prop · G00385 · 1976-12-31 00:00:00 — Efter att ha redogjort för resultatet av dengarderobsundersökning som utfördes redovisar utredaren ettberäknat tillförselbehov av läderskor, gummistövlar och träskor. Beräkningenhar utförts mot bakgrund av de av honom redovisade antagandena beträffandeförsöriningsuthållighet och försöriningsstandard. Utredaren har som redan nämnts utgått från ettkrisfall . Med de antaganden om k ris i m port som har gjorts i de förprogramplaneringen anbefallda miljöbeskrivningarna beräknas den genomsnittligaimporten under krisfallet på beklädnadsområdet uppgå till av den normala.För samtliga varuområden uppgår krisimporten till av den normala. Hanhar även beräknat behov för en ett- respektive tvåårig kris samt för enkrisimport av beklädnadsvaror på och av fredsimporten. Utredaren har räknat med att en minskning av dekommersiella lagren bör kunna ske i ett krisläge. Han har utgående från totalalageravalla slag av skor på 14-15 milj, par bedömt att drygt 5 milj. par utgöri sammanhanget godtagbara tyf)er. Härav utgör läderskor knappt 2,4 milj, par.Av dessa 5 resp. 2,4 milj. par beräknas därefter 50 96 alternativt somtillgång dvs, 2,5-3,8 milj. par skor av alla typer respektive 1,2-1,8 milj. parläderskor. Enligt utredarens uppfattning bör en allmäntilldelning av grövre lågskor till samtliga vuxna individer undvikas iinledningen av en kris. Strävan bör i stället vara att utnyttja selektivaransoneringssystem enligt vilka tilldelning endast ges till bristgrupper.Enligt utredaren måste emellertid en viss hänsyn tas till bristerna i ettransoneringssystem, Fören treårig kris anser han därför det vara rimligt atträkna med att alla skall kunna erhålla minst ett par grövre lågskor. Dettainnebär att ett tillägg på ca 1,2 milj. par görs till det beräknade totalabehovet av läderskor. I fråga om övriga slag av skodon räknar utredaren intemed att något motsvarande tillägg behöver göras. Efter att ha tagit hänsyn till krisimport ochlageruttag redovisar utredaren det behov som återstår att täcka med inhemskproduktion eller med andra beredskapsåtgärder. Utredaren konstaterar att om behovet av skor med deförutsättningar som gjorts skall täckas med produktion uppgår behovet avfredstida produktion i fråga om läderskor till 1,3-1,9 milj, par per år.Variationsvidden beror på de olika antaganden som gjorts om lageruttag ochkrisimport. Ett särskilt tillägg har därvid gjorts av ransoneringstekniskaskäl. Den årliga produktionen är f. n. ca 3 milj. par. För gummistövlar harberäknats ett fredstida produktionsbehov på mellan 0,6 och 1,0 milj. par perår. Nuvarande produktion är ca 0,8 milj. par . 1976/77:85 14 Utredaren har antagit alt en ökad användning avträskor skall kunna ske i en kris. Behovet av produktionskapacitet beräknastill omkring 3,6 milj. par . Nuvarande produktion är 3-5 milj. par perår. Enligt utredaren föreligger det inte några svårare problemfrån försörjningsberedskapssynpunkt beträffande insatsvaror till skoindustrin.Hit hör förutom läder och hudar detaljer som sulor, klackar, gelänk etc. Utredaren övergår så till att presentera olikastrategier som kan övervägas för att bibehålla en rimlig försörjningsberedskapavseende läderskor. Han framhåller inledningsvis alt den inhemskaproduktionskapaciteten i fråga om läderskor, gummistövlar och träskor f, n. ärtillfredsställande från försöriningsberedskapssynpunkt. Produktionen avträskor bedöms vara så lönsam att någon minskning av produktionskapaciteteninte torde behöva befaras . Beträffandetillverkning av gummistövlar gäller speciella förutsättningar sedan hösten 1976genom det avtal om upprätthållande av viss produktion och produktionskapacitetför som har slutits mellan ochstaten. Utredaren konstaterar avslutningsvis attproduktionen av läderskor f n. överstiger det av utredningen beräknade behovet,öm emellertid den utveckling som har skett under det senaste decennietfortsätter kommer produktionskapaciteten även att minska. Viss tidfinns därför enligt honom fören närmare analys av lämpliga metoder med vilka enavsedd försöriningssäkerhet i fråga om läderskor i en avspärrningssituation kanvinnas. Utredaren presenterar översiktligt fem olika strategier som kanövervägas i ett sådant sammanhang. För två av strategierna har presenterats treskilda handlingsvägar. 1 huvudsak har bortsetts från arbetsmarknads- ochregionalpolitiska aspekter. De fem strategierna är: Beredskapslagring hos hushållen. Erforderiig produktionskapacitet hålls i malpåse.Vissa arbetsuppgifter vid skotillverkningen kräver emellertid särskild träningoch kunskap. Vapenfria värnpliktiga skulle kunna få utbildning härför. Levande industri kombinerad med kapacitet imalpåse. Då det inte är troligt att skoindustrin i landethelt skulle upphöra kan ett alternativ vara att kombinera levande industri medkapacitet i malpåse. Den levande industrin skulle kunna få i uppdrag av statenatt ha ansvar för underhåll av lokaler och maskiner och utbildning av personal. Utredaren pekar på tre möjliga handlingsvägarenligt vilka erforderiig baskapacitet och malpåsekapacitet skulle kunnasäkerställas. Dessa innebär att utvecklingen får ha sin gång, attförstatligande sker resp. att avtal träffas med privata företag omupprätthållande av produktionskapacitet. Försöriningsberedskapeni fråga om skor kan också säkras genom att en Prop.1976/77:85 15 löpandeproduktion av erforderiig omfattning upprätthålls. I huvudsak kan sammahandlingsvägar här tänkas som för alternativet med en levande industri kombineradmed en kapacitet i malpåse. Utredaren har vid sina överväganden rörandetillförsel av skor i en kristid utgått från det miljöunderiagsom använts vidprogramplaneringen inom det ekonomiska försvaret. ÖÄanserattdettaärett lämpligttillvägagångssätt men framhåller att vad gäller försvarsmaktens behov av skorbör hänsyn även tas till angreppsfallet A l:s angreppsfas. Ingen av remissinstansema vänder sig mot utredarensuppfattning att rnåiet för försörjningsuthålligheten bör sättas särskilt högtför beklädnadsområdet och andra oundgängliga försöriningsområden, ÖEF framhåller att för i synnerhet livsnödvändigavaror som livsmedel, bränslen och beklädnadsvaror har eftersträvats att sålångt möjligt uppnå självförsörjning i en kris. Detta innebär enligt ÖEF att deinhemska produktionsresurserna efter en omställningsperiod i allt väsentligtbör kunna täcka behoven, nedskurna till en rimlig standard, ÖEF framhåller attdetta alltjämt bör eftersträvas inom dessa försörjningsområden. Denna grundläggandemålsättning kan inte uppfyllas om produktion och produktionskapacitet skullesjunka väsentligt. Flera remissinstanser anser att en krisperiod påmer än bör bestämma beredskapen på beklädnadsområdet. ÖEF framhållersåledes att antaganden om krismiljöer med nödvändighet måste innehålla ettvisst mått av osäkerhet. Korrigeringar i de vidtagna beredskapsåtgärderna kanenligt ÖEF bl. a. erfordras beroende på förändringar i de säkerhetspolitiskaantagandena eller på grund av andra ändringar i planeringsförutsättningarna.Medan det kan vara relativt okomplicerat att göra sådana korrigeringar i frågaom beredskapslagring och vissa andra åtgärder, kan det vara utomordentligtsvårt att återskapa en gång nedlagd produktion. Det ställer därför stora kravpå förutseende och erforderiig hänsyn måste tas till osäkerhet i planeringsförutsättningarnai valet av produktionsnivå på skoområdet. Den känslighetsanalys somutredningsmannen utfört om krisperiodens längd borde enligt ÖEF därför även haavsett varianter av det "ursprungliga" fallet D 1 på upp till 63månader, anser att en sammanvägdbedömning av fiera olika fall inkl. krigsfall borde ha lagts till grund förövervägandena. Enligt Beklädnadsarbetarnas förbunds uppfattningkan det starkt ifrågasättas att räkna med så som två och förkrigs- resp. avspärrningssituationer och återuppbyggnad till normalläge. TCOframför liknande synpunkter. Eftersom utredaren inte behandlat krigssituationen 1976/77:85 16 kommerdet enligt inte att finnas beredskap för atttillverka de avsevärda kvantiteter militära skor som behövs i en sådansituation. 6.2.2 ImportI en kristid Utredaren har som redan nämnts i sina övervägandenutgått från det i programplaneringen använda förkortade krisfallet D 1 men medtillägg av en efterkristid. uppgår skoimporten till igenomsnitt 38 96, Utredaren har utfört variationer i fråga om importnivå. Flertaletremissinstanser har synpunkter på de från programplaneringen hämtadeantagandena om krisimport. Utredaren har förutsatt en krisimport på 3,4-5,9milj. par för en treårig kris, ÖEF, , . och 7C0 anser att importförutsättningarnaär alltför optimistiska mot bakgrund av bl. a. att som neutralt landtorde få svårt att i en kris importera skor från militärblocken och attutrikeshandeln i ett krigsdrabbat knappast har återhämtat sig redan tvåår efter ett krig. påpekar att det under det andravärldskriget inte förekom någon import av skor och att det är svårt att gissahur en krigssituation skulle te sig som skulle medge någon nämnvärd skoimport.Av denna import anges en viss del kunna avse lättare läderskor, dock ejmodeskor, är särskilt tveksamt till importantagandenaunder inledningsfasen av en avspärrningsperiod. KK betonar att antaganden omimportmöjligheterna med hänsyn till alla tänkbara variationer i krisförloppetmed nödvändighet får betraktas som osäkra, SIND ifrågasätter om inteimportmöjligheterna överskattats och hänvisar till att läderskoindustrin i våragrannländer, med som möjligt undantag är på stark retur. ÖEF räknar föregen del med en krisimport av läderskor på drygt 4 milj. par för en kris på 2,5år. Häri ingår delvis tunnare läderskor. Enligt utredaren bör med försöriningsstandard päbeklädnadsområdet i princip avses innehav av kläder och skor. Han föreslår attalla människor i åldern bör ha tillgång till ett par grövre skor somkan användas utomhus i kallt och fuktigt väder samt ett par gummistövlar. Fleraremissinstanser är kritiska till att inte även kängor/pjäxor ingår i"krisgarderoben" vilket var fallet i FBU:s beräkningar. Ö£/ansersåledes att det inte finns skäl att frångå FBU:s normer i annan mån än att ett"kompletteringsbehov" av kängor/pjäxor på 2 milj, par inte bör ingå iberäkningarna menar att något motiv inte angetts för attsänka försöriningsstandarden på detta sätt. Även ochBeklädnadsarbelarnas förbund anser att ett par stövlar/kängor bör ingå iminimistandarden för innehav. Prop.1976/77:85 17 ersättasav gummi/läderskor vilka kan användas både i kallt väder med fuktigt väglag ochi relativt djup snö. Utredarens förslag beträffande tilldelning tillbarn i åldern möter invändningar från några instanser. Såledesframhåller både SkofabrlkaniJÖ-reningen, och en tilldelning på ett par grövre skor och barn är för litet. Enligtbåda dessa remissinstanser är det slitage och inte, som utredaren antagit, detförhållandet att barn växer ur skor, som bestämmer barns behov av skor,ÖEFanser alt tilldelningen även bör vara ett par skor perbarn, FMV betonar att effekten för försvarets del av att grovskorna inte ingåri "krisgarderoben" kan bli negativ, genom alt intresset för atttillverka dessa skor inom landet blir lågt. Importmöjligheter ifråga om dessaskor saknas helt enlgit FMV. Enligt uppfattning bör barn under4 år förutom ett par grövre lågskor och ett par gummistövlar, varie år äventilldelas ett par fodrade läder-eller plaslstövlar. FMV och ÖEF anser att de slilagelider för grovalågskor som utredaren räknat med är för optimistiska. Man hänvisardärvid tillförsök som utförts av FMV. TCO menar att den livslängd på utanreparation som utredningsmannen räknat med för läderskor är alltföroptimistisk. En stor del av de grövre skor som importeras är inte tillverkadeför att klara ett nordiskt klimat. Öf/ instämmer i utredarens bedömning att personer iåldrar har ett väsentligt lägre skoslitage än yngre personer menifrågasätter ändå om tilldelningen till denna grupp kan begränsas till ett pargrövre skor per individ underen treårsperiod. ÖEFanserdet vidare inte vararimligt att personersom i sitt arbete tillhandahålls skyddskor skall fö sämretilldelning av andra skor än befolkningen i övrigt. Enligt ÖEF är det inteheller rimligt att varje individ i princip skall få nya skor först när detsista återstående paret skor är på vägan bli utslitna. Enligt har utredaren intetagit tillräckligt stor hänsyn till alt skor efterfrågas i ett stort antalstorieksnummer och vidder. Detta problem med slorleksanpassning blir svårarevid en minskad tillförsel. Förbundet anser därför att det beräknadetillförselbehovet är för litet för att läcka del beräknade konsumtionsbehovet. Flera remissinstanser tar upp den beräknadetilldelningen till försvarsmakten. Utredaren har beräknat behovet för enberedskapsstyrkas slitage under och värnpliktomgångarnas slitageunder . Det totala behovet beräknades till 120 000 pjäxor/kängor och 145000 grövre lågskor. ÖB, och framhåller att dessa behov måste räknas uppbetydligt. Enligt ÖB uppgår behovet år 1 av marschpjäxor och gummipjäxor till375 000 resp. 275 000 par. ÖB framhåller att försvarsmaktens lager av skormåste täcka utrustningsbehovet vid allmän mobilisering och den ersättning somkrävs innan tillräckligt utfall av krigsproduktion kan uppnås, öm ett angreppföregås av en kris måste därför enligt ÖB:s mening produktionen kunna 2 1976/77. Prop.1976/77:85 18 ersättaslitaget under krisen. ÖEF pekar vidare på att det i ett a vspärrningsiäge kanbli ett starkt önskemål från försvarsmaktens sida att förbättra utrustningstillgångaroch ersättningsreserv inför ett allvarligare krisläge. Skofabrikant/Öreningen och Indusirlförbundförklarar sig ha svårt att förstå hurde selektiva ransoneringssystem utredarenräknat med skall kunna fungera i praktiken. ÖEF, som pekar på ett arbete sompågår inom styrelsen med att utarbeta moderniserade ransoneringssystem påbeklädnadsområdei, anseratt i ett läge då inte befinnersigi krig, borenransonering kunna utformas efter mer generella normer. Ett selektivt systemskulle enligt ÖEF kräva en större byråkratisk apparat än en bensinransonering,ÖEF framhåller att en tidigt insatt restriktiv ransonering skulle leda tillsnabbt minskad import och därmed skulle ett hot uppstå mot skohandelnsfortsatta existens, ÖEF anser att en ransonering inte torde sättas in vidförsta tecken på en kris. För fall D 1 kan delta dröja fyra, kanske sexmånader. Tillgångs- och behovskalkyler bör som utgångspunkt ha den förstaransoneringsperiodens börian och inte lidpunkten för första tecknet på en kris.ÖEF anser det inte heller realistiskt att räkna med att en lagerökning av skori börian av en kris skall kunna ske vilket utredningsmannen enligt ÖEFförutsatt. ÖEF anser Sammanfattningsvis att en grundtilldelning inte kan sättaslägre än ett par skor per individ och ransoneringsperiod. Ransonerings periodenbör helst inte överstiga 1 1/. Allmänheten skall vidare ha tilltro till attmyndigheterna skall kunna infria de åtaganden som ransoneringstilldelningeninnebär. En ransonering får därför inte alltför mycket bygga på en osäkerframlida produktion och en oviss import. anser att man inte kan räkna med enoptimal slorleksanpassning i tillförseln. Om alla individer skall kunnatilldelas ett par läderskor underen treårig kris måste man därför göra ettstörre tillägg än de ca 1,2 milj. par som utredaren räknat med, menar att skoinnehavet är högst varierande mellan olikaindivider och alt en utjämning härvidlag torde vara omöjlig att genomföra ipraktiken. Utredaren har förutsatt en betydande övergång fråntunna läderskor till träskor bör kunna ske i ett krisläge, FMV pekar på att träskorkan bli en mindre attraktiv artikel och att produktionskapaciteten därför kanminska. FMV menardärföratt utredaren bedömt möjligheten att ersätta grovalågskor med träskor alltför positivt. Ö£f delar utredarens uppfattning om enökad användning av träskor men framhåller alt inte alla människor kan användaträskor, och att användningsmöjligheterna är begränsade under vinterhalvåret.Konsumentverket framhåller att träskor kan vara en olämplig fotbeklädnad föräldre personer och för bam . 6.2.4Minskning av de kommersiella lagren Några remissinstanser behandlar utredarensantaganden rörande möjlig minskning av de kommersiella lagren i en kristid. Prop.1976/77:85 19 IndusiriJÖrbundei menar alt storleken av denantagna lageravvecklingen måste betraktas som högst osäker.Beklädnadsarbelarnas förbund ifr&gasäner alt lagret av läderskor kan hauppgått tiiri4 milj. par mol bakgrund av enårskonsumtion på 21-22 milj. par (inkl. syntet- och träskor). Entillförselmöjlighet på 2/3 av årskonsumtionen beräknar förbundet som osannolik.TCO framför liknande synpunkter. Med utgångspunkt i antaganden om krislängd,krisimport och krisexporl, försörjningsstandard och möjlig minskning av dekommersiella lagren har utredaren beräknat ett återstående behov vilket skullekunna täckas med produktion. För läderskor uppgår detta till 1,3-1,9 milj. par.Nuvarande årsproduktion är ca 3 milj. par. Motsvarande behov av gummistövlarberäknas till 0,6-1,0 milj, par medan årsproduktionen är ca 0,8 milj. par. Förträskor är enligt utredaren produktionsbehovet 3,6 milj. par med en årligproduktion på f. n. 3-5 milj. par. Remissinstanserna har så gott som enbart tagit uppden beräknade nivån lor läderskoproduktionen. Mot bakgrund av de synpunkter somredovisats i det föregående anser ÖB. FMV, ÖEF, ,, och att detberäknade behovet av produktionskapacitet är för lågt, ÖEF,, . Beklädnadsarbetarnas förbundoch TCO förordar den av beklädnadsrådet vid ÖEF föreslagna nivån på 2,5-2,7milj, par . ÖB framhåller att den av Svenska skofabrikantföreningenförordade produktionskapaciteten bedöms innebära att försvarets behov avmarschpjäxor och gummipjäxor kan tillgodoses. Enligt SlND.s uppfattning finnsdet vid en årsproduktion understigande 1,5 luilj. par risk för att produktionsenheternainte uppnår rationell storlek även efter en strukturell koncentration, anser att om vid en total avspärrning hela importenbortfaller, erfordras ca 3 milj, par som ett lägsta produktionsbehov. Möjligheterna att upprätthålla en fungerandeunderieverantörs- och servicefunktion vid olika produktionsnivåer i fråga omläderskor behandlas av fiera remissinstanser. Enligt FMV:s uppfattning tordedessa funktioner inte kunna upprätthållas vid produktionsalternativet 1,3-1,9milj. Liknande synpunter framförs av ÖEF, SHIO genom Sverigesskomakarmäs-larjörbund. samt framhåller alt servicen redan nu försämrats och atttillverkningen a v vissa i en sko ingående delar eller för tillverkningennödvändiga hjälpmedel har lagts ned, SHIO tar i ett med skoinakannästarförbundgemensamt yttrande upp frågan om möjligheterna att underhålla detgarderobsbestånd av skor, som finns vid en inträffad krissituation. Man beklagaratt utredaren inte tagit Prop.1976/77:85 20 uppdenna fråga och betonar alt ett väl fungerande nät av reparationsverkstäderkan visa sig äga stor uthållighet och obetydlig sårbarhet i en krissituationoch på så sätt effektivt bidra till befolkningens försörjning med skor. anser alt frågan om utbildning av skomakare börutredas jämsides med planläggningen av försörjningen med skor och påpekar attöverläggningar inletts med AMS för att klarlägga förutsättningarna föralt genomföra s, k. bristyrkesutbildning för reparations-skomakare. Utredaren konstaterar att med de antaganden som hargjorts i olika hänseenden är den nuvarande produktionen av läderskor,gummistövlar och träskor tillfredsställande, öm den utveckling som har skettunder det i fråga om läderskor fortsätter kommer dockproduktionskapaciteten att minska, I ett avslutande avsnitt ipromemorian presenterar utredaren ett antal olika strategier som kan övervägasför att uppnå en avsedd försöriningssäkerhet i fråga om läderskor. Dediskuterade strategierna är beredskapslagring centralt, beredskapslagring hoshushållen, produktionskapacitet helt eller delvis i malpåse samt löpandeproduktion. Remissinstanserna har synpunkter på de olikastrategierna. Alternativen beredskapslagring centralt och beredskapslagring hoshushållen stöds inte av någon instans. menar dock atten uppmaning till hushållen att öka sitt innehav av grövre skor kan varavärdefull från beredskapssynpunkl. Även alternativet att helt förlita sig på enproduktionskapacitet i malpåse avvisas' av flertalet av de remissinstanser sombehandlat frågan. ÖEF framhåller att erfarenheter från andra industriområdenvisar att detta inte är ett realistiskt alternativ till en levande produktion.Liknande synpunkter framförs av ,och . anser emellertidatt det är svårt att bilda sig en klar uppfattning om delta alternativ ärpraktiskt genomförbart liksom om de kostnader det medför. Förbundet kan därförinte förorda att planeringen helt baseras på en aktivering av malpåselagdamaskiner. anser dock att alternativet från handelspolitisksynpunkt är alt föredra framför statligt stöd till löpande produktion och attdet därför bör utredas. En successiv uppbyggnad av sådan kapacitet börockså ske som en komplettering till en löpandeproduktion. Remissinstansernasinställning till en kombination av malpåse och levande produktion är merpositiv, SIND anser således att en sådan kombination borde vara den bästastrategin för att säkra tillförseln. Kapaciteten bör i huvudsak tillgodosesgenom löpande produktion och malpåseresurserna främst gälla tillverkning avskotyper som blir aktuella i ett krisläge. ÖEF bedömer det önskvärt att pålämpligt sätt kombinera levande produktion med Prop.1976/77:85 21 maskineri malpåse bl. a, lor att i ett krisläge kunna tillgodose försvarets speciellakrav på kvalitet och utförande, ÖEF anser dock inte alt delta påverkar deberäknade behoven av levande produktion. KK framhåller att handelspolitiskahänsyn kan påverka valet av handlingsväg och medföra att kombinationer avåtgärder inte bör uteslutas. anser också alt detkan vara möjligt att vid sidan av en löpande skotillverkning hålla en vissmalpåsekapacitet. Den i reserv ställda maskinparken kan då successivt förnyasoch viss personal hållas tillgänglig för utbildning. Enligt föreningensuppfattning är en lämplig proportion mellan levande kapacitet ochmalpåsekapacitet 3:1, Även här föreligger dock risk för att komponenttillverkningenoch servicen försvinner ur landet. och menaratt en kombination av levande produktion plus malpåse är en lösning. Utredaren pekar på möjligheter att utnyttjavapenfria värnpliktiga i en sådan malpåseindustri. ÖB anser att detta är ettlämpligt tillvägagångssätt medan ÖEF, ,och karaktäriserar förslaget som orealistiskt. Alla remissinstanser som yttrar sig om länkbarastrategier för hur försöriningsberedskapen i fråga om läderskor skall säkrasunder anser alt en i fred producerande industri måste utgörabasen för beredskapen. Man är också enig om att någon form av statligt stöderfordras för att läderskoindustrin skall kunna bibehållas. Flertaletremissinstanser har synpunkter på principerna för hur ett sådant stöd tillläderskoindustrin skall utformas. /wA" hänvisar till den av bl.a. SINDgjorda bedömningen alt läderskoindustrin även efter en genomgripande omstruktureringinte kan beräknas uppnå och bibehålla en internationell konkurrensförmåga.Målsättningen att slå vakt om viss löpande produktion torde därför förr ellersenare aktualisera någon form av interna ekonomiska stödåtgärder. KK betonarvidare att de vidtagna importrestriktionerna har vållat internationellakomplikationer och att även interna stödåtgärder kan förorsaka internationelladiskussioner. Enligt KK är det därför från handelspolitisk synpunkt värdefulltatt omfattande underlag nu tagits fram som borde göra det möjligt att skapa enfast grund för den argumentering som kan bli erforderlig i sådana sammanhang.SIND betonar att den grundläggande förutsättningen för att en läderskoindustriskall kunna bevaras på litet sikt är att statsmakterna nu definitivtfastställer målsättningen kvantiletsmässigt för försöriningsberedskapen samtsättet på vilket denna skall upprätthållas.