prop · G003104 · 1976-12-31 00:00:00 — Enligt förslaget skallpreskriptionstiden vara , men böterna bör enligt utredningen förflertalet fall avskrivas dvs. utgå ur kronofogdemyndighets bokföring ochlöpande bevakning redan efter högst . Förutsättningen för sådantidigare avskrivning är dock att det med skäl kan antas att den bötfällde hargjort vad han förmått för att betala böterna och att annan särskildomständighet inte talar mot avskrivning. Annars skaU indrivning av böternakunna pågå . Den förlängda verkställighetstiden skallsålunda vara avsedd främst för de "besvärliga" verkställighetsfallen.För dessa kommer alltså de s. k. bieffekterna att förstärkas. Godaerfarenheter har uppnåtts av det bötesuppbördssystem som har tillkommit inomramen för ordningsbots- och strafföreläggandesystemen. Detta bygger på attbötesbetalning så snabbt som möjligt efter brottet skall kunna komma till ståndpå frivillighetens gmnd utan att kronofogdemyndigheterna behöver anlitas. Densom har ålagt bötesstraffet underrättar den bötfällde om vad han behöver iakttaför att få verkställighetsfrågan ur världen, nämligen att inom viss kortaretid göra postgiroinbetalning till RPS. Systemet föreslås bli utvidgat, i ettförsta skede till att avse även böter som har utdömts av tingsrätt. Prop.1976/77:104 43 Slutligenskall här nämnas ett förslag om att bötesverkställigheten skall få avbrytas pågrund av sociala skäl av synnerlig styrka. Det finns en besläktad regel i 5 §BöVL. Denna har emellertid tillämpats i utom-ordentUgt ringa omfattning,beroende på bl. a. tyngande handläggnings-mässiga moment. Den regel som nuföreslås i ämnet innebär, att beslutanderätten läggs hoskronofogdemyndigheterna. Det skall dock åligga kronofogdemyndigheterna att föreavgörandet inhämta yttrande av tingsrätt och beslut om avbrytande avbötesverkställigheten får inte meddelas om tingsrätten avstyrker.Eftergiftsgmnderna vidgas jämfört med gällande bestämmelser i . Enligt vad som fastslås ibetänkandet förväntar sig utredningen inte att de sålunda föreslagnaexekutionsrättsUga och andra närliggande författningsändringarna kan leda tillfullt ut lika hög betalningsfrekvens som den vilken nu råder och som tUl vissdel är beroende på förvandlingshotets betalningsfrämjande effekt.Förvandlingshotet har låt vara med principiellt otillfredsställandefunktioner och effekter i flera avseenden en förmåga att driva framtillgångar som annars inte skulle ha varit tiUgängUga eller kända vid exekutivverksamhet. Det går enUgt utredningens mening inte att genomutsökningsrättsliga eller andra författningsändringar så att säga trolla framnya, för exekution tillgängliga objekt på det sätt som förvandlingshotet harkunnat åstadkomma. 5 Remissyttrandena 5.1 Förvandlingsstraffet Utredningensförslag om avskaffande av förvandlingsstraf-f e t har fått ett övervägandepositivt mottagande under remissbehandlingen. Förslaget har utan några närmarekommentarer tillstyrkts eller lämnats utan erinran av statskontoret,, konkurslags-kommittén, TCO och Föreningen . Enligt RÅ har utredningenpå ett övertygande sätt redogjort för invändningar av principiell och praktisknatur, som kan resas mot för-vandUngsstraffet. RÅ delar uppfattningen att deredovisade nackdelarna, i synnerhet förvandlingsstraffets karaktär avpersonalexekution, är så betydande att övervägande skäl talar för systemetsavskaffande. framhåller emellertid RÅ att bötesstraffet tillskillnad från påföljden fängelse saknar straffrättsligt jämställdaalternativ. Man nödgas därför använda bötesstraff för en stor mängd brott ävenom den dömde saknar betalningsförmåga. Det är därför, hur man än gör medförvandlingsstraffet, viktigt att man försöker finna praktiskt användbaraalternativ till bötesstraffet. BRÅ är av den uppfattningen att förvandling avoguldna böter till fängelse är en ovärdig sanktionsform, främst därför att mantvingas tillgripa en påföljd som inte är relaterad till brottet utan 1976/77:104 44 upplevssom en betydligt allvarligare och mera ingripande påföljd än böter. Därmedkränker bötesförvandlingen de gmndläggande principerna för vårtstraffrättssystem. BRÅ tillstyrker sålunda att förvandlingsstraffet upphävs.Socialstyrelsen anser att det från vård- och behandlingssynpunkt är mycket attvinna med ett borttagande av förvandlingsstraffet. Även om det kan tänkasuppstå en s. k. bötesimimun grupp, torde den under alla förhållanden bUrelativt liten. EnUgt förhåller det sig med stor säkerhet såatt brottsbeivrande bieffekter (polisingripande, domstolsförhandling etc.) imånga fall kan vara tillräckliga ur individualpreventiv synpunkt. Detär inte motiverat att ha kvar förvandlingsstraffet under hänvisning tillallmänpreventionens krav, särskilt som sambandet mellan all-mänprevention ochförvandUngsmöjUghet är synnerUgen diskutabelt. ser sålundastora fördelar med borttagandet av förvandlingsmöjligheten. Fördelarna skulleemellertid motverkas, om borttagandet av förvandUngsstraffet skulle göradomstolarna mer benägna att redan från början döma till frihetspåföljd med dekonsekvenser det innebär för den enskildes rehabiliteringsmöjligheter. Inteheller skulle det vara tillfredsställande, om villkorlig dom skulle börjaanvändas i större utsträckning, eftersom sådan alltid medför anteckning ikriminalregistret och uålunda "stämplar" vederbörande som kriminellpå ett helt annat sätt än låga bötesstraff. Även socialutredningen anser attnackdelarna med förvandlingssystemet från socialpoUtiska synpunkter är såbetydande att övervägande skäl talar för att det avskaffas. I den mån denen-skuda upplever sig som immun och trots omfattande bötesskulder begår nyabötesbrott, torde detta förhållande inte nämnvärt sammanhänga medförvandlingssystemets existens i synnerhet som anstånd med verkställighet avförvandlingsstraff medges i stor utsträckning och sådant anstånd sällanförklaras förverkat. Om man bortser från förvandlingssystemets tänkbarainverkan på domstolarna i valet mellan böter och korta frihetsstraff, haralltså detta system enUgt socialutredningens mening inga andra fördelar än attdet i vissa fall bidrar till att betalning eller i vitesfallen annanprestation sker. kan inte heUer instämma i utredningensståndpunkt att det beträffande sådana individer som är att anse sombötesimmuna inte rimligen kan anses klandervärt att samhäUet vid underlåtenbötesbetalning inskrider med skärpt påföljd, som kan verka brottsavhållande.Till den del denna gmpp utgörs av ekonomiskt och socialt svaga personer kansocialutredningen inte acceptera denna ståndpunkt. Den överensstämmer inte hellermed konstaterandet på annan plats i betänkandet, att fängelsevistelser föråtskiUiga med sociala problem motverkar de socialvårdande myndigheternasansträngningar att hjälpa. i finner detinte försvarligt att enbart i påtryckningssyfte behålla det omständligaförvandUngssystemet som innebär att förvand- 1976/77:104 45 Ungsstraffethuvudsakligen drabbar personer som redan torde vara föremål för samhälletsomsorger i oUka avseenden. Ett fåtal remissinstanserär kritiskt mställda till utredningens förslag i denna del. motsätter sig av kriminalpolitiska skäl att förvandlingssystemetslopas. Däremot anser förbundet att en reform av bötesverkstälUgheten är högstangelägen men att denna inte får ske på sådant sätt att bötesstraffetseffektivitet urholkas. Förbundet finner att det föreligger skäl att bl. a.överväga det alternativ som redovisas på s. 137 i betänkandet och som innebäratt man straffbelägger att en bötfälld genom tredska, uppenbar lättja ellervårdslöshet vållar att ett bötesstraff inte kan verkstäUas. Påföljden för sådanöverträdelse kan av naturliga skäl inte vara annat än frihetsstraff och det kandärför ifrågasättas, om man inte bör inskränka sig till fall av påtagligtredska. En sådan lösning medför att förvandlingen inskränks till sådana fall,där särskilda åtgärder är påkallade, medan man, där detta inte är fallet,kommer ifrån att använda den mindre adekvata påföljd som det nuvarandeförvandlingsstraffet utgör. Vidare erbjuder den antydda ordningen störremöjligheter till variationer efter de föreliggande omständigheterna genom attstraffet inte är låst till en viss relation till det ådömda bötesstraffet.Frihetsstraffets längd kommer att i hög grad bero på hur grov tredskan är.EnUgt föriiundet finns det också starka skäl att överväga om inte den nuvarandeminimigränsen för fängelsestraff i detta sammanhang är mogen att sänkas.Föreningen har den bestämda uppfattningen attförvandlingsinstitutet efter viss modifiering bör bibehållas. Föreningen anseratt det är förödande för laglydnaden, om samhället i sin brottsbeivrandeverksamhet ger upp inför människor som genom smartness, hänsynslöshet ochillojaUtet försöker sätta regelsystemet ur spel när det drabbar dem själva. Enliten bötesimmun gmpp kan lätt bli en stor bötesimmun grupp. från den härsynpunkten är det närmast cyniskt att tala om att man i en del fall får nöjasig med den samhällsreaktion som ligger i själva det brottsbeivrandeförfarandet. Om man bortser från verkställighetsförsöken, så drabbas ju ävende i stort sett lojala lagöverträdarna av denna "bieffekt". bör i stället reglerna om förvandUngsstraff ändras så att talan omförvandUng av böter till fängelse får väckas endast mot bötfällda som i ochför sig kunnat men inte velat betala sina böter. Vidare kan enligt föreningenfrågan om förvandlingsstraffets avskaffande inte ses isolerad från frågan ombötesnivåns höjd. Bötesnivån är enUgt föreningens mening generellt sett förhög. Bötesnivåns höjd torde behandlas av utredningen (Ju 1973: 11) om eneventuell reforme-rmg av det ekonomiska sanktionssystemet inom straffrätten.Enligt föreningens mening bör man inte ta ställning till frågan omförvandlingsstraffets slopande förrän man också kan överväga resultatet avdenna utredning. 1976/77:104 46 Hovrättenöver och avstyrker utredningens förslag att avskaffaförvandlingsstraffet för böter. Helt avgörande för bedömningen av frågan omförvandlingssystemet skall bibehållas bör enligt hovrättens mening vara kriminalpolitiska synpunkter. StatsfinansieUa och andra ekonomiska synpunkterbör inte tillmätas någon betydelse. Inte heller bör alltför stor vikt tillmätasfrågan humvida förvandlingsstraffet är förenligt med nuvarande socialpolitiskasträvanden i samhället. Sådana synpunkter finns inlagda i självadagsbotssystemet. Särskilt vill hovrätten ifrågasätta om utredningensbeskrivning av det klientel som drabbas av ovillkorliga förvandUngsstraff ärhelt rättvisande för dagens förhållande. Utredningens klientelundersökningavser en så förhållandevis tillbaka som . harantalet bötesfångar kraftigt minskat, och enligt hovrättens erfarenhetutgör de som åläggs ovillkorliga förvandlingsstraff inte alls den utprägladestyp av "restkUentel' som tydligen dominerade bland bötesfångar.Denna gmpp torde f. ö. om den alls finns kvar ytterligare komma att minska,om fylleristraffet äntligen skulle komma att avskaffas. Enligt hovrätten kanstarka skäl andras för förvandlingsstraffet. Av stor vikt är att det motverkaruppkomsten av en bötesimmun gmpp. Vidare kan befaras att ett avskaffande avförvandlingssystemet skulle kunna i rättstillämpningen medföra en minskad tropå bötesstraffet som ett realistiskt och trovärdigt alternativ till en frihetsberövandepåföljd eller som ett lämpligt komplement tiU kriminalvård i frihet. Hovrättenvill ytterligare som argument för bibehållande av förvandlingssystemet göragällande att detta är av betydelse för den allmänna respekten förbötesstraffet och för den allmänna benägenheten att betala bötesskulder. Dettorde vidare starkt kunna ifrågasättas om den s. k. sociala kontroUen spelarnågon större roU i fråga om de typer av förseelser som normalt beivras genomenbart böter. Enligt hovrättens mening framstår detta som tveksamt för dagensförhållanden och det måste antas att sådana omständigheter, såsom faran att bUutsatt för ogillande från den sociala omgivningens sida, är av mindre vikt sombrottsavhållande faktor vad avser denna typ av förseelser. Vidare bör bemärkasatt många av de bieffekter som följer med lagföringen m. m. är mindre starka ifråga om bötesbrott än beträffande allvarligare överträdelser, eftersombötesbrotten till övervägande delar beivras genom strafföreläggande ellerföreläggande av ordningsbot. Den olägenhet för den dömde som kan sägas ligga iåtalet och domstoMörhandlingen förekommer ju inte alls i sådana fall.YtterUgare viU hovrätten fram-håUa att det för den stora allmänheten som hartillgångar vilka är tillgängUga för exekution och som därför nödgas att betalaeventueUa böter torde framstå som stötande om vissa personer vilka saknarsådana tillgångar eller har stor förmåga att hålla dem undan helt undslipperverkningarna av ådömda bötesstraff och fritt kan göra sig 1976/77:104 47 skyldigatill bötesförseelser på grund av att myndigheterna saknar medel -för attverkställa straffet. Bötesstraffet skulle då kunna sägas få karaktären av ensorts "klasslagstiftning"; den som är löntagare måste göra rätt försig medan den som är företagare med kontanterna på fickan går fri frånverkningarna av straffet. Vad som enligt hovrättens uppfattning framstår som väsentligtär att det finns någon verksam form av subsidiär sanktion att ta till i de falldå den bötfällde trots ekonomiska möjligheter därtill inte betalar böterna ochdessa inte heller kan drivas in utmätnings- eller införselvägen. Något helttillfredsställande sådant ersättningsmedel har utredningen dock inte lyckatsfinna, och hovrätten har svårt att tro att det skulle vara möjUgt att komma pånågot effektivt sådant medel. Enligt hovrättens mening bör man överväga attavskaffa förvandlingsmöjHgheterna för sådana fall då villkorligt anståndmedges och behålla dessa enbart för de fall då den bötfällde har underlåtit attbetala böterna av tredska eller uppenbar vårdslöshet eller då det på gmnd avupprepad bötesbrottsUghet är uppenbart att förvandling behövs för den dömdestillrättaförande. Möjligen kunde då också komma i fråga att i störreutsträckning än f. n. förbjuda förvandling av enstaka mindre bötesbelopp. Denfasta förvandlingsskalan kunde eventuellt också avskaffas. I stället kunde detöverlämnas åt domstolarna att inom vissa ramar fastställa längden avförvandUngsstraffet. Därigenom skulle större hänsyn kunna tas till omständigheternai det enskilda faUet. Även andra reformer av den nuvarande ordningen tordekunna komma i fråga. Flertalet av de remissinstansersom har ställt sig positiva till ett avskaffande av förvandlingssystemet hartagit upp frågan om den befarade uppkomsten av en s. k. bötesimmun grupp.Sålunda anför RÅ att det inte torde vara möjUgt att upprätthålla den högabetalningsfrekvensen utan att ha något hot om alternativ påföljd i bakgrunden.En viss försämring måste också enligt RÅ:s mening accepteras. Det Ugger ingenkriminalpolitisk fördel i att böter betalas med socialhjälpsmedel eUer avanhöriga. Det är emellertid av största vikt att betalningsmoralen hålls på enhög nivå. I annat fall förlorar bötesstraffet sin betydelse somkriminalpolitiskt instrument. Vad som framför allt är ägnat att inge oro ärrisken för att personer, som i realiteten har betalningsförmåga, genom skenavtal,täta byten av arbetsplats och liknande förfaranden lyckas göra sig oåtkomligaför exekutiva åtgärder. Skulle förvandlingsstraffets upphävande visa sigmedföra att sådana personer bUr bötesimmuna, dvs. helt undgår verkstälhghet avådömda bötesstraff, är risken stor att betalningsmoralen hos bötfällda i allmänhetsjunker. Lyckas man förhindra att en sådan bötesimmun gmpp uppstår, bedömer RÅriskerna för att betalningsfrekvensen skall sjunka påtagligt eller attdomstolarna skall förlora förtroendet för bötesstraffet som ringa. Problemetmed den bötesimmuna gmppen gäller enUgt RÅ:s 1976/77:104 48 meninginte så mycket hur stor den blir som vilken sammansättning den får. Utredningenhar inte närmare behandlat frågan om hur det bötesimmuna klientelet kan tänkasbli sammansatt. Till stor del torde det komma att röra sig om människor, somlever i utpräglat dåliga sociala och ekonomiska förhåUanden. Det får accepterasatt dessa personer undgår verkställighet av bötesstraff. För denna gmpp ärbötesstraff inte någon lämplig påföljd. Det väsentliga är som framhållitsatt man genom exekutiva åtgärder kan framtvinga betalning från personer som harbetalningsförmåga men som inte betalar frivilligt. För det stora flertaletbötesgäldenärer är detta möjligt redan enUgt nu gällande regler förbötesindrivningen. Det finns emellertid personer som genom diverse manövrer görsig svåråtkomliga för exekution. Ett sätt som stundom praktiseras avrörelseidkare är att låta alla tiUgångar ägas av anhöriga, hustru och barn, ochuppträda som anställd med obetydlig eller ingen lön. Ett annat sätt är attbyta arbetsplats så snart det blir aktuellt med införsel i lönen. Det torderöra sig om relativt få personer, som på detta sätt söker göra sig oåtkomligaför exekutiva åtgärder. Från kriminalpolitisk synpunkt är de dock mycketviktiga. Någraremissinstanser anser att vid ett avskaffande av förvandlingsstraffet bör denbötesimmuna gmppen och med denna förknippade problem ägnas kontinuerliguppmärksamhet. Denna synpunkt understryks särskilt av RÅ,, och /SR. mening bör ett system för utvärdering av reformen beslutassamtidigt med denna så att ingripande snabbt kan ske i enlighet med något avutredningens förslag till modeller eller på annat sätt, om den tredskandegmppen ökar. Fleraremissinstanser hävdar däremot att åtgärder mot de bötesimmuna bör övervägasredan i samband med reformens genomförande. RPS anser sålunda att det saknasanledning att skjuta frågan "om möjligheterna att på straffrättens vägkompensera bortfallet av vissa kriminalpolitiska fördelar hosförvandlingssystemet" . Det är väsentUgt svårare att införaåtgärder i skärpande riktning, om bötesindrivningen inte skullevisa sig fungera tillfredsställande. De "kompensationsmodeller" somutredningen skisserar synes därför böra vidarebearbetas redan nu så att någoneller några av dessa "modeller" kan bli föremål för lagstiftriingsamtidigt med förvandlmgssträffets avskaffande. Liknande synpunkter framförsav RSV, advokat samfund och Föreningen . BRAanser att konsekvenserna av ett upphörande av förvandlingsstraffet bör ses iett större kriminalpolitiskt perspektiv. BRÅ viU fram-håUa att det prisförvandlingsstraffutredningen menar att samhäUet måste betala för reformensgenomförande att låta dem som av tredska underlåter att betala böterna ändågå fria från straffansvar inte utan vidare kan accepteras. Prop.1976/77:104 49 kaninte åberopas socialt ömmande skäl för att skriva av böterna. Hur mångaindivider det finns som på detta sätt kan göra sig oåtkomliga frånbötesexekution är ovisst. Utredningens beräkningar tyder dock på att de är tillräckligtmånga för att kunna undergräva systemet och respekten för rättsvårdensstraffande funktion. Att acceptera deras betalningsvägran utan vidare åtgärdmåste därför betraktas som mycket stötande för den allmänna opinionen. Man kanockså befara att eftergiften av bötesstraff i sådana fall kan komma attpåverka domstolarnas straffmätning, när valet står mellan att döma till bötereller ett kort frihetsstraff. Kommer domstolarna att i fortsättningen varaberedda att här döma till böter, om det finns anledning att räkna med att dettastraff stannar på papperet? I Uka mån kan de allmänna reformsträvandena somsiktar mot att vidga utrymmet för böter inom strafflagstiftningen hamna itrögt före. Det finns därför anledning att pröva om inte samhället bör avståfrån sådana eftergifter genom att bättre anpassa systemet till det klienteldet här gäUer. Upphävandet av förvandlingsstraffet bör sålunda inte få tiUföljd att samhället helt beskärs möjligheten att sätta in någon form avsanktion i stället för böter mot de nämnda betalningsvägrarna. BRÅ föreslår attfrågan hur denna alternativa sanktion skall utformas bUr föremål för särskildaöverväganden. Frågan bör lösas i samband med att reformen genomförs. Om inteandra sanktioner kan komma i fråga, bör man pröva möjligheten att i stället förförvandling skapa fömtsättningar för en omprövning av den tidigarestraffbestämningen. En regel som medger tillämpning av andra påföljder än böteri sådana fall bör konstrueras. Utredningen har skisserat modeUer för en sådanordning. I detta sammanhang vill BRÅ erinra om att dess kriminalpoUtiskaarbetsgmpp i samband med översynen av bötessanktionen inte kan undgå att kommain på frågan, vilka konsekvenser upphävandet av förvandlingsstraffet kan få fören utvidgning av bötessanktionens tillämpningsområde. Arbetsgruppen skallockså pröva om förutsättningar finns att skapa nya, alternativa påföljder tillfrihetsstraff. Det är möjligt att sådana påföljder skulle kunna tillgripas istället för böter mot "bötesimmuna", när inte sociala skäl talar föratt man avstår därifrån. Avde olika "modeller" som utredningen skisserat i fråga om möjligheternaatt på straffrättslig väg kompensera bortfallet av vissa kriminalpolitiskafördelar hos förvandlingssystemet har det övervägande antalet remissinstansersom yttrat sig i frågan ställt sig bakom den modell som innebär att i enskildafall, där bötesstraff har visat sig klart overksamt, domstol skall kunnaförordna att en i lag inskriven skärpt straffskala innefattande fängelse högst tremånader, skall vara gällande för vederbörande om han begår nytt bötesbrott(modell 3). Synpunkter eller förslag i denna riktning framförs av RÅ, hovrättenöver och 4 1976/77. Prop.1976/77:104 50 , RPS, RSV, , och Föreningen . Flera av remissinstanserna bl. a. hovrätten över ochBlekinge förespråkar även en lösning enUgt den av utredningen föreslagna modellensom innebär att de i olika specialförfattningar föreskrivna befogenheterna attutsätta vite i pengar vidgas genom en generellt gällande lag till att undersärskilda, ganska restriktivt utformade förutsättningar gälla vitesutsättande i fängelse (modell 4). Även anser att enreglering i enUghet med denna modell bör ske. Enligt hovrättens över och och RPS:s meningär även förslaget att ha förvandlingsstraffet kvar för de dagsbotsstraff somuppgår till 90 eller högre dagsbotsstraff, och som inte har blivit verkställdatill fullo, väl värt att övervägas närmare (modell 7). domareförbundkan tänka sig att även något lägre dagsbotsstraff än 90 borde kunna medförabötesförvandling, eftersom 7080 dagsböter också ligger inom den ramdär en avvägning sker mot eventuellt frihetsstraff. Den varianten förefallerdärvid förbundet vara att föredra att domstolarna får förordna om böter överviss nivå skall vara förvandlingsbara eller inte. RÅ föreslår som ettjrtterligare alternativ att möjligheter till förvandUng i fall av uppenbartredska bibehålls. Man kan exempelvis tänka sig att en person, som synbarligenlever i goda ekonomiska förhållanden, är oåtkomlig för exekutiva åtgärderdärför att han formellt saknar arbetsgivare och själv inte står som ägare tillnågra utmätningsbara tillgångar. Förvandlingsstraffet skulle i sådana fall varaovillkorligt. Åklagaren skulle vidare vara skyldig att styrka attbötesgäldenären haft möjlighet att betala skulden. Detta medför naturligtviskrav på en grundlig fömndersökning. Några betänkligheter från kriminalpolitisksynpunkt att i de absoluta ytterlighetsfaU som här avses bibehållapersonalexekutionen bör inte möta, om man genom att låta förvandlingshotetkvarstå vid fall av direkt lagtrots kan vinna att den allmänna respekten förbötesstraffet underbyggs. Detta torde kunna uppnås även med en mycketrestriktiv tillämpning av förvandlingsstraffet. Remissinstanserna har i allt väsentUgt anslutit sig tillutredningens förslag till ny bötesverkställighetslagstiftning. I vissadetaljfrågor har dock vissa instanser föreslagit andra lösningar än demutredningen förordat. RÅ framhåller att de föreslagna ändringarna vad gälleruppbörd och indrivningsförfarande synes kunna medföra väsentliga resursbesparingaroch skapa förutsättningar för ett snabbt och effektivt indrivningsarbete. RSVanser att den nya lagstiftningen i en del av botes- 1976/77:104 51