prop · G003130 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/'77:13b Regeringens proposition medförslag till riktlinjer för modernisering av det statliga budgetsystemet; Regeringen föreslår att antaga detförslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoU. I propositionen läggs fram förslag till riktlinjerför en modernisering av det statliga budgetsystemet. Den nuvarande uppdelningeni en drift-och en kapitalbudget föreslås upphöra och ersättas av en endastatsbudget. I samband med omläggningen som förutsätts ske tidigast /80 bör en rad förenklingar av redovisningen genomföras. Somredovisningsperiod bör alltjämt gälla det nuvarande statliga budgetåret. 1propositionen redovisas vidare vissa synpunkter på frågor röranderesursstyrning, bl. a. föreslås försöksverksamheten med pro-grambudgeteringövergå i ett arbete att genom bl. a. information och UtbUdning allmänt höja denekonomi-administrativa nivån i statsförvaltningen. 1 1976/77. 1 saml Nr 130 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,Mundebo, UUsten, , , , Propositionmed förslag till riktlinjer för modernisering av det statliga budgetsystemet Budgetutredningeni tillkallades den 27 juni 1969för att pröva olika förändringar i det statliga budgetsystemet. Utredningenavlämnade sitt slutbetänkande (SOU 1973: 43) Budgetreform . Samtidigtmed slutbetänkandet överlämnade utredningen tre bilagor (SOU 1973: 44, 45 och46). Utredningen hade utgivit publikationen Regeringensbudgetförslag 1972/73. Därmed slutfördes uppdraget att överväga enlättillgänglig presentation av budgetpropositionen. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgivits av ,rikspoUsstyrelsen, , domstolsväsendets organisationsnämnd,styrelsen för internationell utveckling (SIDA), överbefälhavaren, försvaretscivilförvaltning, fortifikationsförvaltningen, ,, ,, arbetarskyddsstyrelsen, , statensbakteriologiska laboratorium, postverket, , (),statens vägverk, luftfartsverket, statskontoret, kammarkollegiet,, (), bankinspektionen,försäkringsinspektionen, (), ,, statens personalutbUdningsnämnd, statens personalnämnd,universitetskanslersämbetet efter hörande av vederbörande vid universitet och högskolor, , utrustnings- 1 direktören ,riksdagsledamoten , numera direktören , riksdagsledamotenCarl samt professorn . 1976/77:130 3 nämndenför universitet och högskolor, lantbmksstyrelsen, , statensjordbmksnämnd, kommerskollegium, patent- och registreringsverket,konsumentombudsmannen, , överstyrelsen för ekonomiskt försvar,(), , statens invandrarverk, riketsallmänna kartverk, länsstyrelsemas organisationsnämnd, ,styrelsen för teknisk utveckling, domänverket, förenade fabriksverken, statensindustriverk, fullmäktige i riksbank, revisorer,fullmäktige i med överlämnande av en inom kontoret upprättadpromemoria, kammarrätten i , forskningsrådens samarbetsdelegation,i med bifogande av yttranden från Stockholmsläns landstingskommun, och kommun ,länsstyrelserna i , och , affärsverksdelegationen,ledningsgruppen för fortsatt utveckling av försvarets planerings- ochprogrambudgetsystem, företagsskatteberedningen, skatteutredning,kommunalekonomiska utredningen, alkoholpolitiska utredningen, utredningen omskolan, staten och kommunerna, jordbruksutredning. , (), SverigesAkademikers centralorganisation (), ,i (LO) med bifogande av yttranden från och , () och med gemensamtyttrande samt (). tillkalladesaffärsverksutredningeni för att utreda riktlinjerna för affärsverkens pris-och taxepolitik. Utredningen överiämnade betänkandet (SOU1968:45 och 46) Affärsverken Ekonomi, konkurrens och effektivitet. Yttranden över betänkandet har avgivits , postverket, SJ, , luftfartsverket, statensvattenfallsverk och domänverket. Vidare har yttranden avgivits avöverbefälhavaren, statskontoret, RRV, , ,kommerskollegium med bifogande av yttranden från handelskamrarna iStockholm, , , , , , och ,, statens pris- och kartellnämnd, överstyrelsen förekonomiskt försvar, AMS, länsstyrelserna' i , ochNorrbottens län, fullmäktige i riksbank, fullmäktige iriksgäldskontoret, samarbetsdelegalionen för de fyra nordligaste länen.Norrlandsförbundet, , Svenska kommunförbundet.Svenska Kraftverksföreningen, TCO 1 F. d. generaldirektören , numerabankdirektören , numera direktören , numeradirektören och administrative direktören . 1976/77:130 4 med bifogande av yttrande från , ,, LO med bifogande av yttranden från Statstjänarkartellen, , och , och , , Näringslivets Trafikdelegation samt KF. Affärsverkskommitténi tillsattes avaffärsverksdelegationeh för att vidare bearbeta och utvecklaaffärsverksutredningens förslag. Kommittén överlämnade promemorianAffärsverken, målsättningar och styrformer. Efter remiss har yttranden över betänkandetavgivits av postverket, SJ, , luftfartsverket, statensvattenfallsverk, domänverket och förenade fabriksverken. Vidare har yttrandenavgivits av statskontoret, RRV, , ,, och , LO med bifogande av yttrandefrån , samt SAF och . RRV fick Kungl. Maj:ts uppdrag attmed biträde av berörda myndigheter utvärdera försöksverksamheten medprogrambud-getering inom den civila delen av statsförvaltningen. RRV avlämnadei en sammanfattande slutrapport. I frågor som har anknytning tUl dem jag avser attta upp har vidare skrivelser kommit in från RRV och revisorer. Det statliga budgetsystemet har under 1900-taletändrats i större omfattning : . Vid budgetreform skapades de nuvarandekapitalfonderna för redovisning av statens s. k. produktiva kapital, dvs.kapitaltiUgångar som medförde monetär avkastning. Hit hörde i första hand affärsverksfondernaoch statens utlåningsfonder. Riksstaten utformades vid denna budgetreform så attinkomstsidan upptog vad som då kallades statens verkliga inkomster (dvs. främstskatter och nettoinkomster av kapitalfondema) samt lånemedel, medan utgiftssidanpå motsvarande sätt upptog de verkliga utgifterna (dvs. de olika huvudtitlarnaslöpande utgifter och räntor på statsskulden) samt utgifter för kapitalökning(dvs. anslag till kapitalfonderna). Avskrivningar på det historiskaanskaffningsvärdet räknades som drift- d. generaldirektören , numeralandshövdingen , finansdirektören samt numerastatssekreteraren . 1976/77:130 5 kostnader.Avskrivningsmedel fick således behållas och användas direkt inom de olikafonderna. budgetsystem avsåg på så sätt ge en öppen redovisning avförändringarna i statens förmögenhet och orsakerna härtUl. Vid budgetreform delades riksstaten upp itvå fristående delar, driftbudgeten och kapitalbudgeten. Driftbudgetenomfattade s. k. verkliga inkomster och utgifter samt även medel för täckning avkapitalfondernas eventuella underskott och avskrivningar. Kapitalbudgetenomfattade anslag för kapitalinvesteringar på utgiftssidan samt en formellsaidopost på inkomstsidan. Kapitalinvesteringarna finansierades dels medlånemedel, dels med driftbudgetens avskrivningsanslag (avskrivning av nyakapitalinvesteringar och av oreglerade kapitalmedelsförluster, dvs. Kapitalfonderna bibehölls och omfattade även ickeproduktivt kapital, exempelvis försvarsanläggningar. Avskrivningar av nyakapitaUn-vesteringar med medel från driftbudgeten innebar att icke produktivakapitalinvesteringar finansierades med andra statsinkomster än lånemedel(grundavskrivningar). Produktiva kapitalinvesteringar finansierades däremot medlånemedel och dessutom med avskrivningsmedel. I reformen sökte man förena omsorgen om statensförmögenhet med konjunklurpoliliska hänsyn. Budgeten fick över- ellerunderbalanseras, beroende på konjunkturläget, men måste balanseras på längresikt med tanke på förmögenheten och på fördelningen mellan generationerna. Allaförmögenhetsändringar antingen genom kapitalanskaffning, omvärderingar ellerbristande budgetbalans borde framgå öppet av budgeten. Principerna budgetreform tillämpas iallt väsentiigt fortfarande. Utvecklingen har däremot bl. a.inneburit att man i den ekonomisk-politiska debatten inte längre fäster någotavseende vid att särredovisa statens löpande utgifter och kapitalutgifter ochdärmed inte heller vid sambandet mellan upplåning och kapitalökning, vilkettidigare bedömdes som väsentligt. Principen om flerårsbalansering avdriftbudgeten saknar numera intresse. I debatten har i stället balansen mellanstatens samlade inkomster och utgifter uppmärksammats, dvs. balansen mellan åena sidan driftbudgetens inkomster och å andra sidan drift- ochkapitalbudgetens samlade utgifter, eftersom även kapitalbudgetens utgifter harstort konjunkturpolitiskt intresse. Förmögenhetsställningen ägnas däremotmindre uppmärksamhet. Begreppet totalbudget nämns första gången i 1956års finansplan. Totalbudgelen presenterades då i tabeUform i finansplanen. Fråndenna tid har kommentarerna till budgetpolitiken regelmässigt knutits tilltotalbudgeten. /67 kompletteras riksstaten (numerastatsbudgeten) med en uppstäUning över totalbudgeten. 1976/77:130 6 Även om kapitalfonderna finns kvar kan de intelängre sägas utgöra ett samlat uttryck för statens förmögenhet. Tillgångar somanskaffas inom driftbudgeten betraktas formeUt inte som en del av statens förmögenhetmen kan anses ingå i statens produktiva kapital. Förmögenhetsbegreppet harsåledes i praktiken vidgats. Vad gäller kapitalkostnaderna har den förändradesynen på förmögenhetsredovisningen fått vissa konsekvenser. Avskrivningarnahar i ökad omfattning kommit att räknas på tillgångarnasnyanskaffningsvärde. För affärsverkens del skall intäkter motsvarandeavskrivningsmedel bidra till finansieringen av nyinvesteringar. Förränt-ningenberäknas fortfarande i flertalet fall, t. ex. för affärsverken, på kapitaletshistoriska anskaffningsvärde. Är 1943 faststäUdes enhetliga regler för räntornapå lån från statens utlåningsfonder. De nya räntorna var väsentligen statens s.k. normalränta, fasta räntor av olika höjd och en rörlig ränta, som fastställsvarje år av . Grundtanken bakom normalräntan var att den skullemotsvara statens upplåningskostnader (kapitalanskaffningskostnader).Utvecklingen har emellertid varit sådan att räntenivån visat en stigande trend.Normalräntan har därför släpat efter på ett sådant sätt att ett inte avsiktligtsubventionsmoment till låntagaren har kommit in vid statens utlåning sett ursåväl statens som den enskilde låntagarens synvinkel. Motivet för tanken att normalräntan skall täckastatens upplåningskostnader lorde finnas i distinktionen mellan drift- ochkapitalbudget, varav den förra skattefinansieras och den senare i principlånefinansie-ras. Är då statens utlåningsfonder lånefinansierade, innebär ennormalränta av detta slag att upplåningskostnaderna täcks utan vinst för staten.Normalräntan har i linje härmed kommit att utgöra avkastningskrav för statenskapitalfonder över huvud taget, inkl. affärsverksfonderna. De principer som lades fast med 1937 årsbudgetreform tillämpas i stort sett än . Med hänsyn tUl den utveckling somhar ägt rum på snart sagt alla områden är detnaturUgt att det statliga budgetsystemet framstår som föråldrat i fleraavseenden. tillkallade chefen förfinansdepartementet en utredning för att göra en mer genomgripande översyn avbudgetsystemet. huvuduppgift har varit att pröva vilkaförändringar som bör vidtas i det statiiga budgetsystemet för att detta skallbli ett så effektivt instrument som möjligt för att styra användningen av deekonomiska resurserna och för stabiliseringspolitiken. Utredningen har vidarehaft att överväga en rad särskUda frågor om budgetsystemet samt analyserafrågan om en eventuell omläggning av det statliga budgetåret. Prop,1976/77:130 har föreslagit förändringar avbudgetsystemet för att göra detta mer lätthanterligt från administrativsynpunkt och mer enkelt och lättöverskådligt, bl. a. att man intelängre skall skilja mellan drift- och kapitalbudget, att den nuvarandeförmögenhets- och kapitalkostnadsredovisningen skall göras enklare och att enny anslagstyp skall ersätta de fyra nu befintliga. Utredningen har vidare lagt fram principförslag somsyftar till en klarare och mer konsekvent rollfördelning i budgetarbetetmellan statsmakterna och myndigheterna. Utredningen har förordat en indelningav budgeten efter ändamål så att sådana statiiga verksamheter som har sammamål i princip behandlas tillsammans. Utredningen har också understrukit vikten av enförbättrad kostnads-och prestationsredovisning. Ett system för planering påmedellång och lång sikt har utarbetats. Utredningen har vidare lagt fram förslag som syftartill att förbättra den statliga budgeten som ett stabiliseringspolitisktinstmment. Vidare har utredningen analyserat administrativa för- och nackdelarmed nuvarande budgetårssystem resp. ett kalenderårssystem. har föreslagit vissaförändringar vad gäller målsättning och styrformer för affärsverken. Förslagenavser främst förmögenhetsredovisning och förmögenhetsberäkning samt vissabudgettekniska frågor. RRV föreslår i en sammanfattande slutrapport attförsöksverksamheten med programbudgetering inom statsförvaltningen nu skall övergåi ett arbete att allmänt förbättra den ekonomi-administrativa nivån inomförvaltningen. Jag kommer att ta upp dessa förslag,huvudsakligen vad avser frågorna om en sammanläggning av drift- ochkapitalbudgeten och redovisningen av statens förmögenhet. Vidare kommer jagatt behandla anslagstekniska frågor, frågor om ändamålsindelning ochresursstyming, budgetens roll i stabiliseringspolitiken samt statsbudgetensredovisningsperiod. har haft i uppdrag att, motbakgrund av de allmänna kraven på budgetsystemet, fömtsättningslöst se överden statliga förmögenhetsredovisningen och föreslå principer för värdering avkapitaltillgångar samt avskrivningsregler. Sedanår 1937 är som jag har beskrivit budgeten uppdelad i 1976/77:130 8 tvådelar, driftbudgeten och kapitalbudgeten. Driftbudgeten omfattar i principlöpande utgifter och inkomster, medan kapitalbudgeten tar upp sådana utgiftersom motsvaras av en ökning i statens s. k. produktiva kapital, dvs. tillgångarsom ger monetär avkastning. Det produktiva kapitalet redovisas sedan år 1911på kapitalfonderna, dit bl.a. affärsverksfonderna och utlåningsfonderna hör.På det produktiva kapitalet räknas kapitalkostnader, dvs. har inte funnit någon allmäntaccepterad och praktiskt tillämpbar teori att utgå från i fråga om grundsynenpå förmögenhets- och kapitalkostnadsredovisningen för statsförvaltningen. Utredningenhar framhållit att forskningen först har ägnat störreuppmärksamhet åt den offentliga sektorns ekonomi, och att någon mer allmäntomfattad syn på dessa frågor inte föreligger f. n. Det finns dock i vissa avseendenen relativt stor enighet kring tänkbara utgångspunkter för resonemangen.Således råder enligt utredningen enighet om att förmögenhetsredovisningen börförbättra resursstyrningen genom att bidra till ett ökat kostnadsmedvelandesnarare än att uppvisa förmögenhetsställningen. Mot denna bakgrund har utredningen föreslagU vissaförenklingar av den nuvarande komplicerade och svåröverskådligaförmögenhetsredovisningen. Dessa förslag är således främst motiverade av denöverblick och den administrativa hanterlighet som kan åstadkommas, inte av någotövergripande synsätt. Vidare torde enligt utredningen den föreslagnaförmögenhetsredovisningen kunna bidra till ett ökat kostnadsmedvetande genomatt peka på de uppoffringar som förknippas med att kapitalkrävande tillgångaranvänds i en verksamhet. Härvid bör kapitalkostnaderna så långt som möjligtberäknas på ett enhetligt sätt för olika tillgångar. kanmöjligheterna till kontroll av statens förmögenhet bibehåUas. Utredningen harframhållit att ytterUgare kapitalkostnadsredovisning utöver den förordade kanbehövas på myndighetsnivå. Ett skäl härför kan enligt utredningen vara behovetatt genom interndebiteringar stimulera kostnadsmedvetandet inom myndigheterna. Utredningens överväganden i denna fråga har såledeslett till att man har avstått från att utveckla en preciserad teori om vad somär förmögenhets- och kapitalkostnadsredovisningens viktigaste syften. Istället förordas ett system som kan och bör vidareutvecklas. Utredningen harframhåUit att det är angeläget att den forskning och det utvecklingsarbete sompågår inom det ekonomiska området i större utsträckning inriktas mot problemsom rör den offentliga sektorns ekonomi. Utredningen har konstaterat att en ledande tanke dådet nuvarande systemet med drift- och kapitalbudgetar infördes var att allaförändringar i statens förmögenhet skulle redovisas öppet och i första handvia kapitalbudgeten, som i princip var lånefinansierad. Driftbudgeten skullevara skattefinansierad och täcka de löpande utgifterna. 1976/77:130 9 En annan tanke var att driftbudgeten fick över-eller underbalanseras, beroende på konjunkturläget. Dess saldo borde visaöverskott i högkonjunktur och underskott i lågkonjunktur. På bordedriftbudgeten balanseras så att inte. statens förmögenhet skulle påverkas avkonjunkturpolitiken. Efter har enligt utredningensynen på budgeten gradvis förändrats. Man upprätthåller i praktiken inte längredistinktionen mellan drift- och kapitalbudgetarna såtillvida att ingenskillnad föreligger mellan skatte- och lånefinansierade budgetar. Budgetensbalansering på , vare sig det gäller driftbudgeten eller totalbudgeten,tillmäts inte längre så stor betydelse. Vidare har förmögenhetstyper som interedovisas på kapitalfonder tillkommit. Även vissa tillgångar som finansierasöver driftbudgeten, t. ex. uppdragsmyndigheternas utrustningskapital, tordenumera kunna anses utgöra förmögenhet. Utredningen har mot denna bakgmnd föreslagit attdrift- och kapitalbudgetarna skaU slås samman till en budget och inte längresärredovisas. Genom denna reform, som innebär ett stadfästande av den faktiskautvecklingen, kommer överblicken över den statliga budgeten att förbättras,eftersom de i praktiken invecklade relationerna mellan drift-ochkapitalbudgetarna inte längre behöver beaktas. Skillnaden mellan investeringarå ena sidan och driftkostnader och transfereringar å andra sidan kan beaktaspå andra sätt än genom drift- och kapitalbudgelar-na. Något skäl att behålla budgetutjämningsfondenföreligger då inte, varför den enligt utredningen kan upphöra. Formerna för ensamlad redovisning av statsverkets avräkning med kommunerna vad gäller utbetalningav kommunalskattemedel bör enligt utredningen utredas i särskild ordning. Statens förmögenhetsredovisning sker f. n. framförallt över ett antal kapitalfonder, som i första hand finansieras överkapitalbudgeten. Utgår kapitalbudgeten, bör enligt utredningen ävenkapitalfondsredovisningen ses över, eftersom kapitalbudgeten kommit att baseraspå kapitalfonderna. Dessutom har kapitalfondsredovisningen enligt utredningenvissa svagheter. Den är bl. a- oenhetlig, eftersom endast inrättade kapitalfonderstillgångar redovisas. Vidare syftar redovisningen främst till att visaförändringar av det produktiva kapitalet och den är också enligt utredningenmycket komplicerad och svåröverskådlig. Utredningen har inte föreslagit någon förändringvad gäller övriga fonder diversemedelsfonder och donationsfonder. Dessafonder berörs inte av de föreslagna ändringarna av budgetsystemet. Densärskilda statsregleringsfonden, som omfattar bl. a. diversemedelsfonderna ochdonationsfonderna, har endast till syfte att sammanfatta dessa övriga fonder.Utredningen har föreslagit att benämningen "Statsregleringsfond"skall utgå. 1976/77:130 10 Den nuvarande kapitalfondsredovisningen bör enligtutredningen ersättas med en enhetlig balansräkning, som bör användas även avmyndigheter med uppdragsverksamhet och av myndigheter med programbudgetering,där utmstningen är så omfattande att den finansieras över särskilda anslag. Utredningen har framhållit att enförmögenhetsredovisning av detta slag bör bli aktuell endast för nuvarandekapitalfonder, t. ex. affärsverk, samt för uppdragsmyndigheter och ett mindreantal övriga myndigheter. Flertalet myndigheter torde sakna tillgångar somenligt förslagen bör förmögenhetsredovisas. I dessa fall behöver intebalansräkningar upprättas. När ett nytt redovisningssystem införs förkapitalfonderna bör, enligt utredningen, vissa fonder som förlorat sinaktualitet kunna upphöra. Hit hör bl. a. fonden för förlag till statsverket,som bör kunna ersättas med ett system med rörlig kredit. Som huvudregel bör enligt utredningen gälla attstatens tillgångar värderas med utgångspunkt i det för avskrivningar justeradenyanskaffningsvärdet, dvs. marknadsvärdet vid redovisningstidpunkten av en motsvarandeny eller lika ändamålsenlig tUlgång. Genom att detta värde registreras ges enuppfattning om statens aktuella förmögenhetsställning, vilket en redovisning avdet en gång nedlagda finansiella kapitalet inte kan åstadkomma. Dessutom skapasen naturlig förutsättning för de föreslagna kapitalkoslnadsberäkningarna.Utredningen har framhållit att undantag från huvudregeln bör kunna medges isärskilda anvisningar för anslagsframställningarna. Endast tillgångar med en minsta varaktighet av 3 åroch en minsta kostnad av . behöver enligt utredningen komma i frågaför förmögenhetsvärdering hos berörda myndigheter. Nyanskaffning av tillgångar bör enligt utredningen,liksom f. n., normalt ske öppet över budgeten. Detta motiveras inte minst avstabUise-ringspoUtiska skäl. Nyinvesteringar bör redovisas brutto, dvs. utan avdragför avskrivningar och försäljningar. Samtliga avskrivningsmedel och försäljningsmedelbör enligt utredningen i princip inlevereras till budgetens inkomstsida.Utredningen har framhåUit att detta förslag inte innebär någon reell förändringav investeringsfinansieringen, utan bara en klarare redovisning avinvesteringsverksamheten. Enligt utredningens uppfattning varken behövereller bör omvärderingar av förmögenheten ske över budgeten. De motsvarasnämligen inte av något resurstillskott eller någon resursuppoffring.Förmögenhetsom-vUrderingarna kan således enligt utredningen registreras direkti balansräkningarna. Omvärderingar av förmögenheterna bör enligtutredningen fastställas av regeringen i regleringsbreven. De bör anmälas ibudgetpropositionen 1976/77:130 11 förriksdagen, som sedan kan beakta dem vid faststäUandet av ev. avkastningskrav. För affärsverk, uppdragsmyndigheter och övriga helteller delvis intäkts- och avgiftsfinansierade verksamheter bör enligtutredningen liksom resultaträkningar för årets verksamhet kompletteraförmögenhetsredovisningen. Kapitalkostnader bör enligt utredningen beräknasför samtliga förmögenhetsvärderade tillgångar. Såväl avskrivningar som räntabör i allmänhet beräknas på nyanskaffningsvärdet. Linjär avskrivning bör eiUigt utredningen användasi normalfallet. Metoden innebär att avskrivningsbeloppet utgör en lika storbråkdel av nyanskaffningsvärdet . Metoden är administrativtlätthanterlig och den i praktiken oftast använda. Undantag bör dock enligtutredningen kunna förekomma. Slatens normalränta, som är ett uttryck för statenshistoriska upplåningskostnader, har enligt utredningen genom det stiganderänteläget fått en inte avsedd subventionseffekt. Dagens utlåningsräntor harnämligen påverkats av det lägre ränteläget och mitt.Den saknar också flexibilitet. Sedan beräkningsgrunden väl fastställts saknasmöjligheter att korrigera nackdelar av antydd art. Utredningen har därför föreslagit att statensnormalränta skall ersättas av en kapitalränta som bör fastställas avregeringen efter eget bedömande och att regeringen bör kunna medge undantagfrån den generella kapitalräntan, om särskilda behov härav föreligger. Kapitalkostnaderna bör enligt utredningen i principmedräknas i anslagen. Om dessa kostnader motsvaras av utgifter under anslaget,torde nämligen statsmakterna och myndigheterna i högre grad uppmärksamma dem,varigenom kostnadsmedvetandet kan väntas öka. I samband med myndigheternas upphandling förekommeratt förskott lämnas till leverantören. Resursstyrningsskäl talar enligtutredningen för att sådana förskott räntebeläggs. Vid ett slutligtställningstagande till denna fråga bör även hänsyn tas till bl. a. följdema förde administrativa förhållandena hos beställare och leverantörer och förprisbildningen. Om ränta på förskott införs bör den enligt utredningen anslutatill motsvarande marknadsränta.