prop · G003141 · 1976-12-31 00:00:00 — Skyddsombud, somgör gällande att han tillskyndats försämrade arbetsförhållanden elleranställningsvillkor med anledning av uppdraget att vara skyddsombud, har enligten avslutande bestämmelse i 42 § rätt att behålla sina tidigarearbetsförhållanden och anställningsvillkor till Prop.1976/77:141 48 dessfrågan har slutligt prövats. Enligt 44 § arbetarskyddslagen skall mål omtillämpning av 42 § prövas av AD, dock att talan mot arbetstagare skall prövasav allmän domstol. Vidare föreskrivs att AD skall utan hinder av 42 §anställningsskyddslagen pröva mål som rör uppsägning eller avskedande av arbetstagaremed anledning av hans uppdrag som skyddsombud. Mål som prövas av AD enligtdessa bestämmelser skall enligt 44 § tredje stycket arbetarskyddslagenhandläggas enhgt arbetstvistlagen. I en till lagrådet avlåtenremiss med förslag till arbetsmiljölag m. m. har föreslagits en samordning medannan arbetsrättslig lagstiftning på det sättet, att mål om motsvarigheter iarbetsmiljölagen tiU 42 § arbetarskyddslagen skall handläggas enligtarbetstvistlagen och följa reglerna i deima om målens fördelning mellan AD ochtingsrätterna. Denna samordning har ansetts böra genomföras redan i samband medde nu aktuella ändringarna i arbetstvistlagen och det föreslås därför nuändring av 44 § arbetarskyddslagen. Samma bedömnmg har gjorts i fråga om lagen(1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder. Samordningen med de allmännaprocessreglema i arbetstvister behöver dock inte medföra något ingrepp isistnämnda lag, eftersom 15 § i denna hänvisar till arbetarskyddslagen. För den offentliga sektoms del har gällten specialreglering på det sättet, att mål rörande arbetskonflikter i strid motde särskilda bestämmelserna i 3 kap lagen (1976: 600) om offentlig anställning() har förbehållits AD. Detta har framgått av 16 kap. 1 § i vilken harföreskrivits att mål om skadestånd enligt 3 kap. 6 § i lagen prövas av AD ochhandläggs enligt arbetstvistlagen. Även på denna punkt har principen förmålfördelningen mellan AD och tingsrättema i 2 kap. 1 § arbetstvistlagenansetts böra få slå igenom. Detta har skett genom ändring av 16 kap. 1 § (se under 7.3 i det följande). Eftersom kollektivavtal täcker praktiskt tagethela den offentliga sektorn, och med hänsyn till andra stycket i förevarande 2kap. 1 §, torde ändringens praktiska betydelse bli ringa. Med anledning av dehär senast nämnda lagändringarna har hänvisningsregeln i 1 § andra stycket iparagrafens hittillsvarande lydelse kunnat strykas. I 1 § tredje stycket har den kumulationsregel somhittills stått i stycket lämnats oförändrad. Denna paragraf innehåller bestämmelser omtingsrätts behörighet att ta upp arbetstvister till prövning. Huvudregeln äroförändrat att annan arbetstvist än sådan som avses i 1 § skall tas upp ochavgöras av tingsrätt. Den faktiska iimebörden av denna regel har däremotförändrats med ändringen av behörighetsreglerna i 1 §. Denna ändring harnärmare beskrivits under 1 §. Iandra stycket av 2 § har tagits upp regler som gör det möjligt för 1976/77:141 49 partsom enligt 1 § får väcka talan hos AD att i stället vända sig till tingsrätt.Tanken är att mål av begränsad betydelse från allmän arbetsrättslig synpunktoch i övrigt mål av mindre principiellt intresse skall kunna tas upp avtingsrätt, trots att t. ex. organisation står som kärande i målet och trots attdet rör sig om kollektivavtalsreglerade förhållanden. Av styckets första mening framgår att det ärenskild arbetsgivare, som själv har slutit kollektivavtal, och organisation påarbetsgivar- eller arbetstagarsidan som har möjUghet att välja tingsrättframför AD (jfr. 1 §första stycket). Organisations valmöjlighet enligt regeln gäller dock enbart talan som organisationen för på egna vägnar. Detta hänger sam man med att talan för organisationsmedlems del alltid kan föras hos tingsrätt i den formen, att medlemmen själv står som kärande i målet och att organisationen biträder honom med stöd av rättegångsfullmakt eller i egenskap av rättegångsbiträde. En möjlighet i nu förevarande pa ragraf för organisation att föra talan på medlems vägnar även vid tings rätt skulle få motsvaras av en vidgning av 4 kap. 5 § till att gälla även hos tingsrätt. För en sådan ändring har inte tillräckliga skäl ansetts före ligga. När organisation står som svarande i arbetstvisthar organisationen böra få inverka på valet av domstol, i denmån AD i och för sig är behörig enligt 2 kap. 1 §. När organisationer står påömse sidor i tvister om kollektivavtal eller tvister rörande tillämpning avMBL, eller i övrigt i tvister som rör kollektivavtalsreglerade förhållanden,har valet mellan AD och tingsrätt ansetts böra få träffas av båda sidor och ADblir behörig domstol om enighet icke uppnås. Motsvarande har ansetts böra gällanär enskild kollektivavtalsbunden arbetsgivare står på kärandesidan. Mot dennabakgmnd har såsom fömtsättning för val av tingsrätt framför AD i dessa fallställts upp att det föreligger ett sådant skriftligt prorogationsavtal somavses i 10 kap. 16 § , dvs. ett avtal som gäller antingen fören redan uppkommen tvist eller för framtida tvist. Samma regel har ställts uppför det fallet att en enskild svarande är organiserad, eller har varitorganiserad, och organisationen därmed skulle ha varit berättigad att delta påsvarandesidan i målet för den händelse detta hade stämts in till AD (jfr 4 kap.5 § andra stycket). I paragrafens tredje stycke finns utan sakligändring den tidigare i andra stycket intagna regeln om rätt att i arbetstviststämma in arbetsgivaren till tingsrätten i den ort där arbetstagaren har sitthemvist. I denna och de två efterföljande paragraferna har ilagens gällande lydelse behandlats skilda frågor om vad som skalliakttas när en arbetstvist stämts in eller fullföljts till fel domstol. I 5 §har behandlats 4 1976/77. 1976/77:141 50 detfallet att en arbetstvist rätteligen skulle ha tagits upp av AD som förstadomstol eller fullföljts till AD. I 6 § har funnits regler om förfarandet nären arbetstvist som enligt 2 § skolat tas upp av tmgsrätt väckts vid AD ellervid en tingsrätt som förklarats obehörig enligt forumreglerna i 10 kap. RBeller den särskilda forumregel som funnits i 2 § andra stycket. Slutligen hari 7 § funnits en regel om det fallet att ett mål felaktigt fullföljts till AD istället för till hovrätt. Alla dessa regler finns kvar i 5 § och efterföljandeparagrafer. Vissa omredigeringar har dock gjorts med anledning av tillägg somgjorts till 5 och 6 §§. Det första av dessa tillägg återfinns i 5 § förstastycket, som reglerar det fallet att enskild medlem i arbetsgivar- ellerarbetstagarorganisation väcker talan vid tingsrätt under sådana omständigheteratt organisationen skulle ha haft rätt enligt 4 kap. 5 § att föra talan påmedlems vägnar vid AD. De nya reglerna i 5 § första stycket har nödvändiggjortsav att det enligt 1 § i dess nya lydelse har blivit avgörande för AD:sbehörighet som första domstol bland annat om talan väcks av organisation ellerav enskild medlem eller förutvarande medlem i organisationen. Tanken med dessanya behörighetsregler har inte varit att göra något ingrepp i den rätt organisationernahittills har haft att föra talan för sina medlemmar vid AD. Tekniskt har frågan lösts så, att det har lagts påtingsrättema att undersöka om det föreligger förutsättningar för rättegånginför AD enligt 2 kap. 1 § och 4 kap. 5 §. Om enskild arbetsgivare ellerarbetstagare stämmer in en arbetstvist till tingsrätt har tingsrätten att tareda på om käranden är medlem i organisation, eller i förekommande fall om hanvarit medlem i organisation som slutit kollektivavtal vilket är föremål förtvist. Vidare skall undersökas om målet gäller sådan tvist som anges i 1 § förstastycket 1 eller 2, dvs. om det är en kollektivavtalstvist eller en tvist somavses i MBL eller om i varje fall kollektivavtal binder parterna i målet(eller deras organisationer) eller målet berör enskild arbetstagare somsysselsätts i arbete på vilket arbetsgivaren tillämpar kollektivavtal. Vidundersökningen har tingsrätten också att beakta bestämmelsen i 1 § andrastycket. Om tillräckliga uppgifter inte lämnats redan ieller i anslutning till stämningsansökningen torde undersökningen få görasgenom att tingsrätten förelägger käranden att komplettera ansökningen medvederbörliga uppgifter. Eftersom det för enskilda arbetsgivare och i synnerhetenskilda arbetstagare ofta torde vara svårt att med tillförlitlighet avgöra,huruvida kollektivavtal föreligger resp. om kollektivavtal faktiskt tillämpaspå ett visst anställningsförhållande utan att vara bindande för arbetstagaren,torde tingsrättens frågor till den ensldlde få särskilt inriktas påorganisationstillhörigheten. Uppger den enskilde att han tillhör, eller underomständigheter som kan ha betydelse i sammanhanget har tillhört organisation,kan lämpligen vederbörliga frågor om kollektivavtalsbun- 1976/77:141 51 denhetenoch om föreliggande kollektivavtals betydelse för tvisten ställas tillorganisationen som tingsrätten enligt föreskrifterna i 5 § förstastycket bereder denna tillfälle att avgöra om den vill föra talan med stöd av4 kap. 5 §. Med hänsyn till betydelsen för organisationerna av deras rättenhgt 4 kap. 5 § att bevaka rättegångar rörande träffade kollektivavtal ochäven i övrigt delta i medlemmars tvister med sin motpart ianställningsförhållandet, bör tingsrätt inte annat än i helt uppenbara fallnöja sig med uppgift av enskild kärande att han visserligen tillhör (eller hartillhört) organisation men att förutsättningarna i övrigt för talan hos AD medstöd av 2 kap. 1 § och 4 kap. 5 § inte föreligger. Reglerna i 2 kap. 1 § och 4kap. 5 § får sammantagna uppfattas som behörighetsregler för AD och tingsrättär således inte behörig att pröva tvist som organisation haft rätt att fåprövad vid AD som första domstol. Kommer tingsrätt till resultatet attförutsättningarna för talan hos AD är uppfyllda och förklarar vederbörandeorganisation att den önskar föra talan hos AD, skall enligt 5 § första styckettredje meningen målet överlämnas till AD. Enligt paragrafens tredje styckeskall det då anses att talan har blivit väckt när den enskilde kärandensansökan om stämning kom in till tingsrätten. Detta har som framgår avförarbetena till 5 § i dess äldre lydelse (prop. 1974: 77 s. 152) betydelse förbevarande av talerätt enligt de preskriptionsbestämmelser som finns iarbetsrättslig lagstiftning och i kollektivavtal. Under remissbehandUngen har en remissinstans begärtatt reglerna i 5 § första stycket i stället skulle utformas som en skyldighetför enskild organisationsmedlem att redan vid talans väckande visa attorganisationen undandrar sig att tala på hans vägnar. Som skäl härför haråberopats dels att handläggningen blir tungrodd om det åläggs domstolen attbereda vederbörande organisation tillfälle att avgöra om den vill föra talan,dels att det är otillfredsställande om frågan om tingsrättens behörighet kanhållas öppen under mer eller mindre efter det att stämningsansökningenhar kommit in, i synnerhet som det inte sällan kan tänkas förekomma attbrådskande åtgärder måste vidtas. Mot dessa i och för sig beaktansvärdasynpunkter har emellertid ansetts böra vägas risken för rättsförlust om denenskilde ålades att vid risk att få sin talan avvisad redan istämningsansökningen visa, att hans organisation inte är beredd att föra hanstalan. Med de bestämmelser som finns i kollektivavtal och arbetsrättsliglagstiftning om preskription av rätt att föra talan är det ofta av stor viktför enskild medlem att kunna utan dröjsmål väcka talan vid domstol (jfr t. ex.66 § MBL). Eftersom en medlem inte alltid kan räkna med att på kort varsel fåbesked av sin organisation, om den vill föra hans talan, bör medlemmen intevara förhindrad att an-hängiggöra talan även utan att först ha inhämtat sådantbesked. Väljer man emellertid att ge försteg åt den synpunkten, torde den iförsta styc- Prop.1976/77:141 52 ketav förevarande paragraf beskrivna ordningen i övrigt vara den meständamålsenliga. Hinder föreligger ej mot att tingsrätt fattar beslut ombrådskande åtgärd, t. ex. säkerhetsåtgärd, utan att behörighetsfrågan hunnitutredas. I andra stycket har med en omredigering utanbetydelse i sak tagits upp de regler som tidigare stått i paragrafens förstastycke. Regeln i det tidigare första styckets tredje mening har dock överförtstill ett nytt stycke i paragrafen. Enligt det nya andra stycket skall, i andra faU änsom avses i första stycket, arbetstvist överlämnas till AD om den felaktigtstämts in till tingsrätt och om part begär sådant överlämnande. Framställs intenågot sådant yrkande skall tingsrätten avvisa målet. Tingsrätten är dock skyldigatt bereda parterna möjlighet att begära överlämnande till AD innanavvisningsbeslut meddelas. Vidare skall enligt andra stycket mål som fullföljtstill AD efter det att tingsrätt avgjort målet trots att detta hade bort stämmasin direkt till AD, tas upp och avgöras av AD som om det hade väckts där. Måletskall i detta fall av AD undanröjas med stöd av 50 kap. 26 § jämförd med 59kap. 1 § 1 RB och, om part yrkar det, företas till handläggning av AD somförsta domstol. I båda de här beskrivna fallen skall talan anses väckt näransökningen om stämning kom in till tingsrätten. Med ändringarna i 1 och 2 §§ samt 5 § förstastycket torde det nya andra stycket få begränsad betydelse i praktiken. Ettfall som täcks av andra meningen i stycket är att tingsrätt har avgjort ett målutan att beakta reglerna i första stycket. Blir det under pågående handläggningav ett mål hos tingsrätt känt för organisation att målet finns och att förutsättningarföreligger för talan hos AD med stöd av 2 kap. 1 § och 4 kap. 5 §, får detanses följa av första stycket i förevarande paragraf att tingsrätten då skallöverlämna målet till AD om organisationen önskar det. I första stycket av denna paragraf har i lagrummetshittillsvarande lydelse föreskrivits, att AD skall, om domstolen finner siginte vara behörig enligt 1 § att ta upp och pröva mål som väckts där, påyrkande av part hänvisa målet till tingsrätt som är behörig. En sådanhänvisning är bindande för tingsrätten, som har att utan stämning ta upp målettill behandling. Talan vid tingsrätten anses väckt när ansökan som stämningkom in till AD. Käranden löper därmed inte risk att hans rätt till talanpreskriberas till följd av att han förlorar tid genom att välja fel domstol.Framställs inte något yrkande om hänvisning till behörig tingsrätt, skall talani stället avvisas av AD. Denna bestämmelse om hänvisning till behörigtingsrätt står kvar i paragrafens första stycke. Den har emellertid byggts utav hänsyn till 1976/77:141 53 ändringamai behörighetsreglerna i 1 §, enligt vilka det för AD:s behörighet som förstadomstol blir av betydelse om talan väcks av organisation eller av medlem ellerfömtvarande medlem i organisation. De nytillkomna bestämmelsema kan sägasmotsvara de nya reglema i 5 § första stycket, som reglerar det fallet attenskild medlem väckt talan vid tingsrätt när hans organisation i själva verkethade velat föra hans talan vid AD. Enligt de nya bestämmelserna i stycket skall AD förden händelse enskild medlem eller fömtvarande medlem i organisation har väckttalan hos domstolen och målet är av sådan beskaffenhet att det enligt 1 § skallprövas av AD om organisation för talan, tillfråga den enskildes organisationom den vill föra talan med stöd av 4 kap. 5 §. Framgår det inte avstämningsansökningen eller därtill fogade handlingar om den enskilde kärandenär, eller i förekommande fall har varit, organiserad måste den frågan förstutredas genom föreläggande om komplettering på den punkten. Liksom hostingsrätt bör frågan humvida kollektivavtal gäller ställas till organisationsnarare än till enskild medlem. Leder utredningen till att AD inte är behörigoch yrkas inte hänvisning till tingsrätt, skall talan avvisas av AD. Andra, tredje och fjärde styckena i paragrafenkvarstår oförändrade (se prop. 1974: 77 s. 154), Till första stycket i denna paragraf har medoförändrad lydelse överförts det tidigare andra stycket i 2 kap. 5 §. Regelnavser det fallet, att tingsrätt inte har uppmärksammat att tvist skallhandläggas enligt arbetstvistlagen eller att tingsrätt oriktigt har ansett attså inte skall ske och att detta har medfört att arbetstvist, eller del av ensådan, oriktigt har fullföljts till hovrätt och ev. därifrån till högstadomstolen. Målet skall då behandlas i hovrätt resp, i högsta domstolen på sammasätt som enligt 2 kap. 5 § andra stycket i dess äldre lydelse (se prop. 1974:77 s. 152). Andra stycket motsvarar första stycket iparagrafens äldre lydelse (se prop. 1974: 77 s. 155). Paragrafen innehåller utan ändring bestämmelserna i2 kap. 5 § tredje stycket i lagens äldre lydelse (se prop. 1974: 77 s. 153). I dessa paragrafer har intagits regler om utökningav ledamotsantalet med en sådan ämbetsmannaledamot med särskild insikt iförhållandena på arbetsmarknaden, som avses i 3 kap. 2 § tredje stycket, och enledamot som representant för de offentliga arbetsgivarna. De nya reglema häromhar behandlats i den allmänna motiveringen. 1976/77:141 54 I denna paragraf föreskrivs vad som skall ske nären ledamot är hindrad att tjänstgöra i domstolen. I första stycket harhittills föreskrivits att vice ordförande får träda in i ordförandes ställe vidförfall för denne men att detsamma däremot inte gäller i fråga om ersättare förvice ordförande. Med domstolens stora arbetsbelastning har det emellertidvisat sig att det vore av värde om möjligheter kunde öppnas för ersättare förvice ordförande att i ordförandes ställe ombesörja förberedande åtgärder ochleda sammanträde för muntUg förberedelse. har detta behovtillgodosetts genom särskilda förordnanden för ett antal av ersättarna atthandlägga sådana uppgifter hos AD. Genom ändring i andra meningen i 4 § förstastycket uppnås emellertid att ersättarna får denna behörighet redan i sinegenskap av ersättare för vice ordföranden. Liksom tidigare gäller emellertidatt ersättare för vice ordförande inte kan inträda i ordförandes ställe vidmåls avgörande i sak. I övrigt har enbart företagits en följdändring iparagrafens andra stycke. I denna och följande paragrafer har samlats reglerom AD:s domförhet. Huvudregeln om domförheten vid avgörande av mål harhittills funnits intagen i 6 § med dess regler om den s. k. större sammansättningen,bestående av högst sju och lägst fem ledamöter. Vid sidan härav har 7 §innehållit regler om den mindre sammansättningen (dvs. ordförande jämte enledamot för vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan) nch 8 § regler ombehörighet för ordförande att vidta förberedande åtgärder på domstolensvägnar. Slutligen har 9 § innehållit bestämmelser om plenum. Huvudregelnom den större sammansättningen står kvar i 6 § första stycket med en ändringutan betydelse i sak. Detta betyder bl. a. att domstolen kan välja mellan attsammanträda med fem, sex eller sju ledamöter efter samma riktlinjer somtidigare (prop. 1974: 77 s. 161 f.). Valet mellan s. k. och särskildsammansättning sker också på samma sätt som . Genomandra stycket sker den utvidgning av domstolens möjligheter att sammanträda iden mindre sammansättningen som har behandlats i den allmänna motiveringen.Reglerna i stycket täcker till en början alla de fall av handläggning i denmindre sammansättningen som har avsetts i 3 kap. 7 § i lagens äldre lydelse,dvs. avgörande av överklagande mål utan huvudförhandling och vissa andra fallav avgörande utan huvudförhandling (jfr 4 kap. 10 § andra stycket i den äldrelydelsen), syn utom huvudförhandling, fattande av vissa beslut underrättegången och behandling av frågor om prövnmgstillstånd enligt 22 § lagen(1974: 8) om rättegången i tvistemål om mindre värden. 1976/77:141 55 förhetsregelnäven förberedande handläggning av målen i allmänhet, men detta innebär inte attavsikten har varit att inskränka på utrymmet för ordförande att ensam svara försådan handläggning. Tvärtom har detta utrymme utvidgats i påföljande paragraf.Reglerna i 6 § andra stycket medför emellertid att ordförande kan ta upp frågasom anges i 7 § i den mindre sammansättningen, på samma sätt som sådana frågorkan med stöd av 6 § första stycket hänskjutas till domstolen i den störresammansättningen. Utvidgningen av utrymmet för avgörande av mål i denmindre sammansättningen sker dels genom den ändring av 4 kap. 10 § varigenomäven mål som anhängiggjorts direkt hos AD kan avgöras materiellt av domstolenutan huvudförhandling, dels genom den nya regeln i 3 kap. 6 § andra stycket attden mindre sammansättningen kan hålla huvudförhandling för avgörande av målsom saknar betydelse för ledningen av rättstillämpningen på domstolensverksamhetsområde och som även i övrigt är av enklare beskaffenhet. Sammantagnaär reglerna avsedda att göra det möjligt för domstolen att avlasta den störresammansättningen mål som från rättsliga och andra synpunkter framstår somförhållandevis okomplicerade och som därför kan avgöras av domstolen i denmindre sammansättningen utan risk för att man därigenom åsidosätter anspråkenpå en fullödig domstolsprövning. Vid huvudförhandling inför domstolen i denmindre sammansättningen kan behandlas mål i vilka man inte möter några nyaeller annars betydelsefulla rättsfrågor, framför allt mål i vilka domstolen kanfalla tillbaka på klara lagbestämmelser eller väl utvecklad praxis, och i vilkainte heller utredningen av de faktiska omständigheterna är särskilt omfattandeeller på annat sätt mera komplicerad. Som exempel kan nämnas mindrekomplicerade anställningsskyddsmål och andra lagtillämpningsmål av hknandenatur. Ytterligare exempel är mål rörande brott mot vissa bestämmelser ikollektivavtal av enklare beskaffenhet (såsom bestämmelser om skyldighet attteckna och vidmakthålla försäkring och bestämmelser av ordningskaraktär), ochmål i övrigt om kollektivavtalstillämpning där det inte tvistas om kollektivavtalsrätta tolkning. När målen ter sig förhållandevis okomplicerade från rättsligsynpunkt och inte heller beror av prövningen av muntlig bevisning, kan det varapå sin plats med avgörande i sak på handlingarna av domstolen i den mindresammansättningen. Är målet av mer principiell betydelse från andra än renautredningssympunkter kan domstolen välja att företa det till avgörande i denstörre sammansättningen men utan huvudförhandling. bör dockhuvudförhandling i den större sammansättningen vara den form som anlitas förmål som inte ter sig från de här angivna synpunkterna väl lämpade förhandläggning i enklare former. I paragrafens sista stycke återfinns den regel omrätt för ledamot av domstolen i den mindre sammansättningen att begärahänskjutande av 1976/77:141 56 måleller särskild fråga till den större sammansättningen, vilken harfunnits i 7 § andra stycket. Regeln har jämkats av hänsyn till ändringen avreglerna om den mindre sammansättningen men är i övrigt i sak oförändrad. Dethar inte ansetts böra göras någon sådan begränsning i fråga om tidpunkten förledamots begäran om hänskjutande till den större sammansättningen, som harsatts i fråga på något håll i remissyttrandena. I denna paragraf har samlats reglerna om ordförandesbehörighet att vidta förberedande åtgärder i mål hos AD. Behörigheten omfattarliksom enligt 8 § i dess äldre lydelse sådana åtgärder som tillhör inledningenav förfarandet, t. ex. utfärdande av stämning, förelägganden, kallelser m. m.,och hållande av muntlig förberedelse. Behörigheten för ordförande har vidareutvidgats till att omfatta vissa i paragrafen närmare angivna beslut. Skälenhärför har angivits i den allmänna motiveringen. Där har också framhållits attordföranden alltid står fri att hänskjuta beslut av hithörande slag tilldomstolen i annan sammansättning, när beslutet är förenat med någon rättsfrågaav svårbedömd art eller när det eljest är av särskild betydelse. I fråga ombehörigheten att avvisa mål har i lagtexten särskilt angivits, att ordförandenbeslutar ensam enbart i uppenbara fall. De överväganden som ordföranden har attgöra i fråga om meddelande av tredskodom behandlas också närmare i den allmännamotiveringen.