prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Liksom betänkande förordas därför ipromemorian att preskription i inget fall skall inträda så länge rättsligtförfarande pågår. Föreligger förutsättningar för ny preskriptionstid, skall denbörja löpa först när förfarandet har avslutats. Vad beträffar den nya preskriptionstidens längdföreslås, som har nämnts, att föreslagets grundläggande bestämmelserskall tillämpas också när en fordran har fastställts genom dom e. d. Detinnebär atl preskriptionstiden blir , om fordringen är förfallen tillbetalning, och så länge förfallodagen inte har inträtt. Dentioåriga preskriptionstiden blir enligl promemorian tillämplig i första handnär domen innefattar prövning av en fastställelsetalan. Tioårsperioden kommeremellertid atl gälla även i vissa andra fall, nämligen i sådana fall då enfullgörelsetalan enligt 13 kap. I § har väckts trots, atttiden för fullgörelse inte har inträtt. Innebär domen att gäldenären åläggs attbetala ett visst belopp e. d. , t. ex. utge periodisktförfallande underhållsbidrag, blir preskriptionstiden till en början . Närfordringen förfaller till betalning, upphör tioårsliden och ersätts av den kortarepreskriptionstiden. Det senast sagda gäller inle bara om en vissframlida förfallodag har bestämts i domen. Samma princip är tillämplig i allade fall då gäldenärens prestationsskyldighet inte inträder närdomenvinner laga kraft. Har gäldenären exempelvis ålagts att betala ett visst beloppvid anfordran, löper först en tioårstid, som ersätts av en treårstid närfordringen förfaller till betalning genom att anfordran sker. De angivna principerna för beräkning avpreskriptionstidens längd föreslås gälla också i andra fall när ett rättsligtförfarande har avslutats med en prövning i sak, t. ex. genom skiljedom, liksomvid konkurs och verkställighet. Med tillämpning av dessa principer kommerpreskriptionstiden normalt att bli beträffande fordringar som hartillerkänts betalningsrätt i konkurs eller för vilka verkställighet har skett. Ipromemorian diskuteras därefter frågan vilken dag som skall utgöra Prop.1976/77:5 51 utgångspunktför beräkning av preskriptionstiden. Först behandlas möjligheten att räknapreskriptionstiden från den dag en dom vinner laga kraft. Del erinras om altvissa avgöranden, nämligen tredskodomar och lagsök-ningsulslag, som regel intevinner laga kraft förrän efter det delgivning har skett med part. Det kan ivissa fall dröja lång lid innan ett sådant avgörande delges och vinner lagakraft. Alternativet att räkna preskriptions-liden från den dag avgörandetvinner laga käft bör därför inte väljas. I stället bör den nya preskriptionstiden enliglpromemorian normalt räknas från den dag domen meddelades. För att det klartskall framgå att tiden inte skall börja löpa, om domen överklagas, ifrågasättsalt föreskriva att tiden skall räknas från den dag domen meddelades underförutsättning all denna sedermera har vunnit laga kraft. Den nyssnämndainvändningen mol alt låta preskriptionstiden vara beroende av att avgörandethar vunnit laga kraft är emellertid tillämplig även i detta fall. Något krav påatl domen skall ha vunnit laga kraft bör därför inle införas. Även om domens dag anges som utgångspunkt utan attdet föreskrivs att domen sedermera skall ha vunnit laga kraft, kan emellertidvissa komplikationer uppkomma vid ett överklagande. Det kan t. ex. inträffa atten gäldenär, som har fullföljt talan mol en underrättsdom varigenom han harålagts betalningsskyldighet, återkallar sin talan i hovrätten efter så lång lidatt den nya preskriptionstiden har gått till ända. För atl undgå sådanakonsekvenser bör föreskrivas att preskriptionstiden när en dom har överklagatsalllid skall räknas från det förfarandet avslutas i högre instans, oavsett omdenna har företagit en prövning i sak eller ej. De nu angivna principerna för att bestämmautgångspunkten för den nya preskriptionstiden bör enligl promemorian tillämpassåväl när en fordran har prövats genom dom eller liknande avgörande som när enfordran har medfört belalningsrätt i konkurs eller verkställighet har skett. Sammanfattningsvis innebär promemorieförslagelföljande i fråga om verkan av preskriptionsavbrott genom rättslig åtgärd e. d. Avbryts preskription genom att rättsligt förfarandeeller verkställighels-förfarande inleds eller genom all en fordran åberopaslill kvittning och fastställs fordringen genom dom eller liknande avgörandeeller sker verkställighet, skall ny preskriptionstid löpa från den dagförfarandet avslutades. Avbryts preskription genom bevakning i konkurs ochmedför bevakningen betalningsrätt i konkursen, skall ny preskriptionstid löpafrån den dag konkursen avslutades. Om mål angående tvistig fordran avgörssenare, skall preskriptionstiden i stället räknas från den dag förfarandet imålet avslutades. Har preskription avbratits genom rättsligtförfarande utan att förfarandet har lett till prövning i sak, skall en kortarelilläggsfrist löpa. Detsamma gäller, om bevakning i konkurs inte har medförtbetalningsrätt i konkursen och om verkställighetsförfarande inte har lett tillverkställighet. Tilläggsfristen föreslås bli från del förfarandetavslutades. Prop.1976/77:5 52 När preskription avbryts genom erinran från borgenärenbör enligt promemorian samma princip gälla som vid preskripiionsavbrotl genomgäldenärens erkännande så till vida som ny preskriptionstid bör räknas frånden dag preskripiionsavbrotl sker. Det innebäratl ny preskriptionstid börjarlöpa från den tidpunkt då gäldenären erhåller borgenärens erinran. Enligt promemorieförslaget skall den nyapreskriptionstidens längd i delta fall bestämmas enligt samma grunder som närpreskriptionsavbrott har skett på annat sätt. Det avgörande är således omfordringen är förfallen till betalning eller ej. Avser en erinran frånborgenärens sida en fordran som inte är förfallen till betalning, blir den nyapreskriptionstiden normall . Om en erinran utgör en anfordransom medför att fordringen förfaller till betalning, skall emellertidden nya preskriptionstiden i stället vara . 1 promemorian framhålls att syftet medpreskriptionsinstitutet är att en fordran som inte bevakas inom den föreskrivnatiden skall upphöra. Den principiella utgångspunkten för bestämmelserna omverkan av preskription är därför atl de rättsverkningar som är förenade med enfordran inte längre skall kunna göras gällande när preskriptionstiden har gåttut. Som huvudregel föreslås följaktligen att borgenärengenom preskription föriorar rätten att kräva ut sin fordran. Innebörden häravavses vara densamma som enligt gällande rätt. Gäldenären skall alltså intelängre vara skyldig att fullgöra den prestation som fordringen avser.Borgenären skall inte kunna utverka domstols dom eller liknande avgörande föratt fl fordringen fastställd. Inte heller skall verkställighet kunna ske genomexekutiv myndighet. Enligt promemorian är det emellertid uppenbart attvissa undantag från huvudregeln är nödvändiga. En preskriberad fordran bör t.ex. i viss utsträckning H användas till kvittning. En borgenär som har egendomi sin besittning till säkerhet för sin fordran skall inte utan vidare behövalämna ifrån sig egendomen när fordringen preskriberas. Dessa fall behandlas närmarei det följande. Någon ändring föreslås inte av principen attdomstol inte självmant tar upp frågan om preskription har inträtt eller ej.Enligt promemorian bör således föratsättningen för att preskription skallbeaktas av domstol även i fortsättningen vara att gäldenären görpreskriptionsinvändning. 1976/77:5 53 4.5.2Ränta m. m. Enligt promemorian föreligger det obestridligen ettnära samband mellan en kapitalfordran och en fordran på ränta eller annanlilläggsförpliktelse. Räntan beräknas i proportion till kapitalet. Närkapitalbeloppet förfaller till betalning, förfaller regelmässigt också räntan.När kapitalet har betalats, löper inte längre någon ränta. Redan det nära sambandet mellan kapital och räntatalar enligt promemorian starkt för att preskription av huvudfordringen börmedföra att också räntefordran preskriberas. Såvitt angår ränta som ännu intehar förfallit till betalning när huvudfordringen preskriberas är det uppenbartatt preskriptionen också bör omfatta räntan. När det gäller en räntefordran som har förfalliltill betalning innan kapitalfordringen preskriberas är det däremot enliglpromemorian diskutabelt om samma princip bör gälla. Det kan med visst fog görasgällande att en sådan räntefordran har en så självständig ställning attpreskriptionstiden bör beräknas separat. 1 promemorian hävdas emellertid attsambandet mellan kapital och ränta även i detta fall är så starkt attpreskription av kapitalfordringen bör ha till följd att också obetalda räntorpreskriberas. På grund av det anförda föreslås i promemorian enbestämmelse om att preskription av huvudfordran också omfattar fordran på räntaoch annan tilläggsförpliktelse. Med annan lilläggsförpliktelse avses bl. a.skyldighet att betala provision, expeditionskostnader o. d. Hit kan ocksåhänföras skyldighet att ersätta rättegångskostnader, exekutionskostnader o. d. Enligt promemorian kräver hänsynen till borgenärenotvivelaktigt alt han medges rätt att i viss utsträckning använda enpreskriberad fordran till kvittning. Kvittningsrätlen måste dock varaunderkastad vissa begränsningar. Om borgenären hade rätt att efterpreskriptionstidens utgång använda sin fordran till kvittning mot varje iframtiden uppkommande anspråk från gäldenärens sida, skullepreskriptionsinstitutets syften uppenbariigen motverkas. Enligt förslag skulle en fordran Hanvändas till kvittning - förutom om kvittningsrätl hade avtalats - endast ommotfordringen härrörde från samma rättsförhållande som den preskriberadefordringen. Förslaget utsattes i denna del för stark remisskritik och börenligt promemorian inte genomföras. Det framhålls att det nuvarande systemet medkvillningsmöj-lighet även beträffande icke konnexa fordringar inte veteriigenhar visat sig vara förenat med olägenheter. 1 promemorian hävdas att en naturiig begränsning avkviltningsrälten uppnås om det föreskrivs att motfordringen skall ha kommitlill innan pre- Prop.1976/77:5 54 Som ytteriigare villkor bör föreskrivas alt borgenären har förvärvatsin fordran före preskriptionstidens utgång. Utan ett sådant villkor skulle detföreligga avsevärda möjligheter att kringgå preskriptions-bestämmelserna genomöveriåtelse av preskriberade fordringar. 1 promemorian föreslås alltsåati borgenären utanhinder av preskription skall få använda sin fordran till kvittning, om den intevar preskriberad vare sig när han förvärvade den eller när han kom i skuld tillgäldenären. 4.5.4Panträtt m. m. Enligt promemorian är det uppenbart att deprinciper för panträtt i fastighet som har kommit till uttryck i jordabalkeninte bör rubbas genom de föreslagna ändringarna beträffande preskription. Ifråga om panträtt i fast egendom och tomträtt bör man alltså behålla gällandeordning alt panträtten skall bestå även om fordringen preskriberas. Även när del gäller panträtt i lös egendom bör manenligt promemorian bygga på gällande rätt som innebär alt borgenären inle ärskyldig att lämna ifrån sig panten förrän han har fått betalt, även omfordringen är preskriberad. 1 promemorian föreslås sålunda en bestämmelse omatt preskription inte skall medföra någon inskränkning i borgenärens rätt tillbetalning för fordran som är förenad med panträtt. 1 promemorian föreslås vidare att retentionsrättliksom enligt gällande rätt skall behandlas på samma sätt som panträtt.Preskription skall sålunda inte medföra någon inskränkning i borgenärens rätttill betalning för fordran som är förenad med retentionsrätt. I detta sammanhang behandlas också frågan huravidapreskriptionsbestämmelserna skall omfatta säljares rätt att ta tillbakaegendom som har sålts med äganderättsförbehåll. Enligt promemorian torde dennafråga i praktiken vara av begränsad betydelse. Del torde mera sällan inträffaatl frågan om köparens rätt till avbetalningsgods slår öppen under mycket långlid. Med de regler som föreslås i promemorian sker preskripiionsavbrotl varjegång köparen gör en avbetalning. Fullgör han inte sin betalningsskyldighet,vidtar säljaren regelmässigt åtgärder för att driva in betalning eller tatillbaka den sålda varan. Även om den berörda frågan har begränsad praktiskbetydelse, llr det emellertid enligl promemorian principiellt anses varauppenbart otillfredsställande om säljaren av en vara som har sålts påavbetalning skall ha rätt alt la tillbaka varan trots att hans fordran påköpeskillingen har preskriberats. Om det inte införs en bestämmelse sombegränsar säljarens rätt att ta tillbaka varan, skulle köparens rätt till varanteoretiskt sett kunna hållas svävande , eftersom säljarensrätt på grund av äganderättsförbehåll är av sakrättslig karaktär och sålundainle omfattas av bestämmelserna om fordringspreskriplion. Prop.1976/77:5 55 En sådan ordning framstår som särskilt olämplig, ompreskriptionstiden förkortas. Om säljaren ges rätt att la tillbaka den såldavaran även efter preskriptionstidens utgång, motverkas uppenbariigen syftet medförkortningen av preskriptionstiden. Starka skäl talar således enligl promemorian föratt införa en beslämmelse om att äganderättsförbehåll skall vara utan verkannär fordran på köpeskillingen har preskriberats. De principiellabetänkligheterna mot att införa en preskriptionsregel med sakrättslig verkankan inte tillmätas avgörande betydelse med hänsyn till de framträdandekonsumentskyddsaspeklersom gör sig gällande i detta fall. Det sagda gäller enligl promemorian inte baraavbetalningsköp med sedvanligt äganderättsförbehåll. Liknande synpunkter kananföras också i andra fall när ett avtal om försäljning av lös egendom gersäljaren befogenhet att ta tillbaka egendomen, om inte köpeskillingen betalas. 1 promemorian erinras emellertid om alt denrättsliga regleringen av avbetalningsköp och andra former avkonsumtionskrediter har utretts av kreditköpkommittén. 1 avvaktan påutredningsbetänkandet föreslås att det inte införs någon bestämmelse ompreskription av säljarens rätt till avbetalnings-godso. Detta innebäratlsäljarens anspråk på att ta tillbaka egendom som har sålts medäganderättsförbehåll e. d. inte omfattas av de föreslagnapreskrip-tionsbestämmelsema. När flera gäldenärer är ansvariga för en skuld kanderas ansvar vara antingen delat eller solidariskt. Är ansvaret delat, svararvar och en av dem för en viss del av skulden. Är ansvaret solidariskt, svararvar och en gentemot borgenären för hela beloppet. Inbördes svarar var och enför sin andel. Den som infriar skulden har regressrätt mol de övriga. Vid delat ansvar bedöms frågan om preskriptionseparat för var och en av gäldenärerna. Inträder preskription i förhållandetill någon av dem, kan borgenären inte kräva ut bristen av de övriga. För attbevara sin rätt mot samlliga gäldenärer måste han vidta preskriptionsavbrytandeåtgärder mot dem alla. Eftersom varje gäldenär svarar endast för sin del avskulden, uppkommer inga regressanspråk mellan gäldenärerna. 1 preskriptionsförordningen finns inga särskildabestämmelser om fordringar för vilka fiera gäldenärer har delat ansvar. Deändringar i preskriptionsbestämmelserna som föreslås i promemorian ger inleheller anledning att införa några speciella bestämmelser för sådana fall, som fö. torde vara sällsynta i praktiken. Liksom kommer de allmännapreskriptionsreglerna enligt promemorieförslaget alt vara tillämpliga påfordringar med delat ansvar. Solidarisktansvar kan föreligga på olika grund. Vanligt är att flera personer Prop.1976/77:5 56 gemensamtåtar sig att solidariskt fullgöra en förpliktelse, t. ex. betalning enligl ettskuldebrev. Det solidariska ansvaret kommer ofta lill uttryck på del sättet attgäldenärerna utfäster sig att betala en för alla och alla för en. Har ellskuldebrev utfärdats av flera utan förbehåll om delad ansvarighet, ansvarar deenligl 2 § skuldebrevslagen solidariskt för skulden. 1 vissa fall kan emellertid solidariskt ansvaruppkomma utan ett gemensamt åtagande. Man talardåom tillfällig solidaritet.Sådant ansvar kan föreligga t. ex. när flera har ålagts solidariskskadeståndsskyldighet på grand av samverkan till brott. I promemorian erinras om atl övervägandena rörandepreskription i solidariska skuldförhållanden alltsedan 1957 års betänkande harbyggt på principen all borgenären skall vara oförhindrad atl kräva ut hela sinfordran, även om preskription har inträtt i förhållande till någon avgäldenärerna. Enligl promemorian har denna princip från teoretisk synpunkt godaskäl för sig. Del solidariska ansvaret innebär ju alt var och en avgäldenärerna ålar sig att svara för hela skulden i förhållande till borgenären.Från andra synpunkter är principen emellertid diskutabel. Till en början konstateras att en regel med denangivna innebörden måste kombineras med en bestämmelse som ger den infriandegäldenären rätt att utöva regressrätt mol sina medgäldenärer, även omborgenärens fordran gentemot dem har preskriberats. I annat fall skulle deninfriande gäldenären riskera att slutgiltigt fl svara för hela skulden, vilketinte är rimligt. Uppenbariigen medför det emellertid vissaolägenheter för medgäldenä-rerna att den infriande gäldenären på det angivnasättet har regressrätt mot dem. Även om huvudfordringen har preskriberats iförhållande till dem kan medgäldenärerna inte vara säkra på att undgåbetalningsskyldighet. De kan bli nödsakade att betala den infriande gäldenärensregressfordran efter preskriptionstidens utgång. Ett sätt att undvika sådana effekter medbibehållande av gäldenärernas lika ansvar är att föreskriva alt enpreskriptionsavbrytande åtgärd som borgenären vidtar mot en av dem skall haverkan även i förhållande till de övriga. En sådan ordning gäller på vissa hålli utlandet, bl. a. i fransk rätt. För nordisk rätt är en sådan regel emellertidfrämmande. Den medför att en gäldenär kan bli betalningsskyldig utan.att ens hafått veta alt fordringen alltjämt kan göras gällande mot honom. 1 detta sammanhangerinras om en bestämmelse i förordningen (1851 nr 55 s. 4) ang. sättet föruppsägning av förbindelser, för vilka flera äro ansvariga. Där föreskrivsbeträffande fordringar som förfaller lill betalning efter uppsägning altuppsägning mot en av flera solidariskt ansvariga gäldenärer inte gäller mol deövriga. Det måste enligt promemorian anses vara ettelementärt krav att en gäldenär gentemot vilken preskription avbryts flr vetaatt så har skett. Man bör därför behålla gällande rätts princip att borgenärenmåste vidta preskriptionsavbrytande åtgärder mot alla gäldenärerna även när deär solidariskt 1976/77:5 57 ansvariga.Däremot kan det inte anses nödvändigt att de preskriptionsavbrytandeåtgärderna är av kvalificerad karaktär gentemot dem alla. Har rättslig ål-gärdvidtagits mot en av gäldenärerna bör del räcka med en skriftlig underrättelsehärom till de övriga. Principen all preskriptionsavbrytande åtgärd måstevidtas mol varje enskild gäldenär för att han skall förbli ansvarig förskulden bör enligl promemorian gälla generellt. En bestämmelse om atlborgenären flr kräva ut hela sin fordran även sedan preskription har inträtt iförhållande lill någon av fiera solidariskt ansvariga gäldenärer kan emellertidleda lill atl ändamålet med principen motverkas, eftersom en sådan bestämmelsesom nämnts måste kombineras med regressrätt för den infriande gäldenären.På det sättet kan en gäldenär gentemot vilken preskription har inträtt blinödsakad atl betala en del av fordringen ulan alt ens ha filt vela attfordringen alltjämt kan göras gällande mol honom via den infriande gäldenären.En sådan konsekvens är uppenbariigen otillfredsställande. 1 promemorian diskuteras möjligheten att föreskrivaatl den som vill göra gällande regressanspråk själv måste avbrytapreskriptionen i förhållande till sina medgäldenärer, om inte borgenären harvidtagit preskriptionsavbrytande åtgärder mot medgäldenärerna. En sådan ordninganses emellertid vara olämplig av flera skäl. Den skulle bl. a. innebära atl engäldenär kunde bli nödsakad att vidta preskriptionsavbrytande åtgärder innanhan ens visste om ett krav skulle riktas mot honom själv. För atl inte behövaundersöka om borgenären hade vidtagit preskriptionsavbrytande åtgärder mol medgäldenärernaskulle varje solidariskt ansvarig gäldenär gentemot vilken preskription hadeavbratits bli nödsakad att underrätta medgäldenärerna om att han eventuelltskulle göra gällande regressanspråk mot dem . Underiåtenhet attavbryta preskription skulle drabba den gäldenär som fick infria skulden. Enligl promemorian kan den angivna ordningen inteanses lämplig. Rimligare är att borgenären Hr ansvaret för atlpreskriptionsavbrytande åtgärder vidtas i rätt tid. 1 promemorian framhålls vidare alt borgenären ensamhar möjlighet att bestämma gentemot vem preskriptionen av huvudfordringen skallavbrytas. Underiåter han att vidta preskriptionsavbrytande åtgärder t. ex. iförhållande lill två gäldenärer av tre, far den kvarvarande gäfdenären finnasig i delta. Han kan inle själv vidta någon åtgärd som medförpreskriptionsavbrott i förhållandet mellan borgenären och de övrigagäldenärerna. Lika litet kan någon av de andra gäldenärerna utöva ettbestämmande infiytande över gentemot vem fordringsrätten skall bevaras. Mot den angivna bakgrunden ter det sig enligtpromemorian rimligare att borgenären måste vidta preskriptionsavbrytandeåtgärder mot alla gäldenärerna för att bevara rätten alt kräva ut hela sinfordran än att de gäldenärer gentemot vilka preskription har inträtt skallriskera belalningsskyl- Prop.1976/77:5 58 dighetlång lid efter preskriptionstidens utgång. På grund av del anförda föreslås att borgenären, omhans fordran preskriberas i förhållande till en av flera solidariskt ansvarigagäldenärer, skall gå föriustig rätlen atl av de övriga kräva ul vad somslutligen skulle ha stannat på den befriade gäldenären. Samma regler föreslåsgälla oavsett grunden för det solidariska ansvaret. Medgäldenärerna börsålunda inte, vare sig direkt eller regressvis, vara skyldiga alt svara förstörre del av fordringen än de skulle ha gjort, om fordringen alltjämt hadekunnat göras gällande mol alla gäldenärerna. Med den angivna utgångspunkten kan de kvarvarandegäldenärernas ansvar enligl promemorian utformas på två sätt. Enligt det enaalternativet är de kvarvarande gäldenärernas ansvar gentemot borgenärensolidariskt, men den som infriar skulden har regressrätt mot de övriga. Enligtdel andra alternativet, som överensstämmer med gällande rätt, är dekvarvarandes ansvar gentemot borgenären delat, men de är ansvariga föreventuell brist hos någon av de övriga. 1 promemorian hävdas att det senarealternativet ligger mest i linje med de principer som har anförts tillförmån för en begränsning av de kvarvarande gäldenärernas ansvar, närpreskription har inträtt i förhållande till en gäldenär. Det föreslås därföratl bestäm-' melserna i gällande rätt bibehålls på denna punkt. I promemorian framhålls att en solidariskt ansvariggäldenär som har betalat huvudfordringen kort före preskriptionstidens utgångliksom enligt gällande rätt bör ha en viss frist för att kräva sinamedgäldenärer. 1 nordiska utkast föreslogs alt en regressfordran inteskulle anses förfallen lill betalning förrän infriandet skedde. Detta utgörenligl promemorian så till vida en tillfredsställande lösning sompreskriptionstiden börjar löpa först när man med säkerhet vet all detföreligger en grund för ett regressanspråk. Lösningen ter sig emellertidolämplig av andra skäl. Som regel torde en solidariskt ansvarig gäldenär intefå kännedom om att huvudfordringen har betalats av en medgäldenär förrän enviss tid har förflutit från infriandet. Att anse regressfordringen förfallenlill betalning innan den regresskyldige känner lill att fordringen haruppkommit är knappast rimligt, vare sig från den infriandes eller från denregresskyldiges synpunkt. I promemorian föreslås en annan lösning, nämligenatl regressfordringen inte skall anses tillkommen förrän infriandet avhuvudfordringen äger rum. En bestämmelse med den innebörden täcker vad somverkligen sker. Någon bestämmelse som särskill lar sikte på detta fall behövsinle.