prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Förslaget har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. En remissinstans, juridiska fakulteten vid Stockholmsuniversitet, föreslår att arbetstagarorganisation får rätt att för egen delfordra skadestånd enligt semesterlagen. Till skUlnad från kommittén anser jag att det avparagrafen, liksom tidigare, uttryckligen bör framgå, att arbetsgivaren ärskyldig att utge semesterlön eller semesterersättning som arbetstagaren kanvara berättigad till. Behov härav föreligger enligt min mening bl. a. medhänsyn till att semesterlön enligt 26 § i princip skall utbetalas endast isamband med semesterledighet och semesterersättning endast i de fall som avsesi 5 och 28 §§. Genom att uttryckligen nämna semesterlön och semesterersättningmarkeras också, att dessa belopp inte utgör skadestånd och alltså inte kanjämkas. Vad gäller rätten för facklig organisation tiU skadestånd för egen delföreligger sådan som framgått i det stora antal fall då i koUektivavtal görs hänvisningtill semesterlagstiftningen. Något behov av att dämtöver i själva lagen införaen sådan rätt anser jag inte finnas. I anslutning till det nu anfördaföreskrivs i första stycket att arbetsgivare som bryter mot lagen skall tillarbetstagare utge, förutom den semesterlön eller semesterersättning till vUkenarbetstagaren kan vara berättigad, ersättning för uppkommen skada. Andrastycket, som innehåller en bestämmelse om s. k. ideellt skadestånd, har i redaktionellthänseende utformats i anslutning till gällande semesterlag och 55 §medbestämmandelagen. I tredje stycket har tagUs in den av kommittén föreslagnajämkningsregeln. Bestämmelsen har i redaktionellt hänseende anpassats tiUmotsvarande bestämmelse i lagen om facklig förtroendemans ställning påarbetsplatsen, m. m. På de skäl som semesterkommittén har föreslagit,har den särskilda fördelningsregeln i 21 § SemL inte ansetts böraföras över i den nya semesterlagen. I de föga praktiska fall då enansvarsfördelning mellan flera arbetsgivare aktualiseras vid tillämpning avsemesterlagen Prop, 1976/77: 90 222 torde därigenom fördelningen i allmänhet få ske enligt 6 kap. 3 § skadeståndslagen(1972; 207, ändrad : 1411). Av vad som har sagts nu framgår, att arbetstagarelika litet som kan åläggas skadestånd enligt semesterlagen.Försummelse från arbetstagares sida att iakttaga underrättelsefristerberättigar sålunda inte arbetsgivaren till skadestånd. Det har ansetts att arbetstagarensrisk att på grund av försummelsen gå miste om semesterförläggning tUl avseddtid utgör ett tillräckligt påtryckningsmedel. Denna paragraf, som motsvarar 22 § SemL,anger preskriptionsfristen för fordran på grund av semesterlagen. Preskriptionstiden är enUgt 22 § lag tväår. Fristen räknas inte från tiden för fordringens uppkomst. Den börjar istället löpa först från utgången av det år, då arbetstagaren skulle ha erhållitden förmån som avses med anspråket. Det betyder att en arbetstagare, som anseratt han har fått för låg semesterlön , måste väcka talan därom före den1 . Kommittén har för sin del med hänvisning till eninom upprättad promemoria (Ds Ju 1975: 11) med förslagtiU preskriptionslag m. m, föreslagit att den tvååriga preskriptionstiden isemesterlagen förlängs till . Därigenom anges själva preskriptionstidenbli lika lång som enligt förslaget till preskriptionslag, I övrigt har kommittén föreslagit endast redaktionellaändringar. Flertalet av de remissinstanser som har berörtfrågan har förordat att nuvarande preskriptionstid behålls. Detta är fallet medjuridiska fakulteten vid . Landstingsförbundetoch SAF, Fakulteten anför att hänvisningen till den föreslagnapreskriptionslagen är missledande, eftersom utgångspunkten förpreskriptionsttidens beräkning är olika i det ena och det andra fallet. Genomatt fristen i semesterlagen börjar löpa först efter semesterårets utgång, blirpreskriptionstiden längre för semesterfordringen än för fordringar i allmänhet,vilket fakulteten inte finner rimligt. Man hänvisar också till de i allmänhetkorta preskriptionstider som gäller enligt medbestämmandelagen och förordar ensamordning med dessa. Även de båda nämnda förbunden och SAF ifrågasätter ommotiveringen är bärande. Förbunden hänvisar till att samtiiga påarbetsmarknaden gällande förhandlingsordningar har en tvåårigförhandlingspreskription. Liknande synpunkter framförs av SAF. LO föreslåremellertid en förlängning av preskriptionstiden till . För egen del vill jag framhålla följande. Den avkommittén åberopade promemorian har föranlett proposition tUl medförslag 1976/77: 90 223 tillpreskriptionslag m. m. 1976/77: 5). Förslaget innebär bl. a. att enfordran i allmänhet preskriberas efter det att den tidigast kan görasgällande. För fordran som grundas på skriftligt fordringsbevis ärpreskriptionstiden dock 10 är. I lagstiftningsärendet företogs en omfattandegenomgång av de särskilda preskriptionsbestämmelserna i annan lagstiftning isyfte att så långt som möjligt bringa dem i överensstämmelse med förslagettill preskriptionslag. Undersökningen gav emellertid vid handen att manåtminstone inte borde upphäva de särskilda preskriptionsreglemaannat än på enstaka punkter. I fråga om preskriptionsbestämmelserna inom denarbetsrättsliga lagstiftningen anförs i propositionen, att det med hänsyn tiUdenna lagstiftnings speciella karaktär inte gäma kunde komma i fråga att i detsammanhanget ändra reglerna. Det erinras i propositionen även om att en tvåårigpreskriptionstid för lönefordringar m. m. gäller enligt huvudavtalet meUan LOoch SAF. Av det sagda framgår att en anpassning avförekommande preskriptionsregler till den föreslagna treårspreskriptionen iallmänhet inte har skett. Att enbart anpassa den nominella tidsfristen utanhänsyn till den tidpunkt från vilken fristen börjar löpa kan enligt min meninginte heller vara ett mål i sig. Genom förskjutningen av semesteråret kommerden faktiska preskriptionstiden för semesterfordringar att i allmänhet utgöraomkring , även om den nominella tväårstiden behålls. Detta hänger sanunanmed att preskriptionsfristen börjar löpa först vid semesterårets utgång, dvs.bortemot efter det semesterledigheten normalt utgår. Jag anser motbakgrund av vad jag nu har anfört, att tvåårstiden bör behållas men att fristeni likhet med vad kommittén har föreslagit, skall räknas frän semesteråretsutgång. Av paragrafen framgår att talerätten förloras ompreskriptionstiden inte iakttas. För sent väckt talan skall alltså avvisas.Detta sker emellertid inte ex officio utan först efter invändning av part. Ompart utan invändning går i svaromål vid domstol, har han därmed avstått frånmöjligheten att få talan avvisad (se 34 kap, 2 § RB), I fråga om fordran som hänför sig till sparadsemesterledighet bör preskriptionstiden börja löpa först vid utgången av detsemesterår då ledigheten senast hade kunnat utgå (jfr 18 § andra stycket). Paragrafen innehåller en processuell regel. Denöverensstämmer med 23 § SemL, EnUgt bestämmelsen skall mål som rörtillämpning av den föreslagna semesterlagen handläggas enligt lagen (1974:371) om rättegängen i arbetstvister (ändrad : 581). 1976/77: 90 224 Den nya semesterlagen föreslås träda i kraft den 1januari 1978, då lagen (1963: 114) om semester upphör att gälla. Detta anges ipunkt 1 av övergångsbestämmelserna. I vissa hänseenden äger dock äldre lagfortsatt giltighet under en övergångstid. I första punkten föreskrivs vidare att semesterledighetenligt den nya lagen utgår först under semesteråret den 1 aprU , om inte annat har överenskommits. Det har ansetts att rätten till semesterledighet enligt den nya lagens bestämmelser bör hänföras tiU det första hela semesteråret efter lagens ikraftträdande. Begränsningen gäl ler alltså endast rätten till semesterledighet. Däremot kan t. ex. semester ersättning, som har tjänats in efter tas ut redan un der (jfr exempelvis 5 §). Regeln är dispositiv. Över enskommelse får träffas om att semesterledighet enligt den nya lagen får tas ut . En sådan ordning blir följ den av att parterna i samband med den nya lagens ikraftträdande träf far avtal på förbundsnivå om att samma kalenderår skall vara intjä nande- och semesterår. Avtal om avvikelse från punkt 1 andra me ningen får även ske genom annat avtal. Under denna punkt har samlats bestämmelser omfortsatt gUtighet av äldre lag. Till en början slås fast att äldre lag gäller i fråga om sådan semesterförmån som har tjänats in före ikraftträdandet , och som utgår av , dvs. intill dess det första fullständiga semesteråret enligt den nya lagen inleds. Bestäm melsen avser antalet semesterdagar Ukaväl som andra semesterförmåner. Äldre lag gäller även beträffande frågan, om och i vad mån semester förmåner har intjänats. Äldre lag äger fortsatt giltighet också i fråga omberäkningen av semesterlön och semesterersättning som har tjänats in under år1977 och som utgår under semesteråret den 1 aprU . Det innebäratt beräkningen för arbetstagare med vecko- eUer månadslön skall ske enligtsammalönsprincipen (12 § första stycket SemL). Under de semesterdagarsom arbetstagaren har tjänat in har han alltså rätt till sammalön som annars. Det har inte ansetts behövligt eller lämpUgt att tyngaövergångsbestämmelserna med en regel om hur månads- resp. veckolönen fördelarsig på varje semesterdag. Vid behov torde bestämmelsen i 18 § första stycketandra meningen SemL få tiUämpas. För annan arbetstagare än sådan medvecko- eller månadslön skall den intjänade semesterlönen beräknasenligt nioprocentregeln (12 § andrafemte styckena SemL). Förutom den intjänadesemesterlönen utgår i samband med semesterledigheten under det förstafullständiga semesteråret den semesterlön som arbetstagaren har tjänat in underdet första kvar- 1976/77: 90 225 Att beräkningen av denna sker enligt den nya lagen följer avhuvudregeln i punkt 1. Den utgör alltså av den under det kvartaletförfallna lönen i anställningen (16 §). Semesterlönen för det första helasemesteråret beräknas alltså enligt olika bestämmelser, beroende på om den hartjänats in under är 1977 eller av 1978. Ett intjänandeår utgör, normalt entolvmånadersperiod. Intjänandeåret till semesteråret mars1979 omfattar däremot fem kvartal. I punkt 3 har för tydlighets skull angivits,att hela skall utgöra intjänandeår vid tUlämpning av 7 §, dvs.bestämmelserna om hur andelen betald semesterledighet skall fastställas. Föratt en arbetstagare enligt lagens regler skall få fulla fem veckors betaldsemesterledighet under semesteråret förutsättsatt han har tjänat in full semester enUgt den äldre lagen ochsemesterlön för hela enligt bestämmelserna i den nyalagen. Den semesterlön som har tjänats in den1 utgår under det följande semesteråret endast i denmån arbetstagaren inte har fått ut förmånen i samband medsemesterledighet eller som semesterersättning. Någon särskild bestämmelse harinte ansetts behövUg på den punkten. Medde undantag som har framgått gäller den nya lagen fr. o. m. den Det innebär bl. a. att semesterlön tjänas in enUgt de nya bestämmelserna. Den utgör aUtså av löneunder laget för varje arbetstagare, oavsett löneformen. Familjemedlemmar omfattas frän av en laglig rätt tUl semesterledighet och se mesterlön. Vidare gäller från samma tidpunkt bl. a. bestämmelsema om förhandlingar och samråd vid semesterförläggningen, reglema om se mesterlönegrundande frånvaro även för okontrollerade arbetstagare och bestämmelserna om sparande av semesterledighet. I denna punkt har tagits in en bestämmelseangående verkan på äldre kollektivavtal av den nya lagens ikraftträdande.Bestämmelsen har utformats mot bakgrund av motsvarande reglermg iövergångsbestämmelserna till medbestämmandelagen. TiU en början anges attkollektivavtal, som har ingåtts före och som innefattarsämre förmåner för arbetstagaren än vad den nya lagen ger honom, är utan verkani den delen. Bestämmelsen bör ses i sammanhang med huvudregeln i 2 § förstastycket. Beträffande frågan vad som skall gälla om avtalet ger såväl bättre somsämre förmåner hänvisas till motiven tiU 2 §.Kollektivavtal som inte innefattar sämre förmåner förlorar prin cipiellt inte sin giltighet genom att den nya lagen träder i kraft. I andra meningen behandlas det fallet att kollektivavtalredan före lagens ikraftträdande har träffats i syfte att utgöra avvikelse frånsådana bestämmelser i lagen som är dispositiva. Därvid åsyftas såväl reg- 15 1976/77.1 saml. 1976/77: 90 226 lerfrån vilka avsteg kan ske genom koUektivavtal i allmänhet som de bestämmelser,från vilka avvikelse kan ske endast genom kollektivavtal som ingåtts ellergodkänts av central arbetstagarorganisation. För att kollektivavtalet skallvara giltigt enligt punkt 4 i den delen förutsätts självfallet, att avtalet harträffats i den ordning som lagen föreskriver beträffande sådan avvikelse somavtalet innehåller. Bestämmelsen i andra stycket har till syfte attklargöra, att avtal som har trätt i stället för sådana bestämmelser i äldre lagsom enUgt punkt 2 äger fortsatt giltighet, inte lider någon inskränkning avbestämmelserna i punkt 4. De behåller aUtsä sin giltighet i samma mån som denämnda äldre bestämmelserna. I punkt 5 anges att bestämmelserna i punkt 4 itillämpliga delar gäller även i fråga om enskilt avtal. 14.2Lag om ändring i lagen (1963:115) om förlängd semester för vissa arbetstagaremed radiologiskt arbete I den allmänna motiveringen (12.8) har föreslagits,att den s. k. särskilda semesterlagen inte skall upphävas, samtangetts skälen till detta. De ändringar som föreslås i lagens 1 § syftar intetill att ge bestämmelsen nytt innehåll i sak. Det förhållandet att den nyasemesterlagen har fått en delvis annorlunda uppbyggnad än den som 1963 årssemesterlag hade gör det emellertid nödvändigt att i tekniskt hänseende sökaanpassa den särskilda semesterlagen till den nya aUmänna semesterlagen. Av betydelse är främst att enligt SemLliksom den särskilda lagen semester, dvs. betald ledighet, tjänas in förkalendermånad, under vilken arbete har utförts under visst antal dagar. Enligt1963 års lag erhålls t. ex. för under vUkenarbetstagaren har utfört arbete i minst . Arbetstagare medradiologiskt arbete tjänar in för kalendermånad, under vilkenhan under minst har utfört arbete, i vilket han har utsatts förjoniserande strålning i sådan utsträckning att skadlig inverkan kan befaras.Enligt den nya semesterlagen utgör semesterledigheten , vilket enligtlagens beräkningsmetod motsvarar 5 veckors semesterledighet. Rätten tillledighet kräver inte särskilt intjänande, vilket däremot är fallet medsemesterlönen. Bibehålls sex veckors semester för radiologisktarbetande utgör antalet semesterdagar med den nya lagens beräkningsmetod fördem 30, dvs. mer än för annan arbetstagare. De överskjutandesemesterdagarna motsvarar, jämnt fördelade , en ökning avsemesterledigheten med 5/per kvalifikationsmånad. Ändringen av 1 § i den särskilda semesterlagen harmed hänsyn härtill utformats så, att det till en början anges att arbetstagaremed radiolo- 1976/77: 90 227 gisktarbete har rätt till längre semesterledighet än vad som följer av 4 § i den nyasemesterlagen. Vid beräkningen av semesterförlängningen men integrundsemestern utgår bestämmelsen från att arbetstagaren skall tjäna in entolftedel av den ytterligare ledigheten under varje kalendermånad då han utförradiologiskt arbete. Liksom har för rätt till längre semesterledighetansetts böra krävas, att sådant arbete har utförts under minst avmånaden samt att arbetstagaren därvid har utsatts för joniserande strålning isådan utsträckning att skadlig inverkan kan befaras. Den ytterligare semestersom tjänas in för varje sådan månad under intjänandeåret utgör då, som fömtnämnts, 5/. Vid brutet tal har höjning ansetts böra ske till närmasthela dagantal. Den föreslagna ordningen leder inte i alla lägentUl att semesterledigheten blir densamma som . Förekommandeawikelser är genomgående till förmån för arbetstagaren och beror på att dennetjänar in den ytterligare ledigheten i tUlägg till en gmndsemester om femveckor i stäUet för fyra. De bestämmelser angående semesterledigheten som nuhar beskrivits har tagits in som ett första stycke i 1 §. I andra stycket finnsbestämmelser om viss annan tid som skall jämställas med semester. I likhet medvad som gäller tjänas således den förlängda semesterledigheten in även undersemester och semesterlönegrundande frånvaro. Undan-tagsbestämmelsema i 1 §andra stycket i den särskUda semesterlagen i dess nuvarande lydelse haromarbetats med hänsyn tiU att de icke längre kortesponderar med bestämmelser iden allmänna semesterlagen. För att semesterdag skall ge rätt tiU förlängdsemester skall arbetstagaren sålunda ha haft i lagen avsett arbete omedelbartföre och efter ledigheten. Arbetstagaren får inte räkna sig tillgodosemesterlönegmndande ledighet för rätt tiU längre semester, om radiologisktarbete inte hade kunnat erbjudas honom. Begränsningen gällerinte vid semesterstängning. I tredje stycket föreskrivs att semesterlönen förvarje tillkommande semesterdag utgör av löneunderlaget underintjänandeåret, varvid de aUmänna semesterlöneberäkningsreglerna gäller. I3 § har gjorts ändringar av i huvudsak redaktioneU art. Ändringama i den särskilda semesterlagen träder ikraft (första stycket). I vissa hänseenden kommer dock äldrebestämmelser att gälla även efter nämnda tidpunkt. Av andra stycket framgår att intjänandeåret tillsemesteråret , såvitt avser den särsldldaförlängningen av semesterledigheten för arbetstagare med radiologiskt arbete,skall utgöra tiden , dvs. 1976/77: 90 228 räkningenav förlängningen skall de nya bestämmelserna tiUämpas såvitt avser hela dennatid. Arbetstagare med radiologiskt arbete har således under det första helasemesteråret rätt till förutom enligt semesterlagen femtolftedels semesterdag för av intjänandetiden under vilken han harkvalificerat sig för längre semester. Med hänsyn till att intjänandetidenomfattar fem kvartal, kommer antalet semesterdagar att under semesteråret den1 kunna uppgå till 32 i stället . I övrigt skall äldre bestämmelser i lag eller avtaläga fortsatt giltighet i samma mån som gäller enligt semesterlagensövergångsbestämmelser. I denna del hänvisas till motiven till dessa. Här skallnämnas endast att förlängd semesterledighet enligt den nya lydelsen utgår förstunder det semesterår som börjar , att semesterförmån som tas utföre nämnda dag regleras enhgt äldre bestämmelser samt att semesterlönen i sambandmed ledigheten under det första hela semesteråret beräknas enligt äldrebestämmelser, i den mån den har tjänats in före , och enligtde nya bestämmelserna om den har tjänats in därefter. 14.3Lag om ändring i förmånsrättslagen (1970: 979) Förslaget att arbetstagaren skall få rätt att sparasemesterdagar under högst fem semesterår (18 § semesterlagen) förutsätterändring i förmånsrättslagen. Genom ändringen kommer även fordringar påsemesterlön eller semesterersättning som avser sparad semesterledighet och sominte är preskriberade att täckas av förmånsrätt. Sådana fordringar kommerdärigenom att skyddas av den statliga lönegarantin vid konkurs (se 2 § förstastycket lagen (1970: 741) om statlig lönegaranti vid konkurs (2 § ändradsenast 1975: 1250)). De nya reglerna föresläs gälla från och med den 1januari 1978. Har ansökan om konkurs gjorts tidigare, skall de äldre reglernagälla. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 2. lag om ändring i lagen (1963:115) om förlängd semester för vissa arbetstagare med radiologiskt arbete 3. lag om ändring iförmånsrättslagen (1970: 979) Regeringenbeslutar i enUghet med föredragandens hemställan. 1976/77: 90 229 1 Förslag till Semesterlag 1 § Arbetstagare har rätt tillsemester enligt denna lag. 2 § Avtal som innebär attarbetstagares rättigheter enligt denna lag inskränkes är ogiltigt i den delen. Avvikelse från bestämmelserna om tidpunkten i 4 §,om sättet för beräkning av semesterlön enligt 14 eller 1921 §§ och omutbetalning av semesterlön enligt 24 § får göras med stöd av kollektivavtal sompå arbetstagarsidan har slutits eller godkänts av förbund eller sammanslutningav förbund. Arbetsgivare, som är bunden av kollektivavtal somavses i andra stycket, får tiUämpa avtalet även på arbetstagare som ej ärmedlem av den avtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan, underförutsättnmg att arbetstagaren sysselsattes i arbete som avses med avtalet ochej omfattas av annat tillämpligt kollektivavtal. 3 §Med semesterår förstås i denna lag tiden till och med . närmast före semesteråret kaUas intjänandeår. Avtal kan träffas om att semesterår ochintjänandeår skaU omfatta annan tid av samma längd. Under intjänandeåret förvärvar arbetstagare rätttill semesterlön. Denna skall, om ej annat följer av 17 §, utgå under detdärpå närmast följande semesteråret. Efter överenskommelse kan docksemesterlönen helt eller delvis utgå tidigare. 4 § Arbetstagare har under varjesemesterår rätt till tjugofem dagars semesterledighet. Detta gäller dock ej densom anställes senare än . 5 § räknas ejsom semesterdagar. , som ej är arbetsfri dag, räknas dock somsemesterdag, om den semestertid som utgår i en följd är kortare än femkalenderdagar. Arbetstagare som är skyldig att arbeta lördag eUersöndag har rätt tiU ledighet från arbetet sådan dag, om den infaller omedelbartföre eller 1976/77: 90 230 Detta gäUer dock ej om den semestertid som utgår i en följd ärkortare än . Med söndag jämstäUes helgdag samt ,och nyårsafton. 6 §Tiden för semesterledigheten fastställes efter överenskommelse mellan parterna. Har överenskommelse enligt första stycket ej kunnatträffas, bestämmer arbetsgivaren efter hörande av arbetstagaren ellerförträdare för denne när semesterledigheten skall utgå. Arbetsgivaren skalldärvid på lämpligt sätt underrätta arbetstagaren härom senast föresemesterledighetens början, om ej särskilda skäl hindrar det. Sådanunderrättelse skall dock alltid lämnas senast en månad före semesterledighetensbörjan. Minst av semesterledigheten skall utgåi en följd, om ej annat avtalas. Denna tid skaU förläggas under juniaugusti,om ej särskUda skäl hindrar det. 7 § Arbetstagare har rätt attavstå från utlagd semesterledighet som ej är förenad med semesterlön. Villarbetstagaren utnyttja denna rätt, skall han meddela det till arbetsgivarensenast en månad före semestertidens början. Har underrättelse enligt 6 § andrastycket lämnats en månad före semesterledighetens början, skall tiden i ställetvara tvä veckor. 8 § Om semesterledighet förläggestill uppsägningstid som är eller kortare, skaU återstoden avuppsägningstiden förskjutas med det antal dagar som semesterledighetenomfattar. Detta gäller endast vid uppsägning från arbetsgivarens sida. 9 § Semesterledighet får ej utanarbetstagarens samtycke förläggas till dag som avses i 15 § 15 eller 16 §första stycket. Vid sjukdom skall motsvarande gälla insjuknandedagen, även omsjukpenning ej utgår för sådan dag. Vill arbetstagaren att dag som avses i förstastycket skall frånräknas redan utlagd semesterledighet, skaU han utan dröjsmålunderrätta arbetsgivaren härom. Semesterledighet som återstår på grund av att tidhar frånräknats enligt första stycket skall utgå i en följd, om arbetstagarenej medger annat. 10 § Arbetsgivaren svarar för semesterlön enligt1114 och 16 §§. Om särskild semesterlön finns bestämmelser i 15 §. 11 §Arbetstagare som har tidlön, beräknad för vecka eller , har rätt till full lön för ordinarie arbetstid , om lön har utgått i anställningen under hela intjänandeåret. Har arbets tagaren haft lön endast under en del av intjänandeåret, skall antalet semesterdagar med lön beräknas i förhållande tiU . Uppstår därvid brutet tal, skall det höjas tiU närmast högre hela tal. Sådan avrundning skaU dock ej göras om det leder till att arbetstagaren får semesterlön . 1976/77: 90 231 Vid tillämpning av första stycket skallsemesterledighet jämställas med avlönad tid. Har sjuklön eller annan ersättningutgått vid ledighet som nämns i 15 § 15, skall ändå anses somoavlönad tid. 12 §Är lön som avses i 11 § första stycket lägre vid tiden för semes terledighetens början än motsvarande lön under intjänandeåret, skall semesterlönen beräknas enligt 14 §.