prop · G003137 · 1976-12-31 00:00:00 — Förvaltningsuppgift kan nämligen brytas ut ur en myndighetsarbetsuppgifter och lämnas över tUl bl. a. förening eller enskild individ (11kap. 6 § ttedje stycket första meningen). Denna föreskrift omfattar också detfallet att förvaltningsuppgifter lämnas över till en 1976/77:137 20 friståendepartssammansatt beslutsgrupp, som då har att besluta .självständigt. En sådandelegering av beslutanderätten kan tas tillbaka, om det finns skäl för en sådanåtgärd. När det gäller möjligheterna att delegerabeslutanderätten, föreligger dock på det statliga området en skillnad jämförtmed vad som,gäller inom den privata sektorn. Det måste anses följa av regeringsformenatt ett Överlämnande av beslutsbefogenheter bara kan ske genom ett ioffentligrältsUg ordning fattat beslut. Innefattar den överlämnade uppgiftenmyndighetsutövning, måste åtgärden dessutom ha stöd i lag (11 kap. 6 § sistameningen). Regeringsformen får anses innebära att den ståtlige arbetsgivarenkan. överlåta på ett partssammansatt organ att fatta vissa beslut men att dettadock inte kan ske direkt genom avtal. Härvidlag har MBL inte medfört någonändring av rättsläget. Som även framgår av 3 § MBL är möjUgheterna attträffa kollektivavtal, medbestämmandeavtal såväl som andra avtal, beroende avde gränser som dras upp i tvingande lag. För den offentliga sektorns delbetonades detta särskilt i förarbetena till arbetsrättsreformen, varvid somexempel på sådan lag anfördes främst regeringsformen, kommunaUa-garna och lagen(1976: 600) om offentiig anställning (). I sammanhanget vill jag framhålla attregeringsformen inte betager parterna möjligheten att gå in på beslutsfrågornai ett kollektivavtal. Kommer exempelvis och arbetstagarsidanöverens om en viss lösning som kan genomföras bara genom ett offentligrättsligtbeslut, uppnår man det åsyftade resultatet genom att regeringen efterhemställan av avtalsverket fattar det nödvändiga beslutet. En sådan ordning,som i praktiken ger arbetstagarsidan samma möjligheter till inflytande som påden privata sektorn, stämmer överens med en praxis som harutvecklats på det statliga området. I kommunaUagarna och de olika lagar som reglerarsärskilda kommunala verksamhetsgrenar finns bestämmelser om hurbeslutanderätten i kommuner utövas. Dessa bestämmelser utgör hinder motdeltagande av företrädare för arbetstagarna i kommunala beslut. Denna frågaövervägs emellertid av utredningen om den kommunala demokratin. Den väntaslägga fram sina förslag senare i vår. Det tillägg tiU 32 § MBL, som jag viU föreslå, börför den offentliga sektorns del ses mot nu angivna bakgrund. Slutligen bör framhållas att det inte torde finnasnågra hinder mot att den ståtlige arbetsgivaren i medbestämmandeavtal, åtar sigett skadeståndsansvar för den händelse ett i offentligrättslig ordning fattatbeslut om inrättande av partssammansatta organ eller om överlåtande av beslutanderätti övrigt skulle utan befogad anledning återkallas under medbestämmandeavtaletsgiltighetsperiod. Härvid förutsätts att statens åtagande godkänns av i sistahand lönedelegation. Så till vida föreligger en parallell till detsynsätt som expertgmppen har utvecklat Prop.1976/77:137 21 ochsom jag har beskrivit i det föregående. Det blir med andra ord även här yttersten fråga om tolkningen av träffade medbestämmandeavtal att avgöra under vilkaförutsättningar ett sådant återkallande får göras utan skadeståndspåföljd och ivilka fall skadeståndsansvar tvärtom bör följa. Till ledning för tolkningen kanpartema i avtalet närmare ange när ett återkallande från det aUmännas sida utanskadeståndspåföljd kan komma i fråga. Vid sin bedömning av denna fråga får denrättstiU-lämpande instansen även ta hänsyn till i vad mån ändrade förhållandenav offentligrättslig natur har motiverat återkallande av beslutanderätt, och iförekommande fall i vad mån urspmngligen förutsättningarna har förelegat fördet beslut som har fattats av den offentlige arbetsgivaren. 4.2Ansvaret för fattade beslut Expertgruppen har slutligen också tagit upp fråganom ansvaret för beslut som fattas av företrädare för arbetstagarna sedanmedbestämmandeavtal träffats om överlämnande av beslutanderätt tUl dem. Gruppenhar även här menat att det avgörande bör vara innebörden av detmedbestämmandeavtal som har träffats. Man kan enligt gruppen tänka sigmedbestämmandeavtal genom vilka arbetstagarna får rätt att genom sin fackligaorganisation utse någon att i egenskap av anställd hos arbetsgivaren utövafunktioner hos denne, t. ex. såsom personalhandläggare eller arbetsledare. Isådana faU träder vanliga regler om arbetstagares ansvar i förhållande till arbetsgivarenoch utomstående i tillämpning för den utsedde. Som en annan grupp av avtal kanman se de medbestämmandeavtal genom vilka arbetstagarnas företrädare uppträdersom representanter för arbetstagarna som gmpp genom deras fackligaorganisation. I dessa fall tankes arbetstagarföreträdarna inte i egentligmening utöva några funktioner på arbetsgivarens vägnar eller i hans verksamhet.Det rör sig i stället om utövande av inflytande på arbetstagarnas vägnar ifackliga former. Därmed är det också det rättsliga ansvaret motarbetsgivaren/företaget som träder i förgrunden och det är enligt expertgmppennaturligt att se ett överträdande av given beslutanderätt som ett brott mot detträffade medbestämmandeavtalet. Detta ansvar bör eiUigt gruppen liksom i andrasammanhang enligt MBL bäras av den fackliga organisationen och inte av den enskildearbetstagarföreträdaren personligen, vare sig han är anstäUd för andrauppgifter hos arbetsgivaren eller överhuvud inte är arbetstagare hos denne.Expertgruppen har ansett att skadeståndsansvaret för arbetstagarparten ihithörande fall bör även i övrigt ges samma innebörd som ansvaret enligt MBL ijämförbara situationer. Detta innebär att det även bör göras en begränsning avdet ansvar som skulle kunna följa enligt den aUmäima regeln i 54 § i lagen.Detta bör enligt grup- 1976/77:137 22 pensförslag ske genom ett tillägg tiU 57 §, i vUket den princip som är inskriveni den paragrafen görs tiUämplig även på de här aktuella fallen. Det resonemang som expertgruppen har fört i dennadel har i allmänhet lämnats utan erinran eller uttryckligen godkänts avremissinstanserna. Några remissinstanser på den fackliga sidan harunderstrukit att det är en riktig princip att skadeståndsansvaret läggs på denfack liga organisationen och inte på den enskilde i de faU som åsyftas med detföreslagna tillägget till 57 § MBL. Även jag finner denna tanke riktig och jaganser det befogat att den kommer till uttryck i lagen. Man torde få förstå expertgruppen så, att man kan ide fall som åsyftas med det föreslagna tillägget till 57 § begränsa sig tUlfrågan om det rättsliga ansvaret gentemot företaget/arbetsgivaren.Expertgruppen tänker sig medbestämmandeavtal som innefattar ett slags utvecklingav lagens egna inflytandeformer, dvs. där rätten till medbestämmande ärkonstruerad som en eller flera skyldigheter för arbetsgivaren men där det ipraktiken inte blir fråga om ett direkt rättsligt ansvar gentemot utomstående.Inrättar man medbestämmandeavtalet så att någon eller några av arbetstagarsidanutsedda personer får rätt att verkställa beslut eller eljest träda i rättsligförbindelse med utomstående på arbetsgivarens vägnar, synes expertgruppenstanke vara att vanliga regler för skadeståndsansvar och annat rättsligt ansvarefter delegation av beslutanderätt skaU bU gällande. Det är möjligt att en sådan uppdelning i tvåhuvudgrupper av de tänkbara medbestämmandeavtalen kan te sig förenklad ochschematisk. Inte desto mindre torde den vara nödvändig när man behandlar fråganom ansvaret för beslut som fattas eller åtgärder som vidtas med stöd avmedbestämmandeavtal. En sak är avvägningen av ansvaret i sådana situationer somavses med den nu gällande 57 § och liknande situationer, dvs. när medbestämmandetär att uppfatta som ett anspråk från arbetstagarsidan gentemot arbetsgivarenoch när arbetsgivaren i princip har möjlighet att bedöma anspråketsberättigande och genom egna åtgärder motverka skada. Det framstår då somrimligt och skäligt att, såsom skett i 57 §, lägga ansvaret på den fackligaorganisationen och föreskriva ansvar enbart i kvalificerade fall. När skadauppstår till följd av en åtgärd, som vidtas av den som är satt att rättshandlapå arbetsgivarens vägnar eller på annat sätt företräda honom, är läget däremotinte utan vidare detsamma. Arbetsgivaren har, som expertgruppen utvecklat,visserligen i princip samma anspråk mot den utsedde som gentemot andra somföreträder honom på att denne skaU följa givna anvisningar, åtminstone i denmeningen att den utsedde inte får handla i strid med anvisningarna. Striderdessa mot medbestämmandeavtalet är detta en fråga som berör inte den enskildearbetstagarföreträdaren utan parterna i medbestämmandeavtalet. 1976/77:137 23 avatt arbetsgivaren måste i många fall avstå från att själv eller genom egnaföreträdare följa alla beslut som fattas och åtgärder som vidtas av denutsedde. Vidare följer det av arrangemanget att arbetsgivaren kan komma att blibunden gentemot utomstående och ansvarig för skada gentemot tredje man på ettsätt som han inte med säkerhet kan på förhand överblicka. Allt detta betyderatt det inte är självfaUet att även i detta fall arbetstagarsidans ansvar skallläggas på den fackliga organisationen och kunna utkrävas av denna enbart i faUsom åsyftas i 57 §. A andra sidan finns det skäl som talar för att även i dessafall låta det rättsliga ansvaret vila på den fackliga organisationen. Man äremellertid då inne på betydligt mer vidsträckta frågor kring det ansvar somskall följa med medbestämmandets utövande, vilka inte bör lösas innan man harfått erfarenheter av hur det avtalade medbestämmandet utvecklas och bättre kännedomom de därmed sammanhängande problemen. Detsamma gäller för övrigt andraansvarsfrågor som. kan hänga samman med medbestämmande genom att arbetsgivarendirekt företräds av personer som utsetts av arbetstagarparten imedbestämmandeavtal, främst frågor om fördelning mellan arbetsgivare ocharbetstagarföreträdare av förekommande straffrättsligt ansvar och frågor omdisciplinansvar. Man befinner sig här nära de ansvarsfrågor som kan uppkomma iden mån man skulle välja att utveckla medbestämmandet på något eller någraområden lagstiftningsvägen. De omfattas därmed av den nyaarbets-rättskommilténs utredningsuppdrag på medbestämmandeområdet. Jag anser sålunda att det nu bör göras ett sådanttUlägg tUl 57 § MBL som har föreslagits av expertgruppen. Lagtexten bör dock utformaspå ett sådant sätt att det tydligare än som föreslagits framgår vilka fall somåsyftas. Det bör anges att arbetstagarorganisationen svarar för arbetsgivarentillfogad skada genom att organisationen föranlett felaktig tillämpning av avtalom medbestämmanderätt. Jag är medveten om att den här skisserade lösningenav ansvarsfrågorna kan komma att återverka på utformningen av medbestämmandeavtalen,framför allt på det sättet att parterna får anledning att noga hålla isärbeslutande och verkställande funktioner. Det är emellertid enligt min meningsvårt att se att det ligger någon egentiig olägenhet i detta. När det gäller den offentiiga sektorn stäUer sigansvarsfrågorna inte på samma sätt som inom den privata. Som jag harpåpekat kan beslutanderätt för en arbetstagargmpp eller partssammansatt beslutsgruppinom den offentliga sektom inte grundas på avtal. På grund avregeringsformens bestämmelser måste på den statiiga sidan ett överförande avbeslutanderätt till ett sådant organ alltid ske genom ett offentligrättsligtbeslut, i allmänhet en förordning. I vissa fall krävs stöd i lag. När ettsådant beslut fattas torde beslutsorganet enligt vedertaget synsätt bli ensamtbehörigt att besluta inom den sfär som avses 1976/77:137 24 Det skulle strida mot rådande förvaltningsrättslig ordning, omden ifrågavarande myndighetens chef eller annat organ inom myndigheten skullekunna åsidosätta eller förhindra verkställighet av det beslut som fattas avdet behöriga arbetstagarorganet eller partssammansatta organet. Det ligger ilinje härmed att man har ansett personligt ansvar åvila alla dem somdeltar i beslut inom organ av det här aktuella slaget. Ansvaret innefattarstraffrättsligt ansvar på samma sätt som i andra fall av utövande avbeslutanderätt på offentlig myndighets vägnar (jfr 20 kap. ). Mot denna bakgrund synes läget vid utövande avbeslutsrätt i arbetstagargrupper eller partssammansatta beslutsgmpper inom denstatliga delen av arbetsmarknaden vara i allt väsentligt detsamma som när inomden privata sektorn arbetstagarföreträdare får rätt att verkställa beslut ellereljest träda i rättslig förbindelse med utomstående på arbetsgivarens vägnar.Därav bör också följa att det ifrågasatta tUlägget till 57 § MBL inte bör varatiUämpligt. I stäUet bör vanliga regler för skadeståndsansvar och annaträttsligt ansvar gälla. Såvitt gäller den kommunala sektorn, där det f. n.inte är möjligt att träffa medbestämmandeavtal om partssammansatta organ,torde ansvarsfrågorna få lösas i samband med ställningstagande tillkommunaldemokratiutredningens förslag. I enlighet med det anförda har inomarbetsmarknadsdepartementet upprättats förslag till lagom ändring i lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet. Förslaget bör fogas till regeringsprotokollet idetta ärende som bilaga 2. Syftet med andra stycket i 32 § är att markera attarbetsgivare kan i medbestämmandeavtal som avses i första stycket utfästa sigatt överlämna åt företrädare för arbetstagarna att besluta i vissa frågor.Uppgiften att besluta kan också överlåtas på särskilt inrättade beslutsorgan ivUka båda parter är företrädda. Medbestämmandet enligt lagen är alltså intebegränsat till de former för inflytande som föreskrivs på andra håll i lagen,dvs. rätt tiU förhandling och information, tolkningsföreträde och fackligvetorätt i visst fall, utan kan också utövas i form av deltagande ibeslutsfattandet eller självbestämmande. Avhänvisningen i lagtexten till 3 § framgår, att giltiga medbestäm- 1976/77:137 25 mandeavtalav den angivna innebörden kan träffas inom ramen för vad som särskiltföreskrivs i annan lag eUer i författning som meddelats med stöd av lag.Härmed anknyts också till det allmänna synsätt rörande MBL:s förhållande tiUannan lagstiftning och andra rättsregler i övrigt, vilket har kommit tUluttryck i förarbetena tiU MBL. Arbetstagarnas medbestämmanderätt utövas, varesig den grundar sig på MBL:s egna regler eller på medbestämmandeavtal, inomramen av annan lagstiftning som reglerar företagens verksamhet ur andrasynvinklar än förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (se prop.1975/76: 105 bilaga 1 s. 331). Och medbestämmandeavtalen är som sådana för singiltighet beroende både av vad som i allmänhet gäller om avtal mellan inbördessjälvständiga parter och av vad som finns särskilt föreskrivet omkollektivavtal. Medbestämmandeavtal som har slutits i behörig ordning avarbetsgivar- eller arbetstagarorganisation binder enligt 26 § MBL inom sitttillämpningsområde även medlem i organisationen. I vad mån det förorganisationernas behörighet att träffa avtal med sådana verkningar krävsändringar i gällande stadgar har i detta lagstiftningsärende betraktats som enpartsintern fråga. Av 2 § MBL följer att medbestämmandeavtal enligt lagen intekan träffas i de med den paragrafen avsedda frågorna. När det särskilt gäller frågan ommedbestämmandeavtalens rättsliga förhållande till regelsystemet iaktiebolagslagen och annan associationsrättslig lagstiftning har det synsätt,på vUket andra stycket i denna paragraf vilar, utvecklats i den allmännamotiveringen. Den väsentliga punkten är här att medbestämmandeavtalen blirrättsligt bindande i samma mening som andra avtal, dvs. framför allt så att denpart som bryter mot avtalet blir skadeståndsskyldig gentemot sin motpart.Medbestämmandeavtalen innebär däremot inte att det t. éx. i aktiebolag ellerekonomiska föreningar kan inrättas beslutande organ som i rättsligt hänseendestår fria eller självständiga från bolagets eller föreningens organ i övrigt.En annan sak är att man torde kunna för medbestämmandeändamål särskilt avskUjapengar eller annan egendom, vars förvaltning kan uppdras åt företrädare förarbetstagarna med självständig ställning i förhållande tUl arbetsgivaren. Vissa gränser för möjligheterna att med giltigverkan träffa avtal om överlämnande av beslutanderätt följer av tvingande lag.Som exempel kan pekas på aktiebolagslagens tvingande regler om fördelning av beslutanderätteni frågor rörande det bundna kapitalet, reglema om utseende av verkställandedirektör och firmatecknare, om ansvaret för redovisning m. m., om skyldighetunder vissa förutsältningar att begära bolaget i likvidation. Regler avliknande innebörd finns i annan associationsrättslig lagstiftning. Vidare hari den allmänna motiveringen givits exempel på fall i vilka medbestämmandeavtalinte kan upprätthållas av hänsyn till annan tvingande lagstiftning, t. ex.brottsbalkens 1976/77:137 26 bestämmelserom gäldenärsbrott och uppbördslagstiftningens regler om skyldighet attinnehålla och inleverera skatter och avgifter, eller av hänsyn till offentligmyndighets beslut. I övrigt är upprätthållandet av träffade medbestämmandeavtali grunden en fråga om tolkning av avtalen, i förekommande fall mot bakgrund aven avvägning av den art som anges i den allmänna motiveringen. Uppkommandeskadeståndsansvar för arbetsgivare som avtalsstridigl ingriper mot arbetstagarföreträdareeller partssammansatta organ utmäts enligt 54, 55 och 60 §§ i lagen. Frågan om utrymmet och formerna förmedbestämmandeavtal om överlåtande av beslutanderätt inom den offentligasektorn har behandlats i den allmänna motiveringen. Syftet med detta nya stycke i 57 § är att lösafrågan om det rättsliga ansvaret för beslut som fattas i partssammansatta organeller liknande beslutsorgan som imättas med stöd av medbestämmandeavtal. Gemensamtför de fall som åsyftas i stycket är att medbestämmandet utövas genom attföreträdare för arbetstagarnas organisation fattar beslut vilka arbetsgivarenhar i medbestämmandeavtalet utfäst sig att verkställa eller på annat sätt rättasig efter. Medbestämmandeavtalen tankes i de hithörande fallen vara uppbyggdaså, att arbetsgivaren kan själv delta i eller följa verksamheten i detpartssammansatta organet eller i det beslutsorgan med arbetstagarföreträdaresom det i övrigt kan röra sig om. Verkställandet av fattade beslut ankommer påarbetsgivaren. Skadan för denne tankes liksom i de fall som åsyftas i 57 §första stycket, med dess hänvisning till 33 och 39 §§, uppkomma genom attarbetsgivaren finner sig böra rätta sig efter det beslut som fattas, trots atthan i princip hade kunnat välja att i stället vägra att göra detta underhänvisning till att arbetstagarföreträdarna har uppsåtiigen eller grovtvårdslöst fattat eller deltagit i beslut som strider mot medbestämmandeavtalet.Den beskrivning av arbetstagarföreträdamas handlande som har gjorts i lagtextenär avsedd att markera att det rör sig om fall av i princip samma art som iparagrafens första stycke. Bedömningen av uppkommande skadeståndsanspråk börockså ske efter motsvarande principer som enligt det stycket. Beslut som fattasav arbetstagarföreträdare i fall som avses i det nya stycket kan inte i någotfall betraktas som brott mot arbetstagarföreträdarens enskUda anställningsavtalmed arbetsgivaren. Andra stycket är inte avsett att vara tillämpligtpå beslut som fattas eller åtgärder som vidtas av arbetstagarrepresentanter somhar fått behörighet att verkställa beslut eller eljest handla på arbetsgivarensvägnar i förhåUande till utomstående. I sådana faU har frågan om ansvaret förbeslut eller åtgärder ansetts böra lösas på samma sätt som 1976/77:137 27 annarsnär en arbetsgivare ger någon i uppdrag att företräda honom, dvs. när det ärfråga om delegation av vanligt slag utav uppgifter i arbetsgivarens verksamhet.Detta betyder att den utsedde bär personligt skadeståndsansvar enligt de reglersom tUlämpas i andra motsvarande fall, dvs. i regel i enlighet med 4 kap. 1 §skadeståndslagen eller i förekommande fall enligt de regler som gäller försysslomäns ansvar (jfr 18 kap. handelsbalken). I åtskilliga av de senare faUentorde det kunna komma i fråga med analogisk tillämpning av skadeståndslagensregler om ansvaret för skada som vållas av arbetstagare i tjänsten (jfr prop.1972: 5 s. 564 f). Vidare tiUkommer det arbetsgivaren att liksom i andra fallav delegation skilja den utsedde från uppdraget, fastän detta kan omvederbörliga skäl saknas för åtgärden medföra skadeståndsansvar för brott motmedbestämmandeavtalet. Om den utsedde är anställd hos arbetsgivaren förutförande av det ifrågavarande uppdraget kommer också vanUga regler omanställningsskydd in i bilden. Vanliga regler om fördelning av förekommande straffrättsligtansvar vid delegation gäller också. Stycket är inte heller tillämpligt påarbetstagarföreträdare som utsetts att sköta eller delta i förvaltningsuppdragunder sådana omständigheter, att man inte har att göra med ett beslutsorgan hosarbetsgivaren, t. ex. i en fristående stiftelse. Frågan om ansvaret för deltagande i särskiltinrättade beslutsorgan inom den offentliga sektorn har behandlats i denallmänna motiveringen. Andra stycket är dispositivt på sätt som anges i 4§ tredje stycket MBL. Lagändringarna är avsedda att träda i kraft den 1juli 1977. TiUägget till 32 § torde inte medföra några särskildaövergångsproblem. I fråga om tiUägget till 57 § gäller samma princip rörandeverkan på äldre kollektivavtal som den vUken tillämpades vid MBL:sikraftträdande, dvs. att äldre kollektivavtal som innebär avvikelse från lagensregel blir gällande enbart om avtalet i den delen tUlkommit för att utgöra ensådan avvikelse. Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Förhållandet mellan medbestämmandelagen och viss annanlagstiftning Promemoria av en expertgrupp inom Prop.1976/77:137 31 1 Sammanfattning .............................................. 32 2 Medbestämmandelagens förarbeten....................... . 35 2.2 Uttalanden ommedbestämmanderättsavtal i förarbetena 37 2.2.1 Departementschefen vid remissentUl lagrådet 37 2.2.2 Lagrådet ............................................. 38 3 Problemöversikt ............................................. 42 3.1 Förhållandet mellan MBL ochassociationsrätten... . 42 3.2 Rättsliga förutsättningar iallmänhet för medbestämmanderättsavtal 43 4 Inrättande av nyabolagsorgan............................. . 45 4.1 Förhållandet mellanmedbestämmanderättsavtal och associationsrättsliga regler 45 4.2 Fakultativa bolagsorgan ................................. . 48 4.3 Sammanfattning............................................ . 52 5 Skadestånd vidåterkaUande av beslutanderätt....... . 54 5.1 Fömtsättningama förskadeståndsskyldighet ...... . 54 5.2 Sammanfattning............................................ . 59 6 Ansvaret förarbetstagarföreträdares beslut ........... . 61 6.1 Förarbetena .............................................. . 61 6.2 Alternativa lösningar .................................... . 61 6.3 Genomförandet .......................................... . 66 1976/77:137 32 I samband med att lagen (1976: 580) ommedbestämmande i arbetslivet antogs av tiUsattesinom en arbetsgrupp med uppgift att närmare granska vissafrågor kring förhållandet mellan den nya lagen och redan befintlig lagstiftningpå andra områden, främst det associationsrättsliga. Granskningsarbetet hade tUlutgångspunkt vissa kritiska synpunkter som hade framförts av lagrådet,föredragande departementschefens uttalanden med anledning därav (prop. 1975/76:105 bUaga 1 s. 472 ff, 528 ff) och inrikesutskottets behandling av ämnet (InU1975/76: 45 s. 25 ff).