av den nya marknadsföringslagen har beslutats vissa ändringar i konsumentköplagen (1973:877), se SFS 1975:1419. Enligt konsumentköplagen kan säljarebli ansvarig för vilseledande uppgift om varansbeskaffenhet eller användning (7 §). Kan uppgiften antas ha inverkat på köpet. Jfr även prop 1975/76:159 1976/77:110 93 skall varan anses behäftadmed fel, vilket ger konsumenten vissa grundläggande befogenheter (se 4-6 §§konsumentköplagen). Under vissa förutsättningaransvarar säljaren även förvilseledande uppgifter som lämnats itidigare sälj led eller av tillverkaren.Vidare stadgas i konsumentköplagen (8 §) att en vara skall anses felaktig om den säljs i strid mot förbud,som syftar till att hindra användning avvara som inte är tillförlitlig frånsäkerhetssynpunkt, eller om varan är så bristfällig att dess användning medför uppenbar fara för liv eller hälsa. Genom de beslutade ändringarnai konsumentköplagen (7, 8 och 14 §§) skall en vara anses behäftad med fel, om säljaren underlåtit att lämna sådcininformation om varans beskaffenhet eller användningsom han enligt den nya marknadsföringslagenhar ålagts att lämna. Detsamma skall i vissa fall gälla om åläggandet har meddelats varans tillverkare eller någon i tidigare säljled.Likaså skall varan anses felaktig om densäljs i strid mot förbud enligt den nya marknadsföringslagen att säljaeller hyra ut varor som på grund av sina egenskaper medför särskild riskför skada pä person eller egendom eller som är uppenbart otjänligaför sitt huvudsakliga ändamål. Genom ändringen i I4 §konsumentköplagen slutligen har köpares rätttill skadestånd av tillverkare eller annan itidigare säljled som lämnat vilseledande uppgift om varans beskaffenheteller användning utsträckts till att omfatta det fall dä sådan tredjeman underlåtit att fullgöra ett informationsåläggande enligt marknadsföringslagen. 1976/77:110 94 5 DEN NYA GENERALKLAUSULEN I AVTALSLAGEN M M Denförmögenhetsrättsliga lagstiftningen i är traditionellt inriktad på avtalsfrihet. Har avtal träffats är det som regel bindande för parterna. Avtalsfriheten är emellertid inte oinskränkt. På vissa områdenfinns regler som föreskriver att ett avtal skall ha viss form för att varagiltigt. I avtalslagen finns, som närmare skall anges i det följande, bestämmelser om ogiltighet av rättshandling som kommit till under inflytande av tvång, svek el,dyl. Även utan stöd av skriven lag kanutfästelser som strider mot god sed i viss utsträckning lämnas utan avseende av domstolarna. Äldrerätt präglades av stor restriktivitet när det gällde att inskränka avtalsfriheten. Vartefter har emellertid motståndet mot sådanainskränkningar brutits. Det har ansetts nödvändigt att införa särskildaregler till skydd för den svagare parten i ett avtalsförhållande.Inte minst betydelsefull är den konsumentpolitiska lagstiftning som har kommit till . Inskränkningarna i avtalsfriheten har skett dels genom tvingande detaljbestämmelser på olika områden, dels genom mer allmänt hållna regler om ogiltighet eller jämkning av oskäliga avtalsvillkor o.d., s.k. generalklausuler. I viss mån har avtalsfriheten också inskränkts med stöd av allmänna grundsatser som har utbildats i rättstillämpningen. På det civilrättsliga området har tvingande lagstiftning kommit till användning inom sådana områden som arrende, hyra, försäkring och avbetalningsköp. har nya tvingande regler kommit till bl.a. i lagen (1971:238) om hemförsäljning m.m. ochkonsumentköplagen (1973:877). Prop.1976/77:110 95 Hemförsäljningslagen ger konsumenten ett skydd mot påtryckning och överrumplingvid hemförsäljning och jämförbara försäljningsformer. Lagen ger konsumenten rätt att inom , den s.k. ångerveckan,frånträda vissa köp- och abonnemangsavtal som har ingåtts i hans bostad eller under likartade förhållanden. Konsumentköplagen innehåller tvingande regler som ger konsumenterna ettvisst minimiskydd vid köp av vara. Lagen är i princip tillämplignär en konsument av en näringsidkare köperen vara som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk. Bestämmelserna syftar framför allt tillatt ge köparen möjlighet att tvinga fram en riktig prestation från säljarenssida. 1 lagen finns sålunda bl.a. bestämmelser om köparensbefogenheter om säljaren inte levererar en vara i rätt tid eller om varan är behäftad med fel. Huvuddelen av bestämmelserna rörköparens förhällande tillsäljaren, men lagen ger köparen ett visst skydd i förhållande varas tillverkare m.m. Avtalslagen (1915:218) innehåller ogiltighetsregler, allmännabestämmelser om vilka omständigheter som kan göra en rättshandling ogiltig. Avtalslagensogiltighetsregler är inte uttömmande. Lagen innehåller sålunda inte några regler om verkan av villfarelse ibevekelsegrunderna till en rättshandlingsföretagande (s.k. error in motivis). Över huvud taget saknas lagregler om verkan av att enperson har utgått från förutsättningar som har varit oriktiga frånbörjan eller som sedermera visar sigbrista. Inte desto mindre kan en rättshandlingogiltigförklaras av domstol på grund av oriktiga eller bristande förutsättningar.Principerna härför har utvecklats i litteratur och rättspraxis.De brukar sammanfattas under beteckningen förutsättningsläran,- Under förarbetena till avtalslagen övervägdes att införa en allmänbestämmelse om att en rättshandling som strider mot lag eller goda seder är ogiltig. Fråganansågs emellertid inte böra bli föremål Prop.1976/77:110 96 för lagstiftning, utan det överlämnades åt domstolarna att träffa avgöranden efter omständigheterna i det särskilda fallet. Bestämmelsernai avtalslagens 28-33 §§ tar sikte på omständigheterna vid en rättshandlings tillkomst. Rättsverkan är att rättshandlingen förklaras ogiltig. I 36-38 §§ finns vissa bestämmelser som är inriktade påinnehållet i ett avtal e.d. Bortsett frän den situation som behandlas i 37 § andra stycket är rättsverkan enligt dessa paragraferatt avtalet eller motsvarande jämkas. I avtalslagens 28 och 29 §§ föreskrivs ogiltighet av rättshandlingar somhar kommit till genom rättsstridigt tvång. 30 § behandlar svek och 3I § ocker. I 32 § föreskrivs att en viljeförklaring som till följd av felskrivning eller annat misstag har fått annat innehåll än somvarit avsett inte är bindande för den som har avgett förklaringen, ommotparten insåg eller borde ha insett misstaget. I andra stycket avsamma paragraf finns bestämmelser om verkan av att en viljeförklaring somhar förmedlats genom telegram eller genom bud kommer fram tillmottagaren i förvanskat skick. Bestämmelsernai 28-32 §§ kompletteras med den mer allmänt hållna bestämmelsen i 33 §, som gör det möjligt att ta hänsyn ocksä till andraomständigheter än sådana som särskilt har nämnts i de föregående paragraferna. I 33 § föreskrivs att en rättshandling inte fär göras gällande, om omständigheterna vid dess tillkomst var sådana att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberoparättshandlingen och den mot vilken rättshandlingen företogs måste antas ha haft sådan vetskap. Generalklausulen i 33 § avtalslagen intar en särställning genom att den öppnar möjlighet att komma åt ohederligaförfaranden som inte direkt träffas av lagens mer specificerade ogiltighetsregler. 33 § tar sikte på omständigheterna vid en rättshandlings tillkomst. 1976/77:110 97 I 36-38 §§avtalslagen finns som nämnts vissa regler om jämkning av avtal pågrund av innehållet.