prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Huvudinriktningen bör härvid gällaförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det föreslås därför att arbetsmiljölageninleds med en bestämmelse att lagen gäller varje verksamhet där arbetstagareutför arbete för arbetsgivares räkning. När det gäller att avgöra vem somär att anse som arbetsgivare eller arbetstagare enligt arbetsmiljölagen börenligt utredningen utgångspunkten vara den att avgörandet bör stå i samklangmed lagens syfte att risker för ohälsa och olycksfall i arbete skall så långtmöjligt undanröjas. För arbetsmiljölagens tillämpning blir därvid av storbetydelse om ett arbete utförs under ledning av personal från annat företag.Maskinentreprenör, som formellt framstår som självständig företagare men utförentreprenaden enhgt meddelade anvisningar, kan vid till-lämpning avlagen vara att jämställa med arbetstagare i förhållande till det företag påvars uppdrag entreprenaden utförs. Motsvarande gäller enligt utredningen även iandra fall då företagare anlitas för uppgifter som normalt utförs avarbetstagare. Härvid hänvisas till att det bl. a. inom byggnadsbranschen undersenare år blivit allt vanligare att arbete utförs av personer som var för sigdriver rörelse under särskild firma men som vid sin arbetsinsats har enställning jämförlig med arbetstagares. Utredningen berör också sådana fall dåett företag från annat företag hyr in en maskin e. d. med anställd förare.Ledningsfunktionen och de organisatoriska förhållandena anses här bli aktuellapå samma sätt som i tidigare diskuterade fall. understryks att denordinarie arbetsgivaren inte härigenom befrias från sitt arbetarskyddsansvar. Imånga fall är det enligt utredningen naturligt att anse båda företagen 1976/77: 149 39 Utredningen erinrar om att i annan lagstiftningstundom finns bestämmelser om s. k. beroende uppdragstagare. Innehållet idessa bestämmelser är att även den som, utan att anställningsförhållande föreligger,utför arbete för annans räkning och därvid till denne intar en beroendeställning av väsentligen samma art som en arbetstagare till arbetsgivaren skallanses som arbetstagare. Bestämmelser av detta slag förekommer inte i förslagettill arbetsmiljölag. Skälet är enhgt utredningen att det vid tolkningen avarbetsmiljölagen inte bör vara nödvändigt att först utgå från vad som enligtvissa rättsgrundsatser formar ar-betstagarbegreppet enligt lagstiftningen ifråga och därefter göra ytterligare överväganden för att få framtillämpningsområdet. Utredningen konstaterar att huvudområdet förarbetsmiljölagens tillämpning blir väsentligen detsamma som om man hade använtkonstruktionen med utvidgad tillämpning av arbetstagarbegreppet med avseendepå beroende uppdragstagare och liknande grupper. I fråga om s. k. okontrollerbart arbete arbetesom utförs i arbetstagarens hem eller annars under sådana förhållanden att detej kan anses tillkomma arbetsgivaren att vaka över arbetets anordnande framhållerutredningen att syftet med arbetsmiljölagstiftningen bör vara att ge garantierför att arbete kan utföras under så riskfria förhållanden som möjligt. Även vidhemindustriellt arbete och annat arbete där arbetsplatsen ligger utanförarbetsgivarens rådighet bör enligt utredningens uppfattning denne så långt detär praktiskt möjligt ha skyldighet att tillse att arbetet kan ske i entillfredsställande arbetsmiljö. Utredningen föreslår därför attarbetarskyddslagens undantag för s. k. okontrollerbart arbete inte tas upp iarbetsmiljölagen. På en punkt anser utredningen det dock nödvändigt att ha ettuttryckligt undantag, nämligen i fråga om arbetstiden. I enlighet härmedföreslås att arbetsmiljölagens bestämmelser om arbetstid inte skall gällaarbete som utförs i arbetstagarens hem eller annars under sådana förhållandenatt det ej kan anses tillkomma arbetsgivaren att vaka över hur arbetet äranordnat. Jordbmkets företagsregister upptog enligtutredningen nära 70 000 familjejordbruk utan lejd arbetskraft, vartillkommer ca 30 000 ensambrukare. I fråga om familjemedlemmars arbete inomjordbruket, vilket ej har omfattats av arbetarskyddslagstiftningen,anför utredningen att allvarliga risker finns för ohälsa och olycksfall isådant arbete vare sig detta bedrivs som familjejordbruk eller i annan form.Något undantag på denna punkt bör enligt utredningen inte göras i arbetsmiljölagen.I detta sammanhang betonas att effekten av en vidgad lagstiftning inte baraberor på hur sträng övervakning myndigheterna kan prestera. Det hänvisas tillatt omfattningen av tillsynsåtgärder måste anpassas efter det företag det rörsig om och att man inte kan sätta likhetstecken mellan en verksamhet somomfattar enbart familjemedlem- Prop.1976/77:149 40 mar och verksamhet som sysselsätter utomståendearbetstagare. Vidare understryks att arbetarskyddsstyrelsen med hänsyn tillfamiljejordbrukens särskilda förhållanden har anledning att noga övervägaeventuella övergångsbestämmelser rörande bl. a. jordbruksmaskiner. Även arbetarskyddslagens undantagför arbete som utförs i arbetsgivares hem av familjemedlem bör enligtutredningens uppfattning slopas i arbetsmiljölagen. Till lagförslaget har inteheller förts över arbetarskyddslagens begränsningar i övrigt beträffandearbete av anställd familjemedlem. Arbetarskyddslagen anses intetillämplig på arbete som utförs av arbetsgivaren personligen. Utredningenfinner att arbetsmiljölagen i till-lämpbara delar bör avse även arbetsgivareseget arbete. Utredningen konstaterar att denofficiella statistiken inte ger fullständiga upplysningar om hur mångaensamföretagare det finns i landet. Den största gruppen ensamföretagare bedömsfinnas inom jordbruket, där antalet ensambrukare anges vara ca 30 000. Härtillkommer enligt centrala företagsregistret bl. a. över 57 000 företagutan anställd personal anmäld. De stora grupperna är här varuhandel, restaurang-och hotellverksamhet, byggnadsindustri, skogsbruk, tillverkningsindustri ochlandtransport. Samhällets åtgärder för attmöjliggöra ett sunt och säkert arbete bör enligt utredningen inte begränsastill de anställda och med dem direkt jämförliga grupper. Utmärkande för denövervägande delen av det arbete som utförs av ensamföretagare anges vara attliknande arbetsuppgifter även utförs av anställda. Utredningen anser detdärför i och för sig vara naturligt att söka tillämpa samma lagstiftning påarbetsmiljön för anställda och icke anställda. Om ensamföretagarensarbetsförhållanden skall fylla kraven i arbetsmiljölagen förbättras också säkerhetenför de arbetstagare som ibland kan få rycka in. Utredningen framhåller vidareatt på detta sätt kan motverkas att ensamföretagare utövar en osund konkurrensmed ansvarskännande arbetsgivare genom att underlåta att vidta behövligaskyddsåtgärder och på så sätt söka nedbringa sina kostnader. Emellertid finns det enligtutredningen också skäl som talar mot att göra arbetsmiljölagen fullt uttillämplig på ensamföretagare. Lagstiftningen innebär sålunda stora ingrepp ifråga om praktiskt taget alla förhållanden på arbetsplatserna. Den ställer kravpå t. ex. lokalernas utformning och arbetets uppläggning och utförande sominte uteslutande avser säkerheten till liv och lem utan även tar hänsyn tillarbetstagarnas allmänna situation. Ensamföretagarna kan här tillgodose sinapersonliga önskemål i den utsträckning de finner det ekonomiskt rimligt utanatt behöva samhällets stöd gentemot arbetsgivare. 1976/77: 149 41 mer dessutom att innehålla en rad bestämmelser som ipraktiken inte kan bli aktuella när det gäller ensamföretagarna. Utredningensyftar här på t. ex. regler om förhandsgranskning, arbetstid, åldersgränser ochliknande. Härtill kommer att obegränsad tillsyn av ensamföretagares arbetsställenskulle kunna innebära ingrepp i ensamföretagarens personliga förhållanden sominte kan anses förenliga med medborgarnas rimliga krav på personlig integritetoch rätt att själva utforma sin tillvaro. Ytterligare ett viktigt skäl somanförs mot att göra arbetsmiljölagen fullt ut tillämplig på ensamföretagare äratt det skulle ställa omfattande krav på tillsynsverksamheten. Resurserna ärhär enligt utredningens uppfattning otillräckliga f. n. och kan underöverskådlig tid knappast byggas ut i sådan takt att nya områden kan laggasunder tillsyn utan omsorgsfull prövning av behovet i jämförelse med andraönskemål om utbyggnad. som utredningen har funnit att en fullständigtillämpning av arbetsmiljölagen på ensamföretagarna skulle vara formelltotymplig utan att ge motsvarande praktiska fördelar, anses det tydligt attderas situation i viss utsträckning är otillfredsställande. Det gäller de betydanderisker som följer med användningen av farliga maskiner och andra tekniskaanordningar och farliga ämnen. Vidare anses arbetsmiljölagen likaväl somarbetarskyddslagen böra vara tillämplig på ensamföretagare när det gällergemensamma arbetsställen. Mot denna bakgrund föreslår utredningen attarbetsmiljölagen skall vara tillämplig på ensamföretagare i vad avser dessbestämmelser om tekniska anordningar, om ämnen som kan föranleda ohälsa ellerolycksfall och om gemensamma arbetsställen. I anslutning härtill understryksatt det i vissa fall kan vara lämpligt att fastställa en tidsplan för saneringsarbetemed avseende på tekniska anordningar inom ensamföretagarområdet. I utredningsförslaget finns intenågon direkt motsvarighet till arbetarskyddslagens bestämmelse om arbete somutförs av två eller flera personer för gemensam räkning. Enligt utredningenblir en sådan bestämmelse onödig med hänsyn till det skydd som föreslås förföretagare. Den avgränsning av personkretsensom elevskyddet har inom den nuvarande arbetarskyddslagstiftningen kan enligtutredningens uppfattning knappast anses ändamålsenlig. En åtskillnad görsmellan praktiskt och teoretiskt arbete som inte står i samklang medarbetarskyddslagen i övrigt och som även leder till gränsdragningssvårighetervid tillämpningen. Det har dessutom visat sig att förteckningen ielevkungörelsen blir inaktuell genom att utbildningsanstalterupphör och utbildningslinjer och skolor, vilkas elever bör omfattas avarbetarskyddslagen, tillkommer. Utredningen anser därför att en mera generelllösning är att föredra. Prop.1976/77:149 42 Från utredningens allmännautgångspunkter anses det vidare vara ett klart önskemål att även eleversarbetsmiljö i princip skall falla under arbetsmiljölagen. Frånutbildningssynpunkt är det angeläget att elevarbete sker under former som iskyddsfrågor så nära som möjligt ansluter sig till arbetslivet. Dessutom finnsdet även inom området för direkta tekniska åtgärder av olika slag ett utrymme,där eleverna inte kan dra nytta av vad som görs för lärarpersonalen. Särskiltnär det gäller undervisning på högre nivåer har eleverna ibland ettsjälvständigt arbete där lärarmedverkan kan inskränkas till viss handledning. Enligt utredningens åsikt talaralltså övervägande skäl för att i stor utsträckning föra in såväl praktiskt somteoretiskt elevarbete under arbetsmiljölagen. Enligt utredningsförslagetlikställs elever fr. o. m. årskurs 7 i med arbetstagare vidtillämpning av de föreskrifter i arbetsmiljölagen som behandlar arbetsmiljönsbeskaffenhet, allmänna skyldigheter för arbetsgivare m. fl., farligt arbete avminderårig, tillsyn, sanktioner och fullföljd av talan. understryksvikten av att arbetsmiljölagens regler om samverkan anpassade till elevområdetsspeciella villkor ges vidaste möjliga tillämpning på elevområdet. Detta ansessärskilt viktigt inom området för vuxenutbildningen. Enhgt förslaget omfattas ävenarbete som elev utför under praktisk yrkesorientering av arbetsmiljölagen.Skyddsansvaret för eleven skall enligt utredningen ligga på den arbetsgivaresom driver den verksamhet där eleven praktiserar. Utredningen tillägger attskolmyndigheten självfallet har kvar sitt ansvar som utbildningsmyndighet närdet gäller att välja lämpliga praktikmiljöer. Utredningen konstaterar i fråga omarbete som utförs av dem som är intagna på vårdanstalt att vårdsynpunkter måsteberedas stort utrymme vid sidan av skyddsaspekterna. Ansvaret för arbetsmiljönär därför i första hand en fråga för anstaltsmyndigheten samt centralt försocial-och kriminalvårdsstyrelserna. Utrymmet för tillsyn från arbetarskyddsmyndigheternaminskar i motsvarande mån. Detta anses dock inte vara något skäl mot att göraarbetsmiljölagen i väsentliga delar tillämplig även på detta slags arbete. Utredningen föreslår attarbetsmiljölagen skall gälla i samma utsträckning beträffande arbete av demsom under vård i anstalt utför anvisat arbete som i fråga om elevarbete. Härvidavses vårdtagare inom alla former av vård som är offentligt reglerade, antingendet är sjukvård, socialvård, arbetsvärd eller kriminalvård. Vad gällersamverkansreglerna understryker utredningen vikten av att motsvarande reglerom samverkan, som har lagts fram i förslaget till arbetsmiljölag, ges vidastemöjliga tillämpning inom såväl socialvårdens som kriminalvårdens område.Särskilt i de fall då syftet med vården är att göra de vårdade eller Prop.1916/11:149 43 omhändertagna psykiskt och socialt bättre skickade attaktivt ta del i samhällslivet synes en träning alt medverka och tasjälvständigt ansvar i skyddsarbetet böra ses som en betydelsefull del avförberedelserna för livet utanför anstalten. Utredningen förutsätter därför attvederbörande myndighet inom vårdsektorn meddelar anvisningar om i vilkenutsträckning arbetsmiljölagens samverkansregler skall tillämpas. I vissa fall sker vård utanföranstalternas område. Detta är fallet bl. a. vid s. k. kontrollerad familjevårdenligt 30 § sjukvårdslagen, familjevård enligt omsorgslagen och frigångsarbeteinom kriminalvården. Utredningen påpekar att arbetsmiljölagen i samtliga dessafall blir tilllämplig, antingen på grund av att vårdtagaren vid arbetetsutförande anses vara intagen på anstalt eller eftersom ettanställningsförhållande kommer till stånd mellan den intagne och enarbetsgivare utanför anstalten. Härvid bortses från fall då arbete utförs iarbetsgivarens hushåll, varvid i anställningsförhållanden lagen om arbetstidm. m. i husligt arbete i stället blir tillämplig. Utredningen utgår från attarbetarskyddet i all den utsträckning som är möjlig bör regleras på samma sättinom försvarsmakten, civilförsvaret och totalförsvaret i övrigt som isamhället i övrigt. konstateras att verksamheten inom försvaret imånga avseenden måste bedrivas under speciella förutsättningar. Vid utbildningoch övning måste beaktas de krav som kan föreligga i krig. Detta kan innebärabåde att de deltagande utsätts för strapatser och att vissa risker måsteaccepteras. Att man härvid utgår från en krigsmiljö och tränar beteenden underförhållanden som delvis har konstruerats med denna utgångspunkt innebäremellertid enligt utredningen inte att man kommer in på bedömningar avprincipiellt annat slag än som görs inom andra verksamheter. Även när detgäller militär stridsutbildning måste sålunda en avvägning ske mellan intressetav att denna kan äga rum i ändamålsenliga former och kravet på säkerhet. Utredningen diskuterar däreftervilka arbetsmiljökrav som kan ställas på olika slags militära anläggningar. Detkonstateras att tjänstgöring i dessa ofta sker under sådana omständigheter attdet saknas skäl att avvika från den nivå som gäller under motsvarande civilaförhållanden. framhålls att inom ramen för den avvägning som kan skeenligt arbetsmiljölagstiftningen möjlighet finns att ta hänsyn till om anläggningamaavses att användas som arbetsplats i fredstid endast vid enstaka tillfällen,vilka speciella svårigheter som finns att förverkliga komfortkrav, vilkaberedskapssynpunkter som måste beaktas m. m. Utredningen förklarar ianslutning härtill att hänsyn måste tas till försvarsmaktens uppgift att verkafredsbevarande genom att kunna utveckla full effekt i krig. För att lösa dennauppgift krävs anläggningar där tyngd- Prop.1976/77:149 44 punktenligger på att de skall kunna fungera i en kris- och krigssituation. Uppgiftenställer krav på både organisationen och människorna i den som gör attfullständig överensstämmelse inte kan skapas mellan anläggningar för militärtoch civilt bruk. Motsvarande bedömning kan enligt utredningen vara aktuellbeträffande t. ex. personaltransporter. Utredningen framhåller att allutrustning som används inom försvaret måste utformas med sikte även på att denskall kunna användas utan att ge upphov till skador på egen personal. I dettainnefattas också bedömningar med avseende på att utrustningen skall kunnaanvändas så bekvämt som möjligt och anpassas till förutsättningarna hos den somskall hantera utrustningen. Detta är bedömningssätt som redan tillämpas inomförsvaret och det är enligt utredningen uppenbart att även här måste ske enavvägning av vad som kan godtas från skyddssynpunkt. Härvid fyller särskilda skyddsinstruktioneren viktig uppgift. I den mån emellertid krigsmateriel inte kan anpassas till eni fredstid godtagbar risknivå vid hanteringen får övningarna läggas därefteroch ersättningsmaterial eller särskilda skyddsanordningar utnyttjas. Förtilliten till att en riktig avvägning sker är det enligt utredningens åsiktviktigt att bedömningen görs inom ramen för arbetsmiljölagstiftningen. För attundvika alltför stora olägenheter från utbildnings- eller beredskapssynpunkterkan det härvid vara nödvändigt att arbetarskyddsstyrelsen medger undantag frånpreciserade krav i föreskrifter som utfärdats med stöd av arbetsmiljölagen.Synpunkter av liknande slag lägger utredningen på användningen av personligskyddsutrustning. Även här bör möjlighet finnas till undantag så till vida attspeciell skyddsutrustning godtas för militärt bruk. Vid anskaffning avkrigsmateriel får hänsyn tas till att materielen eventuellt kan användas endastför krigsbruk. Detta kan enligt utredningen också vara ett skäl till avstegfrån de krav som annars gäller. Beträffande arbetstiden vid övningar inom försvaretförutsätter utredningen att frågorna i regel kan lösas genom kollektivavtal.Samtidigt framhålls att arbetarskyddsmyndighet enligt lagförslaget harmöjlighet att ge dispens från arbetstidsbestämmelsema i de fall där undantagkrävs för att övningarna skall kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt.Detta bör enligt utredningsmajoriteten kunna ske i form av generelladispenser. Utredningen betonar vikten av att de anställda inom försvarsmaktenhar tillräckligt inflytande över sin arbetsmiljö. Särskilda överväganden görsav utredningen i fråga om lokal skyddsverksamhet vid övningar inom försvaret.Övningsbegreppet preciseras sålunda att därmed förstås verksamhet som genomförsunder angiven förutsättning att krigsliknande förhållanden skall eftersträvas.Vidare utmärks övning av att det kontinuerliga händelseförloppet inte ärfastlagt i förväg. Det bör enligt utredningen ligga i den ordinarieskyddskommitténs mandat att behandla även övningar. 1976/77: 149 45 digtatt av Övningarnas karaktär följer att i lagstiftningen måste särskilt beaktasatt den enskilde inte alltid kan överblicka risksituationen. Stopp förverksamheten genom ingripande av skyddsombud kan därför komma in som ensäkerhetsrisk och skulle dessutom enligt vad utredningens majoritet framhålleri väsentlig mån bryta övningens realism. För att genomföra arbetarskyddslagstiftningenssyften är en effektiv tillsynsorganisation av stor betydelse, framhållerutredningen. Utgångspunkt vid avgörande hur tillsynen över försvaretsarbetsmiljö skall utformas måste enligt utredningens åsikt därför vara atttillsynen skall utövas i samma former och av samma myndigheter som på övrigaområ-ilen. Utredningenframhåller att de värnpliktiga tjänstgör under förhållanden som vad avserarbetsplatser och utrustning är i stort sett desamma som för anställd personal.Enligt utredningens uppfattning bör arbetsmiljölagen till skillnad frånarbetarskyddslagen göras tillämplig på de värnpliktigas arbetsförhållanden vidvärnpliktstjänstgöringen. Detta bör gälla såväl i fråga om arbetsmiljönsbeskaffenhet och ansvaret för denna som beträffande tillsynen frånarbetarskyddsmyndigheternas sida. Däremot saknas enligt utredningens åsiktanledning att i arbetsmiljölagen för de värnpliktiga reglera särskilda frågorsom arbetstid. Vad gäller samverkansreglerna framhåller utredningen att devärnpliktiga liksom nyanställda arbetstagare som genomgår internyrkesutbildning allmänt sett torde sakna tillräckliga kunskaper ocherfarenheter för att kunna verka som skyddsombud eller ledamot iskyddskommitté. Samverkansreglerna i arbetsmiljölagen bör därför inte varaomedelbart tilllämpliga för de värnpliktiga. Regleringen föreslås alltså ocksåi detta avseende bli densamma som förordas för övriga delar av utbildningsområdet.Som viktigt framhålls att de värnpliktigas intresse för arbetarskyddettillvaratas och att de bereds möjlighet att inom ramen för sin kompetens deltai skyddsarbetet. En lämplig lösning synes vara att de värnpliktiga såsom f. n.sker utser skyddsassistenter och adjungerade ledamöter i skyddskommitté. Mot bakgrunden av det anförda föreslår utredningensom huvudregel att arbetsmiljölagen blir i sin helhet tillämplig på försvaret.Samtidigt föreslår utredningsmajoriteten möjlighet för regeringen eller förvaltningsmyndighetsom regeringen bestämmer att meddela särskilda föreskrifter om lagenstillämpning inom området. Möjlighet bör sålunda finnas att i administrativordning göra den särreglering som behövs för försvaret. Här avses bl. a.förhållanden under krigstillstånd eller på grund av beredskapskrav. Vidareföreslås att i fråga om övning inom försvaret i arbetsmiljöförordningen görsundantag från lagens regler om skyddsombuds stoppningsrätt och arbetstagaresmöjlighet att i vissa fall underlåta att arbeta. Förvärnpliktiga och andra som fullgör i lag föreskriven tjänstgöring Prop.1976/77:149 46 utan att vara att anse som arbetstagare föreslårutredningen bestämmelser enligt vilka dessa grupper likställs med arbetstagarevid lagens tillämpning på frågor om arbetsmiljöns beskaffenhet och ansvaret fördenna liksom när det gäller fariigt arbete av minderårig, tillsyn, påföljderoch fullföljd av talan. I övrigt förutsätts särskilda föreskrifter gälla förnämnda kategorier. Mot utredningsförslaget i fråga omarbetsmiljölagens tillämpning på försvarets område föreligger en reservationfrån TCO:s representant i utredningen. Enligt reservantens mening finns detinget behov att kunna särreglera försvaret vid sidan av de möjligheter sominnefattas i arbetarskyddsstyrelsens författningsverksamhet. Det föreslåsdärför att arbetsmiljölagen skall vara utan undantag tillämplig på verksamhetinom försvaret. Något bemyndigande för regeringen eller förvaltningsmyndighetsom regeringen bestämmer att meddela särskilda föreskrifter härom anses inteböra tas in i lagen. Vidare framhålls att det inte finns större anledning attge generella dispenser från arbetsmiljölagens arbetstidsregler för verksamhetinom försvarsmakten än inom andra områden. Utredningen konstaterar att påolika områden finns säkerhetsinriktad lagstiftning som avser det allmännaskyddet utan begränsning till arbetarskydd. Enligt utredningens grundsyn börarbetsmiljölagen inom sitt principiella tillämpningsområde täcka även sektorermed särskild säkerhetslagstiftning. Detta anses också böra gälla i fråga omskyddet mot skada som orsakas av joniserande strålning. I förslaget tillarbetsmiljölag har därför undantaget i arbetarskyddslagen för sådan skadaslopats. Vissa inskränkningar av arbetsmiljölagens tillämpning Utredningen erinrar om attarbetarskyddet för ombordanställda regleras i lagen om säkerheten på fartyg.Tillsynen över denna lag utövas av under viss samverkan medarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen. Utredningen framhåller att frågorsom berör förhållandet mellan arbetarskyddslagstiftningen ochsjösäkerhetslagstiftningen relativt har varit föremål för övervägandenav statsmakterna (prop. 1969: 58 angående ny organisation av sjöfars verket).Det konstateras att i utredningens uppdrag inte ingår att pröva hithörandefrågor. Utredningen har därför från arbetarskyddslagen fört över undantagetbeträffande skeppstjänst till förslaget till arbetsmiljölag.