prop · G003128 · 1976-12-31 00:00:00 — En annan fråga som har berörts vidremissbehandlingen är förslaget att slopa det obligatoriska kravet på s.k.verkstäUbarhetsbevis (6 § första stycket 2 lag). Från bl.a.kronofogdehåll har framhållits att det inte sällan förekommer att verkstäUighetbegärs med stöd av handlingar som inte utgör laga exekutionsurkund. Det föreslåsdärför att sökanden även i fortsättningen skaU förete sådant bevis. Vid de nordiska överläggningarna har inteansett sig kunna göra avkall på detta krav. EnHgt den överenskommelse som harträffats mellan , och skall del emellertid varatillräckligt med lagakraftbevis när det gäller verkstäUighet av nordisktavgörande som har vunnit laga kraft. Om domen inte har vunnit laga kraft ellerom ansökningen avser förlikning krävs däremol bevis om atl avgörandet fårverkställas i det land där det har meddelats eller förlikningen har ingåtts.Motsvarande bevis skall krävas också vid begäran om verkställighet avvårdnadsavgörande. Det är visserligen beklagligt att full enighet intehar kunnat nås mellan länderna på denna punkt. Enligt min mening bör dock denberörda ordningen kunna fungera tillfredsställande. Vad utredningen har förordat belräffandeöversättning av ansökningshandling m.m. till svenska har föranlett viss kritiki samband med remissbehandlingen. Av bl.a. EON har ställts upp krav på attansökningshandlingarna i nordiskt exekutionsärende av rättssäkerhetsskäl börgenomgående vara översatta till svenska språket. Lagförslaget innebär i denna del ingen egentiigändring i förhåUande till vad som redan nu gäller mellan de nordiska länderna(6 § sista stycket lag). Den enda nyheten är att kravet påöversättning av handling avfattad på finska eller isländska inte är oviUkoriigtutan kan frångås om förhållandena medger det. Jag anser inte att en sådanordning behöver inge betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Det gällerockså om prövningen av ansökan om verkställighet som har föreslagits förläggs till kronofogdemyndigheterna. Självfallet bör kronofogdemyndighet intege avkall på översättningskravet annat än när det är alldeles klart attöversättning av viss eller vissa handlingar inte behövs för prövningen avansökningen eller för verkställigheten. Det jag har sagt nu har ingen 1976/77:128 48 omedelbaraktualitet beträffande handlingar på danska eller norska. Sådan handling ärkronofogdemyndigheten skyldig att godta. Skulle undantagsvis krävasöversättning av handlingen, ankommer det på myndigheten att föranstalta om den. 8.7Följdändringar i annan lagstiftning m.m. Den föreslagna nya regleringen av nordiskdomsverkställighet ger anledning överväga bl.a. vissa ändringar i andranordiska överenskommelser och därav föranledd intern lagstiftning. Vad först gäller nordiska arvskonventionkan nämnas att den genom överenskommelse mellan de nordiskaländerna (SÖ 1975:56) redan har anpassats till den nya lagstiftningen om domsverkställighet(art. 28 i konventionen). Ikraftträdandet beträffande art. 28 iarvskonventionen i dess nya lydelse har dock uppskjutits till dess 1932 årsnordiska verkställighetslag har upphävts och ersatts med nya regler i ämnet.Överenskommelsen har godkänts av (prop. 1973:175, LU 1973:43, rskr1973:400). Ändringen i art. 28 i nordiska arvskonventionen kräver i sin tur enändring i 10 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist iDanmark, , eller . Denna ändring bör göras nu (se prop.1973:175 s. 32 och 34). Även nordiska konkurskonvention (art. 10)måste anpassas till den nya regleringen. Detsamma gäller lagen (1934:69) omerkännande och verkstäUighet av vissa, i anledning av konkurs meddeladeutiändska domar. Konkurskonventionen är tillbaka föremål föröversyn i ett vidare sammanhang. Det torde emellertid dröja ännu någon tidinnan översynen har slutförts. Revisionen av den nordiska doms verkställighetskonventionenbör inte anstå i avvaktan härpå. De nordiska länderna har därför ansett att iförevarande sammmanhang bör göras en nödvändig ändring i art. 10 ikonkurskonventionen. Förslag till överenkommelse om ändring i konventionen börfogas tiU protokollet i detta ärende som bilaga 5. TiU följd av alt övriga nordiska länder harförklarat sig villiga att verkställa svenskt slutbevis i mål ombetalningsföreläggande föreslås ett tUlägg till 35 § lagsökningslagen. Avsiktenär att det s.k. slutbeviset i mål om betalningsföreläggande skall anses vinnalaga kraft, även om utmätningen har skett i annat nordiskt land. Ändringenbehandlas närmare i specialmotiveringen. Den nya regleringen föranleder också en justering i10 § lagen (1974:752) om nordisk vittnesplikt m.m. 1976/77:128 49 Ramkonventionen, som är avsedd attutgöra grundval för de ensartade nordiska verkställighetslagarna, föreslåsträda i kraft i den månad som infaller närmastefter det att konventionen har tillträtts av tre av de fördragsslutandestaterna. För fördragsslutande stat som tillträder konventionen vid senaretidpunkt träder den i kraft efter det alt denna stat har tillträttöverenskommelsen. Med hänsyn till att lagensikraftträdande är kopplad till ramkonventionens ikraftträdande bör den nyalagen träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Den bör vidare kunna sättas ikraft i förhållande till endast två eller flera nordiska stater. Det kantiUäggas att det nordiska lagsamarbetet har bedrivits med sikte påikraftträdande . Den nya lagen, vilken föreslås ersätta1932 års lag, bör inte tillämpas på avgörande som har meddelats ellerföriikning som har ingåtts före ikraftträdandet. På sådana äldre avgörandenoch förlikningar bör lag alltjämt tillämpas. I enlighet med vad jag nu haranfört har inom upprättats förslag till 1. lag omerkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område, 2. lag om ändringi lagen (1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning avkonkurs meddelade utländska domar, 3. lag om ändringi lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i ,, eUer , 4. lag om ändringi lagsökningslagen (1946:808), 5. lag om ändring i lagen (1974:752) om nordiskvittnesplikt m.m. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 6. 10.1 Förslaget till lag om erkännande och verkställighetav nordiska domar på privaträttens område Den nya lagens rubrik anger tillämpningsområdetmed termen "nordiska domar". Denna term är som utredningen påpekarinte helt adekvat men har godtagits vid de nordiska överiäggningarna. Också jaganser att man för att 4 1976/77. 1 saml Nr 128 1976/77:128 50 vinnaenkelhet i uttryckssättet bör kunna använda termen. Lagen, vilken beslår av 14 paragrafer, är ihuvudsak disponerad på samma sätt som de övriga ländernas lagförslag.Huvudregeln om lagens tillämpningsområde upptas i 1 §. Här slås fast attlagakraftvunnen civildom från något av de övriga nordiska länderna gäUer även iSverige. Av 2 § framgår att med dom jämställs också vissa andraexekutionstitiar. 1 3 § anges att dom, som sålunda gäller i , på begäranockså skall verkställas här. Härtill anknyter 4 § som beträffande domar påbetalningsskyldighet gör undantag från kravet på laga kraft som villkor förverkställighet. Enligt 5 § gäller lagen i tillämpliga delar i fråga omverkställighet av vissa förlikningar samt finsk exekutiv myndighets beslut omavräkning i samband med återtagning av avbeialningsgods. I 6 § anges förutsättningarnaför att avgörande rörande vårdnad om barn m.m. skall få verkställas här. Härpåföljer en paragraf (7 §) som räknar upp olika undantag från lagenstillämpningsområde och en (8 §) som anger vissa omständigheter vilka utgörhinder för erkännande och verkstäUighet. Förfarandet vid erkännande ochverkstäUighet behandlas i 9-12 §§. I 13 § ges en litis-pendensregel och i 14 §en bestämmelse om handräckning. 1§ Paragrafen motsvarar 1 § lag och 1 § promemorieförslaget. Deändringar som föreslås är av formell natur. Enligt 1 § första stycket uppställs liksom f.n. somhuvudregel att internordisk giltighet tillkommer dom som har vunnit lagakraft. Kravet på laga kraft, vilket redan från tillkomsten av lag harvarit försett med visst undantag (se avsnitt 2), har enligl den nya lagenjämkats ytterligare genom det särskilda undanlaget beträffande betalningsdomar.Beträffande detta undantag hänvisas till 4 § (se även 6 § i fråga omvårdnadsavgörande). I den nuvarande 1 § första stycket har lagenstillämpningsområde bestämts i första hand efter processuella kriterier. Lagengäller sålunda domar som har meddelats i tvistemål eller brottmål. Beträffandetvistemålsdomar ges först i 10 § en avgränsning också efter tvistens sakligabeskaffenhet. 1 fråga om brottmålsdomar finns däremot redan i 1 § en sådanavgränsning, nämligen lill domar angående skadestånd. Vid de nordiska överläggningarna har enighet råttom att man bör behålla den processuella avgränsningen men komplettera den meden materiell begränsning till frågor av "privaträttslig beskaffenhet"(jfr art. I Haagkonvenlion där del anges att domen skall vara meddelad"en matiére civile ou commerciale" och SOU 1968:40 s. 57). Genomdenna komplettering har bl.a. uppnåtts att bestämmelsen i nuvarande 10 §första stycket 6 har blivit överflödig. Del föreskrivs där alt lagen integäller "beslut rörande skatt eller annan avgift till stat eller kommuneller annan fråga av offentligrättslig art, ändå all saken behandlats i denför tvistemål stadgade ordning". innebär den nu berörda ändringen i 1 § att även domar angående 1976/77:128 51 andraförmögenhetsrättsliga krav i brottmål än skadeståndsanspråk t.ex. utgivandeav individuellt bestämt gods omfattas av lagen. Det torde i och för sig intevara vanligt att sådana krav framställs i brottmål. Anledning torde emellertidsaknas att lämna dem utanför regleringen (jfr SOU 1931:9 s. 28). Vid remissbehandlingen av promemorian harlagberedningen påpekat att termen tvistemål i svensk mening inte innefattarärenden. Formellt skulle lagen därför inte bli tillämplig på slutiigt avgörandeav fråga som av domstol i annat nordiskt land har handlagts som ärende.Beredningen anser detta mindre lämpligt och efterlyser ett förtydligande. Vad lagberedningen har påpekat ger mig anledningframhålla att lagens tillämpningsområde alltjämt är avgränsat efter procedurenskaraktär av rättegång i tvistemål (eller brottmål), låt vara att regeln häromhar kompletterats med ett krav på att avgörandet rör fråga av privaträttsligbeskaffenhet. Med den metod som sålunda har valts för avgränsningen tordeavgöranden inom ramen för den s.k. frivilliga rättsvården falla utanförregleringen (jfr även SOU 1968:40 s. 64). Frågan har enligt min mening intenågon större praktisk betydelse med hänsyn till såväl den kompletterande,materiella avgränsningen i 1 § som undantagen från lagens tillämpningsområde i7 §. Att även avgörande av t.ex. utländsk administrativ myndighet i vissa fallkan verkställas här följer av 5 § 3 och 6 §. I den nuvarande 1 § andra stycket anges alt med domförstås domstols beslut som innebär avgörande av huvudsaken. För att tydligaremarkera att interimistiskt beslut under rättegång inte omfattas av lagen har idet nya andra stycket angetts att med dom förstås domstols beslut som innebär5/uf/(gt avgörande av saken. Med domstol förstås liksom f.n. såväl allmändomstol som specialdomstol (jfr dock 7 § 7). Det har förutsatts att länderna isamband med ikraftträdandet av de ensartade lagarna skall utväxla upplysningarom vilka domstolar som kan komma i fråga. 2§ Enligt denna paragraf, som motsvarar 2 § lag samt 2 och 3 §§promemorieförslaget, jämställs i lagen med dom vissa andra avgöranden. Detinnebär att även sådana avgöranden tillerkänns rättskraft och verk-ställbarhet.Som förutsättning härför gäller att de har vunnit laga kraft och angår fråga avprivaträttslig beskaffenhet (jfr dock senare delen av punkt 4 saml punkt 5). I punkt 1 nämns liksom i nuvarande 2 § finsktutslag i lagsökningsmål. I denna del innebär förslaget ingen ändring iförhållande lill vad som gäller. Av bestämmelsen framgår att lagen omfattarendast lagsökningsutslag varigenom någon har ålagts personligbetalningsskyldighet, däremot inte utslag som gått ut på att fordran faststäUstill betalning ur viss egendom. Någon anledning att utvidga tillämpningsområdetlill atl avse även sist nämnda kategori vilket har förordats avlagberedningen anser jag inte föreligga. Prop.1976/77:128 52 I överensstämmelse med vad som nugäUer skall i fråga om finskt lagsökningsutslag kravel på laga kraft ansesuppfyllt när besvärstiden har gått till ända. Tiden för stämning om återvinningbehöver således inte ha gått ul. En föreskrift härom har tagils upp i andrastycket av förevarande paragraf. Det bör anmärkas att svensktlagsökningsutslag har tagits upp i de övriga ländernas lagförslag. Etl sådaniutslag anses sedan möjligheten för gäldenär att anföra besvär har avskaffats lagakraftvunnet först när återvinningsfristen har löpt ut. 1 punkt 2 upptas finskbetalningsorder. Som har nämnts i det föregående utgör betalningsorder enmotsvarighet till svenskt slutbevis i mål om betalningsföreläggande. Kravet pålaga kraft har ansetts böra i princip upprätthållas också i fråga ombetalningsorder. Med hänsyn till den oklarhet som råder i fråga om närålervinningsfristen börjar löpa har man från finsk sida förklarat atl manöverväger en lagändring som innebär att återvinningsfristen skall räknas fråntidpunkten för delgivning av betalningsordern eller från den dag utmätning förrättadesi gäldenärens närvaro eller han på annat sätt bevisligen fick del avbetalningsordern. 1 de övriga ländernas lagförslaghar tagits upp svenska slutbevis i mål om betalningsföreläggande. Ävenbeträffande denna exekutionstitel upprätthålls principiellt kravet på lagakraft. För att tillgodose detta önskemål, som f.ö. utgör förutsättning för attdet utmätta godset skall få försäljas i de övriga nordiska länderna, föreslåsviss ändring i lagsökningslagen (1946:808), se avsnitt 10.2. I punkt 3 nämns föreläggande aversättningsskyldighet, vilket har utfärdals av norsk åklagarmyndighet och somhar godkänts av den som avses med föreläggandet. Kravet på laga kraft skall iförevarande sammanhang anses uppfyllt när har förflutit från godkännandet,om inte talan mot föreläggandet har förts (se avsnitt 3). 1 punkt 4-6 behandlas skilda slagav beslut om ersättning för rättegångskostnader. Nuvarande ordning (2 § 3 1932års lag) innebär att lika med lagakraftägande beslut anses "lagakraftägandebeslut, som i tvistemål, i domen eller under rättegången, meddelats angåendeersättning för rättegångskostnad eller gottgörelse till vittne ellersakkunnig". Någon motsvarande bestämmelse som avser beslut som harmeddelats i brottmål finns inte. Enligt 1 §första stycket lagen(1963:193)omsamarbete med , , och angående verkställighet avstraff m.m. får emeUertid i annat nordiskt land meddelad dom varigenom "ibrottmål utdömts ersättning för rättegångskostnad" på begäran verkstäUashär. Det synes sannolikt att man vid tillkomsten har avsett att inbegripa rättegångskostnadsom skall utgå till enskild part. I motiven till lagen uttalas dock i fråga omdenna bestämmelse endast att "till rättegångskostnad torde vara atthänföra sådana kostnader, som enligt 31 kap. kan utdömas ibrottmål" (prop. 1962:203 s. 24). 1976/77:128 53 Belräffande koslnader i tvistemålhar del vid de nordiska överläggningarna ansetts lämpligt att begränsa lagenstillämpningsområde till fall när dom i huvudsaken omfattas av lagen.Begränsningen innebär inle atl dom måsle ha meddelats, endast att huvudsakenrör fråga av privaträttslig beskaffenhet och att kostnadsbeslutet i övrigt uppfyllerförutsättningarna för giltighet enligt lagen. Lagen är tillämplig oavsett omkostnaden skall utgå till part eller intervenient. Detsamma gäller om någon harförpliktats att till staten betala kostnaden för fri rättegång (allmänrättshjälp) som har åtnjutits av motpart. I fråga om beslut angåenderättegångskostnader i brottmål gäller att den nuvarande lagen inte omfattarsådana beslut. Huruvida sådana beslut kan verkställas enligt nordiskasamarbetslag är inte helt klart. Vid de nordiska överläggningarna har enighetrått om att det är önskvärt att beslut som innebär alt enskild person hartillerkänts ersättning för rättegångskostnad omfattas av förevarandereglering. Enligt den föreslagna 1 § blir lagen tillämplig på dom angåendefråga av privaträttslig beskaffenhet även om anspråket har handlagts ibrottmål. Det synes därför naturligt att också rättegångskostnader som ärhänförliga till sådan fråga och som enskild part har tillerkänts i sådant målomfattas av lagen. Av praktiska skäl är del lämpligt alt låta lagen omfattaäven kostnad som hell eller delvis belöper på ansvarsdelen. Promemorieförslagel (2 § 3), somnära överensstämmer med den nu föreslagna lydelsen av punkt 4, blev föremål förviss kritik vid remissbehandlingen. Några remissinslanser (hovrätten för NedreNorrland och föreningen och stadsdomare) ansåg attendast beslut varigenom part har ålagts att lill enskUd part utge ersättningför rättegångskostnad borde omfattas av regleringen. Enligt lagberedningensuppfattning framgick det inle av lagtexten alt beslut om ersättning förrättegångskostnad i tvistemål skulle få verkställas även om dom i huvudsakeninte hade meddelats. Med anledning av del först nämndapåpekandet vill jag framhålla atl det från saklig synpunkt synes lämpligt attöppna möjlighet lill internordisk giltighet och verkslällbarhet ävenbelräffande statens anspråk på betalning av rättshjälpskostnad mot den somenligt lag är ersällningsskyldig för sådan kostnad i tvistemål. Något skäl all härdra en formell gräns mellan anspråk som tillkommer enskild och anspråk somtillkommer del allmänna finns enligt min mening inte. Vad lagberedningenanförde har medfört viss justering av lagtexten i förhållande liUpromemorieförslaget. 1 gällande lag anges atl beslutet skall ha meddelats idomen eller under rättegången. 1 förslaget har denna precisering ansettsöverflödig. Nägon ändring i sak har inte avsetts. När det gäller beslut omgottgörelse till vittne eller sakkunnig (punkt 5) har man vid de nordiskaöverläggningarna stannat för all förorda att den nya lagen bör inbegripa sådanabeslut både i tvistemål och brottmål. 1976/77:128 54 lagenär tillämplig på dom i målet har ansetts inte böra tillmätas betydelse. Detinnebär bl.a. att vittne som har tillerkänts ersättning av enskild part i ettfamiljemål, som faller utanför lagens tillämpningsområde (jfr 7 §), kan begärabeslutet verkställt mol parlen enligt lagen. Motsvarande gäller om sådan ersättninghar utgått i brottmål. Enligt lagen (1974:752) om nordisk vittnespliklm.m., vilken svarar mol i sak likalydande lagar i de övriga nordiska länderna,skall förskott lämnas för resa och uppehälle till vittne eller målsägande somskall höras (prop. 1974:95 s. 102). Det är härvid möjligt alt den som har fåttförskott inte inställer sig och inte heller friviUigt betalar tillbakaförskottet. Med hänsyn härtill har man enats om att skapa en ordning sominnebär att beslut om återbetalning till staten av förskott enligt den nordiskavittnespliktslagstiflningen skall kunna verkställas i övriga nordiska länder(punkt 6). För svensk del lär beslämmelsen i punkt 6 inte fånågon praktisk betydelse. Skulle den berörda situationen uppkomma i mål vidsvensk domstol tillämpas 9 § kungörelsen (1973:261) om utbetalning av vissaersättningar i mål eller ärende vid domstol, m.m. Bestämmelsen innebär, att omnågon som har uppburit förskott av allmänna medel underlåter alt fullgöra denuppgift för vilken förskottet har meddelats, skall underrättelse däromöversändas till vederbörande länsstyrelse, som har att vidta de ålgärder sombehövs för att återkräva förskottet. 3 § Paragrafen motsvarar utan saklig ändring 4 § 1932års lag och 7 § promemorieförslaget. Det föreskrivs sålunda att dom, som gällerhär i riket enligt den föreslagna lagen och som får verkställas i den stat därden har meddelats, på ansökan skall verkställas här. Med dom jämställs somföljer av 2 § vissa andra exekutionstitlar. Beträffande förlikning får hänvisastill 5 §. Skulle dom vara verkställbar endast i viss del, lillämpas 3 § pådomen i den delen. 4 § Denna paragraf, som saknar motsvarighet igällande lagstiftning, reglerar frågan om verkställighet av ickelagakraftvunnen betalningsdom. Paragrafen innehåller undantag från kravet i 1 § påatt avgörandet skall ha vunnit laga kraft för alt verkställighet skall få ske(se avnsitt 8.3). Undantaget avser enbart dom varigenom betalningsskyldighethar ålagts. Med dom jämställs härvid sådan exekutionstitel som sägs i 2 §. Somallmän förutsättning för att verkställighet skall kunna ske före domenslagakraft-vinnande gäller att domen kan verkställas i det land där den harmeddelats. Att verkställighet inle får ske fullt ut följer av 11 §. Bestämmelsen i 4 § avser bara frågan omverkställighet. Liksom är fallet med annan icke lagakraftvunnen dom tillerkännsinte heUer icke lagakraftvunnen betalningsdom i övrigt någon rättsverkan här.Sådan dom kan således endast bli föremål för verkställighet. Prop.1976/77:128 55 5§ I denna paragraf, som motsvarar 2 § 2 lag och 4 § promemorieförslaget,behandlas vissa exekutionstitlar vars verkan har ansetts böra begränsas tillverkstäUbarhet. 1 punkt 1 upptas föriikning som har ingåtts i annannordisk stat. Bestämmelsen motsvarar 2 § 2 lag. 1 denna jämställs meddom föriikning som har ingåtts inför eller domstol. Sådanföriikning tillerkänns f.n. både rättskraft och verkslällbarhet. Anledningentill att man vid överläggningarna har ansett en begränsning till verkslällbarhetpåkallad är följande. Enligt dansk rätl har föriikningar som har ingåtts infördomstol inte någon rättskraftsverkan internt. Däremol får de verkstäUas.Beträffande finsk och svensk rätt gäller att förlikning för alt bliverkställbar måste stadfästas genom dom. Enligt ett av högsia domstolen nyligenmeddelat avgörande (NJA 1975 s. 507) tillerkänns sådan stad-fästelsedom interättskraft i . Huruvida en stadfäst förlikning vinner rättskraft tordeför finsk rätts del vara oklart. Enligt norsk rätt däremol är det klart attförlikning som har ingåtts inför domstol tillerkänns både rättskraft ochverkslällbarhet. För att undvika alt förlikningar tillerkänns mer vittgåendeverkan internordiskt än internt och för att få en så enkel reglering sommöjligt har man vid överläggningarna stannat för att begränsa förlikningarnasverkan till verkstäUbarhet. Den nuvarande bestämmelsen förutsätter attförlikningen har ingåtts inför eller domstol. Det har vidöverläggningarna framstäUts önskemål om att alla förlikningar, som har ingåttsinför offentlig myndighet och som får verkstäUas i ursprungsstaten, innefattasi regleringen. Från norskt håll har man särskilt pekat på förlikning enligtlagen nr. 20 om sild- och brislingsfiskerierne. Sådanförlikning ingås inför fiskerioppsyningstjenestemann och får verkställas somlagakraftvunnen dom. Från svensk sida har man inte funnit anledning alt motsättasig dessa önskemål. Utöver de nu berörda sakliga ändringarna har detsynts lämpligt att beträffande förlikning uttryckligen ange att den skall haingåtts i fråga av privaträttslig beskaffenhet. Vidare har efter ett påpekandevid remissbehandlingen i lagtexten nämnts att förlikningen har ingåtts iDanmark, , eller . 1 enlighet med det anförda föreslås i punkt 1 attlagen skall i tiUämpliga delar gäUa även i fråga om verkställighet avförlikning som i fråga av privaträttslig beskaffenhet har ingåtts inför domstoleller annan myndighet i , , eller och som fårverkställas i den stal där den har ingåtts. I den allmänna motiveringen (se avsnitt 8.2) harföreslagits alt även danskt s.k. udenretiigt foriig skall kunna verkställasenligt lagen. En föreskrift härom har tagits upp i punkt 2. Som särskildaförutsättningar har uppställts att förlikningen har träffats i och attgäldenären därvid hade hemvist där. Det krävs också att förlikningen fårverkställas i 1976/77:128 56 I punkt 3 har tagits upp en ny bestämmelse sominnebär att finskt protokoll över avräkning enligt lagen om avbetalningsköp ärexigibelt också i .