prop · G00363 · 1976-12-31 00:00:00 — En del remissinstanser godlar kostnadsökningarnaför statsverkets del men är tveksamma i den mån enskilda kommer att drabbas.Ångermanlands mellersta domsagas häradsrätt uttalar att en nära lill handsliggande lösning av kostnadsfrågan om de slatsfinansiella synpunkternafrånses vore alt det allmänna i sin helhet svarar förkungörelse-annonseringskostnaderna. Liknande synpunkter framförs avrådhusrätten i SundsvaU, som anser alt statens utgifter kunde återfås genomhöjning med ell lämpligt enhetsbelopp av expeditionsavgifterna för expeditioneri ärenden, där kungörelser regelmässigt förekommer. Administrativt torde härvinster vara alt hämta. östra domsagas häradsrätt påpekar att detnågon gång kan föreligga ömmande förhållanden som gör det obilligl att utkrävahela kungörelsekostnaden av den enskilde. Man kunde överväga att öppnamöjlighet att låta kostnaden i sådant fall stanna på statsverket. och Noradomsagas häradsrätt anser att förslaget med hänsyn till den differentieradetidningsmarknaden i vårt land innebär att kostnaderna vid kungörelseannonseringkommer att variera avsevärt på olika orter. Detta talar för införande av enbestämmelse att den rättssökande betalar ett slandardbelopp för annonsering,medan statsverket Prop.1976/77:63 253 tillskjuter ev. resterande del. i Stockholmslän accepterar kostnadsökningarna för det allmänna men anser att man måstelägga speciella synpunkler när det gäller kungörande som skall bekostas avenskilda. Utvägarna är då all pröva om kungörandeskyldigheten kan inskränkaseller om man kan ge efter på kravet att kungörelsekostnaderna skall hell läckasgenom uttagna avgifter. konstaterar först efler genomgång och eventuell revidering av nuvarande bestämmelseroch angivande av enhetliga rikllinjer för den framtida kungörelseännonseringentorde kunna dels säkrare bestämma kostnaderna för densamma, dels bedöma kostnadernasstorlek i förhållande till värdet av kungörelseannonseringen. Flera remissinstanser anser atlutredningen varit alltför optimistisk vid beräkningen av kostnadsökningarna,bl.a. länsstyrelseria i , och . Även och stadsdomare menar, att utredningen inte nog beaktatkostnadssidan. Kungörelsekostnaderna är redan med nuvarande regler en tungbörda för mången rättssökande. Enda skälet för en utökning skulle varaövertygelsen om ökad effekt av kungörandet. Föreningen känner här viss tvekan.Det av utredningen angivna målet får man väl som söka nå genombeaktande av utredningens ovan citerade målsättning. Likaledes avkostnadshänsyn vill föreningen försök atl ge domstolars kungörelsersådan utformning, att de skulle kunna tävla med reklamannonser. framhålleralt den avvägning mellan effek-tivitelshänsyn och koslnadshänsyn som måste skeinte bör få föranleda atl nuvarande kungörelsekoslnader för enskilda ochföretag avsevärt ökas. ifrågasätter om iallmänhet en så omfatlande annonsering som uiredningen föreslagit är påkalladav kostnadsskäl. Liknande inställning har rådhusrätt och rådhusrätteni , som konstaterar alt kungörelseannonsering i de storadagstidningarna medför betydande kostnader. Annonseringen bör därför iSlockholm normalt begränsas till morgontidningarna. Av hänsyn tilleffektivitetskravet bör dock den beslutande myndigheten ges befogenhet att isärskilda fall annonsera i annan dagstidning. A andra sidan kan del iblandefter en avvägning mellan de olika faktorerna framstå som naturiigl att annonseringenbör ske i endasl en dagstidning. kan tänka sig falldär det med hänsyn exempelvis till kostnaderna för den enskilde kan te sigorimligt med en annonsering av den omfattning förslaget innebär. sätter i frågaom inte den föreslagna utvidgningen av annonsering i ortspressen skulle kunnamedföra onödigt stora partskostnader i vatlenmålen. Flera remissinslanser har synpunkter på hur man skallkunna mildra Prop.1976/77:63 254 verkningarna av kostnadsökningarna. Lagberedningen anseratl generellt vid all annonsering gäller alt man inte kan bortse frånkostnadsfrågan. Lantmäteristyrelsen ifrågasätter ell förenklatkungörelseförfarande i de fal! kostnaderna för ett kungörande enligtutredningsförslaget skulle stå i orimligt förhållande lillförrätlningsobjektets värde. uttalar atli vissa fall ett ovillkorligt krav på uppfyllande av utredningens målsättningskulle kunna innebära onödigl höga partskostnader. Verket förutsätter att medievaletvid kungörelseannonsering för sk. blandade och lokala målgrupper överlåts tillrespektive myndighet Samhällets organ har i mångasammanhang anledning att sprida kännedom orn sina åtgärder genom att kungöra dessa.Skälen härtill är flera. Åtgärderna kan beröra så många personer attkungörandet är det mest rationella sättet att sprida kännedom om dem.Åtgärderna kan också beröra personer som inte kan nås med underräUelse på annatsätt, t.ex. en obestämd krets av personer eller person med okänd vistelseort.Del allmänna. '; verksamhet för att kungöra beslut och andra åtgärder kan sägasemellanåt ingå som ett led i dess samhällsinformation. På vissa områden förekommersituationer där kungörandet inte bara åvilar myndighet utan också ankommer påenskild. Som exempel på nu avsedda fall kan nämnas kungörande enligt lagen(1927:85) om dödande av förkommen handling (regelmässigt kungör domslol,undantagsvis bank eller försäkringsbolag) och hittegodslagen (regelmässigt kungörpolismyndighet, undanlagsvis, enligl hänvisning till ägofredslagen, intagareav hemdjur). Elt annat fall som belyser sambandei mellan myndighets ochenskilds kungörande är kungörandereglerna i aktiebolagslagen (registreringsmyndighetens,domstols och bolagets kungörande). Någon naturlig gräns kan inte dras mellanmyndighets och enskilds kungörande. Det är angeläget att allt kungörande inomett område är samordnat. Med hänsyn till sambandet mellan myndighets ochenskilds kungörande synes del vara naturligt att behandla båda fallen i dettasammanhang. 1 vid mening omfattar kungörandeockså publicering av författningar (av Kungl. Maj:t utfärdade lagar ochförordningar) och normbeslut (av central, regional eller lokal statligförvaltningsmyndighet eller av beslutande församling utfärdadeföreskrifler lill allmän efterrättelse). Exempel på föreskrifter om kungörandeav normbeslut lämnas i bilaga I. Prop.1976/77:63 255 1 fråga om författningar ochnormbeslul gör sig vid sidan av det ordinära offentliggörandeintresset vidkungörande också gällande intresset att bevara bestämmelserna samlade ochlättillgängliga för dem som har alt tillämpa dem eller all eljeslrälla sig efler dem. Detla inlresse tillgodoses typiskt sett genom attförfattningar och normbeslut samlas i särskilda publikationer (t.ex. SFS ochlänskungörelserna). Utredningen om författningspublicering har i sittbetänkande 'Bättre överblick över lagar och andra bestämmelser' (SOU 1973:23)behandlat publicering av författningar och normbeslul främst från denna aspektoch bl.a. lagt fram förslag till lag om kungörande av lagar och andra författningar.Betänkandet bereds f.n. inom justitiedeparlementet. Intresset av att sprida kännedom omen åtgärd är uppenbarligen i princip detsamma, om kungörandet rör enförfattning eller ett normbeslut eller om det avser mera individuella beslutoch åtgärder. Gränsen mellan normbeslut och individuella beslut är också ivissa fall svårdragen. Regler som skall tillgodose spridningsintressel bördärför baseras på överväganden av väsentligen samma slag i båda fallen. Behovetav sådana regler i fråga om författningar och normbeslul bör emellertid prövassamtidigi med frågan om hur sådana myndighetsåtgärder bäst skall kunnadokumenteras för framtiden. En samlad bedömning härav bör lämpligen anstå,tills ställning skall las till författningspubliceringsutredningens belänkande.1 denna promemoria behandlas därför inte frågor om kungörande av författningaroch normbeslut. 5.2 Behovet av revision av nuvarande regler Som har berörts inledningsvisbeslöt statsmakterna vissa allmänna riktlinjer för förbättradsamhällsinformation. Bl.a. slogs fast principen om en allmän och enhetligdagspressannonsering i fråga om sådan information rörande rättigheter ochskyldigheter som är avsedd atl nå alla medborgare. Principen finns för denstatliga sektorns del inskriven i Kungl. Maj:ts cirkulär (1971:507) lillstatsmyndigheterna om information genom dagspressannonsering. Vid behandlingenav frågan om förbättrad samhällsinformation berördes också spörsmålet omkungörelseannonsering i ortstidning. 1971:56 intogs härvidlag denprincipiella ståndpunkten alt sådan annonsering bör ske i samtligaortstidningar som har en spridning av någon betydenhet. Frågan om en reform avbestämmelserna om kungörelseannonsering ansågs emellertid böra anstå i avvaktanpå en detaljgenomgång av reglerna. Vid den genomgång av gällandebestämmelser om kungörande som har företagits inom harkonstaterats alt författningsregleringen i ämnet uppvisar åtskilliga brister.Till en början kan nämnas att bestämmelserna har tillkommit inte bara förjuridiskt och praktiskt myckel Prop.1976/77:63 256 olika situationer utan också vid skilda lillfällen ochunder lång lid. Samhällssituationen och därmed även tillgängliga former förkungörande och dessas spridningsegenskaper har under denna lid starkt skiftat.1 viss mån har detta förhållande beaktats vid ulformning av ny lagsiiftning ochgenom modernisering av bestämmelser i äldre författningar. 1 avsevärdutsträckning kvarstår dock äldre bestämmelser utan att ha anpassats till nutidaförhållanden. Redan den brislande enhetligheten i och den delvis föråldradeutformningen av nuvarande bestämmelser utgör således ett motiv för alt nu seöver dessa. Som har påvisats avinformationsutredningen präglas nuvarande regler om kungörande inte bara avbrislande enhetlighet. De är också förenade med brister fråneffektivitetssynpunkt. De innefattar sålunda inle alltid tillfredsställandegarantier för atl ändamålel med kungörandet tillgodoses i tillräckligutsträckning. Delta beror i sin lur på alt vissa former för kungörande harföreskrivits då andra och mindre effektiva spridningsmetoderstått till buds än de som finns. En översyn av regleringen på områdetframstår därför som angelägen för att stärka kungörandets ändamålsenlighet.Härvid bör särskill frågan om annonsering i ortstidning uppmärksammas. För en revision av reglerna påområdet lalar vidare önskemålet att göra dessa mer flexibla än vad som f.n. ärfallet. Vid valet mellan olika medier bör myndigheter och enskilda ges störremöjlighet att beakta omständigheterna i det enskilda fallet. Härför talar inleminsl koslnadshänsyn. Allmänt sett behöver nuvarande reglering systematiserasoch gås igenom för att en rimlig relation skall uppnås mellan å ena sidankostnaden för kungörandet, å andra sidan dels det inlresse tillkännagivandettjänar, dels strävandet att förbättra informationen på olika områden. 5.3 Riktlinjer för en revision av formerna för kungörande För att komma till rätta med debrister som är förenade med nuvarande kungörandereglering har utredningenföreslagit att man i forisättningen skall tillämpa ett mer enhetligt system ifråga om formerna för kungörande. Systemet utgår från en gruppering av deolika kategorierna av adressater för kungörelse (målgrupper). Förslaget innebäratt vissa medier skall vara obligatoriska, medan övriga ges karaktär avstödjande kungörandeformer. För varje kungörandesituation bör i författningbestämmas det eller de medier som skall vara obligatoriska. I vad mån därutövernågot stödjande medium bör användas får avgöras efter en lämplighetsprövning idet enskilda fallet. Del bör åvila den som kungör atl alllid företa en sådanprövning. 1976/77:63 257 Utredningens principförslag har genomgåendemottagits positivt vid remissbehandlingen. Atl del förordade systemet ledertill en mer ändamålsenlig reglering av formerna för kungörande bekräftas av dendetaljgenomgång av hithörande bestämmelser som har företagits inomdepartementet. Med hänsyn till att förslaget sålunda i slor utsträckningtillgodoser önskemålen om att nuvarande regler om kungörande skall göras merenhetliga, effektiva och flexibla, bör en reform på området lämpligen ske medutgångspunkt i vad utredningen har föreslagit. Ettgenomförande av förslagel kräver alt slällning tas till såväl vissaövergripande frågor som en stor mängd spörsmål i anslutning till endetaljgenomgång av nuvarande författningsbestämmelserom kungörande.Övervägandena i den senare delen redovisas i avsnitt 6. I förevarande avsnittbehandlas frågor av det förra slaget, nämligen indelningen i målgrupper,allmänna frågor om obligatoriska och stödjande kungörandeformer, denförfattningsmässiga sidan av en reform på området samt de ekonomiskaverkningarna av en reform. Indelning i målgrupper är framför allt enhjälpfaktor vid val av form för kungörande. Målgrupperna bör främsl svara molde olika mediernas spridningsegenskaper. Sedd mot denna bakgrund lorde den målgruppsindelningsom utredningen stannat för i huvudsak vara ändamålsenlig. Varje målgruppsindelning inom detta område får dockbetraktas som översiktlig. Avgränsningen mellan olika målgrupper är inte såklar att den i alla situationer ger lillräcklig ledning. Sådana oklarhetermåste överbryggas genom flexibilitet i mediavalet. Viddetaljgenomgången av författningsregleringen på området har det funnitslämpligt att lillämpa en i vissa hänseenden mera finskiktad målgruppsindelningän utredningens. Indelningen lar ocksåTsikte på arten av det intresse somtillkännagivandet skall tillgodose och den större eller mindre grad avaktivitet som målgrupp kan förväntas visa i olika silualioner. Syftet meddenna uppläggning har varit att efler behov åstadkomma regler som är mernyanserade lill omständigheterna i typfall än vad utredningens systemförslagomedelbart kunnat ge. Resultatet innebär på vissa punkter också ett annatmediaval än enligt utredningens förslag, t.ex. användningen av domstolsanslagstavla enligt 17 § delgivningslagen (avsnitt 6.14). Antalet obligatoriskamedier som kommer till användning har också blivit större l.ex. anslag inomfastighet enligt 17 § delgivningslagen, viloståndsanslag enligl 30 § lagen(1886:46 s. 1) ang. stenkols-fyndigheter m.m. och vissa kungörandeformer sombehandlas i avsnitt 5.3.3.5 sista stycket. 1 saml Nr 63 1976/77:63 258 5.3.3 Kungörandeformer (medier) 5.3.3.1 Kungörande i kyrka Kungörande i kyrka genom uppläsningär så golt som undantagslöst ersatt av anslagsförfarande. Enliglkungörelsen (1970:469) om kungörande i kyrka går anslagsförfarandet till så atlmeddelandet hålls tillgängligt hos kommunstyrelsen i den kommun sommed hänsyn lill ändamålel med tillkännagivandet finns lämplig och genom all meddelandehärom och om meddelandets huvudsakliga innehåll anslås på kommunensanslagstavla. Från dessa bestämmelser är undantagna kungörelser som rörkyrkliga angelägenheter. Sådana kungörelser skall i stället hållas tillgängligapå pastorsexpedition och meddelande anslås på församlingens anslagstavla.Uppläsning från predikstolen, den ursprungliga formen för kungörande i kyrka,är förbehållen en liten grupp strikt kyrkliga angelägenheter, nämligenkungörelse om vars uppläsande Kungl. Maj:t särskill förordnal, kungörelseenligt siadgan (1958:261) om prästval och, efter församlingens bestämmande,kungörelse om annat i författning föreskrivet kyrkligt tillkännagivande. Kungörande i kyrka bör mot nämndabakgrund upphöra att vara obligatorisk kungörandeform i utomkyrkligaangelägenheter, oavsett om kungörandet sker genom uppläsning eller subsidiärtanslag. Frågan om kungörande av kyrkligaangelägenheter behandlas i avsnitt 6.16. Länskungörelserna, som förutom tillmyndigheter sprids i ett eller annat tiotal exemplar per län, användsväsentligen för kungörande av normbeslut. De är uppenbarligen inte etttjänligt instrument för alt sprida meddelanden av annat slag till enskildamedborgare. Länskungörelserna bör, som uiredningen föresiagii ochremissinsianserna godtagit, ulgå som obligatorisk kungörandeform för dekungörandefall som behandlas här. En användning av länskungörelserna som stödjandeform i sådana fall blir beroende av länskungörelsernas framtida utformning. Delkan anmärkas att utredningen om författningspublicering föreslagit (SOU 1973:23s. 135) att länskungörelserna skall omvandlas till författningspublikationerför länen. Som har nämnts inledningsvis (5.1) tas denna fråga inte upp i dettasammanhang. Pör riksomfattande informationsspridning står valet mellanen officiell 1976/77:63 259 tidning, rikstäckande dagspressannonsering och radio/TV.Sett uteslutande från effektivitetssynpunkt är självfallet rikstäckandedagspressannonsering den bästa kungörandeformen. Kostnadsaspekten göremellertid att en sådan lösning inte kan komma i fråga. Det är inle hellerrealistiskt att räkna med atl radio/TV kan komma lill användning som form förkungörande i avsevärt större utsträckning än f.n. Som har påvisats av utredningenär del med hänsyn härtill tydligt att en officiell tidning liksom hittillsbehövs som obligatorisk form för nationellt kungörande. Någon principiellerinran har inte heller framställts häremot vid remissbehandlingen. Invändningar kan självfallet riktasmot Posl- och från effektivitetssynpunkt. Som åtskilligaremissinslanser påpekai skulle tidningens effektivitet när det gällerinformationsspridning kunna ökas avsevärt genom att materialet görs meralättillgängligt både språkligt och redaktionellt. I sitt betänkande (SOU1971:2) '' har informationsutredningen lagt framförslag om omgestaltning av tidningen i syfte bl.a. att göra tidningen meraändamålsenlig för kungörelseannonsering. Förslaget bereds f.n. inomjustitiedepartementet. För lokal/regionalinformationsspridning är ortstidning generellt sett den tveklöst effektivasteformen och naturlig ersättare för t.ex. kungörande i kyrka ochlänskungörelserna. Som har berörts förut har statsmakterna gett uttryckför den principiella inställningen att samhällsinformationen bör förbättrasgenom bl.a. en ökad satsning på ortslidningsannonsering. Förkungörelseannonseringens vidkommande har ståndpunkten uttryckts så, attannonsering genom ortstidning bör ske i samtliga dagstidningar som har enspridning av någon betydenhet. Någon anledning all nu frångå denna inslällningfinns inle. Kungörande i ortstidning bör således tillhöra de obligatoriskamedierna med generell användning. Vad gäller den närmare innebörden av dennakungörandeform bör nämnas följande. har genom ett beslul den 27 oktober 1971definierats som tidning vilken är inriktad på reguljär dagsaktuellnyhetsförmedling och/eller opinionsbildning och utkommer med minst elt nummer iveckan. Denna definition stämmer i sak nära överens med motsvarande definitioni kungörelsen(197l:492) om slatligl stöd till dagstidningar. 1 förevarandesammanhang bör begreppet dagstidning lämpligen användas i den tolkning somföljer av nyssnämnda beslut av . har en belydande spridningöver stora delar Prop.1976/77:63 260 har emellertid den dubblafunktionen atl förmedla lokala nyheter inom elt mindre område (i principutgivningsorten med omnejd) och att inom hela sitt spridningsområde förmedlamera allmänna nyheter. med denna dubbla funktion bör användas somobligatorisk kungörandeform endast för det område till vilket den förmedlarlokala nyheter, l.ex. endast för storslockholmsområdei. bör därför fogas den ytterligare bestämningen lokal. Tillämpningen av principen om enbred ortslidningsannonsering förutsätter självfallet liksom användningen avortstidning som obligatorisk form enligt utredningens systemförslag attmålgruppen är geografiskt bestämd. 1 vissa fall av kungörande, l.ex.tillkännagivande av åtgärd rörande plan- och naturvårdsfrågor, kan målgruppenha en sådan bredd att den är atl jämställa med målgrupp för fullsländiglokal/regional samhällsinformation, dvs. omfatta alla medborgare inom området.Tillämpningen av principen på kungörande blir då i stort sett identisk medtillämpningen av vad som har uttalats i det inledningsvis nämnda cirkuläret(1971:507) till statsmyndigheterna om information genom dagspressannonseringdvs. annonsering i alla dagstidningar som har en spridning av någon betydenhetinom orten. Andra kända egenskaper hos målgruppen än dess geografiskaavgränsning måste emellertid också beaktas, l.ex. Undantagsvistorde det t.o.m. kunna ligga i linje med principståndpunkten att annonsera iendast en av flera väl spridda dagstidningar inom området, l.ex. närtillkännagivandet riktar sig till en enda person med notoriskt regelbundnatidningsvanor. För tillämpningen är eltbetydelsefullt hjälpmedel för myndigheterna alt ha tillgång till akluellauppgifler om dagstidningar och deras spridning. Sammanställningar i dessafrågor torde kunna tillhandahållas genom . Specialpublikationer,anslagstavlor, radio/TV och register är väl lämpade som medel förinformationsspridning och bör användas obligatoriskt i huvudsak i denomfattning uiredningen föresiagii och därutöver som stödjande former efler vadsom bedöms lämpligt i det enskilda fallet. Belräffande det av utredningenföreslagna systemet finns här anledning alt ytterligare påpeka följande. Vad gäller anslag på myndighelsanslagstavla har särskill från dom-stolshåll riktats kritik mot förslaget altinskränka användningen av denna kungörandeform. Man pekar bl.a. på atl dettaslag av tillkännagivande är enkelt och billigt och i åtskilliga fall attbetrakla som en ren formalitet. Med anledning härav bör framhållas attkungörande genom anslag hos Prop.1976/77:63 261 domstoleller annan myndighet inte torde uppfylla kravet pä en effektiv information ommyndighetens ålgärder. Den omständigheten att sådani kungörande ärförhållandevis enkelt och föga kostnadskrävande kan givetvis inte tillmätasavgörande betydelse, om man önskar förbättra kännedomen om myndigheternasbeslul och andra åtgärder. Däremol bör denna form för tillkännagivande efleromständighelerna kunna användas som stödjande medium i fall som inte går in iden kategori som anges under I B.2) i utredningens systemförslag. Anslag på anslagstavla förekommer som ett momenli kungörelsedelgivning enligt 17 § delgivningslagen, bl.a. som enda momenl idelgivningsförfarandet när det ordinära utåtriktade momentet, kungörande itidning, är uppenbart meningslöst. Frågan om kungörande i sådana fiktionsfallbehandlas i avsnitt 6.14. En ny form av anslagskungörande har numera införtsi 17 § delgivningslagen i anslulning till införandet av expropriationslagen(1972:719). Till komplettering av tidigare föreskrivna kungörandeformerföreskrivs där anslag inom fastighet vid kungörelsedelgivning med personer somhyr eller eljest innehar lägenhet i samma fastighet. Till frågan om dennakungörandeform finns anledning att återkomma under 6.14. I 'annat lämpligt sätt' kan inordnas åtskilligaandra medier än de som nämns av utredningen. Den inom departementet företagnakartläggningen har med en vidsträckt tolkning av begreppet kungörande givitsådana exempel på specifika och för specifika situationer avsedda och ändamålsenligaformer som stämpel enligl lagen (1959:99) om köttbesiktning, beredskapslarmenligt lagen (1960:513) om beredskapstillstånd och utmätningsmans insegelenligt 74 § utsökningslagen (1877:31 s. 1). Det synes inte nödvändigt alt iförevarande sammanhang gå närmare in på sådana mera speciella former avkungörande. 5.3.4AUmänna grundregler i särskild lag Bestämmelser om kungörande finns f.n. i ett mycketstort antal lagar och andra författningar. Bortsett från det tidigare nämnda1971 års cirkulär i ämnet finns det däremot inle några allmänna beslämmelser omvilka grundsatser som skall iakttas vid kungörande. En revision av nuvarandekungöranderegler bör därför som ett väsentligt syfte ha att slå fast vissagrundläggande principer med tillämpning i så gott som alla berörda fall. Dessagrundregler bör lämpligen samlas i en fristående lag. En central författning av nu åsyftat slag bör tasikte på situationer då kungörande skall ske i Post- och ,ortstidning eller specialpublikation eller genom anslag på statlig ellerkommunal anslagstavla. Något behov av generella bestämmelser för andrakungörande-situationer synes inte finnas. Detta gäller när den lämpliga formenär bl.a.