prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Det kan synas onödigt atl borgenären därefter skallbehöva vidta någon mer ingripande åtgärd för alt bevara rätten att kräva ut sinfordran. A andra sidan lalar flera skäl för att en erinraninte heller i detta fall skall anses tillräcklig för att avbryta preskription.För del första är del, som jag tidigare har framhållit, önskvärtatt så långt som möjligt undvika olika bestämmelser för olika fordringar.Vidare är det angeläget att en fordran avvecklas även omden har fastställts av domstol. Normalt ligger det varken i borgenärens ellergäldenärens intresse att fordringen förblir oreglerad . Bestäms preskriptionstiden för domfästa fordringartill , finns det inte heller något nämnvärt behov för borgenären attkunna avbryta preskription enbart genom en erinran om fordringen. Normalttorde borgenären ansöka om utmätning ellerannan verkställighet, omgäldenären inte betalar frivilligt efter det att en fordran har fastställtsgenom dom. Därigenom sker preskriptionsavbrott vilket, som jag närmare skallbehandla i det följande, i princip leder till en ny tioårig preskriptionstid.Även om det ibland kan finnas skäl för borgenären att vänta med atl söka föfordringen verkställd, kan det inte anses vara för myckel begärt att han efter domen sätter i gång ett exekutivt förfarande om han vill undvikapreskription. Detsamma gäller om preskriptionstiden löper med utgångspunkt iett verkställighetsförfarande som inte har lett till full betalning. Med hänsyn till det anförda talar enligt min meningövervägande skäl mot promemorians förslag att preskriptionsavbrott skall kunnaske genom skriftlig erinran när en fordran har fastställts genom dom e. d.eller verkställighet har skett. Jag är alltså inte beredd atl förorda någonbeslämmelse med den innebörden. Enligt promemorieförslaget skall preskription kunnaavbrytas också genom att borgenären bevakar sin fordran i gäldenärens konkurs.Vidare föreslås en särskild bestämmelse om att fordran på den som har begärts ikonkurs inte skall preskriberas före bevakningstidens utgång. Det innebär attpreskriptionstiden föriängs för varje fordran som skulle ha preskriberats undertiden mellan konkursansökan och bevakningstidens utgång. Dessutom föreslås enföriängningsfrist för del fall att en konkursansökan inle leder tillbevakningsförfarande eller konkursen avslutas före bevakningstidens ut- Prop.1976/77:5 158 gång.Preskription skall då inträda tidigast efter det rättsligaförfarandet avslutades. Förslaget atl preskriptionsavbrolt skall kunna skegenom bevakning i konkurs har allmänt godtagits under remissbehandlingen.Däremot har viss kritik framförts mol de föreslagna bestämmelserna omtilläggsfrister. a. ifrågasätts det berättigade i att samlliga borgenärerskall fö en ettårig förlängningsfrist, om en konkursansökan inte leder tillbevakningsförfarande eller om konkurs avslutas före bevakningstidens utgång. Som jag har slagit fast bör förpreskriptionsavbrolt från borgenärens sida krävas att borgenären inlederrättsligt förfarande av sådan art som normalt leder till ett bindandeavgörande. Att en fordran lämnas ulan erinran i en konkurs innebär i och försig inte atl fordringen blir definitivt fastställd. De avgöranden som träffasbeträffande bevakade fordringar har begränsad rättsverkan. Enligl 115 §konkurslagen avgörs sålunda genom en dom i tvist angående bevakad fordranendast vilken rätt som tillkommer fordringen i konkursen. I praktiken innebärdock den prövning som sker i konkursen i flertalet fall ett slutligt avgörandeav frågan om fordringens existens och storiek. Med denna utgångspunkt ter det sig enligt minmening naluriigt att en borgenär inte skall behöva riskera preskription, närhan genom konkursansökan eller bevakning har tagit initiativ till att hansfordran blir föremål för prövning i konkurs. Jag anser därför att ansökan omkonkurs och bevakning i konkurs liksom enligt gällande rätt bör tillerkännaspreskriptionsavbrytande verkan till förmån för den borgenär som har gjortansökningen resp. bevakat fordringen. Om konkursansökan och bevakning i konkurstillerkänns preskriptionsavbrytande verkan, uppkommer frågan om det däratöverfinns skäl att i enlighet med promemorieförslaget införa en tilläggsfrist tillförmån för samtliga borgenärer. Vid bedömningen härav bör man skilja mellansådana fall då konkursansökan ännu inle har prövats och sådana fall då konkurshar beslutats. Enligl min mening finns det inte skäl att föreskriva att redankonkursansökningen skall medföra föriängning av preskriptionstiden. Innanansökningen har prövats är det osäkert om den över huvud taget leder till attgäldenären försätts i konkurs. Det framstår som en opåkallad fördel för deborgenärer som inte har gjort ansökan och en motsvarande nackdel förgäldenären, om alla borgenärerna skall komma i åtnjutande av en till-läggsfristoavsett om ansökningen leder till konkurs eller ej. innan konkurshar beslutats bör alltså preskriptionsavbrott ske på vanligt sätt. En borgenärsom känner lill att gäldenären har begärts i konkurs kan ulan olägenhet avbrytapreskription bl. a. genom att själv ge in en konkursansökan eller biträda dentidigare ansökningen. Frågan om del finns behov av en lilläggsfristställer sig annoriunda när konkurs väl har beslutats. 1 och för sig är detgivetvis önskvärt att preskriptionsbestämmelserna inle är utformade på ettsådant sätt att en borgenär Prop.1976/77:5 159 måsteväcka talan i vanlig rättegång för att avbryta preskription gentemot enkonkursgäldenär. A andra sidan är det, som jag har sagt, angeläget altså långt som möjligt undvika särskilda bestämmelser om föriängning avpreskriptionstiden. Det bör eftersträvas att inte införa tilläggsfrister annatän för sådana fall då borgenären saknar möjlighet all kräva ut sin fordraneller avbryta preskription. Bedömningenav vilka regler om preskription som bör gälla när gäldenären har försatts ikonkurs är bl. a. beroende av hur konkursförfarandet är utformat. Enliglgällande rätt handläggs konkurs antingen som ordinär konkurs eller, om det kanantas att tillgångarna inle räcker till betalning av konkurskostnaderna, som s.k. fattigkonkurs. En väsentlig skillnad är att bevakningsförfarande äger rum iordinär konkurs men inte i fattigkonkurs. Enligt den proposition med förslagtill ändring i konkurslagen som har beslutats (prop. 1975/76:210) skallutrymmet för att tillämpa ett enklare förfarande i mindre konkurser ökas. Dethar beräknats att av alla konkurser skall kunna handläggas enligtdet enklare förfarandet. Liksom i nuvarande fattigkonkurser skall någotbevakningsförfarande inte äga ram i förenklad konkurs. Enligl vad jag har förordat skall preskriptioni ordinär konkurs kunna avbrytas genom alt borgenären bevakar sin fordran. Meden sådan ordning blir det onödigt att införa kompletterande beslämmelser omföriängning av preskriptionstiden när gäldenären har försatts i konkurs. Närkonkurs beslutas börjar nämligen bevakningstiden genast löpa. Borgenärerna haralltså möjlighet att bevaka sina fordringar och därmed avbryta preskriptionomedelbart efter konkursbeslutet. När det gäller konkurs som handläggs i förenkladform saknar borgenärerna däremot möjlighet alt avbryta preskription genombevakning. Det kan därför te sig befogat att föreskriva att preskription inteinträder så länge ett sådant konkursförfarande pågår. Emellertid bör beaktasatt bouppteckning skall upprättas även i förenklad konkurs. Även om en fordranpå konkursboet inle kan anses erkänd av gäldenären redan genom att den tas uppi bouppteckningen, måste det i vart fall anses att fordringen erkänns genomall bouppteckningen beedigas av gäldenären. Därigenom sker alltså preskriptionsavbrott.Enligt förslaget skall bouppteckning normalt tillställas konkursdomaren senasten månad efter konkursbesluiel. När bouppteckningen har kommit in, skallkonkursdomaren genast kalla gäldenären att inställa sig för att avläggabouppteckningsed. I praktiken finns det därför inte något nämnvärt behov av enlilläggsfrist till skydd för borgenärerna. I de sällsynta fallpreskriptionstiden för en fordran går ut under liden mellan konkursbesluiel ochedsavläggandel lorde borgenären som regel kunna utverka gäldenärens erkännandeav fordringen och därigenom fö lill stånd preskriptionsavbrolt. Vadjag nu har sagt om preskriptionsavbrott genom gäldenärens erkännande är inletillämpligt när en fordran är tvistig. I den nyssnämnda pro- Prop.1976/77:5 160 positionenföreslås inte några särskilda beslämmelser om rättslig prövning av tvistigafordringar när konkurs handläggs enligl den enklare ordningen. Enligldepartementschefen bör förvaltaren försöka träffa uppgörelse om sådanafordringar med berörda borgenärer, och normalt bör tvistefrågorna kunna lösasinom konkursens ram. Träffas uppgörelse, sker därigenom ocksåpreskriptionsavbrott. Visar det sig omöjligt för parterna att enas, har borgenäreninte någon möjlighet att få sin fordran prövad inom ramen för konkursen.Vidhåller han sitt krav, får han väcka talan i vanlig rättegång. Detta börgälla även om preskriptionstiden för fordringen närmar sig sitt slut. Det finnsalltså inte heller för detta fall någon anledning att föreskriva en tilläggsfrist. Sammanfattningsvis anser jag att det finnstillräckliga möjligheteratt avbryta preskription genom gäldenärens erkännandeeller genom rättslig åtgärd från borgenärens sida även när gäldenären harförsatts i konkurs. Jag förordar därför att det inte införs någon bestämmelseom föriängning av preskriptionstiden i detta fall. I promemorian diskuteras om preskriptionsavbrottskall kunna ske genom atl en fordran görs gällande i offentligackordsförhandling. a. med hänsyn till de likheter som finns mellankonkurs- och ackordsförfarande kan det enligt promemorian te sig naturligt attanmälan av en fordran i ackordsförhandling ges samma verkan som bevakning ikonkurs. Häremot talar å andra sidan att ett ackord inte innebär någotställningstagande till fordringarnas berättigande och att tvistiga fordringarinte avgörs under ackordsförhandling i vidare mån än atl det belopp för vilketrösträtt för utövas i vissa fall prövas av rätten. Att tillerkänna anmälan aven fordran i ackordsförhandling preskriptionsavbrytande verkan skulle därförkomma i strid med de principer för preskriptionsavbrolt som i övrigi föreslås ipromemorian. Mot bakgrund av det sagda föreslås i promemorianatt anmälan av en fordran i offentlig ackordsförhandling inte skall medförapreskriptionsavbrott. I stället föreslås att preskriptionstiden förlängs meden kortare till-läggsfrist. Har kungörelse utfärdats om anmälan av fordringar ioffentlig ackordsförhandling, skall preskription inte inträda före utgången avden i kungörelsen utsatta tiden. Fordran som har anmälts skallpreskriberas tidigast efter tidens utgång. Vad som har anförts beträlTande anmälan av fordrani offentlig ackordsförhandling gäller enligt promemorian i viss utsträckningockså sådan anmälan av en fordran som görs med anledning av att kallelse harutfärdats på gäldenärens okända borgenärer enligt 9 §preskriptionsförordningen. Ett sådant förfarande innebär ett klariäggande avvilka okända fordringar en gäldenär har. Men förfarandet innefattar inte någonsom helst prövning av fordringarnas berättigande eller storlek. 1 promemorianföreslås därför att anmälan av en fordran i anledning av kallelse på okändaborgenärer inte skall tillerkännas preskriptionsavbrytande verkan.Preskriptionsavbrott 1976/77:5 161 skallinte heller inträda enbart därför atl en fordran anmäls efter kallelse på ettaktiebolags eller en ekonomisk förenings kända och okända borgenärer i sambandmed fusion. Enligt promemorieförslaget skall dock preskriptionstiden i de nubehandlade fallen förlängas på samma sätt som i ackordsfallet. Vad som i promemorian har föreslagils belräffandeackord och kallelse på okända borgenärer o. d. har i allmänhet godtagits underremissbehandlingen. Den föreslagna bestämmelsen om föriängning avpreskriptionstiden när en fordran har anmälts i offentlig ackordsfdrhandlinghar dock föranlett viss kritik. a. påpekas från någol håll atl en borgenärkan delta i ett ackordsförfarande utan att anmäla sin fordran. I praktiken kanman räkna med att de flesta borgenärerna för sina fordringar upptagna i denbouppteckning som skall åtfölja en ansökan om ackordsförhandling och atl dedärför inte behöver göra någon särskild anmälan. Jag ansluter mig till uppfattningen atl det intefinns anledning föreskriva att preskription skall kunna avbrytas genom åtgärdersom företas med anledning av att offentlig ackordsförhandling har inlettseller med anledning av att kallelse har utfärdats på okända borgenärer enligt 9§ preskriptionsförordningen eller på kända och okända borgenärer i samband medfusion av aktiebolag eller ekonomiska föreningar. Vidareanser jag för min del att det lika litet som när gäldenären har begärts ikonkurs finns skäl att införa bestämmelser om föriängd preskriptionstid i deangivna fallen. 1 de fall preskriptionstiden för en fordran närmar sig sittslut när offentlig ackordsförhandling inleds eller kallelse på okändaborgenärer e. d. utfärdas har borgenären tillräckliga möjligheter att avbrytapreskription på vanligt sätt, om inte fordringen erkänns av gäldenären. Påpekasbör att gäldenären i offentlig ackordsförhandling liksom i konkurs är skyldigatt beediga en uppteckning av boets tillgångar och skulder. Det praktiskavärdet av bestämmelser om föriängd preskriptionstid i samband med offentligackordsförhandling eller kallelse på okända borgenärer uppväger inte deölägenheter som enligl vad jag förat har sagt är förenade med tilläggsfristerför speciella situationer. Enligt 3 § andra punkten preskriptionsförordningenhar vissa beslul i inleckningsärenden preskriptionsavbrytande verkan. Detgäller beslut varigenom ansökan om inteckning bifalls eller förklaras vilande,dock inte om det är fråga om inteckning i fast egendom, tomträtt, skepp ellerskeppsbygge. Preskriptionsavbrytande verkan tillerkänns enligt samma lagramockså anteckning om innehav av pantbrev eller annan inteckningshandling. I promemorian föreslås ingen motsvarighet lill denangivna bestämmelsen. Någon erinran mot detta ställningstagande har inte kommitfram under remissbehandlingen. Även jag ansluter mig på denna punkt tillpromemorieförslaget. Promemorian innehåller en bestämmelse om altpreskriptionsavbrolt skall kunna ske genom alt borgenären skriftligenunderrättar gäldenären om alt han har inlett rättsligt förfarande beträffandefordringen mol annan än gäl- Prop.1976/77:5 162 denären.Ett sådant preskriptionsavbrolt skall dock inte leda till ny preskriptionstidUlan bara till en ettårig lilläggsfrist räknad från det rättsligaförfarandet avslutades. Enligt promemorian motiveras bestämmelsen framför alltav processekonomiska skäl. Tanken är att en borgenär, som kan rikta krav motflera gäldenärer på grund av en och samma fordran, inte skall behöva väckalalan mot dem alla enbart för au förhindra preskription. Med de reglerom preskriptionsavbrott som jag harförordat i det föregående skulle en bestämmelse sådan som den nu angivna bliden enda enligt vilken en erinran från borgenären skulle vara lillräcklig förpreskriptionsavbrott. Redan detta gör alt det krävs starka skäl för atlbestämmelsen skall införas. Som påpekas i promemorian torde en bestämmelse avdet ifrågavarande slaget bli tillämplig framför allt när flera gäldenärer ärsolidariskt ansvariga för en skuld. Borgenären kan då ha intresse av att förstväcka talan mot en av gäldenärerna för atl sedan kunna vända sig mot den ellerde övriga. Det kan i ett sådant läge te sig rimligt att borgenären skall kunnaavbryta preskription enbart genom en skriftlig underrättelse lill de övriga.Det bör emellertid uppmärksammas atl borgenärens behov av en sådan möjlighetblir betydligt mindre med de av mig förordade bestämmelserna om preskriptionstidenslängd än med det system som föreslås i promemorian. De fall där flera äransvariga för en skuld torde nämligen som regel vara sådana där skuldebreveller annat skriftligt fordringsbevis har utfärdats. Enligt vad jag tidigarehar föreslagit skall preskriptionstiden för sådana fordringar normalt vara tioår. Promemorieförslaget däremot innebäratl preskriptionstiden även förskriftliga fordringar skall vara , om fordringen är förfallen tillbetalning. Med den längre preskriptionstid som följer av mitt förslag tordeborgenären i de allra flesta fall ha tillräckliga möjligheter alt vända sig motsamtliga gäldenärer innan den ordinarie preskriptionstiden har gått ut. Enligtmin mening är det också rimligt all kräva all borgenären, i fall då hargått utan att preskripiionsavbrotl har skett, inleder rättsligt förfarande motalla gäldenärer som han vill ha kvar möjligheten atl vända sig mot. Det kan också förekomma att en borgenär vill hamöjlighet att rikta anspråk mot flera på annan grand än att de är solidarisktansvariga för en skuld. Detta kan exempelvis vara fallet när borgenären ärosäker på vem som är rätt gäldenär. Emellertid lorde sådana fall inte vara såvanliga att del för deras skull finns skäl alt införa särskilda bestämmelser ompreskriptionsavbrott. Med hänsyn till vad jag har anfört om syftetmed skärpningen av avbrottsreglerna är det också önskvärt att borgenären, omhan inte kan utverka erkännande av skulden, inom den vanliga preskriptionstideninleder rättsligt förfarande mol var och en som han överväger att rikta sittkrav mot. Nämnas bör att borgenären i vissa situationer inlehar någon grund för att väcka talan mot en viss person förrän han har försöktfö betalt av någon Prop.1976/77:5 163 annan.Så är fallet vid enkel borgen. Fordringen mot borgensmannen kan då inle görasgällande förrän borgenären föi-gäves har försökt fö ut sitt krav avhuvudgäldenären. Eftersom preskriptionstiden enligt vad jag harförordat skall räknas från den dag fordringen lidigast kan göras gällande,finns del inle heller i sådana fall något behov av att kunna avbryta preskriptiongenom underrättelse om rättegång. I den angivna situationen börjarpreskriptionstiden inle ens löpa innan rättegången mot huvudgäldenären äravslutad. På grand av det anförda föreslår jag att man ilagen inte inför någon bestämmelse om att preskripiionsavbrotl skall kunna skegenom att borgenären underrättar gäldenären om att han har inlett rättsligtförfarande mol någon annan. Jag ämnar i ett följande avsnitt ta upp frågan omverkningarna av en preskriptionsavbrytande åtgärd. Redan här vill jagemellertid behandla spörsmålet om preskriptionen skallanses avbraten. När preskription avbryts genom gäldenärens erkännande uppståringa större svårigheter i detta avseende. Som påpekas i promemorian bör denavgörande tidpunkten vara när gäldenären lämnar sitt erkännande. Merproblematiskt är det att bestämma tidpunkten när en preskriptionsavbrytandeåtgärd vidtas av borgenären. I promemorian diskuteras om preskriptionsavbrottgenom inledande av rättegång skall anses äga rum den dag stämningsansökankommer in till domstolen eller den dag gäldenären för del av ansökningen.Enligt gällande rätt avbryts preskriptionen den dag delgivning sker. 1promemorian föreslås efter mönster av betänkande att det avgörande istället skall vara den dag ansökningen kommer in till domstolen. Dettaöverensstämmer med vad som gäller enligt dansk och norsk rätt. Principen att preskriptionsavbrott skall ske närstämningsansökan kommer in lill domstolen har allmänt godtagits underremissbehandlingen. Även jag ansluter mig på denna punkt tillpromemorieförslaget. Genom en sådan ordning uppnås överensstämmelse medrättegångsbalkens regler om väckande av talan. 1 13 kap. 4 § tredje stycketrättegångsbalken föreskrivs nämligen att talan skall anses väckt då ansökan omstämning kom in till rätten eller, om stämning inte erfordras, då talanframställdes inför rätten. Den föreslagna regeln för också till följd attborgenären inte behöver riskera rättsföriust, om delgivningen av en ellerannan orsak fördröjs. Som föreslås i promemorian bör samma princip gällanär rättsligt förfarande inleds på annat sätt än genom ansökan om stämning. Omborgenären ansöker om lagsökning eller betalningsföreläggande, börpreskriptionen sålunda anses avbraten den dag ansökningen kommer in tilldomstolen. Vill borgenären åberopa sin fordran till kvittning, bör verkningarnaav preskrip- 1976/77:5 164 tionsavbrotleiräknas från den dag kviltningsinvändning framställs. Under remissbehandlingen har ifrågasatts ompreskriptionsavbrott skall kunna ske genom en stämningsansökan som ärofullständig eller som återkallas innan delgivning har skett. Som skäl mol attlåta preskripiionsavbrotl ske i sådant fall kan anföras atl det frångäldenärens synpunkt kan te sig otillfredsställande att borgenären skall kunnaavbryta preskription genom en åtgärd som gäldenären kanske inte ens förkännedom om. A andra sidan kan detta inträffa även i andra situationer, ompreskriptionen i enlighet med vad jag har förordat avbryts redan genom attansökan ges in till domstolen, t. ex. i det fallet att gäldenären inte kananträffas. Enligt min mening är det viktigt att bestämmelserna så långt möjligtär enhetliga. Jag anser därför att det inle bör föreskrivas undanlag frånhuvudregeln om tidpunkten för preskriptionsavbrott för del fallet atl enstämningsansökan är ofullständig, oavsett om detta leder till atl lalan avvisaseller ej. Inte heller bör det göras undantag för sådana fall då talan avvisasav andra skäl eller talan återkallas innan delgivning har skett. Vad jag nu har sagt innebär emellertid inle attborgenären skall kunna komma i åtnjutande av en ny full preskriptionstid enbartgenom atl ge in en bristfällig stämningsansökan eller en ansökan som hansedermera återkallar. Som jag närmare skall behandla i ett följande avsnittföreslår jag att ny preskriptionstid inte skall börja löpa annat än omborgenärens talan leder till dom eller liknande avgörande och att inledande avrättsligt förfarande i andra fall endast skall medföra en kortaretilläggsfrist. Någon remissinstans har ifrågasatt ompreskriptionsavbrott skall kunna ske genom ansökan om kvarstad ellerskingringsförbud. Enligt min mening bör så inle vara fallet. Har ansökan omsådan åtgärd gjorts hos domstol, fullföljs visserligen ansökningen i allmänhetgenom att sökanden väcker talan mot gäldenären. Men så länge det endast ärfråga om en säkerhetsåtgärd är förfarandet inte inriktat på att leda till ettauktoritativt avgörande beträffande borgenärens anspråk. Huvudprincipen bör,som jag har framhållit, vara att endast sådana rättsliga åtgärder somär ägnade att leda till dom eller liknande avgörande tillerkännspreskriptionsavbrytande verkan. I de nu åsyftade fallen bör alltsåpreskriptionen inte anses avbraten förrän borgenären väcker talan genom ansökanom stämning eller på annat sätt. Vad jag nu har sagt beträffande ansökan om kvarstade. d. hos domstol bör äga motsvarande tillämpning när sådan åtgärd begärs hosöverexekulor enligt 8 kap. utsökningslagen. Inte heller sådan ansökan böralltså föranleda preskriptionsavbrott. Som föreslås i promemorian bör den princip somskall gälla när borgenären inleder rättegång mot gäldenären såvitt möjligttillämpas också när borgenären vidtar preskriptionsavbrytande åtgärd av annatslag. Bevakar borgenären sin fordran i gäldenärens konkurs, bör preskriptionensålunda anses avbraten när fordringen anmäls hos konkursdomaren. 1976/77:5 165 tionengenom ansökan om verkställighet, bör den avgörande tidpunkten vara den dagansökan kommer in lill vederbörande myndighet. I sådana fall då verkställighetsker ulan ansökan, bör verkningarna av preskriptions-avbrott i stället räknasfrån den tidpunkt dä indrivningsuppdraget kom in till myndigheten. 6.5.3 Verkan av preskriptionsavbrolt Enligt gällande rätt räknas alltid en ny tioårigpreskriptionstid från den dag preskriptionsavbrolt sker. 1 promemorian föreslåsvissa ändringar i detta avseende. När preskription avbryts genom gäldenärenserkännande eller genom skriftlig erinran från borgenärens sida behållsvisseriigen principen om all ny preskriptionstid börjar löpa föravbrottet.