prop · G0031 · 1976-12-31 00:00:00 — För attytteriigare underlätta en frivillig avveckling utfärdades kungörelsen (1963:43)med förskrifter rörande vissa av kommunalstämma förvaltade kassor. Somtidigare nämnts har för delägarna gällt förbud att ulan Kungl. Maj:lsmedgivande förbruka kapitalel eller upplösa kassorna. Förbudet har beträffandemagasinskassorna ansetts följa av kungörelse och beträffanderolehållarkassorna av reglementen, stadgar och praxis. I praxis har förbudetupprätthållits även belräffande andra slag av kassor. Genom kungörelsehar Kungl. Maj:t delegerat beslutanderätten i dessa frågor lilllänsstyrelserna. Kungörelsen avser tillgångar som hör tillmagasinskassa eller därmed jämföriig kassa eller invalidbeväringskassa,uddemanlalskassa eller annan rotehållarkassa. Stämmorna bereds möjlighet allavveckla förvaltningen av kassorna, i den mån inte villkor som är knutet tillenskild donation, vilken kan ingå i kassans kapital, medför hinder däremot.Avvecklingen kan ske antingen i den formen att tillgångarna helt förbrukas förvisst ändamål eller genom alt stämman beslutar att de skall bestå som särskiltkapital, vars avkastning skall användas för ett bestämt ändamål. Endast vissaändamål är tillåtna. Särskilt understryks atl kassorna inte för användas tilländamål som kommunerna eller församlingarna författningsenligt skalltillgodose. Magasinskassans kapital och avkastning för användas tillstipendieråt ungdom frän orten för jordbruksutbildning eller liknandeutbildning, för något förbrukningsbehov som är gemensamt för delägarna, föranskaffande eller förbättring av någon stadigvarande tillgäng som är till nyttaför delägarna, kommunen eller församlingen eller för annat ändamål som ärangeläget för dem. Rotehållarkassornas kapital och avkastning för användas församma ändamål och dessutom för ändamål som har anknytning till lokalförsvars-verksamhet. Om kassans tillgångar inte skall förbrukas av stämman, kande överiämnas till bl. a. kommun, församling, by- eller vägsamfällighet,styrelse för läroanstalt, hembygdsförening, hushållningsgille, intresseorganisationför jordbrukare eller lokal sammanslutning på försvarets område. Kungörelsenhar upphört alt gälla (SFS 1973:76). 24 1976/77. Prop.1976/77:1 370 Inventeringar över de tillgångar som förvaltas avjordbrukssiämma har gjorts vid fiera tillfällen. gjordeen och utredningsmannen en . verkställdes inom dåvarandeinrikesdepartementet en undersökning angående del resultat i fråga om den frivilligaavvecklingen av kassorna som kungörelse hade medfört. En ny liknandeundersökning har gjorts genom att uppgifter inhämtats frånlänsstyrelserna dels om de beslut om avveckling avjord-bruksstämmotillgängarsomefierden enligt kungörelsehade underställts länsstyrelsernas prövning, dels om värdet av de tillgångarsom fortfarande förvallades av jordbruksstämma. Viden jämförelse mellan resultaten års inventering och 1964 årsundersökning framkommer att antalet sockenmagasin hade minskal från 54 till 37,antalet magasinskassor från 324 till 164 och antalet rotehållarkassor från 69lill 41. Antalet kassor som på grund av sin benämning och andra tillgängligauppgifter inle kunde hänföras till någon av nämnda kategorier uppgick år 1960lill 5 och är 1964 lill 13. Kassornas sammanlagda behållning uppgick år 1960till ca 5,9 milj. kr. Vid undersökning hade fem län mer än 20magasinskassor, nämligen (41), (38), (32),(30) och lan (26). De största sammanlagda behållningarnauppvisade kassorna i och (över 500 000 resp. 600 000kr.). Bland rolehållarkassorna dominerade uddemantalskassorna i län.Dessa 36 kassor hade en sammanlagd behållning av nära 1 milj. kr. Andrarotehållarkassor av större betydenhet var invalidbeväringskassorna iVästerbottens län (6 lill antalet och med en sammanlagd behållning av någotöver ). var värdet av kassorna något över 3 milj. kr. Inventeringenär 1974 visar alt möjligheten till frivillig avveckling har utnyttjats i mycketstor utsträckning. Sammanlagt redovisades ett 30-tal kassor och fonder,huvudsaklingen magasinskassor, till ett värde av . Härtillkommer några fö sockenmagasin värderade till sammanlagt . De flestatillgångarna finns i (6 magasinsfonder), (6magasinskassor och 1 sockenmagasin). (2 magasinskassor och 2sockenhemmansfonder) och (6 magasinsfonder och 1sockenmagasin). De fiesta kassorna har en behållning pä endast några ,medan endasl 5 har redovisat tillgångar överstigande . 1 ett flertalfall har atl medlen ingår i resp. kommuns förvaltning och alt frågan omavveckling är under utredning. I tolv län, nämligen , ,, , , , , , ,, och , saknas enligl undersökningenår 1974 jordbruksstämmotillgångar. Närmare uppgifterom kvarvarandejordbruksstämmotillgångar lämnas i bilaga 2 till denna promemoria. Prop.1976/77:1 371 De län i vilka de flestaavvecklingsbesluien enligl förutnämnda kungörelse har fastställts ärUppsala län (16 kassor), (10 kassor), (7kassor), län (8 kassor), (16 kassor), (ett 70-tal kassor). (11 kassor) och (11kassor). Av de avvecklade kassorna har de flesta haft relativt litenbehållning. I några fall har det däremot rört sig om ganska betydande belopp.Sålunda har 17 kassor, bland dem flera uddemanlalskassor i , haften behållning av mer än . och 5 kassor, samtliga i , enbehållning av mer än . I övervägande antalet fall har kassornaombildats till fonder, vilkas avkastning skall delas ut som stipendier tillungdomar, som önskar utbilda sig på jordbrukets eller skogsbrukets områden,eller användas förändra jordbruksfrämjande åtgärder. Rolehållarkassorna iGävleborgs län har i stor utsträckning överiämnals lill hushällsgillen ochhembygdsföreningar eller ombildats lill stiftelser, varvid beslämts allavkastningen skall användas som stöd lill ideell och kulturell verksamheteller till lokala försvarsorganisationer. Utredningsmannen erinrar lill en början om attstatsmakterna vid tillkomsten av kommunallag inte gick närmare in påfrågan hur förvaltningen av jordbruksstämmotillgångarna skulle ordnas, sedanbestämmelserna om dessa ärendens handläggning på jordbruksstämma hade upphörtatl gälla. 1 propositionen (1953:210 s. 62) uttalades endast all frågan påvilkel sätt staten skulle medverka lill omläggningen av jordbruksstämmotillgångarnasförvaltning var föremål för överväganden. Utredningsmannen diskuterarlämpligheten av en enhetlig förvaltningsform för alla sådana tillgångar. Fördelägarna skulle del givelvis innebära den minst genomgripande förändringen omde genom en speciallagstiftning fick tillfälle att alltjämt sammanträda påstämma föratt besluta om tillgångarnas förvaltning. Utredningsmannen finner ioch för sig inga hinder för en sådan lösning. Efter förebild avhäradsallmänningslagen skulle en lag om förvaltning avjordbruksstämmotillgångar kunna innehålla atl angelägenheter som tidigare hadehandlagts på jordbrukssiämma skall handläggas pä stämma med delägarna, att förförvaltningen skall utses en styrelse, alt förvaltningen skall granskas avrevisorer etc. Lagen skulle emellertid endast reglera den yttre ramen förärendenas handläggning. Utredningsmannen erinrar om de skäl mot en sådanspeciallagstiftning som kommunallagskommillén anförde i en skrivelse tillKungl. Maj:t , nämligen att tillgångarna är olika tillnalur, härkomst och ändamål, all reglementen finns i vissa fall men inle iandra, att skiftande grunder gäller i fråga om delaktighet och rösträtt, attinnehav av jordbruks- 1976/77:1 372 fastighetibland är tillräckligt för delaktighet samt alt det förekommer att påjordbruksstämma handläggs ärenden som inte hör dit. Utredningsmannen finner atldessa omständigheter kan medföra vissa svårigheter vid utformandet av enspeciallag men inte gör detta omöjligt. Redan nu finns emellertid särskildalagar för förvaltning av tillgångar som är jämföriiga med jordbruksstämmotillgångarna,t. ex. häradsallmänningar och allmännings-skogar i Norriand och ochbysamfälligheter. Enligt utredningsmannens mening bör man ur lagieknisksynpunkt vara återhållsam med speciallagstiftning. En särskild gemensamreglering av samtliga slag av jordbruksstämmotillgångar bör därför undvikas.Han anser det möjligt att erhålla godtagbara förvaltningsformer förtillgångarna genom alt utnyttja redan befintlig lagstiftning och avvisartanken på speciallagstiftning. Vid utarbetandet av förslag lill nyaförvaltningsformer gör han på grund av de olika tillgångarnas skiftandekaraktär skillnad mellan jord ä ena samt sockenmagasin och kassor ä andrasidan. Som har framhållits förvaltas s. k. oäktasockenallmänningar enligl häradsallmänningslagen och övrig fast egendom, som nuär i fråga, enligl lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. Någrasockenmagasin vid vilka rörelse alltjämt bedrivs finns inte. Avutredningsmannens förslag är sålunda endast de av intresse som behandlarsockenmagasin, vid vilka magasinsrörelse inle bedrivs, samt kassor. För den framlida förvaltningen av dessasockenmagasin och kassor föreslär utredningsmannen olika former. Dessa är atttillgångarna förvallas enligt den numera upphävda bysamfällighelslagen, att deomvandlas till självständiga eller osjälvständiga stiftelser, att de överläsav kommunen eller församlingen för vissa ändamål eller alt de under vissförutsättning för förbrukas av delägarna. Utredningsmannen framhåller att stiftelsebildning liggernärmast till hands vid val av ny förvaltningsform för kassorna. gång hade emellertid framkommit önskemål om en sådan ändring i bysamfällighelslagenall tillgångarna skulle kunna ställas under förvaltning för delägarnasgemensamma räkning enligl 5 S nämnda lag. Genom en sådan lagändring skulle man,enligt utredningsmannen, vinna den fördelen all delägarna fick möjlighet att ilagreglerade former sammanträda för vård av tillgångens angelägenheter ochuppdra åt en styrelse all sköta den löpande förvaltningen. Skillnaden mellannuvarande och blivande förvaltningsform skulle då bli betydligt mindre än omtillgångarna omvandlades till stiftelser. Lagen avser emellertid, anförutredningsmannen, atl reglera förvaltningen av bysamfälligheter och därmedjämföriiga ägor och rättigheter. Det kan anses vara oegenlligt aU göra en lagmed detta syfte tillämplig på förvaltning av rena kapitaltillgångar.Utredningsmannen finner dock övervägande skäl tala för all en möjlighet tillförvaltning enligt bysamfällighelslagen införs. Delägare i magasinskassaförvallar ibland också ell sockenmagasin, som inte längre används för sittursprungliga ändamål. Prop.1976/77:1 373 övergålill en förvaltning av kassan enligt bysamfällighelslagen, bör enliglutredningsmannen hinder inle möte mot alt även magasinsbyggnaden förvallas påsamma sätt. En övergång till förvaltning enligtbysamfällighelslagen föreslås kunna ske endasl frivilligt. De delägare som villanvända denna möjlighet skall enligl förslaget besluta därom och antareglemente, vilkel enligt 5 S skall underställas rättens prövning. Ireglementet skall anges det ändamål som tillgångarna skall tjäna. Ändamåletskall enligt förslaget prövas av Kungl. Särskilt när det gäller kassor med förhållandevissmå tillgångar kan enligl utredningsmannen större nytta vinnas genom alldelägarna tillåts anslå kassans hela kapital antingen till anskaffande avnågon för kommunen eller församlingen nyttig stadigvarande tillgång eller förtillgodoseende av något för delägarna angeläget förbrukningsbehov.Utredningsmannen föreslär därför alt delägarna medges sådan rätt. Om delägarna beslutar om en disposition ellerförvaltning av kassans tillgångar som inle är lagligen möjlig eller inle fattarnågot beslul om hur tillgångarna skall disponeras eller förvaltas, måste enligtutredningsmannen myndighet fatta beslut om den framtida förvaltningen. Försådan tvångsreglering bör endasl stiftelsebildning komma i fråga. Vidstiftelsebildning förlorar delägarna möjligheter att deltaga i beslut omkassans förvaltning. Atl märka är emellertid att flertalet kassor ärförhållandevis små. Det torde vidare kunna antas att många kassor kommer altavvecklas pä frivillig väg, innan de nuvarande bestämmelserna rörande derasförvaltning upphör att gälla. Härtill kommer all delägare som inte önskar avslåfrån rätten att vårda kassans angelägenheter föresläs fö möjlighet all förvallakassan enligl bysamfällighelslagen. Utredningsmannen anser att stadgar för självständigstiftelse inte bör kunna antas av delägarna själva utan kontroll frånlänsstyrelsernas sida. Sådan kontroll behövs främst med hänsyn lill frågan omstiftelsens ändamål, vilket bör godkännas av myndighet och anges i stadgarna.Utredningsmannen föreslär därför all stadgar för självständig stiftelse skallfastställas av oberoende av stiftelseförmögenhetens storiek. Av kassorna och sockenmagasinen skall enligtutredningsmannens förslag också kunna bildas osjälvständiga stiftelser.Förvaltningen bör i sådant fall kunna anförtros ät t. ex. ellerkyrkokommunal nämnd, förening eller samfund, vars stadgar har fastställts avstatlig myndighet, styrelse för lantmanna- eller lanthushållsskola eller annat organ,vars sammansättning regleras i lag eller författning, RLF-avdelning,hushållningsgille eller hembygdsförening. , vars stadgarhar fastställts av länsstyrelse, bör också kunna godtas. Stor hänsyn bör lastill delägarnas egna önskemål när det gäller valet av organ för förvaltning avosjälvständig stiftelse. Oberoende av vilken av de föreslagnaförvaltningsformerna man kommer att välja för viss kassa eller visst magasinmåste det ändamål som tillgångarna Prop.1976/77:1 374 iframtiden skall tjäna bestämmas. Utredningsmannen erinrar om alt kommunallagskommitténhade föreslagit stipendieändamål eller tillgodoseende av någol för delägarnaangeläget förbrukningsbehov eller anskaffande av någon för delägarna ellerkommunen nyttig stadigvarande tillgång. Även utredningsmannen anser dessaändamål lämpliga liksom också anskaffande av någon för församlingen nyttigstadigvarande tillgång. Han anser alt man vid val av ändamål bör visa delägarnaförhållandevis stort tillmötesgående. En kassas tillgång bör enligt utredningsmannen fööveriämnas lill kommun eller församling bara om tillgången kommer att infiytai allmän eller särskild investeringsfond. Endast om man förfar sä säkras attmedlen kommer atl användas till någon nyttig varaktig tillgång och alt de inteförbrukas för de löpande utgifterna. Andra ändamål som bör tillålas ärrestaurering eller mera genomgripande reparation av byggnad som tillhörkommunen eller församlingen och överiämnande av tillgångarna till ortensjordbrukskassa. Ett sådant användningssätt kan anses ligga i linje medmagasinskassornas ursprungliga ändamål. Däremot bör delägarna inte tillåtasatt dela en kassas tillgångar mellan sig. Tillgångarna bör fö användas intebara för rent ekonomiska ändamål utan också för kulturella och kulturhistoriskasyften. Om en tillgäng inle skall användas för kommunens eller församlingensräkning, bör den krets av personer som skall få förmån av tillgången begränsaslill invånarna i socknen eller, i vissa fall, lill delägarna själva. Beslutanderätten i frågor rörande del ändamål somjordbruksstämmotillgångarna skall tjäna och rörande valet av förvaltningsformskall enligt utredningsmannens förslag ankomma på . Arton längsstyrelser saml dåvarande och dåvarande har i fråga omsockenmagasin som inle längre används för sitt ursprungliga ändamål samt kassortillstyrkt utredningsmannens förslag eller lämnat dem utan erinran. Så gott som samtliga remissinstanser ansluter siglill utredningsmannens uppfattning alt förvaltningen i framliden bör kunnaordnas tillfredsställande genom användning av redan befintlig lagstiftning. JK anför att jordbruksstämmotillgångarna icivilrätlsligt avseende växlar från rent manlalskommunala till sådana som, ävenom de förvallas i kom-munalrältslig ordning, för anses tillhöra ägarna av vissafastigheter. De är en tämligen oenhetlig krets av förmögenhelsobjekt avolikartad rättslig natur. Förvaltningen har skett enligt praxis och sedvanerältutan atl några egentliga missförhållanden eller påtagliga olägenheter harkunnat påvisas. Vid en avveckling bör alla fall som inte avvecklas frivilligtsamlas till ell enda enhetligt anordnat rättsinstitui. De invändningar somkommunallagskommillén och utredningsmannen har anfört har enligt JK inte sådanstyrka atl de bör hindra en sådan lösning. Framförallt det förhållandet atltill- Prop.1976/77:1 375 gångarnautan kända olägenheter har kunnat förvaltas inom ramen för en enhetlig legalreglering talar för denna lösning. Sedan delägarna har getts tillfälle tillfrivillig avveckling, finns ännu mindre behov atl hänföra tillgångarna tillskilda rättsinslilut. Del enklaste och mest ändamålsenliga sättet atl genomföraavvecklingen är enligt JK atl i en särskild lag om jordbruks-stämma föreskrivaatt vad av ålder har gällt om behandling av ärende som angår endast i mantalsatt jord skall gälla, intill dess tillgäng som är gemensam för sådan jordövergår på annan ägare eller överförs till annan förvaltning. Härigenom skullejordbruksslämman försvinna som kommu-nalrättsligt organ. i tillstyrkerutredningsmannens förslag och anser del särskilt tillfredsställande atlbysamfällighelslagen föreslås bli tilllämplig, eftersom det innebär atl denuvarande intressenterna också kommer att fö bestämmanderätt övertillgångarnas förvaltning och användning. Även 1 Västerbottenslän tillstyrker förslaget och anser att magasinskassorna bör överläs avRLF-föreningarna. Därigenom kommer i huvudsak samma personer som tidigare altomhänderha förvaltningen. Invalidbevärings- och uddemantalskassorna böröverläs av hembygdsföreningarna och användas för alt bevara minnena frånindelningsverkets tid. ifrågasätter om inte ävennödhjälpskassorna, som inle fyller någon funktion, kan avvecklas ochöverlämnas till kommunerna. Kammarkollegiet anser inte atl kassorna börförvaltas enligt bysamfällighelslagen. Tillgångarnas delägarkrets är vidastörre än ett skifteslags och också mindre väl sammanhållen. Med hänsyn lilllagens syfte och konstruktion anser kollegiet att det är främmande atl låtalagen gälla sådana fristående kapitaltillgångar som kassorna, vilkas medel oftaär insatta på vanlig bankräkning. Förslaget till lag om stiftelsebildninginnebär en markerad tvångslagsliftning och kan ur den synpunkten ingebetänkligheter. Kollegiet finner emellertid en sådan tvingande regleringofrånkomlig och vill därför i princip inte motsätta sig den föreslagnalösningen. i anför altbysamfällighelslagen präglas av uppgiften att lösa intressekollisioner vidförvaltningen av vissa marktillgängar och rättigheter som är knutna till dem.Länsstyrelsen är därför tveksam inför förslaget alt göra lagen tillämplig påkassorna. Mot förslagel till lag om stiftelsebildning har iprincip ingen erinran. Lantmäterisiyrelsen avstyrker förslaget alt görabysamfällighelslagen tillämplig och biträder i stället förslaget atl lösaförvaltningsfrågan i fråga om sockemagasin och kassor genom atl bilda ekonomiskförening eller stiftelse. Enligt fasiigheisbildningskommiiié är detangeläget alt statsmakterna främjar en övergång lill sådana former förförvaltningen att delaktigheten i tillgångarna frigörs från äganderätten tillvissa fastigheter. Kommittén tillägger alt förmånen för en fastighet alt ägadel i en kassa regelmässigt är ulan betydelse för fastigheten som sådan och alldel skulle innebära en fördel atl i fas- Prop.1976/77:1 376 lighelsbildningssammanhangkunna bortse från delaktigheten. Kommittén anser sig därför inte kunna biträdaförslagel att utvidga bysamfällighetslagens tillämpningsområde till att omfattaäven sockenmagasin och vissa kassor. 1 anser attförvaltningen av sockenmagasin och kassor bör kunna ske antingen enligtbysamfällighetslagens bestämmelser eller som självständig eller osjälvständigstiftelse men ifrågasätter om inte delägarna i de mindre kassorna skulle kunnalämnas frihet atl själva bestämma över dispositionen av kassorna. Detallmännas tillsyn bör i så fall inskränkas lill en viss kontroll av allavvecklingen av tillgångarna sker på ett tillfredsställande sätt. Nya förvaltningsformer kan, framhålleryA', kommaalt direkt eller indirekt påverka delägarnas enskilda rätt. En tvingandestiftelsebildning fören .sådan verkan, eftersom sannolikt flertalet tillgångarkommer alt slå utan tillsyn och de delägare som inte ingår i stiftelsensstyrelse berövas allt egentligt inflytande på tillgångens förvaltning ochnyttjande. Den omständigheten alt vissa tillgångar i pengar räknat är relativtobetydliga synes i och för sig inte utgöra något skäl atl undantaga dem fråntillsyn, anför JK. Det kan för övrigt vara svårt all ange del verkliga värdet ide fall tillgängen består av ett sockenmagasin, ofta en gammal och otidsenligbyggnad på ofri grund med kanske ett betydande kulturhistoriskt värde. JK villinte tillstyrka förslaget om att vissa tillgångar tvångsvis skall kunnaomvandlas till stiftelser. Inte heller bysamfällighelslagen är lämpad förförvaltning av jordbruksstämmotillgångar. Lagen är uppbyggd för alt användasvid förvaltning endast av fast egendom. 1 länifrågasätter om inte en bättre lösning än tvingande stiftelsebildning kanerhållas genom atl en beslutanderätt molsvarande den som enligl 1963 årskungörelse tillkommer stämmorna anförtros kommunen, sedan jordbruksstämmornahar avvecklats. Inom ungefärligen den ram som anges i kungörelsen skullekommunerna kunna åläggas att bestämma vem som skall överta tillgångarna och förvilkel ändamål de skall användas. Beslutet bör underställas länsstyrelsensprövning. En sådan ordning borde kunna tillämpas även i fråga om sockenmagasinsom inle används för sitt ursprungliga ändamål. Eftersom kungörelseinte omfattar sockenmagasinen, bör formerna och villkoren för dessasavveckling regleras. Inte heller i vill tillstyrkaförslaget atl tillgångar som inle har tillkommit genom donationer skall kunnatvångsvis ombildas till stiftelser. har däremot ingen invändningmol frivillig stiftelsebildning utan anser tvärtom att en sådan är lämplig.Någon särskild lagstiftning om stiftelsebildning behövs enligl länsstyrelsensmening inle. anser vidare att delägarna bör ges viss befogenhetatt fördela tillgångarna mellan sig efter andelstal i den mån de inle längreanvänds för sitt urpsrungliga ändamål. anser alt delvisserligen inle strider mot kommunalrällsliga principer all församlingarnaåtar sig all förvalla fonder för andra allmännyttiga ändamål än sådana förvilka församling kan ut- Prop.1976/77:1 377 debiteraförsamlingsskatt men framhåller att en församling inte bör kunna tvingas att laemot tillgångar som är avsedda för annat ändamål än församlingsändamål. Kommuns beslutanderätt utövas enligl 4 Skommunallagen av kommunfullmäktige. Före kommunallagens ikraftträdande ankombeslutanderätten enligt lagen om kommunalstyrelse på landet (LKL) päkommunalfullmäktige, om kommunen hade mer än 1 500 invånare. I kommuner medlägre invånarantal utövades beslutanderätten pä kommunalstämma. Vissa ärendenskulle emellertid avgöras pä kommunalstämma även i kommuner som hade kommunalfullmäktige.Detta gällde enligt 9 S LKL bl. a. ärenden som angick endast i mantal satt jordoch som avsåg vården av vissa förmö-genhelstillgångar som var knutna lill sådanjord. Bara de som innehade sådan jord fick enligt 13 S deltaga i avgörandet avärenden av delta slag. Den på delta sätt sammansatta kommunalstämman brukarkallas jordbruksstämma. Jordbruksstämman är ett ålderdomligt institut somförekom redan före tillkomsten av vår första kommunalförfatlning, 1817 årssockenstämmoförordning. Vid kommunallagens tillkomst fattades principbeslutom atl jordbruksstämman skulle avskaffas. Institutet skulle emellertid föfinnas kvar under en övergångstid så att annan förvaltning av ifrågavarandetillgångar skulle kunna anordnas. I 8 S lagen om införande av kommunallagenföreskrevs därför au om ärenden som angick endasl i mantalsalt jord skulle fö tillämpas t. o. m. eller den senaredag som Kungl. Förordnande om fortsalt giltighet av dessa bestämmelserhar därefter meddelats vid fiera tillfällen, senast genom en förordning(1975:1018), som medger atl bestämmelserna tillämpas under är 1976.