prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — I några remissyttranden föreslås begränsningar iskilda hänseenden av rätten till obetald semesterledighet. och sålunda att undantag bör göras för arbetstagare som är tillfäUigtanställd. Gränsen bör sättas . och Svenska kommunförbundetpekar på det förhållandet att rätten till obetald semesterledighet enligtförslaget gäller för anställning som avser endast exempelvis ett sommarvikariatför semesterledig ordinarie arbetstagare eller som avser vikariat vid havandeskapsledighetunder 78 månader, vUka utgör ett par av de vanligaste korttidsanstäUningama,Under vikariens semester kommer arbetsgivaren att få anställa en vikarie förvikarien, om arbetet måste fortgå , vilket är ettvanligt förhållande i den verksamhet som t, ex, landstingen och kommunernaenligt lag är ålagda att svara för. 1976/77: 90 259 Hurde föreslagna och i reaUteten tvingande och skadeståndssanktioneradeförläggningsbestämmelsema därvid skall fungera ter sig för förbunden mycketovisst. Om samordning av semestemtläggningen skall skemellan olika arbetsgivare, måste detta ta sig uttryck inte bara i motiven utanäven i lagtexten. Förbunden föreslår emellertid för sin del bl, a., att arbetsgivarenskall vara skyldig att självmant lägga ut endast sådan semesterledighet somarbetstagaren har tjänat in lön till hos samme arbetsgivare. Allmänt sett menarförbunden att åtskilliga motivuttalanden i nu berört hänseende rör viktiga ochprincipella frågor och därför i motsats till vad som är fallet i betänkandet måste uttryckligen regleras i lagtext. SAF anser det inte vara godtagbart att enarbetstagare som vinner anställning skall kunna göra anspråk pä 25dagars ledighet i början på följande år som han under sammakalenderår blir berättigad till ytterligare 25 dagars ledighet. Ett minimikravmåste enligt organisationen vara att det i samband med nyanställningar öppnasmöjlighet tUl överenskommelse i frågan huruvida och i vilken utsträckning somarbetstagaren önskar ledighet under det innevarande semesteråret. Avtal somträffats i fullt samförstånd i berörda hänseende måste också respekteras avbåda parter. Det framstår enligt SAF som oacceptabelt att en överenskommelseav detta slag skulle kunna ryggas ensidigt av arbetstagaren med åberopande avatt det i den aktuella anstäUningen rör sig om ledighet utan lön. Sakligt settrör det sig om ett avtal av samma innebörd som ett avtal om tjänstledighet.Liknande tankegångar framförs av bl, a, juridiska fakulteten vid Uppsalauniversitet. SAF pekar vidare på att rätten till ledighet för arbetstagarenmotsvaras av en skyldighet för arbetsgivaren, som denne i sin planering har atträtta sig efter och som medför att verksamheten Ugger nere och medför kostnader,I de fall då semesterstängning tillämpas är det enligt SAF praktiskt omöjligtför arbetsgivaren och inte heller rimligt, att denne med kort varsel skallbereda arbete åt den anställde i den utsträckning denne väljer. Rätten tillledighet bör enligt föreningen svara mot en skyldighet att ta emot ledighet iden mån inte överenskommelse träffas om annat. Kollektivavtalsreglering bÖrvara möjlig beträffande skyldigheten för arbetstagaren att ta emot ledighet ochbeträffande rätten för arbetstagaren att i viss ordning avstå frän icke betaldledighet, KAB föreslår att i lagen tas in en bestämmelse som klart anger attarbetsgivare inte har skyldighet att lägga ut obetald semesterledighet för visstidsanställd arbetstagare. Vidare föreslås att arbetstagare uttryckligenåläggs skyldighet att vid de överläggningar som föregår eventuell Överenskommelseom semesterutläggning slutgiltigt ange, om han önskar att obetald semestertidskall läggas ut. vid pekar påden tröskeleffekt som uppstår beroende på om anställning sker före eller efterden 31 1976/77: 90 260 oktober.Fakulteten ifrågasätter, om inte den rätt för arbetstagaren att av valfriarbetsgivare kräva semesterledighet även under "onormal" semestertidsom det nya systemet innebär, går längre än vad som är nödvändigt för att säkrafemveckorsledighet åt aUa arbetstagare. Fakulteten anser att man bordeöverväga att låta arbetsgivarens plikt att lägga ut semester under tidenjuniaugusti motsvaras av en plikt för arbetstagaren att ta ut ledighetenunder , om han vill göra anspråk pä rätt till obetald semesterledighetunder det första anställningsåret. Rätten att kräva obetald semesterledighetskulle således föreligga endast gentemot den eller de arbetsgivare somarbetstagaren är anställd hos juniaugusti. framhåUer att denföreslagna rätten till obetald ledighet för nyanställd som börjar före den 31oktober kan verka negativt på arbetsgivarens benägenhet att anstäUa arbetskraftunder perioden den 1 . a. skolavslutningenvanligtvis infaller kan en sådan konstruktion drabbarekryteringen av yngre arbetskraft på ett olyckligt sätt. Många praktiskaolägenheter skulle enligt föreningen kunna lösas, om det överläts åtarbetsmarknadens parter att inom kollektivavtalets ram fritt överenskomma omförfogandet över denna rättighet. Föreningen anser i likhet med bl, a, SAF, attöverenskommelse om avstående av rätt till obetald ledighet måste kunna träffasmellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Även FFO stäUer sig tveksam till en lagstiftad rätttill fullt antal semesterdagar för så kort anställningstid som sex månader.Enligt organisationens mening vore det rimligare att anställningstiden proportionelltbestämde semesterledighetens längd. Lagstiftad rätt tUl obetaldsemesterledighet får enligt FFO f. ö. anses vara mindre motiverad. Enarbetstagare med alltför kort betald semester kan när så är möjligt kompletteradenna med tjänstledighet utan lön. En proportionell beräkning av den obetaldasemesterledigheten förordas även av Bankinstitutens arbetsgivareorganisation.Denna föreslår följande differentiering av semesterledighetens längd under detförsta semesteråret. Vid ett bibehållande av brutet intjänandeår bör för densom börjar sin anställning den 1 maj31 augusti utgå fem veckorsledighet fram tUl påföljande år. Den som anställs den 1 september31oktober bör ha rätt tUl två veckors ledighet och den som anställs efter den 31oktober bör inte vara berättigad till någon ledighet fram tiU den 1 majpåföljande år. TCO, ä andra sidan, kan inte acceptera det avkommittén föreslagna kvalifikationskravet för rätten tUl semesterledighet,nämligen att arbetstagaren skall ha anställts före undersemesteråret. Detta krav får tiU följd att en arbetstagare som byteranställning skuUe behöva arbeta ända upp tUl hos sin nyearbetsgivare för att 1976/77: 90 261 fårätt till ledighet för semester, anser därför att arbetstagare som anställsföre under semesteråret bör ges rätt till semesterledighetunder detta år. Vid sidan av nu redovisade uttalanden angåendeutformningen av själva rätten till obetald semesterledighet, tar fleraremissmstanser särskUt upp den delvis redan berörda frågan om rätt förarbetstagaren att med visst kortare varseltid i aUmänhet en månad avstå frånutlagd obetald ledighet. vUl förlänga arbetstagarens varseltid . och framhåller attförslaget vållar svårigheter. Semesterlistan på arbetsplatsen är nämligen vidden tidpunkt då avstående får ske redan fastställd och avser såväl betald somobetald semesterledighet. Svårigheter uppkommer inte minst på en arbetsplats,där semesterlistans innehåll innefattar en redan gjord avvägning av olikaarbetstagares önskemål. Även andra remissinstanser, bland demBankinstitutens arbetsgivareorganisation, , FFO ochSHIO, betonar svårigheterna för arbetsgivaren att planera semestemtläggningen,om arbetstagare med kort varsel kan avstå från obetald semester. Man pekar päatt arbetsgivaren som regel har fått vidta omfattande förberedelser med attanställa vikarie m. m., som kanske på gmnd av bestämmelsema i lagen omanställningsskydd inte går att ändra. Vidare måste arbetsgivaren vidpraktikarbete kunna planera praktikantens utbildning utan plötsligaoch omfattande avbrott på grund av semesterledighet. Det naturliga borde enligtFFO vara att båda parter hade att ta stäUning samt, omsärskUda skal hindrade detta, senast vid en viss senare tidpunkt. SHIO, somdelar synpunkten om lika varseltid för båda parter, framhåUer att de anställdagenom sina fackliga representanter fr, o, m, kommer att fåförhandlingsrätt i hithörande frågor genom lagen om medbestämmande i arbetslivet.Det kan enligt organisationen inte vara rimligt att man vid dessa förhandlingargemensamt skall besluta något som sedan varje enskild arbetstagare kan rivaupp. För att förhandlingarna över huvud skaU vara meningsfyllda måste man hauppgift om de anställdas semesterönskemål. Det är rimligt att arbetstagarnasamtidigt får lämna ett slutgUtigt besked, om de inte vill utnyttja helasemestern. Enligt hovrätten för bör avstående från obetaldsemesterledighet medföra förlust av ledigheten. 4.5Underrättelse om utlagd semester Den i betänkandet föreslagna varseltiden förarbetsgivaren tillstyrks av bl, a, arbetstagarorganisationerna,LO anför att den av organisationen föreslagna ordningen attsemesterförläggningen 1976/77: 90 262 bestämsav den lokala fackliga organisationen minskar behovet av en särskild regel omsemestervarsel. Emellertid anser LO att stadgandet om en minstaunderrättelsetid tUl den enskilde arbetstagaren ändå bör ståkvar. De särskUda skäl som i motiven anges kunna brytaigenom en minsta underrättelsetid , exempelvis sjukvårdens behovav arbetskraft för att kunna upprätthålla sjukvårdsservice, ställer sig LOtveksam till. LO anser att sjukvårdshuvudmännen måste lägga sig vinn om atttUlsammans med de fackliga organisationema planerna semesterutläggningen och igod tid rekrytera semestervikarier. Dålig planering kan enligt LO aldrig få bliett skäl tUl att åberopa undantagsbestämmelser. TCO hävdar den meningen, attkortare varseltid än bör tillåtas endast när arbetsgivaren harsynnerliga skäl att dröja med att varsla arbetstagaren om utläggningen avsemestern. Även TCO betonar starkt att det, inom de områden där viktigasamhäUsin-tressen kan åberopas, t, ex, inom sjukvården, inte får bli så attarbetsgivaren regelmässigt hävdar den kortare varseltiden en månad genom attåberopa synnerliga skäl. Arbetsgivaren måste planera verksamheten så, attvarseltiden kan upprätthållas och den kortare varseltiden kommatUl användning endast när synnerliga skäl föreligger. Några remissinstanser, främstarbetsgivarorganisationerna, menar å andra sidan, att tremånadersfristen är förlång. och anser sålunda att deföreslagna semesterförläggnings- och varselreglema inte har på ett rimligtsätt anpassats till vad det praktiska livet kräver. Man anför därvid bl. a.att arbetsgivare, vid risk av skadestånd, först skall iaktta att en minsta tidom förläggs till tiden juniaugusti. Arbetsgivaren har med denutgångspunkten att starta förfarandet genom att med varje enskUd arbetstagaresöka nå överenskommelse om tidpunkten, vUket skall ske i så god tid attarbetsgivaren, om överenskommelse inte hinner uppnås med arbetstagaren innantremånadersfristen börjar, kan meddela sitt beslut om tidpunkten för semestern.Det innebär bl, a., att hela förfarandet måste påbörjas så långt föresemestertiden, att flertalet arbetstagare erfarenhetsmässigt ännu inte kanbestämma sina egna önskemål i fråga om tidpunkten. Enligt förbunden börvarseltiden inte göras tvingande och inte heller utformas som enskyldighet med ytterst begränsade undantag. Enligt SAF:s mening framstårtremånadersregeln av nu angivna skäl som ogynnsam från såväl arbetsgivar- somarbetstagarsynpunkt. Sannolikheten talar enligt SAF för att en varselskyldighetom en månad är den för båda parter riktigaste regeln, aUt under fömtsättningatt det primära önskemålet om en överenskommelse undantagsvis inte har kunnatrealiseras, FFO föreslär som huvudregel två månaders varseltid, /SRpåpekar beträffande varselskyldigheten, att arbetstagaren 1976/77: 90 263 harbehov av att vid underrättelse om semesterledigheten även få uppgift huruvidahela semesterledigheten är förenad med semesterlön eUer inte. Arbetsgivaren börenligt /SR;s mening åläggas att lämna besked härom eftersom arbetstagaren iannat fall får svårt att ta ställning tUl om han skall avstå från sådan utiagdsemesterledighet som inte är förenad med semesterlön. I fråga om semesterlönen och beräknandet av dennahar en rad av remissinstanserna menat att kommitténs förslag har blivit alltförkomplicerat och svårt att tillämpa. En del av kritiken gäller här den otydlighetsom anses vidlåda det lagtekniska genomförandet av förslaget om en åtskillnadmellan betald och obetald semesterledighet och de tillämpningssvårigheter som ansesfölja med de föreslagna reglerna om arbetstagares rätt att avstå frän obetaldledighet, RemissutfaUet på de punkterna har redan redovisats i ett tidigareavsnitt (se avsnitt 1 och 4,4), Men även vid sidan härav finner åtskilligaremissinstanser de föreslagna reglema på semesterlönens område alltförkomplicerade och svårtill-lämpade. Kritiken riktar sig delvis mot detföreslagna samspelet meUan de s, k. sammalöne- och procentreglerna. Vissa remissinstanser pekar också pä svårighetersom kan uppstå vid tillämpning av förslagets beräkningsregler närsemesterledighet sparas resp. när semesterersättning skall beräknas ochutbetalas. Ett särskilt ofta återkommande tema i remissyttrandena är också attförslaget i fråga om särskild semesterlön vid s. k. semestergrundande frånvaroför med sig åtskilliga svårigheter i den praktiska tUlämpningen. I synnerhet på detta sistnämnda område och när detgäller kommitténs förslag i allmänhet om inrättande av en fond förfinansiering av den särskilda semesterlönen finns det dock även en starkopinion bland remissinstanserna som stöder kommitténs syften och grundläggandesynsätt (se avsnitt 7). Vid sidan härav har särskilt frågan om bestämmandeav ett nytt procenttal för tiUämpning av procentregeln tilldragit sig intresseunder remissbehandlingen. Till de remissinstanser som anser attsemesterlönereglerna är i behov av överarbetning och förenkling hörkammarrätten i . Kammarrätten säger sig allmänt vilja anmäla visstvekan om den föreliggande lagstiftningen i föreliggande skick kan få enriktig tiUämpning ute på arbetsplatserna. En bearbetning i riktning motförenkling och koncentration bör enligt kammarrätten övervägas. Bestämmelsernaom semesterlön kan inte minst i kombination med förslaget om sparande av semesterdagarföranleda dubbla och mänga gånger komplicerade 1976/77: 90 264 löneberäkningarsom måste föreligga klara när semesterledigheten inleds. Även har fäst sig vid att löneberäkningsreglernahar blivit komplicerade. Reglerna i 12 § i kommitténs förslag om bl. a. beräkningenav semesterlön för dem som arbetar på deltid är enligt verket ägnadeatt medföra en markant ökning av det administrativa arbetet. anserockså att beräkningen av semesterlön vid uttag av sparad semesterledighet börförenklas. Även SAV, UKÄ, i , handelskammaren förÖrebro och , SAF, . , , , , Svenskindiistriför-ening och TCO hör till de remissinstanser som framför synpunkterav innebörd att bl. a. semesterlönereglerna i en ny semesterlag måste görastydligare, överskådligare och enklare att tillämpa än kommitténs förslag. vid vändersig särskilt mot reglerna om semesterlön åt arbetstagare med tidlön för veckaeller . De reglerna bör enligt fakulteten göras dispositiva medhänsyn till att de i åtskilliga fall medför komplicerade beräkningar.Fakulteten menar dessutom att bestämmelserna om alternativ procentberäkningför vecko- och månadsavlönade kan sättas i fråga från sakliga utgångspunkter.Motsvarande garantiregler föreslås inte för timavlönade. En arbetstagare somhar haft deltidsarbete under intjänandeåret och som övergått till heltidsarbeteomedelbart före semestertillfället skall enligt kommittéförslaget få sinsemesterlön beräknad efter lönen för heltidstjänsten om han är månadsavlönadmedan han får nöja sig med semesterlön på grundval av deltidsarbetet om han ärtimavlönad. I vissa fall synes reglerna i 1113 §§ i förslaget enligtfakulteten kunna leda tUl överkompensation. Å andra sidan ställer sigfakulteten på en punkt tveksam till riktigheten av utgångspunkten förkommitténs förslag. Om en person har varit heltidsanställd under intjänandeåretoch därefter övergått till en deltidstjänst med månadslön skulle tillämpning avsammalöneregeln i gällande lag enligt kommitténs mening leda till attarbetstagaren endast kunde kräva den lägre lön som följdemed deltidstjänsten (bet. s. 163). Denna uppfattning är dock, förklarar fakulteten,veterligen inte bekräftad i rättspraxis. Frågan sägs i vart fall vara någotdiskutabel. Med grunderna för reglerna om semesterersättning skulle det varaväl förenligt om arbetstagaren då han övergick till deltidsanställning ficksemesterersättning avseende den del av anställningen som han lämnade. En sådanlösning skulle också harmoniera med de regler för semesterlöneberäkning somgäller för tim- och ackords-avlönade. Hur saken än ligger till i gällande rättkunde nu antydda lösning enligt fakultetens uppfattning förtjäna övervägas förden nya lagens vidkommande, om denna kommer att bygga på sammalöneprin- 1976/77: 90 265 cipen.Juridiska fakidteten vid pekar på vissa egendomliga effekterav sammalöneregeln enligt gällande rätt och av den kombination i vissa fall avsammalöne- och procentreglerna som kommittén föreslår. Den som har tidlön förvecka eller när semestern tas ut skall enligt 11 § ikommittéförslaget ha lön för ordinarie arbetstid ,förutsatt endast att han varit anstäUd mot lön under hela intjänandeåret. Detspelar alltså inte någon roll för semesterlönen hur stor lönen underintjänandeåret har varit. Den kan ha varit mycket låg beroende på attarbetstagaren dä arbetade endast mot timlön ellerhalvtid mot tidlön. Om däremot arbetstagaren när semestem tas ut inte är vecko-eller månadsavlönad skall hans semesterlön beräknas i procent av hansinkomster under intjänandeåret. Det är enligt fakulteten orimligt attskillnaden i löneformen vid semesterns uttagande skall få sådana konsekvenser.Den regel som innefattas i 11 §, att anställning mot timlön under intjänandeåretgrundar rätt till semesterlön enligt sammalöneprincipen om blott arbetstagarenvid semesterns början är vecko- eller månadsavlönad, stämmer enligtfakulteten inte heller med regeln i 13 § där det förutsätts att procentregelnskaU tillämpas på alla rörliga lönedelar, som t. ex. timpenning. Fakultetenfrågar sig vad som skall gälla beträffande den arbetstagare som underintjänandeåret har haft månadslön för halvtid och dessutom timlön för övertidoch som då semestern börjar är heltidsanställd mot månadslön. En kombination av11 och 13 §§ i förslaget skulle leda till att arbetstagaren skall ha fullmånadslön enligt sammalöneregeln och dessutom ett procenttillägg förövertidstimmarna i halvtidstjänstgöringen. Fakultetens granskning utmynnar iomdömet att reglerna i det föreslagna skicket förefaller nästan omöjUga atttill-lämpa. Det är enligt fakulteten möjligt att den kombination av sammalöneregelnoch procentregeln som föreslås, inte är tekniskt genomförbar. Juridiskafakidteten vid anför att sammalöneregeln tidigare varrationell för tjänstemännen, eftersom man sällan hade tillägg för övertid,jourtid eller annat. Avlöningskontoret gjorde då den vanliga utbetalningenunder semestermånaden. Med nuvarande spektrum av avlöningsformer för tjänstemänär sammalöneregeln enligt falculteten inte längre rationell. När aUa löneformerskall tas med i beräkningsunderlaget leder förslaget tiU att man i nästanvarje fall för månadsavlönade kommer att bli tvungen att göra två beräkningar,den ena enligt sammalöneregeln och den andra enligt procentregeln. Även vissa andra remissinstanser, bland dem . , SAF och Svenska byggnadsindustriförbundetriktar kritik mot enskilda punkter i utformningen av de föreslagna lagreglernapå detta område. SAF förklarar vid sin granskning av 12 § att det kan varamotiverat med ett undantag från sammalöneregeln i det fallet att enarbetstagare har gått över från heltidsarbete till 1976/77: 90 266 attarbeta på deltid. I andra fall som är avsedda att täckas av 12 § finns enligtSAF inte sakliga skäl att gå ifrån sammalöneregeln. SAF menar också attkommitténs egna exempel pä tillämpningen av 12 § utgör en god illustration tillde tillämpningssvårigheter och administrativa problem som följer av förslagetpå denna punkt. Å andra sidan uttalas från arbetstagarhåll i åtskilligaremissyttranden tUlfredsställelse över kommitténs strävanden att undvikakonsekvenser av sammalöneregeln som uppfattas som orättvisa. I denna riktninguttalar sig bl. a. Handels-anställdas förbimd. Alla tre juridiska fakulteterna menar mot bakgrundenav de framförda synpunkterna att det bör övervägas att i lagen bygga enbart påprocentregeln. Till denna tanke ansluter sig bl. a. UKÄ, KFO, . I allmänhet tänker sig de remissinstanser somansluter sig tiU tanken på övergång till enbart procentregeln attlöneberäkningsreglerna skall göras dispositiva på så sätt att sammalöneregelnkan i fortsättningen, i lämpligt avpassad form, tillämpas på områden därparterna önskar det. Andra remissinstanser, t. ex. , och , menar attlöneberäkningsreglerna i varje fall bör göras dispositiva i större utsträckningän kommittén har föreslagit. Flera remissinstanser pekar på de särskildasvårigheter att beräkna semesterlön som uppstår vid uttag av sparad semester.SAF menar att det inte kommer att bli möjligt att genomföra de beräkningar somförutsätts i 1921 §§ av kommitténs förslag. Svenska byggnadsindustriförbundetoch framför liknande bedömningar, det förra förbundetmed bifogande av uppställningar över den administrativa apparat hosarbetsgivaren som förslaget i denna del anges förutsätta. Redareföreningenförklarar att svårighetema är sådana, inte minst mot bakgrund av de särskildaförhållandena på sjöfartens område, att förslaget om rätt att spara semesteröver huvud inte kan genomföras f. n. LO å andra sidan stöder förslaget i dessadelar men önskar tiUäggande av en garantiregel vid bestämmande av semesterlönför sparad semesterledighet av innebörd att arbetstagare skall få åberopalönen vid det urspmngliga intjänandetillfället om detta skulle varaförmånligare än en löneberäkning enUgt de av kommittén föreslagna reglerna.Samma önskemål framställs av . Deremissinstanser som framför kritik på detta område anser i allmänhet att detåtminstone måste tillses att de här ifrågavarande löneberäkningsreglerna görsdispositiva. När det gäller beräkningen av semesterersättningriktas kritik mot förslaget av samma innebörd som i fråga om genomförandet avåt-skUlnaden mellan betald och obetald semesterledighet. 1976/77: 90 267 nadsindustriförbundetpekar särskilt på att lagen inte innehåller några klara regler om hur i detaljman skall utföra beräkningarna när det gäller att faststäUa rätten tUlsemesterlön resp. semesterersättning pä gmndval av andelen avlönad tid avarbetstagarens intjänandeår. Kritiken pä denna punkt åtföljs av ett antalräkneexempel. Liknande kritiska synpunkter framförs av SFO. Kommitténsförslag till nytt procenttal, vid tillämpning av procentregeln vinner stödbland de remissinstanser bland arbetstagarorganisationerna som uttalar sig ifrågan. ställer sig i viss månkritiskt till den föreslagna förskjutningen av mtjänandeåret och föreslår istäUet att procenttalet i 14 § sätts till . Några statliga verk ochmyndigheter och de flesta arbetsgivarorganisationerna och branschförbundenanser dock att de av kommittén föreslagna procenttalen är omotiverat höga.Postverket menar att procenttalet i 14 § i förslaget bör vara 11,7, om manskall uppnå rättvisa i jämförelse med de vecko- och månadsavlönadearbetstagarna. Behålls föregående kalenderår som intjänandeår och antages enårlig löneökning av bör enligt postverket dock anses vara det rättatalet. Semesterlönen för sparade semesterdagar bör enligt verket beräknas påett något annat sätt än det av kommittén tillämpade och procenttalet för varjesådan dag bestämmas till 0,45 eller, om intjänandeåret inte förskjuts, 0,47 %.Verket ställer sig kritiskt även till kommitténs förslag till procenttal förfastställande av särskild semesterlön, likaledes .