prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Omständigheter som talar för att den arbetspresterande partenär att betrakta som uppdragstagare (självständig företagare) brukar anses vara:1) Han är ej skyldig att personligen utföra arbetet utan kan på eget ansvaröverlåta arbetet helt eller delvis åt annan. 2) Han låter faktiskt på sittansvar annan helt eller delvis utföra arbetet. 3) Arbets-åtagandet är begränsattill viss eller möjligen vissa bestämda uppgifter. 4) Förhållandet mellankontrahenterna är av tillfällig natur. 5) Varken avtalet ellerarbetsförhållandena hindrar honom från att utföra liknade arbete avnågon betydelse åt annan. 6) Han bestämmer frånsett inskränkningar sompåkallas av arbetets natur själv sättet för arbetets utförande samt arbetstidoch arbetsplats, varvid dock är att märka att semesterlagen gäller ävenbeträffande s. k. okontrollerade arbetstagare. 7) Han har att i arbetet användaegna maskiner, redskap eller råvaror. 8) Han har att själv stå för utgifternavid arbetets utförande. 9) Vederlaget för arbetsprestationen är helt beroendeav verksamhetens ekonomiska resultat; 10) Han är i ekonomiskt och socialt hänseendejämställd med en företagare inom verksamhetsgrenen. 11) Han har förverksamheten erhållit personligt tillstånd eller auktorisation av myndighet(exempelvis tillstånd till yrkesmässig automobiltrafik) eller fått egen firmaregistrerad. 3.1.2Medlem av arbetsgivarens familj Arbetstagare som är medlem av arbetsgivarens familjundantas års SemL:s tillämpning. Undantaget innebär att familjemedleminte direkt SemL kan göra anspråk på semester..Undantaget gårtillbaka till semesterlag och har inte satts i fråga vid senareändringar. Någon allmängiltig definition av begreppetfamiljemedlem finns inte. Praxis torde kunna sammanfattas så, att släktingar irätt upp- eller nedstigande led liksom make eller maka samt adoptivbarn ochadoptivföräldrar alltid är undantagna. Syskon, svågrar, svägerskor, magar,svärdöttrar och svärföräldrar samt fosterbarn och myndlingar är undantagnaendast om de sammanbor med eller har gemensamt hushåll med arbetsgivaren. Harsemestern särskilt reglerats i kollektivavtal, gäller avtaletssemesterbestänunelser även för familjemedlemmar. Detta torde också gällaoorganiserade arbetstagare, om dessa inte särskilt har undan-tagits frånavtalets tillämpningsområde. 1976/77: 90 22 Även i viss annan närstående lagstiftning undantasfamiljemedlem. Detta är exempelvis fallet i allmänna arbetstidslagen (1970:103, ändrad : 597) och lagen (1974:12) om anstälhiingsskydd (ändradsenast 1976: 593). Däremot gäller lagen (1962: 381) om allmän försäkring, AFL,(ändrad : 622), lagen (1974: 981) om arbetstagares rätt tillledighet för utbildning (ändrad 1976: 595), lagen (1976: 380) omarbetsskadeförsäkring, och, med vissa undantag, arbetarskyddslagen (1949:1,ändrad : 583) även familjemedlemmar. 3.1.3Arbetstagare som avlönas uteslutande genom andel i vinst Undantaget för arbetstagare som avlönas uteslutandegenom andel i vinst har följt med ända sedan 1938 års semesterlag och gårtillbaka på ett förslag av semestersakkunniga. Undantagsregeln har därefteraldrig satts ifråga vid senare ändringar av semesterlagen. Den avser inte sådanarbetstagare som avlönas med provision, beräknad på omsättningen. Undantagetför arbetstagare som avlönas uteslutande genom vinstandel förekommer inte iannan lagstiftning. Kommittén erinrar om att arbetstagarbegreppet isvensk rätt inte har närmare definierats i lag men att tolkningen haröverlämnats till rättstillämpningen. I betänkandet framhålls vidare att 1963års SemL bygger på det civilrättsliga arbetstagarbegreppet, vars närmareinnebörd fastställs genom en helhetsbedömning av olika faktorer som anses kännetecknaett tjänsteavtal eller ett uppdragsavtal. Kommittén anser att den närmareinnebörden av begreppet arbetstagare i semesterlagstiftningen på samma sättsom bör bestämmas genom rättstillämpningen, varvid utgångspunkten börvara det civilrättsliga arbetstagarbegreppet sådant det har utformats irättspraxis. Det är enligt kommittén uppenbart att denpersonkrets som omfattas av semesterlagen successivt har utvidgats under årenslopp sedan 1938 års semesterlag. Eftersom rättsfallen från semesterlagensområde har varit få , är det emellertid svårt att fastställa hurlångt denna utveckling har fortskridit och vilket inflytandeförsäkringsdomstolens praxis skall ges vid fastställandet avsemesterlagstiftningens tillämpningsområde. Enligt kommitténs mening är detangeläget att domstolarna tillämpar det civilrättsliga arbetstagarbegreppetenhetligt, om inte starka skäl, hänförliga exempelvis till viss lagstiftningssyfte eller utformning, i enskilda fall talar för annat. Försäkringsdomstolenspraxis kan dock inte utan vidare vara vägledande vid gränsdragningen mellantjänsteavtal och uppdragsavtal vid tillämpningen av lagstiftningen angåendesemester, med hänsyn till att försäkringsdomstolen tillämpar ett mycketvidsträckt arbetstagarbegrepp, delvis beroende på den schablon- 1916/11: 90 23 mässigabedömningen inom socialförsäkringen. Skiljaktigheterna i socialförsäkringslagstiftningenoch semesterlagstiftningen måste enligt kommittén beaktas. Det är sålunda intealls givet att en person som försäkringsdomstolen har bedömt som arbetstagareenligt socialförsäkrings-lagstiftningen också skall anses som arbetstagareenligt SemL eller den nya lagen. Vid tillämpningen av semesterbestämmelsernabör lagens syfte att bereda en anställd en viss tids ledighet för vila och avkopplingtillmätas stor betydelse. Ett svagt rekreationsbehov kan därför enligtkommittén peka mot att ett arbetstagarförhållande inte skall anses vara förhanden. Det kan t. ex. gälla en bisyssla som en person sköter vid sidan avnormalt heltidsarbete på sådant sätt att han ensam kan bestämma omfattningen avsin arbetsinsats. Kommittén pekar slutligen på attförsäkringsdomstolens praxis blir avgörande när det gäller.den särsldldasemesterlön vid semestergrundande frånvaro som kommittén har föreslagit (se8.5). Det beror på den koppling till socialförsäkringen som kommittén harföreslagit i denna del. Fall kan alltså tänkas, där personer som inte ärarbetstagare i den föreslagna semesterlagens mening får särskild semesterlönvid t. ex. sjukdom. 3.2.2 Medlemav arbetsgivarens familj Kommittén anför att den omständigheten attfamiljemedlemmar har ställts utanför SemL ursprungligen har motiveratsmed att samhället inte bör gripa in med tvingande lagstiftning i familjeförhållanden.Svårigheter att kontrollera efterlevnaden av lagen har även spelat en vissroll. Enligt kommitténs mening bör semesterlagstiftningen, som bärs upp av ettutpräglat skyddsintresse, omfatta alla arbetstagare, oavsett familjebanden.Svårigheter att i enstaka fall övervaka att lagen följs bör stå tillbaka fördetta skyddsintresse. Till detta kommer att undantaget saknar betydelse i detvanliga fallet att semestervillkoren regleras i kollektivavtal. Kommitténanser därför att undantaget för familjemedlem kan avskaffas utan olägenhet,vilket överensstämmer med vad som rekommenderats av det nordiskaämbetsmannautskott som tillsattes för att utreda möjligheterna tillviss samordning av semester-lagstiftningen i (jfr SOU 1975: 88 s. 67). 3.2.3 Arbetstagaresom avlönas genom andel i vinst Kommittén pekar på att undantaget för arbetstagaresom avlönas uteslutande genom andel i vinst inte finns i annan arbetsrättsliglagstiftning. Det har ingen särskild semesterrättslig bakgrund utan är hämtatfrån en konvention om semester för sjöfolk. En person som avlönas uteslutandegenom andel i vinst är enligt kommittén inte löntagare i vanlig bemärkelse.Det kan endast i sällsynta undantagsfall tänkas att en person med dennalöneform är arbetstagare SemL:s mening. Undantaget kan därförenligt kommittén utan vidare tas bort. 1976/77: 90 24 4 Semesterns längd m. m. 4.1Förutvarande och gällande ordning Enligt semesterlag var semestern . Genom semesterlag förbättradessemesterförmånerna på flera punkter. Semestern var dock fortfarande lika långför alla arbetstagare som omfattades av lagen, eller omåret. ändrades emellertid lagens regler om semesterns längd.Ungdomar fick då rätt till tre veckors semester. Genom en lag omförlängd semester för vissa arbetstagare med särskilt pressande eller hälsofarligtarbete utsträcktes semestern för gruvarbetare, nattarbetareoch mörkrumsarbetare. För arbetstagare med radiologiskt arbete bestämdessemestertiden . Förlängningen för dessa grupper motiverades medarbetarskyddssynpunkter. Frågan om en förlängning av den allmänna semesterntill togs upp 1947. Efter utredning genomfördes vid1951 års riksdag tre veckors semester för alla arbetstagare. De särsldlda förmånernaför ungdomar, gruvarbetare, nattarbetare och mörkrumsarbetare föll bort. Genomen särskild lag tillförsäkrades arbetstagare med radiologiskt arbete fortsatträtt till sex veckors semester. Ar 1960 tillsattes den kommitté som år 1962lade fram förslaget till SemL. Lagen, som trädde i kraft den 1 juli1963, iimebar bl. a. att semestern förlängdes , vilket ger ensammanhängande semestertid av . Full fyraveckorssemester utgickenligt den nya lagen första gången . Stora grupper av arbetstagare är genom avtalberättigade till längre tids semester än vad 1963 SemL föreskriver. Det gälleri fråga om flertalet stats- och kommunaltjänstemän samt privattjänstemän medlön över viss nivå. Beträffande semesterns längd i vissa andra länderhänvisas till SOU 1975: 88 s. 85 f. I betänkandet erinras om att stora grupper avarbetstagare, främst stats- och kommunalanställda, redan har längre semester på grund av avtal. Det är i första hand arbetstagare inomLO-området utanför den offentliga sektorn samt de privattjänstemän som inte nårupp till de löner som ger rätt till extra semesterdagar som får nöja sig medfyra veckors semester enligt lag. Införandet av en femte semestervecka skall därförenligt kommittén främst ses som ett led i en önskvärd utjämning avsemesterförmånerna mellan olika grupper på arbetsmarknaden. Enförlängning av den lagstadgade semestern med innebär 1976/77: 90 25 enligtkommittén endast en begränsad förkortning av arbetstiden. Kostnaderna förreformen har av kommittén beräknats till av lönekostnaden perarbetad timme. Med hänsyn härtill anser kommittén att förutsättningar finns attinom en snar framtid förlänga den lagstadgade semestern från fyra till femveckor. Kommittén har emellertid inte närmare uttalat sig om när och hurlöntagarna skall ta i anspråk tillgängligt reformutrynune. Det anges i förstahand vara en angelägenhet för de berörda fackliga organisationerna. Förslagethar dock utformats så att huvuddelen av arbetstagarna skall kunna få ut femveckors betald semester . I betänkandet erinras om att den allmännasemesterlagstiftningen tidigare gav rätt till förlängd semester för vissaarbetstagare, exempelvis sådana med pressande arbete. Enligt den nu gällandesärskilda semesterlagen har vissa arbetstagare med radiologiskt arbete sexveckors semester. I viss utländsk lagstiftning varierar semesterns längdberoende på anställningstid och arbetets art. Enligt kommittén framstår sådanaskillnader i många fall som. En riktpunkt anges därför vara attskillnaderna i fråga om semesterförmåner bör i möjlig utsträckning utjämnas. Vad gäller vissa arbetstagare med särskiltpressande eller hälsofarligt arbete kunde förlängd semester ha ett visstberättigande när den allmänna semestern var kort och arbetarskyddet fögautvecklat. Kommittén anser emellertid att en längre semester inte är det bästasättet att kompensera en dålig arbetsmiljö. Brister i arbetsmiljön skall iförsta hand avhjälpas genom åtgärder direkt på arbetsplatsen. Det finns däremotenligt kommittén inte skäl att i lag införa några särbestämmelser för vissagrupper av arbetstagare i fråga om semesterns längd. Som närmare framgår i det följande (11.2) föreslårkommittén att den särskilda semesterlagen upphävs. Som tidigare nämnts innefattar semester enligt 1963års SemL, liksom enligt dess föregångare, i allmänhet en rätt till ledighet medlön. Kommittéförslaget innebär även i det hänseendet en nyhet i det att rättentill ledighet och rätten till betalning under ledigheten skiljs åt. Varjearbetstagare får i princip rätt till fem veckors semesterledighet, medan semesterlönenliksom tidigare tjänas in av arbetstagaren genom arbete; 5 Förvärv av semesterrätt 5.1. Semester tjänas enligt 7 § SemL in pågrund av arbetstagarens arbete , kvalifikationsårct. Detta behöverinte sammanfalla med kalenderår utan kan omfatta annan lika läng period.Semester 1976/77: 90 26 utgårenligt lagens huvudregel året näst efter kvalifikationsåret. Överenskommelsekan dock träffas om att semestern, helt eller delvis, skall utgå tidigare somförskottssemester. Lagens huvudregel somkvalifikationsår för semestern medför, att det dröjer från det attsemest»m tjänas in tills arbetstagaren får ut semestern. En nyanställd kan därförfå vänta innan han får full semester första gången. Den som ofta byteranställning löper risk att få ut sin semester enbart i form av kontantersättning i stället för som betald ledighet. En annan konsekvens av lagenssystem är att löneökningen under semesteråret inte direkt påverkarsemesterlönens storlek för de tim- och ackördsavlönade, eftersom semesterlönenberäknas på arbetstagarens inkomst före semestern. De olägenheter i vissa hänseenden som hänger sammanmed att ha föregående år som kvalifikationsår kan mildras eller undanröjasgenom att avtal träffas om avvikelse från lagens kvalifikationsregler. Semesternkan sålunda efter överenskommelse helt eller delvis läggas tidigare än åretefter kvalifikationsåret. Genom att överenskommelse träffas om att annan tid änföregående kalenderår skall vara kvalifikationsår vinner man den fördelen, attkvalifikationsåret kommer närmare den vanliga semesterperioden, dvs. Arbetstagaren får alltså en längre semester redan undersitt första anställningsår. En överenskommelse om förskjutning avkvalifikationsåret får som följd en motsvarande förskjutning av det år, dåsemestern skall utgå. Detta gäller dock inte när överenskommelsen går ut på attlöpande kalenderår eller löpande anställningsår skall vara kvalifikationsår.Någon särskild form krävs inte för överenskommelse om ändrat kvalifikationsår.Ett enskilt avtal får dock inte strida mot ett kollektivavtal (se t. ex. AD1956: 9) eller inskränka arbetstagarens förmåner enligt semesterlagen.Arbetsgivaren kan inte ensidigt bestämma att semestern skall utgå i förskott. Om parterna är ense, kan de välja vilken som helstperiod som kvalifikationsår. Byte av anställning kan medföraatt olika kvalifikationsår blir tillämpliga. Det kan också inträffa attarbetstagaren byter befattning hos samme arbetsgivare och att de kommeröverens om att semestern i fortsättningen skall utgå med löpande år somkvalifikationsår i stället för enligt lagens huvudregel. Lagens bestämmelserom semesterersättning skall enligt 5 § i det fallet tillämpas såsom omanställningen hade upphört, då anställningsvillkoren ändrades. Arbetstagarehar då rätt att få ut den semesterersättning som han tjänat in i den tidigarebefattningen. Semestern utgår därefter i den nya tjänsten på grund av arbetetunder det löpande året. Arbetstagaren får alltså dubbel semester i samband medändringen. Ettannat sätt för nyanställda att få ut semester redan under det 1976/77: 90 27 förstaanställningsåret är att avtal träffas om förskottssemester. Semester utgår dåredan under första anställningsåret, medan lagens huvudregel om föregående årsom kvalifikationsår behålls (se AD 1974: 33). Om arbetstagaren slutar inom femår efter det att förskottssemestern togs ut, har arbetsgivaren rätt att räknaav förskottssemestern på semesterersättningen (18 § andra stycket). Löpande kalenderår som intjänadeår tillämpas främstpå statens område. För vissa rörliga avlöningsförmåner (t. ex.vikariatstillägg, ob-tillägg, jour- och beredskapstillägg m. bestämsemellertid semesterlönen inte på det löpande årets inkomster utan utgår istället semestertillägg under . Löpande kalenderår tillämpasdock inte beträffande exempelvis statligt anställda byggnadsarbetare.Åtskilliga tjänstemän med primärkommun som arbetsgivare liksom arbetstagare medlandstingskommun som arbetsgivare omfattas av avtal om löpande kalenderår. Förde privatanställda tjänstemännen är det mera sällsynt att kollektivavtalenbygger på en sådan beräkningsmetod. Semester tjänas enligt 7 § SemL in pågrund av det utförda arbetet hos en arbetsgivare under en månad. Arbetstagarentjänar in en semesterdag om han under månaden arbetat minst 8 men högst 14 dagaroch om han arbetat minst . Det behöver inte varafulla arbetsdagar. SemL:s kvalifikationsregler medför i åtskilligafall begränsningar av semesterförmånerna för korttidsanställda ochdeltidsanställda samt för arbetstagare med oregelbundet (s. k. intermittent)arbete, även om åttadagarsregeln, som tillkom genom SemL, avsevärt förbättradesituationen för dessa grupper. Kvalifikationsbestämmelsernas inverkan i fråga omdessa grupper kan åskådliggöras genom några exempel. Den som arbetar på heltidunder i sträck får ingen semester, om arbetsdagarna råkar infallarunt ett månadsskifte i vardera månaden. Däremot ger 15arbetsdagar i samma månad rätt , även om arbetstagarenbara har arbetat . Den som arbetar i åttadagar under en månad får rätt till en semesterdag men inte den som arbetar sjuhela dagar i en månad. En person som utför arbete åt flera arbetsgivare undersamma månad riskerar att gå miste om semesterdagar, som han skulle ha hafträtt till, om han hade arbetat hos samme arbetsgivare. För deltidsanställda kanarbetstidens förläggning i vissa fall få betydelse för semesterns längd. Endeltidsanställd som arbetar på halvtid tjänar sålunda in 24semesterdagar. Ändras veckoarbetstiden från fem halva dagar till två eller trehela dagar , försämras semesterförmånerna. En annan oförutsedd följdav reglerna är att en skiftarbetare formellt kan 1976/77: 90 28 förlorasemesterdagar, om skiftschemat under en viss månad omfattar färre än 15arbetspass. Enligt 7 § SemL likställs ledighet i vissafall med arbetad tid. Det gäller som tidigare nämnts ledighet på grund avsemester, yrkesskada, sjukdom, havandeskap, militär- och civilförsvarstjänstsamt vapenfri tjänst. Ny semester intjänas alltså under sådan s. k.privilegierad frånvaro, men endast inom vissa tidsgränser. För att semesterrättskall kunna förvärvas vid privilegierad frånvaro krävs, att arbetsgivarenskulle ha kunnat sätta arbetstagaren i arbete . Om arbetsplatsenskulle vara stängd på grund av arbetsbrist, får en anställd som ärsjuk inte tillgodoräkna sig sjukdomstiden för intjänande av semester. Vad somsagts nu gäller emellertid inte vid semesterstängning av företaget (7 § tredjestycket). Av 21 § sista stycket lagen om anställningsskydd följer attpermitteringstid i vissa fall grundar rätt till semester. Även andra lagar än SemL har bestämmelserenligt vilka semester kan tjänas in under viss frånvarotid. Det gäller ledighetför skyddsombud, facklig förtroendeman och invandrare som deltar isvenskundervisning. Enligt anställningsskyddslagen skall tid då arbetstagarehar rätt till lön vid uppsägning och permittéring likställas med arbetad tid. Bestämmelserna om privilegierad frånvaro innebär ihuvudsak följande. Semesterdagar räknas som arbetsdagar närdet gäller intjänande av semester för att arbetstagaren skaU kimna nå upp tillfull semester påföljande år. Tillämpar ett företag semesterstängning, kan enarbetstagare som inte har rätt till full semester och därför blir per-mitteradinte enligt SemL räkna sig till godo permitteringstiden som arbetadtid för intjänande av nästa års semester. Enligt 21 § sista stycket lagen om anställningsskyddskall emellertid med arbetad tid likställas tid då arbetstagaren har varitpermitterad eller sammanlagt underett kalenderår. I motsvarande mån tjänar arbetstagaren alltså in semester. En arbetstagare som på grund av sjukdominte kan arbeta får enligt SemL räkna frånvarotiden som arbetad tidunder sammanlagt av kvalifikationsåret. Det är kalenderdagarnasom räknas. I de inräknas sålunda inte utan ävenfridagar . Arbetstagaren tjänar emellertid in semesterendast för de frånvarodagar då han skulle ha arbetat åt arbetsgivaren, om intesjukdomen hade inträffat. Sjukdomsorsaken saknar betydelse under dessa 90 dagar.Sjuldedighet under längre 1976/77: 90 29 tidän ger däremot rätt till semester, endast om sjukdomen beror påyrkesskada, varmed förstås skada som faller under lagen (1954: 243) omyrkesskadeförsäkring. Fr. o. m. torde bestämmelsen få avse arbetsskadaenligt lagen (1976: 380) om arbetsskadeförsäkring. (I det följande avses medtermen yrkesskada även arbetsskada). Arbetstagares rätt att tillgodoräkna sigfrånvaro på grimd av sjukdom som semestergrundande tid upphör, när frånvaronvarat oavbrutet under två hela kvalifikationsår efter insjuknandet. Genom reglemas utformning får ordningsföljdenmellan vanlig sjukdom och yrkesskada betydelse för intjänandet av semester. Ärarbetstagaren under kvalifikationsåret frånvarande på grund av vanlig sjukdomunder de angivna och därefter frånvarande med anledning avyrkesskada, blir hela frånvaroperioden semestergrundande. Är ordningsföljdenden motsatta, kommer endast frånvaron på grund av yrkesskada att grunda rätttill semester. Bestämmelserna tillkom i samband med 1954 årslagstiftning om samordning av sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen.Denna samordning innebär att den sjuke, även i yrkesskadefallen, under deförsta av sin sjukdom får sjukhjälp uteslutande från sjukförsäkringenoch att ersättning från yrkesskadeförsäkringen träder in först sedan90-dagarstiden gått till ända. Praktiskt sett innebär samordningen frånsocialförsäkringens synpunkt att det vid sjukdomsfall, som kan vara orsakat avyrkesskada, inte finns något behov av att pröva sjukdomsorsaken om intesjukdomen varar . semesterkommitté, som ingåendebehandlade frågan (SOU 1962: 44 s. 99102), kom till den uppfattningen att eneftersträvad större rättvisa inte kunde uppnås utan att man spolierade debetydande praktiska fördelar som var förenade med 90-dagarsregeln. Enda utvägenvar att SemL helt skilja sjukdom som föranletts av yrkesskada ochaiman sjukdom, vilket skulle leda till att arbetstagare i en helt annanutsträckning än dittills hade varit vanligt skulle påkalla utredning om attsjukdomen föranletts av yrkesskada, eftersom det skulle ligga i arbetstagarensintresse att i görlig mån spara det antal dagar, som vid vanlig sjukdomkvalificerar till semester. Kommittén föreslog ingen ändring i bestämmelsernaom sjukdomstid som kvalifikationsgrund för semester. Såväl föredragandedepartementschefen som anslöt sig till kommitténs ståndpunkt. Havandeskap och barnsbörd. Kviima som har varitledig i samband med havandeskap eller bamsbörd får räkna avledigheten som arbetad tid. Begränsningen hänför sig till själva havandeskapetoch inte till kvalifikationsåret. Liksom vid sjukdom räknas kalenderdagar.Bestämmelsen har ändrats med verkan fr. o. m. . Även mankommer då att inom 90-dagarstiden tjäna in semester under tid då han ärföräldraledig (prop. 1976/77: 38). Militärtjänst m. m. Rätt till semester intjänasunder då arbetstagaren har fullgjort militär- ellercivilförsvarstjänst eller vapenfri tjänst. 1976/77: 90 30 Somprivilegierad frånvaro räknas främst sådan i 27 § värnpliktslagen (1941: 967, ändradsenast 1976: 308) föreskriven militärövning om som inte anslutersig till första tjänstgöringen (grundutbildningen). Det innebär attprivilegieringen omfattar ledighet för repetitionsutbildning.Grundutbildningen, beredskapsövning, varje slag av militärövning som direktansluter sig till grundutbildningen samt tjänstgöring enligt 28 § 1 mom.värnpliktslagen ger däremot inte rätt till semester, även om frånvaron skullevara kortare än . Privilegic-ringstiden utgör per kalenderår. 1966 kan den som fullgörvapenfri tjänst tillgodoräkna sig denna i scmesterhänseende i motsvarandeutsträckning som gäller vid värnpliktstjänstgöring. SemL har såsom kvalificerandefrånvaroanledning vid sidan av militärtjänstgöring införts även visstjänstgöring i civilförsvaret.