prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Den av kommittén föreslagna begränsningen av rättenatt spara ledighet till de fall, då arbetstagaren är kvar hos sammaarbetsgivare när den sparade ledigheten skall tas ut, har som framgått möttinvändning från flera håll. Det är dock, som kommittén har framhåUit, intemöjligt att utan införande av ett fondsystem för semesterlön åstadkomma en 1976/77: 90 143 allmänrätt att spara semester oavsett byte av anställning. Frågan får därför tas uppi samband med det fortsatta utredningsarbetet. Erfarenheterna av den nuföreslagna, begränsade uppsparningsmöjligheten kan i det sammanhanget blivärdefulla. Särskilda förhållanden gäller i nu berördahänseende för arbetstagare inom byggnads- och anläggningsbranschen. Eftersomdessa är objekt-anställda, dvs, anställda för visst byggnads- elleranläggningsprojekt, har det blivit nödvändigt att genom avtal inrätta särskildasemesterkassor för fortlöpande uppsamling av semesterlön och för utbetalningav denna i samband med semesterledigheten. Dessa arbetstagare kommer ipraktiken inte att omfattas av den föreslagna rätten att spara semester,eftersom de byter arbetsgivare, inte sällan under . Som LOhar påpekat möter inget hinder mot att kollektivavtal träffas om särsldldaanordningar för att spara semester för nu berörda grupper. Det bör enligt minmening vara möjligt att praktiskt åstadkomma en sådan ordning inom ramen för desemesterkassor som redan har inrättats. Det finns vidare anledning att i detta sammanhangpeka på vissa andra fall av anställningsbyten, där en rätt att spara semesterbör kunna bibehåUas, I fråga om den som är anställd hos statlig myndighetgäller redan nu enligt AST en ordning som iimebär, att arbetstagaren vidövergång från en statlig anställning till en annan överför intjänadesemesterförmåner till den nya statliga arbetsgivaren. Från semestersynpunktspelar alltså bytet av anställning ingen roll. Motsvarande gäller ifråga om degmpper av kommunalt anställda, som omfattas av AST, t. ex. lärare i grandskolaoch gymnasium. Vad som sagts nu torde kunna förutsättas genom avtal blitillämpligt även? beträffande rätten att spara semester. (Jfr prop. 1971: 102s. 139, 1974: 88 s. 174 och 1974: 174 s. För andra kommunalt anställda än dem som jag nu harnämnt samt för arbetstagare hos landstingskommunerna gäller däremot vid byte avanställning, att varje kommun resp. landstingskommun betraktas fullt ut som nyarbetsgivare. Någon överflyttning av intjänade semesterförmåner sker normaltinte. Det är enUgt min memng önskvärt att en samordning i nu berört hänseendekommer till stånd och att möjlighet skapas för att semester som sparats hos enkommunal eller landstingskommunal arbetsgivare kan tas ut även efter detarbetstagaren har anstäUts hos annan kommun eller annan landstingskommun. Dettaär emellertid en fråga som inte lämpar sig för lagstiftning utan bör lösasavtalsvägen. Slutligen vill jag ta upp en sUuation som LOsärskilt har berört i remissyttrandet. LO har som nämnts ifrågasatt om intemöjlighet bör införas för arbetstagaren att utnyttja sparad semesterledighetefter övergäng till annan anställmng inom samma koncern. I den frågan vill jaganföra följande. 1976/77: 90 144 Koncernbegreppet har betydelse främst i fråga omaktiebolag, där moderbolag och dotterbolag tillsammans utgör en koncern. Iaktiebolagslagen (1975: 1385) har i 1 kap. 2 § intagits en definition av begreppet.Koncemförhållande föreligger sålunda när aktiebolag äger så många aktier ellerandelar i annan svensk eller utländsk juridisk person, att det har mer änhälften av rösterna för samtiiga aktier eller andelar. Aktiebolaget är därvidmoderbolag och den andra juridiska personen dotterföretag. Äger dotterföretageller äger moderbolag och dotterföretag eller flera dotterföretag tiUsammansaktier eller andelar i annan juridisk person i den omfattning som angetts ,är enligt samma bestämmelse även sistnämnda juridiska person dotterföretag tUlmoderbolaget. Vidare gäller att, om aktiebolag i annat fall på gmnd av aktie-eller andelsinnehav eller avtal har ett bestämmande inflytande över annan juridiskperson och en betydande andel i resultatet av dess verksamhet, aktiebolaget ärmoderbolag och den andra juridiska personen dotterföretag. I moderbolag skall enligt bestämmelserna i 11 kap.10 och 11 §§ avges koncernredovisning, i vilken intas sammandrag avmoderbolagets och dotterbolagens resultat- och balansräkningar. Dotterföretagsom är aktiebolag skall vidare i förvaltningsberättelsen ange namnet påmoderbolaget och i förekommande fall dettas moderbolag. En förutsättning för att en koncern i aktiebolagslagensmening skall föreligga är att moderbolaget är ett sådant aktiebolag somomfattas av aktiebolagslagen. Är moderbolaget exempelvis ett bankaktiebolag, ensparbank eller ett försäkringsbolag, är aktiebolagslagens koncernregler intetillämpliga. Koncemförhållande kan föreligga också i den formenatt moderföretaget utgörs av ett handelsbolag eller en stiftelse. Ävenekonomiska föreningar kan bilda en koncern. Vanligast torde därvid vara attkoncernen är en blandad koncern, där en ekonomisk förening är moderföretag ochett eller flera aktiebolag är dotterföretag. I fråga om andra företagsgrupperingar änaktiebolagsrättsliga koncerner saknas f. n. i vår lagstiftning såvälkoncerndefinitioner som särskilda koncemregler. En författningsreglering kandock väntas bli genomförd . I det inomjustitiedepartementet upprättade förslaget till ny föreningslag föreslås enlösning av dessa frågor på föreningslivets område (Ds. 1976: 11 s. 80 ff).Beträffande vissa andra typer av koncernbildningar utreds hithörande frågor av1974 års bolagskommitté (Ju. 1974: 21) och stiftelseutredningen (Ju. 1975: 01).Även bankutredningen (E 1976: Ol) kommer att beröra koncernförhållanden. Fastän koncernbegreppet sålunda inte är heltentydigt, har det i skilda sammanhang lagts till grund för bestämmelser i annanlagstiftning. Av särskilt intresse i detta sammanhang äranställningsskyddslagen. 1976/77: 90 145 4§ i nämnda lag skall vid bestämmande av anstälhiingstid enligt lagen medräknastid då arbetstagaren har varit anstäUd hos annat företag inom koncern somarbetsgivaren tiUhör. I propositionen (prop, 1973: 129 s. 136 f.) uttaladeföredragande departementschefen, att såväl kon-cernförhåUanden enligt den dågäUande lagen (1944: 705) om aktiebolag som de koncernförhållanden som jagnyss har nämnt borde omfattas av 4 § lagen om anställningsskydd. Påmotsvarande sätt får arbetsgivare enligt 3 § tredje stycketstudieledighetslagen tillgodoräkna sig tidigare anställning inom samma koncernför rätt till ledighet. Såvitt gäller den nu aktuella frågan anser jag ilikhet med LO, att det Sr angeläget att den sparade semesterledigheten kanutnyttjas även efter byte av arbetsgivare inom samma koncern. Koncernbegreppethar enligt min mening en sådan stadga, att något hinder inte föreligger att idetta sammanhang anlcnyta tiU det. Detta har redan skett i de båda nu nämndalagarna. De invändningar som kan göras torde avse redovisningsmässigafrågor. För koncernen som helhet saknar det ekonomisk betydelse, om sparadsemesterledighet tas ut hos det ena eller andra av de i koncernen ingåendeföretagen. De tekniska frågor som hänger samman med överföring av fordringar påsparad semesterledighet från ett företag tUl ett annat är enligt min meninginte av den art, att de utgör något avgörande hinder mot den ordning som LO harföreslagit. Som jag har angett förekommer på statens område redan nuvid byte av anställning en överföring av intjänade semesterförmåner mellanolika myndigheter. Inte heller i övrigt kan jag finna något vägande skäl motatt låta arbetstagare behålla rätten att få ut sparad semesterledighet, sålänge han är anställd inom samma koncern. Jag föreslår därför att en särskildbestämmelse om detta tas in i den nya semesterlagen. För att rätten till sparadledighet skall kunna föras över till den nye arbetsgivaren fömtsätts, att bådaarbetsgivarna har vetskap om att arbetstagaren övergår till ny arbetsgivareinom koncernen. Det får ankomma på arbetstagaren att lämna behövliga uppgifteri detta hänseende. Av den redogörelse som jag nu har lämnat framgår,att den föreslagna rätten att spara semester får eller kan komma att fåbetydelse, inte bara för dem som behåller samma arbetsgivare till dess densparade semesterledigheten har tagits ut, utan i en lång rad andra fall. Dettaföljer såvitt gäller arbetstagare som stannat kvar inom samma koncern av deföreslagna bestämmelserna, I övrigt förutsätts avtalsreglering. föreslår som nämnts att densparade semestem skaU läggas ut från det är då den skulle hautgått, om den inte hade sparats. Även för egen del finner jag den föreslagnatidsgränsen väl avvägd. I likhet med kommittén anser jag att arbetstagaren börha möjlighet att inom den nämnda tidsramen ta ut sparade semester- Prop.1976/77: 90 146 dagarnär han önskar detta. Efter utgången av femårsperioden har arbetstagaren bortsett från eventuell skadeståndsfordran endast rätt till semesterlön förden sparade semestern. Även mot bakgrund av vad jag nu har anfört framstårdock sparande-möjUgheten som förhållandevis begränsad. Den bör emellertid sessom ett första steg i riktning mot en ökad flcxibUitet i semesteruttagen. Fråganom formerna för den fortsatta utvecklingen av sparanderätten får närmare prövassedan erfarenheter har vunmtsav den nu föreslagna ordningen och sedan frågan om en lämplig administrationför ett mer omfattande system för sparande av semesterledighet har fått en tillfredsställandelösning. Beträffande den av kommittén föreslagna formellaordningen för sparande av semesterdagar och utläggande av sparad semester harflera remissinstanser framfört invändningar. Man har riktat kritik mot attarbetstagaren skulle få rätt att meddela önskemål om att spara semesterdagarså sent som efter det att han har varslats om årets huvudsemester.Vidare har invänts att den föreslagna varseltiden förarbetstagare som önskar få ut sparad semesterledighet ar för kort, med hänsyntill den ofta omfattande semesterplanering som arbetsgivaren måste utföra. Jaghar förståelse för dessa invändningar. De bestämmelser som kommittén harföreslagit får emellertid delvis ses som en följd av den uppdelning avsemesteradministrationen mellan arbetsgivaren och den särskildasemesterlönefonden som kommittén har föreslagit. När enligt det nu framlagdaförslaget arbetsgivaren liksom hittUls skall svara för även desemesterrättigheter som tjänas in ,föreligger en annan utgångspunkt för bestämmandet av en lämplig ordmng. Innanjag går närmare in på de regler som jag anser lämpUga i detta sammanhang, viUjag erima om att jag anser att dessa i allmänhet bör vara dispositiva, i vissafall i den meningen, att avtal om annan ordning får träffas med bindandeverkan, förutsatt att avtalet på arbetstagarsidan har slutits eller godkäntsav central arbetstagarorganisation. Härigenom blir det, som jag har nämnt,möjligt att anknyta till förhållandena inom viss bransch. En anpassning kandärigenom exempelvis ske tiU sådana fall då den allmänna semesterplaneringensker än som förutsatts i lagen. Den gmndläggandebestämmelsen om rätt att spara betald ledighet bör dock, Uksombestämmelsen om rätt att tUlgodorälcna tidigare anställning inom samma koncern,vara tvingande. Med den begränsning av dispositionsfriheten som jag sålundaförordar får arbetstagamas intresse anses tryggade. Jaghar i tidigare sammanhang erinrat om att enligt medbestämmandelagenkollektivavtal bör träffas om medbestämmande för arbetstagar- Prop,1976/77: 90 147 nai fråga om semesterförläggning, när arbetstagarsidan begär detta. Vidare harjag föreslagit en bestämmelse av innebörd att semesterledigheten även annarsbör läggas ut efter överenskommelse mellan parterna. Förslaget i denna del hartUlämpning även på frågor som rör sparande av semesterledighet. I den månkollektivavtal träffas som reglerar, förutom inflytandefrågor i dettahänseende, också förfarandet vid semesterutläggningen föreligger inte någotbehov av särskilda varselregler. Detsamma gäller för det fall arbetsgivare ocharbetstagare i samförstånd avgör frågor om sparande av semester och förläggningav uttagna sparade dagar. För övriga fall bör däremot i lag anges vilkafrister som skaU gäUa vid tiUämpning av sparanderätten. I lagen bör sålundaanges arbetstagaren senast skall meddela arbetsgivaren sinavsikt att spara semesterledighet. För egen del anser jag det naturligt attdetta sker i samband med de förhandlingar eller det samråd i övrigt som skalläga mm angående utläggningen av årets semester. Vid det tillfället börarbetstagaren också vara skyldig att ange om han vill ta ut sparadesemesterdagar i sammanhang med den övriga semestern. TiU denna tidpunkt harsom tidigare nämnts också knutits framstäUande av begäran om utläggning avobetald semesterledighet. På så vis klarläggs arbetstagamas totalasemesterönskemål under planeringsstadiet. En fömtsätt-nmg är emellertid, attarbetstagaren vid det tillfälle då han kontaktas av arbetsgivaren försemesterutläggningen känner tUl eller får veta hur många betalda semesterdagarhan har eller kan beräknas få rätt till. Äger förfarande för utiäggning avsemesterledighet mm , bör vad som sagts nugäUa endast i fråga om den semesterledighet som avses vid varje sådant tiUfälle,I de fall då exempelvis samråd för utläggningen av den femte semesterveckansker först under senare delen av semesteråret, bör sålunda arbetstagaren harätt att vid detta tUlfälle ange om han vUl spara kvarvarande semesterledigheteUer om han vill ta ut sparad ledighet vid det tillfället. När det gäller uttag av tidigare sparadsemesterledighet utan samband med semestem för året kan i och för sig hävdasatt en förhållandevis lång varseltid bör fordras från arbetstagarens sida. Dettorde i allmänhet kunna förutsättas att arbetstagaren pä någon sikt planerarför uttag av sparad semesterledighet. Det är enUgt min mening också rimligt att i möjligmån söka motverka de planeringssvårigheter som av naturliga skäl uppkommer idetta fall, genom att kräva att arbetstagaren underrättar arbetsgivarenom tidpunkten för uttag av sparad semester. Den av kommittén föreslagnavarseltiden bör dock kunna godtagas, SkuUe behov visa sigföreligga inom viss bransch av längre varseltider, får denna fråga lösas genomkoUektivavtal för den branschen. Avvad jag har anfört framgår att jag anser att utläggning av 1976/77: 90 148 sparadsemesterledighet bör ske i samma ordning som utläggning av annan semester. Haröverenskommelse om annat inte träffats, bestämmer således arbetsgivaren närledigheten skall läggas ut. Han är dock skyldig att söka nä överenskommelsemed arbetstagaren eller dennes företrädare. I fråga om annan än sparad semesterledighetgäller enligt förslaget att den skaU utgå under semesteråret. avledigheten skall vidare förläggas till tiden juniaugusti, om inte särskildaskäl hindrar det. Beträffande sparad ledighet bör som jag förut har anförtgälla, att arbetsgivaren under alla förhållanden skall lägga ut denna inom femår från det semesterår då den annars skulle ha utgått. För att syftet medsparanderätten inte skall förfelas är det emellertid nödvändigt medytterligare regler som möjliggör för arbetstagaren att i viss utsträckningbestämma tidpunkten för ledigheten. Kommittén har föreslagit att arbetstagarenskall kunna fordra, att ledigheten läggs ut i sammanhang med helasemesterledigheten då den sparade ledigheten tas ut. En sådanordning ligger enligt min mening väl i linje med det syfte som rätten att sparasemesterledighet har, eftersom det ofta torde vara den längre sammanhängandeledigheten som är målet för sparandet. Den sist angivna rättigheten böremeUertid begränsas till de fall då minst , dvs. en vecka, harsparats. Utöver detta bör enligt min mening i lagen slås fast, att de sparadesemesterdagarna skall utgå under det semesterår då arbetstagaren önskar få utdem. Detta förutsätter självfallet att underrättelse har lämnats i så god tidatt utrymme fortfarande finns för ledigheten det semesteråret. En sådan regelkan dock inte gälla undantagslöst, Fömtom att bestämmelsen bör varadispositiv, bör möjlighet finnas för arbetsgivaren att inom femårsperiodenförskjuta uttaget av sparade dagar när särskilda skäl föreligger mot att detas ut det år som har begärts. Några remissinstanser har framhåUit att uttaget avlängre ledigheter vållar betydande svårigheter när det gäller att uppehållaregelbunden drift . Det kan självfaUet inte bestridas attsvårigheter kan uppstå. Syftet med reformen skulle emeUertid i hÖg gradförfelas, om arbetstagaren annat än i undantagsfall måste finna sig i att fäden sparade ledigheten splittrad. Jag kan mot den bakgrunden inte frångåkommittéförslaget på denna punkt. Jag vill också hänvisa tiU den nämndamöjligheten till förläggning i vissa fall av ledigheten tiU annat år än sombegärts. Det kan vidare påpekas att arbetsgivaren, när överenskommelse omannat inte har träffats, har möjUghet att bestämma när av årets semester skall utgå. Detta skapar en viss, låt varabegränsad, flexibUitet. Särskilt gäller detta när semcsterförläggning inom ettföretag sker juniaugusti. Det kanundantagsvis även förekomma att förhållandena är sådana, att särskilda skälföreligger mot utläggning av huvuddelen av årets semester under tidenjuniaugusti, med hänsyn till 1976/77: 90 149 attsparad semesterledighet utgår i samband med årets semester. I sådana fall fårpartema söka nå överenskommelse i frågan om den sammanlagda semestemsförläggning. De problem som kan uppstå i nu berörda hänseendenvarierar mellan olika företag, verk och myndigheter, beroende påarbetsformerna, de kunskapskrav som måste stäUas på vikarier, verksamhetensomfattning m. m. Genom den av mig föreslagna möjligheten för parterna på arbetsmarknadenatt centralt avtala om avsteg från lagens bestämmelser i även nu angivna faUbör emeUertid en lämplig ordning kunna åstadkommas inom skilda områden avarbetsmarknaden. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört saknas det enligt minmening behov av att i lagen införa någon generell bestämmelse av det slag somhar begärts av handelskammare och som skulle göra utläggningen av densparade ledigheten beroende av vad som är rimligt med hänsyn tillförhållandena på arbetsplatsen. Jag vill i fråga om rätten att spara semesterslutiigen nämna, att jag ansluter mig till kommitténs förslag, att sparandeinte skall kunna ske det år då sparad ledighet tas ut. 12.6.3Seniesterlön för sparad semesterledighet Enligt kommittéförslaget skall sammalönsprincipentillämpas för vecko- eller månadsavlönade arbetstagare. I övrigt föreslåssemesterlönen motsvara för varje sparad semesterdag av det löneunderlagsom hänför sig tUl intjänandeåret före det semesterår då ledighetentas ut. Syftet är att lönen under de sparade semesterdagarna skall vara"värde- och standardsäker". Jaghar i det föregående (12,4) föreslagit att procentregeln skall till-lämpas vidsemesterlöneberäkningen, oavsett vilken löneform arbetstagaren har.Motsvarande bör självfallet gälla också i fråga om lön för sparadsemesterledighet. Med detta som utgångspunkt föreslår jag i likhet medsemesterkommittén, att semesterlönen för varje sparad semesterdag skall utgöra0,|j av ett tiU närmast föregående intjänandeår hänförligt beräkningsunderlag.Detta senare bör, som kommittén har föreslagit, utgöras av dels den lön som harutgått för arbetad tid det året, dels ett belopp avseende annan frånvarotid änsemester, oavsett om frånvaron har varit semesterlönegmndande eUer inte. Detsenare beloppet bör beräknas på samma sätt som har föreslagits beträffande beloppetför privilegierad frånvarotid vid fastställande av semesterlöneunderlaget iallmänhet. Det skaU alltså motsvara för varje frånvarodag arbetstagarensgenomsnittiiga dagsinkomst i anställning av närmast föregåendeintjänandeår då han utförde arbete. Hade han då ingen inkomst i anställningen,får beräkningen ske med utgångspunkt i den inkomst som det kan antagas attarbetstagaren skulle ha haft om han då hade arbetat för arbetsgivarens räkning. 1976/77: 90 150 I likhet med kommittén föreslår jag en särskUdbestämmelse för det fall arbetstagarens sysselsättningsgrad under detintjänandeår som föregår semesteruttaget är en annan än då den sparadesemesterlönen tjänades in. Semesterlönen bör vid uttagandet av den sparadeledigheten beräloias med utgångspunkt i den sysselsättningsgrad som gällde vidintjänandet. Det innebär i fråga om bokföringen av sparad semesterledighet,att det i deima får anges, inte bara antalet sparade dagar och tidpunktenhärför, utan även huruvida arbetstagaren under det år då semestem tjänades invar anställd på heltid, halvtid eller i annan form av deltidsanställning. Detbör vara möjligt att i kollektivavtal överenskomma om förenkUng avadministrationen av lönen för sparad ledighet och förhindra tvister iframtiden, exempelvis genom en ordning som innebär att arbetstagaren vidtidpunkten för sparandet skriftligen vitsordar den sysselsättningsgrad somgäUde vid intjänandet av den sparade semestern. Antalet sparade semesterdagarpåverkas däremot inte av dagarbetstidens omfattning. Den nu gällande semesterlagen omfattar arbetstagarei allmän eUer enskUd tjänst. Undantagna är dock arbetstagare som är medlem avarbetsgivarens familj och arbetstagare som avlönas uteslutande genom andel ivinst. Begreppet arbetstagare har inte definierats i lagen utan tolkningen haröverlåtits åt rättstUlämpningen, Semesterlagen bygger på det civUrättsligaarbetstagarbegreppet, vars närmare innebörd faststäUs genom enhelhetsbedömning av olika faktorer som anses känneteckna ett tjänsteavtal. anser att den närmare innebördenav begreppet arbetstagare i semesterlagen liksom hittUls bör avgöras avrättstillämpningen. Bedömningen bör utgå från det civUrättsligaarbetstagarbegreppet sådant detta har utformats i rättspraxis. Man framhålleratt den personkrets som omfattas av semesterlagstiftningen successivt har utvidgatsunder årens lopp sedan 1938 års semesterlag. Eftersom rättsfallen frånsemesterlagens område har varit fä , är det enligt kommittén svårtatt fastställa hur långt denna utveckling har fortskridit och vilket inflytandeförsäkringsdomstolens praxis skall ges vid bedömningen av semesterlagenstUlämpningsområde. Man pekar också på att arbetsrättskommittén har uttalat, attdet får anses angeläget att domstolarna tillämpar det civilrättsligaarbetstagarbegreppet enhetligt, om inte starka skäl, hänförUga exempelvis tiUden aktuella lagstiftningens syfte eller utfomining i övrigt, i enskUda faUtalar för annat (SOU 1975:1 s. 725). säger sig kunna instämmai 1976/77: 90 151 dettauttalande men framhåller , att försäkringsdomstolens praxis inte utanvidare kan vara vägledande vid gränsdragningen meUan tjänsteavtal ochuppdragsavtal vid tillämpningen av semesterlagen. Det är enligt kommittén allsinte givet att en person som försäkringsdomstolen har bedömt som arbetstagareenligt socialförsäkringslagstiftningv en också skall anses som arbetstagareenligt semesterlagen. Vid tilllämp-ningen av semesterlagen är lagens syfte attbereda en anställd en viss.tids ledighet för vila och avkoppling av storbetydelse. Ett svagt rekreationsbehov kan sålunda peka mot att ettarbetstagarförhållande inte skall anses vara för handen. Som tidigare framgåtthar kommittén föreslagit att den särskilda semesterlönen vid semesterlönegrundandefrånvaro skall knytas tUl socialförsäkringen. I fråga om sådan semesterlön blirdå försäkringsdomstolens arbetstagarbegrepp tillämpligt. Även remissinstanserna delar uppfattningen attinnebörden av semesterlagens arbetstagarbegrepp liksom börfaststäUas.genom praxis. Kritik riktas dock mot bl, a, det förhållandet, attförslaget medför till-lämpning av skilda arbetstagarbegrepp beroende på om detär fråga om tillämpning av bestämmelserna om särskild semesterlön ellertillämpning av lagen i övrigt. Vad gäller den sist berörda frågan vill jag erinraom, att jag inte har kunnat ansluta mig till förslaget att införa en särskildfond för betalning av den särsldlda semesterlönen.