prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Utredaren bör undersöka om förutsättningar nu finns allåstadkomma en ny organisation för administrationen av reglering.Denna fråga bör behandlas med förtur. Utredningsarbetet bör bedrivas i sådan takt allförslag kan läggas fram senast . Delll H:l Skr1976/77:103 158 Chefenför , statsrådet , anför. Med stöd av bemyndigande den 20 december 1974tillkallade dåvarande chefen för en sakkunnig(tobaksreklamutredningen H 1974:06) att utreda bl. a. frågan om lämpliga formerför införande av förbud mot lobaksreklam. Alkoholpolitiska utredningen (Fi 1963:33) har ibetänkandet (SOU 1974:90-93) Alkoholpolitik föreslagit förbud mot reklam ochandra åtgärder för marknadsföring av alkoholdrycker. Förslaget har underremissbehandlingen avstyrkts eller föranlett erinringar från elt stort antalremissinstanser. Vid remissbehandlingen har också framförts förslag om atlfrågan om reklamförbud för alkoholdrycker samordnas medlobaksreklamulredningens arbete. Som har framhållits vid remissbehandlingen ärfrågorna avseende alkoholreklam av samma karaktär som motsvarande frågorbeträffande tobaksreklam. Efter samråd med cheferna för social- ochfinansdepartementen vill jag därför förorda att en samordnad bedömning av dessafrågor kommer lill stånd och all della uppdrag lämnas ål tobaksreklamutredningen. På grund av det anförda hemställer jag allregeringen utvidgar lobaksreklamulredningens uppdrag atl även gälla frågan omalkoholreklam. Chefenför , statsrådet , anför. 1 vårt land förekommer en relativt omfattandeverksamhet för all samla in pengar eller varor för i första hand humanitära,religiösa och politiska ändamål. Såväl privatpersoner som organisationer kan slå sominitiativtagare lill en insamling. Ofta arrangeras insamlingar av storapermanenta organisationer. Det kan gälla regelbundet återkommande insamlingarsom har planerats långt i förväg och insamlingar av mer spontan karaktär. Ettstort antal insamlingar är av mindre omfattning och har lokal anknytning. Insamlingsverksamhet kan bedrivas på fiera olikasätt. En vanligt förekommande form av penninginsamling är vädjanden lillallmänheten om att sälla in pengar på visst bank- eller postgirokonto. Andraformer av penninginsamling är kollekt i kyrkor och bössinsamlingar.Varuinsamlingar sker vanligtvis genom uppsamling av papper, kläder ochtextilier i bostadsområden. Ofta förekommer insamlingar blandföreningsmedlemmar, varvid de insamlade medlen bidrar till finansieringen av föreningensverksamhet. inte obetydligt antal föreningar torde i siörre eller mindreutsträckning vara ekonomiskt beroende av insamlade medel. 159 Kommittéer: Delll H:2 Många av de organisationer som anordnar insamlingarbedriver också en omfattande service- och säljverksamhel. En vanlig form ärförsäljning av medlemmars alster. Prissättningen är då ofta sådan allförsäljningen kan sägas innefatta ett inslag av insamlingsverksamhet. Gränsenmellan insamlingsverksamhet och affärsverksamhet är i sådana fall oklar. Någon särskild rättslig reglering avinsamlingsverksamheten förekommer inte. Alla medborgare har således möjlighetall starta en insamling för vilket ändamål som helst ulan någon offentlig insynoch kontroll. Det kan här nämnas alt lagen (1970:412) om olillböriigmarknadsföring inte är tillämplig på renodlad insamlingsverksamhet. Inte hellerden nya marknadsföringslagen (1975:1418), som skall ersätta lagen om ofillböriigmarknadsföring, kan tillämpas på sådan verksamhet. Enviss kontroll av insamlingsverksamheten utövas genom och underslödsannonser. Syftet med granskningsnämndenskontroll är all tillse all insamlade medel kommer insam-lingsändamålel lillgodo med så små avbränningar som möjligt. Nämnden disponerar alla post- ochbankgirokonlon på 90 00 00-serien (s. k. kontrollgi-rokontonjoch upplåter rättatt disponera dessa konton till organisationer som är beredda atl bedrivainsamlingar i enlighet med nämndens stadgar och anvisningar. I första handsöker man hjälpa konloinnehavare lill rätta med råd och anvisningar. Insamlare,som uppvisar alltför stora avbränningar och en icke godtagbar redovisning ellersom använder metoder vilka nämnden anser otillbörliga, kan fråntas rätlen altanvända konlrollgirokonlo. () har i en skrivelse lill anförtatl det är otillfredsställande all insamlingsverksamhet i allmänhet fårbedrivas ulan någon som helst offentlig insyn eller kontroll och att det saknaseffektiva möjligheter atl stoppa missbruk i samband med insamlingar. KO menaratt del finns goda skäl all anta all kommersiella intressen inte sällantillskansar sig avsevärda vinster genom all arbela under välgörenhetenstäckmantel. Den övervakning och kontroll av insamlingar som är påkallad frånallmän synpunkt bör vara en uppgifl för del allmänna. KO föreslår en utredningom omfattningen av och formerna för insamlingsverksamhet med uppgivetvälgörande eller allmännyttigt syfte. motion vid riksdag föreslogs att bestämmelserna för de s. k. 90 0000-kontona skulle ses över, med syfte alt konloiilldelningen skulle övertas avpoststyrelsen. avslog motionärernas förslag (mot. 1972:1329, NU1972:21). Ar 1974 behandlade en motion där förslaget om att överförakontrollen av offentliga insamlingar från lillett offentligt organ åter väcktes. Näringsutskoltet förutsatte all de frågorsom KO hade tagit upp i sin skrivelse blev föremål för fortsatta övervägandeninom Kungl. I samband därmed skulle också frågan om hurkonlrollgirosystemel bör vara organiserat naturligen aktualiseras. Riksdagenanslöt sig lill utskottets mening (mot. 1974:861, NU 1974:43, rskr 1974:311).Ar 1975 avslog en motion om atl vissa rättssubjekt - däriblandstiftelser och organisationer med välgörande syfte - inte skulle kunna bliföremål för ingripande enligl lagen om Olillböriig marknadsföring (mot.1975:625, NU 1975/76:14, rskr 1975/ 76:108). Medhänsyn lill de oklara och ofullständiga uppgifter som föreligger belräffandeinsamlingsverksamhet och de krav på offentlig insyn och kontroll som i olikasammanhang har framkommit förordar jag att en Delll H:2 Skr1976/77:103 160 sakkunnignu tillkallas för all göra en översyn av insamlingsverksamheten. Uppdraget bör begränsas lill de insamlingar somvänder sig lill allmänheten. Utredningsuppdraget bör således inte omfattaexempelvis den insamlingsverksamhet som bedrivs internt inom föreningar ochorganisationer av olika slag. Den sakkunniges översyn bör avse såvälpenninginsamling som annan typ av insamling. Enligl min mening är del angelägetall en samlad genomgång av den insamlingsverksamhet som vänder sig lillallmänheten nu kommer lill stånd. Jag anser därför aU även insamlingar avkläder, textilier och andra liknande varuinsamlingar bör ingå i den sakkunnigesöversyn. Med hänsyn lill all har faltal beslul om aU kommunerna skallbära ansvaret för insamlandet av tidningar från hushållen (rskr 1975:161) bördock pappersinsamling i princip undantas från den sakkunniges arbete. Kollektsom upptas inom är föremål för särskild reglering genomkungörelsen (1953:739) angående kollekler och bör därför också i principundanias från utredningsuppdraget. Det är angeläget all den sakkunnige gör en allmänoch översiktlig kartläggning av insamlingsverksamhetens omfattning, strukturoch utveckling. Den sakkunnige bör därvid belysa vilka typer av organisationersom regelbundet anordnar insamlingar. En viktig uppgift blir atl i stora dragklariägga den ekonomiska betydelse som insamlingarna har för dessa organisationer. En annan viktig fråga inom ramen förutredningsuppdraget är förhållandet mellan å ena sidan de totala kostnader somuppslår i samband med en insamling och å andra sidan de insamlade medlen. Avintresse i detta sammanhang är bl. a. om insamlingar i allmänhet ger detekonomiska utfall som anordnaren urspmngligen har förväntat sig. Genom utredningen bör också klariäggas vilkametoder som vanligen används i samband med insamlingsverksamhet. Om densakkunnige finner att fristående förelag med kommersiella intressen i någonnämnvärd utsträckning medverkar vid insamlingar är del av vikt all omfattningenoch karaktären av en sådan medverkan karlläggs. Meddenna kartläggning av insamlingsverksamheten som utgångspunkt bör den sakkunnigeöverväga behovet av samhälleliga åtgärder på detta område. Vägledande vid dessaöverväganden bör vara att allmänheten har ett berättigat intresse av allinsamlingar sker under ordnade förhållanden och all de insamlade medlen användsför uppgivet ändamål. Även allmänhetens intresse av all verksamheten bedrivs ikorrekta former måste beaktas. Jag vill erinra om all näringsutskolthar framhållit atl i insamlingsverksamheten bör tillämpas en standard avprincipiellt sett samma kvalitet som krävs i fråga om marknadsföring (NU1972:21 och 1975/76:14). Skulle den sakkunnige komma fram till att enoffentlig insyn i och kontroll av insamlingsverksamheten bör komma till stånd,är del angelägel all de principer som bör gälla för en sådan insyn och kontrollanges. Jag vill understryka atl möjligheten atl anordna insamlingar för olikaändamål skall ses som en allmän rättighet som inte bör begränsas. Ett krav påtillstånd för atl anordna insamlingar bör därför inte införas. Däremot kan mantänka sig alt införa någon form av auktorisation eller godkännande avinsamlare, vilket kunde vara lill allmänhetens vägledning när del gäller allbedöma om man vill medverka vid en insamling. Indirekt skulle ett sådant systemkunna leda lill all eventuella oegentligheter i samband med insamlingarförsvinner. Densakkunnige bör pröva lämpligheten av alt en offentlig kontroll 161 Kommittéer: Delll H:3 begränsasexempelvis till sådana insamlingar som anordnas för vissa ändamål och som är avviss omfattning. Med hänsyn till de likheter som föreligger mellaninsamlingsverksamhet och lotteri verksamhet bör den sakkunnige under arbetetsgång samråda med lotteriutredning (H 1972:03). Samråd bör också skemed utredningen (H 1974:04) rörande översyn av skrothandelsförordningen. 3.Tilläggsdirektiv till organisationskommittén för Chefenför , statsrådet , anför. har tidigare vid innevarande riksmötebeslutat att konsumentombudsmannen (KO) och skall föras sammantill en myndighet, som skall kallas . Chefen för verket skallocksä vara konsumenlombudsman (prop. 1975/76:34, NU 1975/76:14, rskr 1975/76:108). Särskilda sakkunniga har tillkallats all ingå i en organisationskommitté(H 1975:07) med uppdrag atl utarbeta förslag rörande den närmare organisationenav m. m. . De sakkunniga har antagitnamnet organisationskommittén för . Kommittén har i betänkandet (Ds H 1976:2)Organisation av nya lämnat förslag till organisation av ochresurser för den nya myndigheten. Regeringen har tidigare denna dag på min föredragningbeslutat om en proposition till på grundval av kommitténs förslag idessa delar. I propositionen uttalas all visst administrativt arbete för detnya verkel är av sådan art alt del bör påbörjas redan innan harmeddelat sitt beslul med anledning av propositionen. Jag återkommer lilldenna fråga. Verksamhetsplaneringen för /77 ochanslagsframställningen för /78 bör förberedas . Det börankomma på organisationskommittén för atl svara för dessaförberedelser. Del är angeläget all allmänheten och andra berördaparter informeras om det nya och dess verksamhet.Organisationskommittén bör svara för all sådan information lämnas. Samråd börhärvid ske med . Jag förordar också attkommittén får ansvar för atl berörd personal på lämpligt sätt förbereds för dennya verksamheten. I den beslutade propositionenuttalas alt avses få det förhandlingsuppdrag rörandeavtalsbara anställnings- och arbetsvillkor hos det nya verket som behövs.Organisationskommittén bör bemyndigas att, sedan avtal har träffats mellanavtalsverket och berörda huvudorganisationer och regeringen har fastställtpersonalförteckning för det nya , tillsätta tjänster hos verkeli högst lönegrad F 21/22 fr. o. m. . Utöver de uppgifter som jag nu har angett kan detunder arbetets gång visa sig nödvändigt all vidta andra åtgärder. Kommittén bördärför bemyndigas att vidta de förberedande åtgärder i övrigt, som föranleds avomorganisationen. 11 1976/77. Delll H:3 Skr1976/77:103 162 Kommitténs arbete bör upphöra med utgången av juni1976. Tillsäiinings-eller andra ärenden som då inte har slutbehandlats böröveriämnas lill del nya för vidare handläggning. 4.Översyn av reklamationsförfarandet i konsumenttvister m. m. Chefenför , statsrådet , anför. Konsumentpolitikens uppgift är alt stödjakonsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. I detta syfte harregeringen bl. a. tagit initiativ till näringsrättslig ochcivilrältslig lagstiftning. Den näringsrättsliga lagstiftningen syftar till attstärka hela konsument-kollektivets ställning. Bland lagarna på området märksfrämst lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor och den nyamarknadsföringslagen (1975:1418). Den civilrättsliga lagstiftningen är direktinriktad på att stärka enskilda konsumenters ställning i förhållande tillnäringsidkare och ger anvisningar om hur tvister skall lösas. Hit hör lagen(1971:238)om hemförsäljning m. m., konsumentköplagen (1973:877) om den nya s. k.generalklausul som regeringen föreslagit (prop. 1975/76:81). Inomjustitiedepartementet bereds frågan om lagstiftning om konsumentkrediter pågrundval av kredilköpkom-mitténs betänkande (SOU 1975:63). Flera andrautredningar arbetar med civilrättsliga frågor som rör konsumenterna.Köplagsutredningen (Ju 1963:51) är sysselsatt med en översyn av den allmännaköplagen. (Ju 1972:07) kommer snart med ett förslagtill konsumentskyddslagsliftning på serviceområdet. (Ju 1973:10) ser över hemförsäljningslagen och undersöker dessutommöjligheterna att införa tvingande bestämmelser om öppet köp. (Ju 1974:09) är inriktad på all stärka enskilda försäkringstagares ställning.Småhusköpkommittén (Ju 1975:02) skall bl. a. söka åstadkomma ett förbättratkonsumentskydd vid förvärv av småhus. Som ett led i konsumentpolitiken har statsmakternaockså inrättat olika myndigheter för att ta till vara konsumenternas intressen.Hit hör främst , konsumentombudsmannen och marknadsdomstolen.Statsmakterna beslutade att föra samman ochkonsumentombudsmannen till en myndighet, och regeringen har lagt framen proposition (prop. 1975/76:159) om organisationen av det nyakonsumentverket. Den civilrättsliga lagstiftningens genomslagskraflär naturiigtvis ytterst beroende av att den enskilde konsumenten på ett snabbt,enkelt och billigt sätt kan klara upp eventuella tvister med sin motpart. Mankan väsentligen slå in på två vägar för atl tillgodose detta intresse. Den enaär alt salsa på ett informellt förfarande utom rätta, t. ex.reklamationsnämnder av olika slag. Den andra är att underiätta för konsumentenatt anlita domstol för atl bevaka sin rätt. Utvecklingen i har i första hand följt deninformella vägen. Ar 1968 inrättades av statenskonsumentråd. är huvudman för nämnden, varsarbete har karaktären av försöksverksamhet. 163 Kommittéer: Del II H:4 ochkonsumentombudsmannen innebär ingen förändring i detta avseende. uppgifl var lill en början allyttra sig över anmärkningar som konsumenter gjorde mot varor och tjänster.Avsikten var atl man främst skulle göra en granskning av varors och tjänstersbeskaffenhet. Emellertid kom nämnden efler hand all pröva även frågor av merajuridisk karaktär. Enligt de stadgar som gäller förverksamheten har nämnden lill uppgifl atl på begäran av konsument pröva tvistmellan konsumenten och näringsidkare rörande vara eller tjänst. Nämndens beslulutformas som rekommendationer lill parterna och kan således inte som domstolsavgörandenverkställas tvångsvis. Verksamheten inom nämnden bedrivs f n. på tioavdelningar för olika sakområden. Sammanträde med avdelning leds av ordförandemed domar-erfarenhet. I övrigt deltar i princip minst fyra ledamöter somföreträdare för konsumenter och näringsidkare. Förfarandet inför nämnden ärhelt skriftligt. Beslut fattas alltså efter föredragning ulan all parterna ärnärvarande. Till nämnden är knutet ett kansli som svarar förrådgivning till allmänheten saml för beredning och föredragning av ärenden.Enligl stadgarna bör kansliet också verka för förtikning mellan partema.Ledamöter och befattningshavare vid kansliet utses av . verksamhet disponerar ett särskilt anslag. Det tasinte ut någon avgift av den som vänder sig lill nämnden. Antalet ärenden i nämnden har stigit kraftigt undersenare år. Under /75 noterades drygt 6 300 ärenden som grundadesig på skriftliga anmälningar. Härtill kommer elt stort antal muntliga förfrågningarav olika slag. Många anmälda tvister klarades upp genom kansliets försorg. Nämndens rekommendationer följs av fiertaletnäringsidkare. Av en undersökning som har ulförts av för år1974 framgår att vissa avdelningars rekommendationer följdes lill över 90 96.Inom andra avdelningars verksamhetsområden är dock resultatet sämre. Parallellt med uppbyggnaden av den centralareklamalionsnämnden har del skett en verksamhet på regional och lokal nivå.Sålunda har sedan millen av 60-talet lokala konsumenlkommiiléer i vissa orterbistått konsumenterna när det gäller alt få rättelse gentemot näringsidkare.Den verksamheten har delvis övertagits av den kommunala konsumentpolitiskaverksamheten som är under uppbyggnad. Erfarenheten visar att den kommunalakonsumentverksamheten på ell aktivt sätt kan bistå konsumenterna, trots atlden i och för sig saknar formella förutsättningar alt lösa konsumenttvister istrid med någon parts önskan. En vägledare kan dels se lill altkontakt skapas mellan konsumenter och näringsidkare, dels klara ut vilka reglersom gäller i det aktuella fallet och vilken praxis som tillämpas vid dencentrala bedömningen av tvister. I sammanhanget bör också nämnas alt de vidlänsstyrelserna stationerade hemkonsulenterna har bistått konsumenterna ifrågor av del slag som det här gäller. På begäran av (NU 1975/76:31,rskr 1975/76:178) kommer den regionala konsumentpolitiska verksamheten atl sesöver. Vid sidan av de informella vägarna att lösakonsumenilvister har statsmakterna också sökt göra det enklare för enskildamedborgare alt ta till vara sin rätt inför domstol. Jag syftar främst på lagen(1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden. Tanken bakom den lagen äratl rättegångsförfarandet skall vara enkelt och atl kosinaderna skall hållasnere. Delll H:4 Skr1976/77:103 164 tvisterdär ivisleföremålets värde uppenbart inte överstiger hälften av basbeloppetenligl lagen (1962:381)om allmän försäkring. OavseU värdet kan dock en tvisthandläggas enligt det förenklade förfarandet, om tvisten huvudsakligen rörenfråga som har prövats av . Förfarandet är utformatså all den enskilde skall kunna föra sin talan utan juridiskt biträde.Domstolarna skall hjälpa allmänheten med råd och upplysningar om olikamöjligheter aU få tvister prövade vid domstol eller reklamationsorgan. Om entvist förs till domstol, skall domstolen bistå och vägleda parterna vid talansutförande samt se lill all tvistefrågorna blir klariagda och målet ordentligtutrett. I konsumenilvister kan domstolen inhämta yttrande från allmännareklamationsnämnden. Av de mål som har handlagts enligldel förenklade förfarandet och som har bearbetats statistiskt (totalt 5 408mål) avsåg 1 297 (24 96) konsumenilvister. I 342 fall hade talan väckts avkonsument. Som framgår av prop. 1973:87 med förslag till lagom rättegång i tvistemål om mindre värden var avsikten all domstolarna ochallmänna reklamalionsnämnden skulle fungera som komplement åt varandra. Härvidskulle rena reklamationsfrågor och smärre tvister där fakta var ostridiga iprincip handläggas av nämnden, medan domstolarna skulle la hand om tvister därhändelseförioppel var oklart och bevisning erfordrades samt om tvister somrörde rent rättsliga frågor av allmän natur. Det var emellertid vid dettillfället inte avsikten all dra upp mera bestämda gränser mellan de olikaorganens funktion i konsumentpolitiken. Tanken var i ställel au görautvärdering av hur de båda formerna att lösa konsumenilvister fungerat. I detsammanhanget kunde, anförde departementschefen, även göras en översyn avnämndens ställning och verksamhet. Enligl min mening talar flera skäl för all man nugör en samlad översyn av reklamationsförfarandet i konsumenttvister. Sålundahar som tidigare nämnts antalet ärenden vid reklamalionsnämnden ökat kraftigt,vilket medfört svårigheter att hålla en tillfredsställande service gentemotkonsumenterna. A andra sidan har lagen om rättegången i tvistemål om mindrevärden hitintills inte fört med sig någon mera markant stegring av anlalel måldär konsumenterna söker sin rätt vid domstol. Vidare har utvecklingen gått iden riktningen all nämnden alltmer kommit all pröva även tvister av rentjuridisk natur, exempelvis avtalsrätisliga spörsmål, vilket alltså aktualiserarden tidigare berörda frågan om de olika konfliktlösande organens funktion. En annan anledning atl nu la upp frågan omreklamalionsnämndens ställning och verksamhet är de organisationsförändringarsom i övrigt pågår på konsumentområdet. a. är del angeläget atl meradefinitivt pröva hur en nämndverksamhet bör samordnas med den allmännaverksamhet som det nya bedriver. Slutligen måste man räkna med att tillströmningenav ärenden till reklamalionsnämnden kommer alt öka när den kommunala konsumentverksamhetenbyggs ut. Tvister som fångas upp av de kommunala organen och som inte kan lösasförlikningsvägen på del lokala planet torde nämligen komma atl i storutsträckning hänvisas till nämnden. En sådan ökning innebär en ytteriigarebelastning pä nämnden med dess nuvarande resurser. Jag vill här framhålla all jag inte finner dettillräckligt med förbättrade möjligheter att lösa konsumenttvister. Man bör iden utsträckning del är möjligt förebygga atl felaktiga varor bjuds ul lillkonsumenterna eller atl 165 Kommittéer: Del IIH:4 tjänster utförs på ett bristfälligt sätt. Där brister ändåföreligger skall konsumenterna normall inte tvingas vända sig lillreklamalionsnämnd eller domstol för atl vinna rättelse. Delta är i och för sigredan nu en självklar strävan inom konsumentpolitiken. Sålunda följsreklamalionsnämndens verksamhet regelbundet upp av . Del böremellertid göras en mera systematisk och uttömmande genomgång av del materialsom finns inom reklamalionsnämnden i syfte att finna vägar för atl eliminerareklamationsorsaker. Åtgärder i detta syfte kan riktas mot såväl företag somprodukter. När en konsument trots sådana förebyggande åtgärder kommer i tvistmed näringsidkare är det självfallet väsentligt all näringsidkaren känner sittansvar och ulan samhällets medverkan ger konsumenterna rättelse i skäligutsträckning. Även i detta hänseende boren systematisk genomgång avreklamalionsnämndens material kunna ge vissa uppslag. Jag avser att senaredenna dag begära regeringens bemyndigande atl uppdra åt anbranschvis gå igenom materialet hos i enlighetmed vad jag nu har anfört. Även om ökningen av anlalel ärendenhos reklamalionsnämnden kan dämpas, är det mot bakgrund av vad jag tidigareanfört angelägel att nu göra en översyn av reklamationsförfarandet ikonsumenilvister. Jag föreslår att särskilda sakkunniga tillkallas för dennauppgift. De sakkunniga bör lill en börjanställa samman och värdera de erfarenheter som föreligger rörande olikametoder atl pröva tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Arbetet bördärefter inriktas på alt få lill stånd en ändamålsenlig samordning mellan deresurser för tvisllösning som finns inom domstolsväsendet, det nyakonsumentverket och den f n. till verket knutna allmänna reklamalionsnämnden.Målet bör vara atl förstärka genomslagskraflen av den civilrältsligalagstiftningen på del konsumenipolitiska området. Redan del material som hartagits fram lyder på all reklamationsförfarandet haft betydande framgång. Förkonsumenterna framstår det uppenbariigen som enklare alt vända sig lillreklamalionsnämnden än alt gå till domstol. Förfarandet inför nämnden är somanmärkts kostnadsfritt, och många frågor löses på elt smidigt sätt redan eflerinformella kontakter med nämndens kansli. Alt näringsidkarna i storutsträckning följer nämndens rekommendationer lyder på förtroende förverksamheten.