prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Somexempel på vad utrednuigen vill betrakta som en vidsträckt tillämpning avbegreppen arbetsgivare och arbetstagare anförs det fallet att ett företag hyrin från ett annat företag exempelvis en grävmaskin eller lyftkran med anställdförare. I ett sådant fall kan det enligt utredningen ligga nära till hands attanse det företag på vars uppdrag arbetet utförs ansvarigt för att arbetsplatsenoch dess anordningar är betryggande från skyddssynpunkt. Detsamma sägs kunnagälla ansvaret för att maskinen eller kranen inte används i strid motbestämmelser om besiktningsskyldighet, högsta tillåtna belastning e. d. Harinhyrd personal tagits in i det inhyrande företagets organisation kan, sägerutredningen vidare, även arbetsmiljölagstiftningens regler om samverkan meUanarbetsgivare och arbetstagare bli tillämpliga. understrykerutredningen att den ordinarie arbetsgivaren inte härigenom bör kunna ansesbefriad från sitt ansvar enligt arbetsmiljölagen. Det är enligt utredningen imånga fall naturligt att anse båda företagen ansvariga som arbetsgivare. Somjag redan har framhåUit delar jag de värderingar som ligger bakom utredningensuttalanden i anslutning till anförda exempel. Det är emellertid somarbetsdomstolen har påpekat knappast möjligt, och av hänsyn tillbegreppsbildningen i andra rättsliga sammanhang i varje fall inte lämpligt, attnå det åsyftade resultatet genom att tänja begreppen arbetsgivare ocharbetstagare. Här kunde därför övervägas att införa en kompletterande regel omatt som arbetsgivare enligt arbetsmiljölagen skulle under vissa omständigheteranses även annan än den som är arbetsgivare i anställningsförhållandet. Jagser emellertid vissa olägenheter förknippade med ett sådant förfarande. Det ärsålunda viktigt att innehållet i arbetsmiljölagen blir så lättillgängligt sommöjligt. Den antydda tilläggsregeln skulle kunna fördunkla innebörden avarbetsgivaransvaret enligt arbetsmiljölagen. Den skulle också lätt kunna bidratill att komplicera arbetstagarbegreppet. Jagvill i stället peka på att arbetarskyddslagen redan innehåller en bestämmelseav intresse i sammanhanget. Jag syftar på den bestämmelse (53 a § förstastycket) som infördes om ett särskilt skyddsansvar för den som råderpå arbetsställe. Regeln avser fall då t. ex. distributionsarbetare utförarbete på arbetsställe där den egna arbetsgivaren saknar rådighet. För att maneffektivt skall kunna komma till rätta med dåliga arbetsförhållanden för demsom sysselsätts på främmande arbets-stäUen kan yrkesinspektionen enligt den nyabestämmelsen ingripa med Prop.1976/77:149 197 föreläggandeeller förbud mot den som råder på arbetsställe oavsett anställningsförhållandet.Denne får visserligen inget huvudansvar för arbetsmiljön utan detta vUarfortfarande på arbetstagarens arbetsgivare. Bestämmelsen torde ändock getiUsynsmyndighet tiUräckligt vida möjligheter att ingripa när som i detdiskuterade fallet arbete bedrivs med hjälp av lånad personal och hyrdutrustning. Det inhyrande företaget kan sålunda även i förhållande till dennapersonal bli ansvarigt för att arbetsplatsen och dess anordningar är säkraliksom för beskaffenheten av utrustning som har hyrts. Jag återkommer i detföljande tUl bestämmelsens närmare utformning i arbetsmiljölagen. Här kanytterligare konstateras att reglema om samverkan mellan arbetsgivare ocharbetstagare inte innehåller någon begränsning när det gäller att ta inarbetstagare som är sysselsatta på arbetsställe i den lokalaskyddsorganisationen. Detkan vara värt att erima om de ansträngningar som har gjorts attlagstiftningsvägen motverka tendenser till att kringgå lagar och avtal på detarbetsrättsliga fältet liksom på de socialförsäkrings- och skatterättsligaområdena. En av de åtgärder som har vidtagits i detta syfte är införandet avregler i medbestämmandelagen (3840 §§) om facklig vetorätt mot utförande avarbete med anlitande av arman än anställd arbetskraft, när det sker i syfteatt åsidosätta lag eller kollektivavtal för arbetet. Möjligheten att utnyttjafacklig vetorätt i sådana fall utgör naturligtvis inte något skäl emot envidsträckt tUlämpning av arbetsmiljölagstiftningen och annan arbetsrättsliglagstiftning. Tvärtom bör en sådan till-lämpning vara ett av flera viktiga ledi strävandena att nå fram till de åsyftade resultaten med lagstiftningen. Attarbetsmiljölagen i viss utsträckning bör bli tUlämpUg även på arbete somutförs av arbetsgivaren personligen framhåller jag i det följande (avsnitt20.4.5). Till bilden hör också att lagen bör föreskriva ett s. k.samordningsansvar i vissa situationer, något som jag också tar upp i annatsammanhang (avsnitt 20.4.6). 20.2.3Familjemedlem, ensamföretagare m. fl. Från arbetarskyddslagens tiUämpningsområde undantasarbete som medlem av arbetsgivarens familj utför inom jordbruket. Vid lagenstillkomst hänvisades till att antalet familjejordbmk var mycket stort och attnågon regelmässig tiUsyn därför inte kunde vinnas. har framhålUt att allvarligarisker för ohälsa och olycksfall finns för dem som arbetar inom jordbmket varesig detta bedrivs som famUjejordbmk eller i annan form. Utredningen har föreslagitatt familjejordbmket skaU omfattas av arbetsmiljölagen. Remissinstansema hargodtagit detta förslag. Antalet brukningsenheter inom familjejordbmket ärbetydande även efter den stmkturrationalisering som jordbruket har undergått.Som utredningen har betonat beror emellertid effekten av en vidgad lagstift- Prop.1976/77:149 198 ninginte bara på hur sträng övervakning myndigheterna kan prestera. TiUsynen måsteanpassas efter den verksamhet det rör sig om. Jag delar mot denna bakgrundutredningens uppfattning att det särskUda undantaget för familjejordbruk börkunna slopas i arbetsmiljölagen. Enligt min uppfattning bör i frågaom familjejordbruk, som bedrivs utan hjälp av arbetstagare, sammabetraktelsesätt tiUämpas som beträffande annan verksamhet som bedrivs avmedlemmar i samma famUj utan att det finns någon anställd i verksamheten. Jagåterkommer till denna fråga längre fram i detta avsnitt. I arbetarskyddslagen finns också ett genereUtundantag för arbete som utförs i arbetsgivarens hem av familjemedlem.Utredningen har ansett att det inte finns några skäl att längre göra undantagför sådant arbete. Remissinstanserna har inte haft någon erinran. Även på dennapunkt har jag samma uppfattning som utredningen. Det bör i detta sammanhangobserveras att husligt arbete regleras i annan ordning (se avsnitt 20.2.8). Vissa bestämmelser i arbetarskyddslagen gäller överhuvud taget inte i fråga om arbete som utförs av medlem av arbetsgivarensfamilj. Främst gäller det bestämmelserna om arbetstidens förläggning ochflertalet av föreskrifterna om minderåriga. Utredningen har även här föreslagiten utvidgning av arbetsmiljölagen, och dess lagförslag irmehåller inte någraundantag i detta avseende. Av remissinstansema har bara LRF och närmare berört frågan. Även de har i princip godtagitutredningsförslaget på denna punkt men framhållit att lagen inte fårtolkas så att familjemedlemmar uppfattas utföra arbete åt varandra i ettanställningsförhållande. För egen del anser jag det riktigt attarbetsmiljölagen blir helt tillämpUg även om parterna i ett verkligtanställningsförhållande tillhör samma familj. vill jag liksomutredningen understryka att samhörigheten mellan familjemedlemmar innebär mestadels kan anta att arbetet bedrivs för gemensam räkning. Till arbeteav sådan karaktär torde man i mycket stor utsträckning kunna räkna även meratillfälliga tjänster som görs av familjemedlem i annan familjemedlems yrkesverksamhet. Företagare som driver verksamhet utan att haarbetstagare anställd faller i huvudsak utanför arbetarskyddslagen.Ensamföretagarna beaktades dock när bestämmelser om skyddsansvar på gemensamtarbetsstäUe infördes genom ändringar. Vidare är arbetarskyddslagen iviss utsträckning tUlämplig på arbete som två eller flera personer utför förgemensam räkning. Efter att ha vägt olika skäl för och emot att förain även ensamföretagarna under arbetsmiljölagen har utredningen stannat vidatt föreslå att den som driver verksamhet utan anstäUd skall vara skyldig attfölja arbetsmiljölagen och med stöd av lagen meddelade föreskrifter i fråga omteknisk anordning och ämne som kan föranleda ohälsa eller olycksfall Prop.1976/77:149 199 samtbeträffande gemensamt arbetsställe. Remissinstanserna har inte fört fram någraprincipiella invändningar mot detta förslag. LO har dock understmkit att enytterligare utvidgning av arbetsmiljölagens tilllämplighet bör ske närresurser föreligger hos tillsynsmyndigheterna. Ävenenligt min mening är det naturligt att söka tillämpa samma reglering omarbetsmiljön för anställda och icke anställda. Företagare utan anställda utföri stor utsträckning liknande arbetsuppgifter som arbetstagare. Som utredningenhar framhåUit synes det otillfredsställande att skyddskraven då är olika. Meden hkartad reglering kan också osund konkurrens motverkas. Ett viktigt skäl motatt göra arbetsmiljölagen fullt ut tillämplig är emellertid att detta skulleställa krav på tillsynsverksamheten bl. a. vad gäller förhandsgranskning avarbetslokaler som skulle splittra resurserna. Jag förordar mot denna bakgmndatt arbetsmiljölagen (3 kap. 5 § andra stycket) i fråga om ensamföretagareutformas enligt utredningens förslag. Utredningen har funnit att den tidigare nämndabestämmelsen om arbete som två eller flera personer utför för gemensam räkningbUr onödig genom det skydd som företagare får enligt utredningens förslag. Enligtmin mening kan man emellertid inte bortse från att i så faU viktigabestämmelser om utformningen av arbetslokaler skulle upphöra att gälla fördenna typ av verksamhet. En sådan uttunning av skyddskraven synes inte kunnagodtas. Jag föreslår därför att arbetsmiljölagen (3 kap. 5 § första stycket) itUlämpliga delar skaU gälla även för verksamhet där två eller flera personerarbetar yrkesmässigt för gemensam räkning utan att ha arbetstagare anställd. Ifråga om verksamhet som bedrivs endast av medlemmar i samma familj utan hjälpav anställda bör dock, i saklig överensstämmelse med vad utredningen harföreslagit, samma regler gälla som har förordats för ensamföretagare. Ävendetta bör komma till uttryck i arbetsmiljölagen. Beträffande innebörden avuttrycket familjemedlem hänvisas till specialmotiveringen. Jag återkommer i det följande till frågor omverkställighetsföreskrifter under ett övergångsskede och till vissaytterligare frågor om tillsynen i de fall som här har avsetts. Arbetarskyddslagens allmänna skyddsföreskrifter ochlagens bestämmelser om tillsyn, ansvar och fullföljd gäller även arbete somutförs av elever vid vissa skolor och utbildningslinjer där utbildning ges ipraktiska ämnen. Detta anges närmare i en med stöd av arbetarskyddslagenutfärdad kungörelse (1963: 662) om tillämpning av arbetarskyddslagen å arbetevid vissa undervisnings- och utbUdningslinjer (ändrad 1971: 55). Lagen är iövrigt inte tillämplig på elevarbete. Inte heller arbete i form av praktiskyrkesorientering omfattas av lagen. Arbetsmiljöutredningenhar framhållit att den åtskiUnad som görs 1976/77:149 200 mellanpraktiskt och teoretiskt elevarbete inte står i samklang med arbetarskyddslagstiftningeni övrigt och dessutom leder till gränsdragningssvårigheter vid tillämpningen.Utredningen har vidare ansett angeläget att elevarbete sker under former som iskyddsfrågor så nära som möjligt ansluter sig till arbetsUvets förhållanden.Utredningen har därför föreslagit att arbetsmiljölagens bestämmelser omarbetsmiljöns beskaffenhet, allmänna skyldigheter för arbetsgivare m. fl.,farligt arbete av minderårig, tillsyn, sanktionssystem och fullföljd av talanblir generellt tillämpliga på allt elevarbete. Enligt utredningen börsamtidigt en gräns för arbetsmiljölagens tillämplighet dras vid deåldersgrupper där det kan vara aktuellt med förvärvsarbete. Utredningen hardärför förordat att undantag föreskrivs för arbete som elev utför i lägreårskurser än årskurs 7 inom eller motsvarande utbildningsform. Vadgäller myndighetsansvaret för elevernas arbetsmiljö har utredningen framhållitatt skolmyndigheterna har ett direktansvar för att skolarbetet bedrivs i sådanaformer och under sådana förhållanden att elevernas hälsa inte äventyras.Särskild tillsyn från yrkesinspektionens sida över elevarbete bör enligtutredningen normalt bli aktuell bara i de fall där medverkan behövs av densärskilda sakkunskap som yrkesinspektionen representerar. Enligt utredningsförslagetomfattas även arbete av elev som utför praktisk yrkesorientering.Skyddsansvaret för eleven ligger därvid på det företag där eleven praktiserar.Utredningen har betonat att skolmyndigheten självfallet har kvar sitt ansvarnär det gäller att välja lämpliga praktikmiljöer. Utredningens förslag att elevers arbetsmiljö iprincip skaU falla under arbetsmiljölagen har lämnats utan erinran avremissinstanserna och uttryckligen tiUstyrkts av bl. a. ochdåvarande universitetskanslersämbetet (UKÄ). Kammarrätten i hem och skola har vänt sig mot att inte också elever på låg- ochmellanstadiet omfattas av den föreslagna arbetsmiljölagen. Enligt min mening är det svårt att få en heltlyckad lösnmg av frågan hur elevarbete i formellt hänseende skall regleras iarbetsmiljölagen. Förfarandet att från fall till fall i en särskild förteckningange om arbetarskyddslagstiftningen är tillämplig har visat sig vara tungrottoch ge upphov tUl besvärliga gränsdragningsproblem. A andra sidan anser jag detuteslutet att i arbetsmiljölagen generellt avgränsa praktiskt elevarbete frånteoretiskt. Mot den bakgrunden ansluter jag mig, efter samråd med chefen förutbildningsdepartementet och statsrådet , till utredningens uppläggningav arbetsmUjölagens tillämplighet på elevområdet. Jag förordar alltså attarbetsmUjölagen (1 kap. 2 § första stycket 1 och andra stycket) i väsentiigadelar skall vara tillämplig på utbildning som elev genomgår. Jag vill samtidigtunderstryka att arbetarskyddsmyndigheternas roll i sammanhanget är att med sinsakkunskap vara ett stöd när det gäller den yrkesinriktade delen avundervisningen vare sig 1976/77:149 201 dennasiktar mot verkstadsarbete eUer t. ex. kontorsarbete. Skolmyndig-hetema måstesjälvfaUet ha kvar sitt fulla ansvar för skolmiljön. Bakgrunden till att elevarbete i stor utsträckningbör likställas med annat arbete är att likartade arbetsuppgifter bör omges avsamma skyddsbestämmelser vare sig de utförs inom ramen för utbildning eller iförvärvslivet. Barn bör normalt inte få anhtas till förvärvsarbeteens om det gäller lätt arbete. Jag återkommer tiU denna fråga i ett avsnitt ombestämmelser för minderåriga i arbetsmiljölagen. Dessa synpunkter får betydelseäven när det gäller att avgöra vilka åldersgrupper av elever som bör omfattasav arbetsmiljölagen. Rent praktiskt kan också konstateras att anledning intetorde finnas att anlita yrkesinspektionens speciella sakkunskap förelevarbetet på låg- och mellanstadier. Jag vill erinraom att skolmiljön är föremål för tillsyn enligt arbetarskyddslagstiftningen medhänsyn till de anställdas arbetsförhållanden. Mot denna bakgmnd anser jag attdet av utredningen föreslagna undantaget för nämnda stadier i gmndskolan börkunna godtas. Detta iimebär ingen förändring i förhåUande tiU vad som nugäller. SjälvfaUet är frågan om en god miljö lika viktig för de yngre elevernasom för elever i högre årskurser. Jag erinrar även i detta sammanhang omskolmyndigheternas ansvar för skolmiljön. Som utredningen har framhåUit kan beträffandearbetsmiljölagens bestämmelser om arbetstiden fömtsättas att skolmyndighetemasbedömning av elevernas behov av raster och vila innefattar skyddssynpunkter.Vidare är det uppenbart att arbetarskyddsbestämmelser om minimiålder varvidej avses bestämmelser om farligt arbete av minderårig och om särreglering förvissa gmpper inte kan gälla elever. Angående läkarundersökning av elever finnsbestämmelser i skolförfattningarna. I dessa avseenden bör sålundaarbetsmiljölagen inte vara tillämplig inom elevområdet. Beträffande arbetarskyddslagstiftningens regler omsamverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare har utredningen framhållit attdet som en förberedelse för arbetslivet är betydelsefullt att eleverna redan iskolan blir vana att medverka i skyddsarbetet. Reglerna om utseende av skyddsombudoch skyddskommittéledamöter har dock ansetts inte kunna utan vidare föras övertUl elevområdet. Utredningen har förutsatt att skol-myndighetema i stäUetmeddelar anvisningar om samverkan på elevområdet som i möjlig utsträckningansluter tUl arbetsmiljölagens regler därom. Av remissinstanserna har bl. a. skolöverstyrelsenredovisat samma uppfattning som utredningen om samverkansreglernas tiUämpningpå elevområdet. har styrelsen ansett att det bUr nödvändigt med en meringående utredning av hur skyddsverksamheten skaU organiseras inom elev- ochvårdområdena. Remissinstansema inom högskoleområdet har framhållit att destuderande bör vara representerade i skydds- Prop.1976/77:149 202 kommittéer.Sveriges förenade studentkårer har ansett det uteslutet med enkonstruktion där skyddsombud utses bland de studerande. hem ochskola har däremot funnit det betänkligt att eleverna undantagits frånsamverkansregleraa och har hänvisat tiU att talerätt tillkommer elevernasförmyndare om elevema själva är för unga. För att främja överensstämmelse medreglema i arbetsmiljölagen har LO ansett att föreskrifter om samverkan börmeddelas av arbetarskyddsstyrelsen även på områden där arbetsmiljölagenssamverkansregler inte är direkt tillämpliga. I det föregående har jag förordat att elever iväsentliga delar skall Uk-ställas med arbetstagare vid tUlämpningen av den nyalagen. En aUmän regel förordas i arbetsmiljölagen (3 kap. 1 §) att arbetsgivareoch arbets-lagare skall samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Dennaregel bör gälla också för elever. I samråd med chefen för utbildningsdepartementetoch statsrådet anser jag det vara mycket angeläget att detta förs ut ipraktisk tiUämpning. Som utredningen och med något undantag ävenremissinstansema har funnit kan emellertid de särskilda reglerna om skyddsombudoch skyddskommittéer inte utan vidare föras över till elevområdet. I fråga omhögskolan torde det finnas förutsättningar för att låta regelsystemettillämpas i stort sett utan inskränkning. Detsamma kan gälla inom den kommunalaoch statliga vuxenutbildningen samt exempelvis för studiecirklar med myndigadeltagare. Beträffande eleverna i gmndskolans högstadium och gymnasieskolanbehöver regelsystemet anpassas efter elevernas ålder och erfarenhet. Skildaformer kan behövas för olika åldersgmpper. Det är härvid viktigt att man finnervägar som gör det möjligt att få in arbetet med arbetsmiljön som ett naturligtled i utbildningen. I fråga om föräldramas roll i elevernas skyddsarbetespeglas i remissyttrandet från hem och skola ett intresse somdet gäller att ta vara på och utveckla. vill jag konstatera att detinte är i linje med samverkansregleraa att föräldrarna direkt går in i denlokala skyddsorganisationen. I detta avseende bör hållas fast vid attsamverkansreglerna riktar sig till dem som är verksamma på arbetsplatserna.Tanken är att dessa med stöd av reglema skall kunna påverka sin egenarbetsmiljö. har när det gäller att finnaformer för elevernas skyddsarbete anvisat den lösningen att som mönster användade regler som f. n. tillämpas för de värnpliktiga och bland elevema utseskyddsassistenter och adjungerade ledamöter i skyddskommitté. Ett sådant förfarandesynes även enligt min uppfattning vara värt att pröva. Noteras kan f. ö. att avremissyttrandena framgår att elever redan i betydande grad har börjat delta iolika former av skyddsarbete. EnUgt vad jag har erfarit kommer chefen förutbUdningsdepartementet och statsrådet att föreslå regeringen att uppdraåt och universitets- och högskoleämbetet att tillsammans medarbetarskyddsstyrelsen Prop.1976/77:149 203 ocharbetsmarknadsparterna närmare utreda hithörande frågor. Genom sådan medverkantorde kunna åstadkommas att överensstämmelse i så stor utsträckning som möjligtnås med arbetsmiljölagens principer för samverkan i skyddsfrågor. Även i fråga om intagna på vissa anstalter inomsjuk-, social- och kriminalvården gäller arbetarskyddslagen i vad avserallmänna skyddsföreskrifter och bestämmelser om tillsyn, ansvar och fullföljd.Lagens tilllämplighet är dock begränsad tUl i huvudsak anstalter där deintagna kan hållas kvar tvångsvis. Inomvårdområdet utförs i viss utsträckning arbete även av patienter och intagna.Arbetsmiljöutredningen har framhållit att det från skyddssynpunkt finns allanledning att kräva samma standard för dessa arbeten som för arbete iallmänhet. Eftersom vårdsynpunkteraa måste beredas stort utrymme, blir enligtutredningen ansvaret för arbetsmiljön här i första hand en fråga föranstaltsmyndigheten och centralt för ochkriminalvårdsstyrelsen. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit sammaprinciper för arbetsmiljölagens tillämplighet inom vårdområdet som beträffandeutbildningsområdet. Förslaget innebär att arbetsmiljölagens föreskrifter omarbetsmiljöns beskaffenhet, allmänna skyldigheter för arbetsgivare m. fl.,farligt arbete av minderåriga, tiUsyn, sanktionssystem och fullföljd av talanblir tiUämpliga på arbete, som efter anvisning av anstaltsledningen utförs avden som är intagen för vård på anstalt. Som exempel på inrättningar som fallerinom det utvidgade tillämpningsområdet har nämnts lasarett, sjukhem,ålderdomshem samt allmänna och enskilda vårdhem. Vad utredningen sålunda föreslagit har i huvudsakgodtagits av remissinstanserna. har påpekatatt de anställdas och de intagnas krav på en god arbetsmiljö ibland är svåraatt förena och att detta kan komma att förorsaka vissa problem vid tillämpningenav arbetsmiljölagen. Efter samråd med cheferna för justitiedepartementetoch samt statsrådet viU jag ansluta mig tillutredningens förslag att arbetsmiljölagen i väsentUga delar skall varatillämplig över hela vårdområdet (1 kap. 2 § första stycket 2 och andrastycket). kan konstateras att vårdmyndigheteraas förstahandsansvaruppenbarligen minskar behovet av tiUsyn från arbetarskyddsmyndigheternas sida.Med anledning av påpekande vUl jag vidare hänvisa tillatt en avvägning självfallet måste ske med hänsyn tiU berättigade krav från deanstäUda på en tUlfredsstäUande arbetsmUjö. Utredningenhar understmkit vikten av att motsvarande regler om samverkan, som utredningenhar föreslagh i arbetsmiljölagen, ges vidaste möjliga tillämpning inom såvälsocialvårdens som kriminalvårdens om- 1976/77:149 204 rade.Därvid har förutsatts att vederbörande myndighet inom dessa vårdsektorermeddelar anvisningar om i vilken utsträckning arbetsmiljölagenssamverkansregler skall tiUämpas. har också betonat vikten av attsamverkansreglerna i största möjliga utsträckning tiUämpas inom vårdområdet.Särskilt angeläget har detta ansetts vara i de faU då syftet med vården är attgöra de intagna psykiskt och socialt bättre skickade att aktivt ta del isamhällslivet. har framhållit att styrelsen med ledningav vunna erfarenheter avser att utveckla formerna för samverkan med deintagna. A andra sidan har stäUt sig oförstående till atthuvudmannen för institutionsvården skall få så stort inflytande över i vilkenutsträckning arbetsmiljölagens samverkansregler skall tillämpas. Det är enligt min mening av största betydelse attsamverkansreglerna i arbetsmiljölagen i möjlig utsträckning sätts i tiUämpningäven i fråga om dem som är omhändertagna för vård. I huvudsak samma synpunkterkan här anläggas som jag redan anfört beträffande motsvarande spörsmål inomelevområdet. Liksom inom detta område kan det finnas anledning att låta deberörda myndigheterna och arbetsmarknadsparterna närmare utreda vilka reglersom här bör gäUa. Frågan härom övervägs enligt vad jag har inhämtat inomjustitiedepartementet och . Från arbetarskyddslagens tUlämpning inom försvaretär undantagna övningar och annat arbete än sådant som utförs under väsentUgensamma förhållanden som motsvarande arbete i civil verksamhet.