prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — , positiva till all medverka praktisk lösning av frågan i avvaktan på resultatet av den totala översyn avupphovsrätts-reglerna som utredningen (Ju 1976:02) om upphovsrätt gör.Diskussioner pågår också mellan och om ett avtal som skall ge deltagare i slalsbidragsberältigadstudiecirkel, som får använda talbok, rätt att behålla studiematerial som ärframställt i denna form. Enligt vad jag har inhämtat bedömer parterna det sommöjligt att träffa en sådan överenskommelse vilket jag finner mycket glädjande.Vad gäller ersättning till upphovsmännen för framställningen av de talböckersom kommer all användas bör det vara möjligt att finna en lösning i anslutningtill den redan existerande ersättningen för framställning av talböcker somanvänds i låneverksamhet. I likhet med handikapputredningenanser jag alt ökade medel bör utgå för bidrag till studiekonsulenlverksamhetför handikappade inom studieförbunden. Jag kommer i det följande, i samband medmin anmälan av anslaget Bidrag till de handikappades kulturella verksamhet /78, all förorda en höjning av medlen för detla ändamål med . Som SÖ anför bör dock bidraget utformas som ett ökat stöd tillstudieförbundens utvecklingsprojekt inom handikappområdet utan anknytning tillsärskilda konsulenttjänster. Fr.o.m. /79 bör dessa medelsammanföras med bidraget till studieförbundens pedagogiska verksamhet förhandikappade och beräknas under anslaget Bidrag till studieförbund. /78 bör dock medlen liksom tidigare beräknas under anslagetBidrag till de handikappades kulturella verksamhet. Bidraget bör fördelas mellanstudieförbunden enligt samma principer som gäller för det berörda bidragettill deras pedagogiska verksamhet bland handikappade. 1976/77:55 om folkhögskolan har jag framhållit allfolkhögskolan är ett värdefullt utbildningsalternativ för handikappade. Handikappadebör i så stor utsträckning som möjligt integreras med övriga studerande. Jaghar vidare förordat att skolorna själva skall få besluta om hur statsbidragetskall fördelas på olika hjälpålgärder så all förhållandena kan anpassas medhänsyn till den enskilde elevens handikapp. Det statsbidragssystem som jag harförordat i den propositionen kommer all göra en sådan flexibel anpassning avstödåtgärderna möjlig. Dessutom föreslås en utbyggnad av statsbidraget förstödåtgärder med ca 2,3 milj. kr., vilket ökar möjligheterna för handikappadeatt studera vid folkhögskolor. I likhet med handikapputredningenanser jag att handikappade också bör få ökade möjligheter att delta i statligoch vuxenutbildning. Jag vill erinra om att jag i prop. 1976/77:100(bil. 12 s. 426) betonat viklen av att det s.k. schablontillägget inom kommunalvuxenutbildning bl.a. används för alt tillgodose handikappades behov avsärskilda undervisningsinsatser. Utredningen (U 1976:10) om den gymnasiala utbildningen,som har i uppdrag att bl.a. utreda ökad samverkan mellan gymnasie- 1976/77: 87 67 skola, vuxenutbildning ocharbetmarknadsutbildning, skall också enligt sina direktiv överväga vilka insatsersom kan vara nödvändiga för dem som inte kan utnyttja gymnasieskolansutbildning i samma utsträckning som andra, t, ex. handikappade. I strävandena att ge handikappademänniskor, bl.a. dem som bor på vårdinstitutioner, tillfälle att ta del avkulturella upplevelser är del viktigt att en uppsökande verksamhet med varieratinnehåll kan utvecklas. Sådan verksamhet kan erhålla stöd via bidraget tillkulturprogram inom föreningslivet. Bidraget utgör också en viktig stimulanstill kurs- och mötesverksamheten bland handikappade inte minst inom deras egnaorganisationer. För verksamhet bland handikappade gäller att bidraget kan utgåmed av bidragsgrundande kostnader. Innevarande budgetår disponeras . Kostnader för anpassning avprogramverksamheten till handikappades behov t. ex. teckenspråkstolkning, börenligt handikapputredningens mening täckas inom ramen för bidraget.Förmedlingsbyrån för kulturprogram påpekar i sitt yttrande att detta är möjligtenligt gällande bestämmelser. Utredningen föreslår en uppräkning av medlen för bidragvilket stöds av samtliga remissinstanser som har berört frågan. Även jag anserall ökade resurser bör anvisas. 1 budgetpropositionen (prop. 1976/77:100 bil.12 p. B 3.) har föreslagits en uppräkning av medlen för bidrag tillkulturprogram inom föreningslivet med 3 milj. kr. Av denna ökning kan 135000kr. beräknas avse bidrag till handikappverksamhet om man ser tillhandikapp-bidragels relativa andel av det totala stödet innevarande budgetår.Enligt min mening bör verksamheten tillföras ytteriigare medel och jag beräknarför del ändamålet ell belopp av . Den sammanlagda ökningen jämförtmed innevarande budgetår blir därmed . vilket gör att minst 1 milj.kr. kan disponeras för bidrag till kulturprogram bland handikappade /78. Detta motsvarar den nivå handikapputredningen harföreslagit. Vad jag här har föror-dat kräver alt ytterligare medel utöver vadsom har föreslagits i budgetpropositionen anvisas under del aktuella anslaget.Jag återkommer till delta i det följande (5.2). För att döva skall förstå hörandebehöver de hjälp av tecken språk s-tolk framhåller handikapputredningen. Påsamma sätt behöver hörande som regel tolk för all förstå döva. Samhället tillhandahållertolkhjälp eller tolktjänst i olika former. Jag har berört vissa av demöjligheter som finns i vuxenutbildningen och folkbildningsverksamheten. Vidaresvarar landstingen för en betydande tolktjänst inom ramen för sin hjälpmedelsorganisation.Statsrådet kommer vid sin anmälan av de frågor som rörsocialdepartementets ansvarsområde att beröra den fortsatta utvecklingen avdenna verksamhet. En fungerande tolkljänstförutsälter att det finns kunniga teckenspråks-tolkar. bedriverSÖ en utbildning av teckenspråkstolkar. Utbildningen har under de senaste årenhuvudsakligen haft formen av ämnes- Prop.1976/77:87 68 kurser på vid folkhögskola. Deltagarnahar varit personer med döva anhöriga och personer som huvudsakligen arbetarbland döva. har 230 personer deltagit i kurserna. Av dessa har dockdrygt 100 endast gått en tvåveckors kurs. SDR uppskattar tolkbehovet till minst400, SÖ har utvärderat utbildningen och fiån deltagarna hardärvid kommit fram önskemål om en längre och bredare grundutbildning med olikapåbyggnadskurser, SÖ har påböriat en försöksverksam-hel med utbildningav tolkar för dövblinda. Ett hundratal verksamma dövblindtolkar bedöms behövafå utbildning. Vidare anordnar SÖ melo-dikkurser för teckenspråkslärare somundervisar i teckenspråk i tolkutbildningen, i de kurser landstingenshörselkliniker anordnar, i studiecirklar och i skolor m. m. framhåller atttolkutbildningen måste byggas ut för att bristen på tolkar för döva ochdövblinda skall kunna avhjälpas. Det behövs också en mer differentieradutbildning för all det skall vara möjligt att tillgodose behoven inom olikaämnesområden. Utredningen föreslår alt de medel, som SÖ under anslaget Bidragtill de handikappades kulturella verksamhet disponerar för tolkulbildning, höjstill . I likhet med de remissinstanser som har berört frågandelar jag uppfattningen att de olika formerna av utbildning bör byggas ut.Utbildningen bör omfatta såväl en allmän tolkulbildning som utbildning förspeciella funktioner, t. ex. rättstolkning. Del framstår också som angelägetatt förbättra utbildningen av tolkar för dövblinda samt den melodikulbildningför lolkut-bildare som redan nu förekommer. SÖ har framhållit all denanslagsnivå som handikapputredningen har föreslagit är för låg för attutbildningen skall få en tillräcklig omfattning. Tolkulbildningen bör enligtmin mening ges en hög prioritet bland insatsema för handikappade, och jag kommersenare vid min behandling av anslaget Bidrag till de handikappades kulturellaverksamhet att beräkna en höjning av medlen för detta ändamål med 365 000 kr.till sammanlagt . Den hittillsvarande utbildningen har till viss delvarit av försökskaraktär. Med hänsyn till den utbyggnad av landstingenslolktjänst som kan förväntas ske samt de behov som finns inom bl. a.folkbildningsområdet finns det anledning alt se över den framtida utformningenav utbildningen. De frågor som behöver studeras närmare är bl.a. det förväntadeframtida behovet av tolkar och tolkutbildare inom olika områden och dendimensionering utbildningen därmed bör ha, utbildningens innehåll samtsamordningen mellan olika kursanordnare. Jag avser att senare föreslåregeringen att uppdra åt SÖ att i samråd med berörda parter komma in medförslag beträffande den aktuella utbildningens utformning. Prop.1976/77:87 69 4.4 Teatrar och andra kulturinstitutioner Vikliga delar av vårt kulturlivbedrivs i institutionell form vid t. ex. konserthus, teatrar och museer.Handikappade har svårt alt ta del av denna verksamhet. Orsakernakan vara flera. pekar på alt såväl den fysiska miljön somverksamhetens utformning kan utgöra hinder. Innan jag går närmare in på defrågor som handikapputredningen har be-rör-t i delta sammanhang vill jag erinraom att ett av målen för den statliga kulturpolitiken är att kulturverksamhetenskall utformas med hänsyn till eftersatta gruppers erfarenheter och behov.Eftersom den samhällsslödda kulturverksamheten vid kulturinstitutioner och iföreningar och grupper så litet som möjligt bör styras av detaljerade regler,vilar ansvaret för att insatser görs för särskilda grupper på institutionernasjälva och på andra som är verksamma på kulturområdet. Kulturinstitutionernasinformationsverksamhet och publikkontakt bör enligt min mening intensifieras.Valet av informationskanaler och informationsteknik bör mer än anpassastill skilda gruppers förhållanden. Kulturellt underförsörida grupper börprioriteras. Det synsätt som jag här harredovisat utgör enligt min mening vikliga riktlinjer när del gäller allförbättra de handikappades möjligheter att delta i kulturell verksamhet. Detmotsvarar också i allt väsentligt de principer som handikapputredningen hargett uttryck för när del gäller ansvaret för handikappanpassning ochhandikapporganisationernas roll i kulturverksamheten. konstaterarnär det gäller lokalernas utformning m. m. vid våra kulturinstitutioner allproblemen för handikappade är många och av varierande slag. Rörelsehindrade kanha svårt all ta sig in och röra sig i lokalerna, synskadade kan ha svårt attorientera sig, hörselskadades möjligheter att ta del av t.ex. enteaterföreställning är begränsade om det saknas hörslinga eller annathjälpmedel, inredningen kan omöjliggöra för allergiker att vistas i lokalema. Många av de åtgärder som måstevidtas för att kulturinstitutionerna skall vara anpassade till handikappadesbehov är av den arten alt de inte kan regleras genom centralt utfärdade råd ochanvisningar. Ansvaret för att en anpassning sker ligger därför till stor delhos den enskilda institutionen. De handikappades egna erfarenheter ochsynpunkter bör tas till vara eftersom de är av stort värde när man larställning till vad som skall göras. Även handikappråden bör kunna vara tillhjälp. Chefen för kommer senare att ta upp frågan omallmänna lokalers anpassning och kommer därvid att föreslå vissa ändringar istödet till allmänna samlingslokaler. Jag delar utredningens uppfattningatt kulturinstitutionernas information om sin verksamhet bör vara utformad såatt även de handikappade nås. Handikapporganisationerna är därvid en viktigkontaktkanal. Prop.1976/77: 87 70 organisationer som Skådebanan bör kunna svara för ettvärdefullt arbete. En viktig del i åtgärderna för handikappade är givetvisockså att personlig service som är anpassad till individuella behov kan ges. framhåller attutformningen av verksamheten vid kulturinstitutionerna ibland kan vara etthinder för handikappade. Har inte verksamheten anpassats för t.ex. synskadade,döva, hörselskadade och psykiskt utvecklingsstörda får de som har sådanahandikapp ofta litet utbyte eller inget utbyte alls. Utredningen konstaterarockså att institutionernas reguljära verksamhet aldrig helt kan anpassas såatt alla handikappade kan ta del av den. Det krävs en verksamhet som utformatsmed hänsyn till de aktuella gruppernas förutsättningar. Sådan verksamhet måstedock vara öppen för alla så all inte en särkultur för handikappade skapas. Remissinstanserna instämmer ihuvudsak i utredningens resonemang. Konstnärliga och litterära yrkesutövaressamarbetsnämnd (Klys) menar dock att del är tveksamt om integralionslanken bördrivas så långt som handikapputredningen har gjort. Det skulle t. ex. leda tillstora problem att vid alla teaterföreställningar ha teckentolkning ochintroduktioner för att beskriva pjäsinnehåll. anser altdet inte torde vara möjligt att anpassa teatrarna och deras verksamhet så attde blir tillgängliga för alla kategorier handikappade. Förbundet framhållerockså att de handikappades problem inte löses genom föreskrifter förkulturinstitutionerna. däremot anser att man, när enfullständigare bild av institutionernas verksamhet för handikappade finns, fåröverväga att i statsbidrags villkoren för institutionerna ta in styrandebestämmelser för att tillgodose handikappades behov. Utredningens synpunkter ochkommentarerna från remissinstanserna visar hur svår och mångfacetterad dennafråga är. Självfallet måste vi sträva efter att göra handikappade delaktiga avkulturinstitutionernas verksamhet. måste vi vara medvetna om attvissa handikapp utgör ett absolut hinder för att ta del av vissa konstnärligauttrycksformer. En balettföreslällning kan inte göras tillgänglig för ensynskadad. En konsert eller operaföreställning kan inte anpassas till den gravthörselskadade. Inom andra konstformer kan anpassningen medföra ingrepp i denkonstnärliga gestaltningen som av utövarna och av den övriga publiken upplevsvara alltför djupgående. Det är givetvis också stora skillnader mellan deproblem som måste lösas vid t. ex. en teater där det konstnärliga utövandet ärkärnan i verksamheten och vid exempelvis ett museum som inte i sammautsträckning arbetar med konstnärliga uttrycksmedel. har inte gåttin på dessa frågor utan har nöjt sig med alt göra vissa allmänna uttalanden.Inte heller har remissinstanserna diskuterat frågorna mer ingående. De problemsom det här gäller är enligt min mening inte av den karaktären att de kan lösasgenom alt man slår fast vissa allmänna principer. Vad som krävs är konkretaåtgärder. Prop.1976/77:87 71 te växa fram i en dialog mellan bl.a. handikappade,teknisk cxper-lis, konstnärliga yrkesutövare och andra som är verksamma vidinstitutionerna. När man lar ställning till de särskilda insatserna är del somutredningen framhåller viktigt all man i första hand prövar lösningar som göratt handikappade och icke-handikappade tillsammans kan ha utbyte av verksamheten.Man bör i möjligaste mån undvika alt skapa en särskild verksamhet förhandikappade. Det behövs också ett rent konstnärligt utvecklingsarbetesom syftar till all utveckla sådana uttryckssätt som handikappade har lätt attuppfatta. Kulturinstitutionerna har här ett centralt ansvar men även de frittarbetande kulturarbetarna bör kunna bidra i betydande utsträckning. Detla börkunna stimuleras bl. a. genom de bidrag som kan utgå till enskilda kulturarbetare.Jag finner det naturligt att frågor av detta slag ägnas en särskilduppmärksamhet när konstnärsnämnden delar ul projektbidrag till kulturarbetare.Syftet med dessa bidrag är bl.a. att vidga användningen av konstnärligverksamhet till nya områden. Även de bidrag som fördelar tillfria grupper är av intresse i detta sammanhang. För alt en utveckling som gerhandikappade större tillgång till kulturinstitutionernas verksamhet skallkomma till stånd krävs att institutionerna avsätter ökade resurser för detlaändamål. Jag förutsätter alt institutionerna känner sill ansvar och att deomprioriteringar som behövs kan ske på ett smidigt sätt utan detaljreglerandeföreskrifter. framhåller att de som vistas påvårdinstitutioner måste få del av kulturinstitutionernas verksamhet. Denuppsökande verksamheten måste därför byggas ut. 1 likhet med deremissinstanser som har berört frågan delar jag den uppfattningen och villerinra om att studieförbunden och de fria teater- och musikgrupperna liksomRiksteatern. Riks-konserter och regionmusiken gör värdefullainsatser därvidlag. En viktig förutsättning för all verksamheten skall kunnabyggas ut är att ökade ekonomiska resurser ställs till förfogande. Enligt minmening har också vårdinstitutionernas huvudmän ett stort ansvar för att såsker. Jag vill även erinra om alt såsom tidigare (4.1) har redovisats avser alt i ettsärskilt utr-edningsprojekt la upp frågan om kulturverksamheten på vårdinstitutionerna.Denna verksamhet måste givetvis utformas med utgångspunkt i deltagarnasintressen och behov. Det är enligt min mening viktigt med ett samspel med denkulturverksamhet som bedrivs i samhället utanför institutionerna. Ett sådantsamspel kan aktivt bidra till att bryta vårdinstitutionernas isolering. Döva ser gärna och spelar gärnateater konstaterar utredningen men de har svårt att följa med handlingen i enpjäs om den inte tolkas till teckenspråk. Med hänsyn till de dövas särskildabehov föreslår utredningen att Svenska rikstealern får ansvar för enteaterverksamhet som omfattar teckenspråk, mim och pantomim. Den uppsökandeverksamheten bör dominera men ensemblen bör även kunna delta i amatörtea- Prop.1976/77:87 72 terverksamheten bland döva. föreslåralt ett belopp av I milj, kr. av de medel som anvisas för Riksteaternsverksamhet beräknas för en leckenspråkig teater. Remissinstanserna är genomgåendepositiva till särskilda insatser för att döva lättare skall få tillgång tillteater. är flera kritiska till delar av förslaget. Statens kulturrådoch () anser att utredningen borde ha inhämtatgruppen Tyst teaters synpunkter på hur den tänkta verksamheten skulle kunnabyggas upp. Man pekar på att Tyst teater som är knuten till ABF har en mångårigerfarenhet av verksamhet bland döva och av teckenspråkstealer. Gruppen ärensam i sill slag i landet och de ökade insatserna bör bygga på dessverksamhet. Svenska rikstealern anser del vara mindre lämpligt att ensamblen ihuvudsak skall arbeta med teckenspråk. I stället borde en mimlealerverksamhetkunna diskuteras. Skådespelarna i en sådan grupp kan växla vilket är av stortvär-. de från konstnärlig synpunkt. Jag delar uppfattningen att ensärskild teaterverksamhet som i första hand riktar sig till döva bör byggasupp. I likhet med och finner jag det naturligt all mandärvid tar till vara den erfarenhet som finns i gruppen Tyst teater. Innan jaggår vidare vill jag för fullsländighe-tens skull helt kort informera omgruppens verksamhet. Gruppen har arbetat och verksamheten harbedrivits främst inom de dövas organisationer och ABF men gruppen har ocksåengagerats av kulturnämnder, skolor, vårdinstitutioner m.fl. Drygt hundrataletföreställningar har getts åriigen. Gruppen har också uppträtt i internationellasammanhang och därvid rönt betydande uppmärksamhet. Vid sidan av föreställningsverksamhetenhar gruppen arbetat med amatörteaterverksamhet bland döva. Tyst teater har iegenskap av fri grupp fått bidrag från . Under beredningsarbetet harkontakter tagits med Svenska rikstealern, ABF och SDR för alt söka finna enlämplig organisationsform för en teaterverksamhet som bygger på Tyst teater.De tre parterna har efter diskussioner där även företrädare för Tyst teaterhar deltagit förklarat sig beredda att gemensamt svara för en sådan verksamhet.Verksamheten skulle enligt överenskommelsen ledas av en styrelse beslående aven representant för vardera Svenska rikstealern, ABF och SDR samt enrepresentant för i verksamheten engagerade skådespelare. är bereddatt stå som huvudman vilket bl.a. innebär att tar överarbetsgivaransvaret. Medlemmarna i Tyst teater kommer att erbjudas anställningi verksamheten. Enligt min mening bör det finnasgoda förutsättningar att i ett samarbete av detta slag bygga upp en välfungerande teaterverksamhet för döva. medverkan bör ge garantierför all verksamheten får en önskvärd stadga. Jag ser också en betydande fördeli att resurser i fråga om administration, planering, tekniskutrustning m. m. kan utnyttjas. 1976/77:87 73 Genom att SDR och ABF är med skapas en direkt kontakt medviktiga publikgrupper och med amatörverksamheten. Lösningen innebär också attTyst teaters erfarenheter kan tas tillvara och vidareutvecklas. Ensemblens inriktning bör enligtmin mening i princip bestämmas av den särskilda ledningsgrupp som parternaavser att bilda. Självfallet bör teckenspråket få en central ställning i depjäser som spelas. Enligt min mening finns det dock skäl att även beakta demöjligheter till en breddning av verksamheten som mimen och pantomimen ger ienlighet med vad har antytt i sitt yttrande. På samma sätt som inomannan teaterverksamhet bör det i den nu aktuella verksamheten vara angelägetatt stimulera en konstnärlig förnyelse. Förutsättningarna för detta bör öka omflera konsl-näriiga uttryckssätt används. I en teaterverksamhet där utöverteckenspråk också mim och pantomim förekommer bör en kontinueriig förnyelsekunna ske i fråga om medverkande skådespelare vilket bör vara av intresse försåväl ensemblens medlemmar som publiken. Mimteater ger också döva tillfälle attutveckla en egen konstform som även hörande kan ha glädje av. En sådanbreddning förefaller enligt min mening vara eftersträvansvärd inte minst motbakgrund av att döva och hörande härigenom kan mötas i gemensammakulturupplevelser. , ABF och SDR harförklarat sig beredda att inleda den särskilda teaterverksamheten för dövaunder nästa budgetår under föratsättning att statliga medel anvisas. I likhetmed utredningen och remissinstanserna anser jag all särskilda medel böranvisas och beräknar efter samråd med Svenska rikstealern ett medelsbehov av 1milj. Jag återkommer i det följande till denna fråga vid minanmälan av anslaget Bidrag till de handikappades kulturella verksamhet. Såsom handikapputredningen framhållerhar folkbiblioteken en central roll i den lokala kulturverksamheten.Bibliotekens arbete har vidgats och omfattar nu en rad olikaaktiviteter. Andra medier än böcker finns alt låna. många bibliotek svarar fören betydande allmänkulturell verksamhet, uppsökande arbete, bl.a.boken-kommer-verksamhet, blir allt vanligare. konstateraratt folkbiblioteken genom sin mångskiftande verksamhet och sin stora spridningär den kulturinstitution vars verksamhet når flest medborgare. Servicen tillhandikappade varierar dock kraftigt mellan kommunerna. En utjämning är enligtutredningen nödvändig som ambitionsnivån måste höjas. Bibliotekenmåste kunna tillhandahålla bl. a. lättlästa böcker, talböcker och olika typerav au-dio-visuellt materiel. De måste också ha tillgång till tekniskahjälpmedel. Remissinstanserna delar uppfattningen att en utjämning ochen utökning Prop.1976/77:87 74 av servicen till handikappade måste ske men samtidigtkritiser-as utr-edningen för- att den inte har lagt fiam några förslag om huren för-ändrrng sj<äll komma till stånd. En av principerna för desamhälleliga insatserna på kulturområdet är att ansvaret för stöd och stimulanstill verksamheten på lokal nivå i första hand ligger hos kommunerna. Dettagäller även folkbiblioteken. Folkbiblioteken är kommunala institutioner ochdel är den enskilda kommunen som avgör hur verksamheten skall utformas.Ansvaret för den lokala biblioteksservicen till olika handikappgrupper liggersåledes hos kommunerna. Framväxten av bl.a. del uppsökande arbetet visarenligt min mening att kommunema är medvetna om den betydelse som dessa insatserhar. Jag delar dock utredningens och remissinstansernas uppfattning all mycketåterstår att göra och utgår från att kommunerna känner sitt ansvar för altförbättra de handikappades villkor också på detta område. Missgynnade ocheftersatta grupper måste ägnas en ökad uppmärksamhet i biblioteksarbetet. Delär enligt min mening också naturiigt att kommunerna tar till vara demöjligheter till omprioriteringar i biblioteksverksamheten som, liksom i allsamhällelig service, regelbundet måste göras med hänsyn till framförda krav ochpå annat sätt ändrade förutsättningar.