prop · G003129 · 1976-12-31 00:00:00 — övrig elförbrukning(industrikraft, hushållskraft, allmän belysning, kylning av byggnader o. )och övrig gasförbrukning samt annan industriellenergianvändningZ-produktion i den mån samordning kan ske med annanproduktion/distribution inom kommunen. Industriella behov av bränslen för uppvärmning avlokaler o. d. samt el bör således allmänt omfattas av planeringen. Andraindustriella energibehov bör omfattas endast om det framstår som möjligt attutnyttja överskottsenergi för bostadsuppvärmning o. d. eller om det i övrigt ärmöjligt med samordnade lösningar mellan kommunen och industriföretag. I övrigt torde enligt kommittén anledning saknasatt låta energiförbrukning för industriella processer ingå i den kommunalaenergiplaneringen. Kommittén anför vidare att transportsektorn svararför en relativt liten andel av den totala energUconsumtionen och att dennasektors energiförbrukning i mycket stor utsträckning styrs av andra än energipolitiskaavgöranden. Kommunema har vidare begränsade möjligheter att påverka energianvändningeninom denna sektor. Kommitténframhåller att, även om åtgärder som förändrar träns- 1976/77:129 22 portarbeteteller färdmedelsvalet inte kan få någon avgörande inverkan på landets energiförsörjning,möjliga åtgärder för energihushållning givetvis ändå bör vidtas. De åtgärderkonmiunema kan vidta i syfte att styra energianvändningen inom transportsektorninryms huvudsakligen i den fysiska planeringen och i trafikpolitiska beslut. Inom ramen för en totalplanering börkommunerna således under hänsynstagande till hög servicegrad, trafiksäkerhet,mUjö m. m. ta sikte på att begränsa energiförbrukningen för transportsektorn.Däremot kan kommunerna inte anses ha möjlighet att planera för drivmedelshanteringo. Av det skälet och med hänsyn tUl svårighetema att göra särskildakommunala energipolitiska bedömningar för transportsektorn anser kommittén altden kommunala energiplaneringen f. n. inte obligatoriskt bör omfatta dennasektor. 3.5Redovisningen av planeringen m. m. Kommittén anser att kommunernas redovisning avplaneringen i huvudsak kan tillgodoses genom ett enkätförfarande. Vad gällerde största kommunema anser dock kommittén att det inte är meningsfullt attanvända frågeformulär. Den myndighet som kommer att företräda staten i dessafrågor enligt kommitténs förslag statens industriverk bör därför ärligenordna sammanträffanden med dessa kommuner för att få den aktuella situationenbelyst. Kommittén tar vidare upp frågan om vilka typer avuppgifter som bör efterfrågas i enkäterna. Som exempel nämns bl. nuvarande energiförbrukning inom kommunen för uppvärmning samt övrig el- och gasförbrukning nuvarande ordning förproduktion och distribution av energi kortfattad redovisning av viktiga faktorer frånberedskapssynpunkt samt av miljöverkningar av energianvändningen genomförda och beslutade kommunala åtgärder förenergihushåll ning bedömd utveckling av efterfrågan på energi inomkommunen. Vidare bör enkäten enligt kommittén innehålla frågor för att få en uppfattningom vUka åtgärder kommunen planerar att vidta pä energiområdet. Det kan t. ex.gälla val av uppvärmningsformer inomkommunen teknisk-ekonomiskaförutsättningar för samarbete med angränsande kommuner i fråga omfjärrvärmeförsörjning teknisk-ekonomiskaförutsättningar för samarbete med industrier i fråga om spillvärmeutnyttjandeo. 1976/77:129 23 beräknade kommunalainvesteringar för energiförsörjningsändamål samt behov av reservation av mark-och vattentillgångar. Enkäten bör vidare iimehåUa frågor om i vad månkrav ställda på den framtida energiförsörjningen från bl. a. mUjösynpunkt ochförsörjningsberedskapssynpunkt tillgodoses. Kommittén uttalar också att om en kommun inteplanerar för några åtgärder på energiområdet endast detta faktum behöver anges. Det bör enligt kommittén vara möjligt att skapa enförenklad version av enkäten för mindre kommuner med jämförelsevisokomplicerade förhåUanden på energiområdet. Den närmare utformningen av enkäterna anserkommittén bör ankomma på statens industriverk efter samråd mednaturvårdsverket, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, planverket,kommunförbundet samt branschorganisationerna inom energiområdet. Kommittén påpekar att det planeringsmaterial somligger tUl grund för övervägandena är tillgängligt för berörda statligamyndigheter liksom för andra. Dessa kan därför ta del också av sådant materialom det behövs när särskUda överläggningar tas upp. Någon formlig skyldighetför kommunerna att i särskild ordning redovisa detta underlagsmaterial elleratt detta skall vara dokumenterat i viss bestämd form behövs enligt kommitténsmening inte. Kommittén tar vidare upp frågan om vilket organ sombör företräda staten i samspelet med kommunerna. Kommittén föreslår att statensindustriverk får i uppgift att utforma enkäter och begära in uppgifter frånkommunerna samt bistå dessa med råd och upplysningar. Enligt kommittén behöververket få förstärkta resurser för dessa arbetsuppgifter. Vidare anser kommittén att länsstyrelserna börkunna fullgöra en viktig samordningsuppgift, speciellt när det gäller attbedöma om den kommunala energipolitiken står i överensstämmelse med deriktlinjer som gäller för miljöpolitiken, den fysiska riksplaneringen,regionalpolitiken och försörjningsberedskapen. Kommittén förordar att kommunernasenkätsvar lämnas till för kännedom. Under planeringsarbetetsgång finns enligt kommittén anledning till samråd mellan kommun ochlänsstyrelse. Kommittén finner att en sådan ordning kan rymmas inom ramen förlänsstyrelsernas nuvarande instruktionsenliga åligganden. Kommittén föreslårdärför inga särskilda bestämmelser rörande denna fråga. Ett viktigt inslag i den kommunalaenergiplaneringen är enligt kommUtén att ett samarbete kommer tUl stånd mellanbl. a. kommunen och kraftföretag samt mellan kommunen och industriföretag. Somen utgångspunkt för sådan samverkan krävs ett informationsutbyte. Kommitténföreslår därför att en skyldighet lagfästs för den som bedriver 1976/77:129 24 verksamhetmed väsentlig förbrukning av sådan energi som omfattas av planeringen samt förden som yrkesmässigt producerar eller distribuerar sådan energi att på begäranav kommun lämna de uppgifter som behövs för planeringen. Uppgiftsskyldig skalldärvid ges möjlighet att överlägga med kommunen om energifrågor av väsentligbetydelse för honom. 3.6Kommunernas resurser och befogenheter Kommittén gör en översUctlig genomgång avkommunernas möjligheter att vidta åtgärder som främjar energihushållningen.Kommittén pekar därvid bl. a. på att kommunerna kan styra bostadsbyggandetsinriktning liksom den inbördes placeringen av bostäder, arbetsplatser,serviceinrättningar m. m. och utformningen av kommunUcationerna mellan dessa.Kommunerna kan vidare påverka den egna förbrukningen. Det finns bl. a.betydande utrymme för att begränsa energikonsumtionen i byggnader. På dettaområde har staten ett övergripande ansvar men utrymme finns även för kommunalaåtgärder. Kommittén framhåUer vidare att kommunerna har ettbetydande engagemang då det gäller produktion och distribution av energi. Ifråga om fjärrvärme och gas är kommunerna helt dominerande och 1 fråga omelenergi äger kommunerna direkt eUer indirekt ca en femtedel av den totalaproduktionskapaciteten. Med hänsyn tUl att kommun som eldistributör enligteUagen principiellt har distributionsplikt även för husuppvärmning (jfravsnittet 2.3) ifrågasätter kommittén om inte reglerna i ellagen bör ändras såatt distributionsplikten inte gäller el för värmeändamål i områden förfjärrvärme. 3.7Kostnader m. m. Kommittén anser att statens industriverk behövertillföras omkring fem nya tjänster för att få möjlighet att utföra deföreslagna uppgifterna i samband med energiplaneringen. Kommittén behandlar vidare kostnaderna för enkommunal energiplanering och uttalar därvid att en väl genomfördenergiplanering leder tUl en samhällsekonomisk besparing. När det gäller fråganatt täcka kommunemas kostnader för energiplaneringen diskuterar kommittén fleraalternativ, bl. a. införande av särskilda avgifter och statliga bidrag.Kommittén stannar dock för att kostnaderna bör täckas via kommunens budget. 1976/77:129 25 4.1Allmänna synpunkter pä kommittéförslaget Remissinstansema är med få undantag positiva tillhuvuddragen i kommittéförslaget. Man anser sålunda att den energipolitiskaplaneringen på det lokala planet bör stärkas och att ansvaret för denna planeringbör läggas på kommunerna samt att detta ansvar bör lagfästas. ser som ett syfte medkommunal energiplanering att främja en rationell användning av energin. Ettannat minst lika viktigt syfte är enligt förbundet att åstadkomma en kopplingmellan å ena sidan energiplanering och å andra sidan planering förservice av andra slag än att täcka behov av energi. Kommunförbundetunderstryker i sammanhanget att lagstiftningen och tUlämpningen av denna måstevara anpassad till kommunernas reella fömtsättningar att styra med avseende påderas planeringsmetoder, ekonomiska möjligheter samt varierande funktioner ochstrukturer då det gäller främst produktion, distribution och konsumtion avenergi. Enligt statens planverk ökar en kommunalenergiplanering möjligheterna att genomföra en nationell energipolitik. Genomen obligatorisk energiplanering främjas strävandena att finna samladelösningar på energihushållningsfrågorna i landets olika delar. Förutsättningarnaför den generella prognos- och utredningsverksamheten inom energiområdet tordevidare förbättras. Jämförelser kan komma till stånd mellan å ena sidankommunernas planering i fråga om val av energiformer och former för produktionoch distribution av energi och å andra sidan de statliga riktlinjerna förenergipolitik, mUjöpolitik, fysisk riksplanering, regionalpolitisk planeringoch landets försörjningsberedskap. tUlstyrker därför att en lag om kommunalenergiplanering utfärdas i huvudsaklig överensstämmelse med kommittéförslaget.Enligt planverket bör lagförslaget kompletteras så att det framgår att kommunenäven har att svara för lämpliga åtgärder för att uppfylla planeringensmålsättning. delar uppfattningen att någonform av energiplanering bör vara obligatorisk för landets samtliga kommuner.Verket finner det naturligt att en sådan planering åläggs just kommunerna pågrund av deras självstyre, planmonopol och vetorätt. Den kommunalaenergiplaneringen måste enligt verket ske i nära anslutning tUl och varakonsistent med den övriga kommunala planeringen. för byggnadsforskning finner att medden inriktning och begränsning som författningsförslaget fått, kommer både statoch kommun att erhålla tillräckligt underlag för att bevaka energihushållnings- Prop.1976/77:129 26 aspekterpå såväl nationell som nivå. Rådet tillstyrker därför lagförslaget. Även de kommuner som uttalar sig i frågan ställersig bakom tanken på ett lagfäst kommunalt planeringsansvar inom energiområdet.Helsingborgs kommun framhåller att lagförslaget kommer att medföra en aktivareenergiplanering i kommunerna och väsentiigt förbättrade möjligheter för denstatiiga myndigheten att påverka uppföljningen av de energipolitiska besluten.Kristianstads kommun anser att den största betydelsen av en lagstiftning omkommunal energiplanering ligger i att energifrågorna kommer att uppmärksammaspå ett helt annat sätt . Några remissinstanser anser dock att kommitténslagförslag är aUtför allmänt hållet för att ge någon verklig effekt påkommunernas energiplanering. uttalar att föreningen under desenaste åren märkt ett kraftigt ökat engagemang från kommunernas sida i olikafrågor rörande energiförsörjningen. Föreningen bedömer att detta engagemangkommer att fortsätta även utan lagstiftning. Enligt föreningen knappast någon vägledning om vad som förväntas avkommunerna och ej heller ger detaljerna i den nationella energipolitiken ensådan vägledning. Med den formulering lagförslaget har och den utveckling somredan är på gång förefaller det enligt vara överflödigt meden särskUd lag. anser attkommunernas planeringsskyldighet är för allmänt hällen och att det därförfinns risk för att blivande planer blir alltför svävande för att tjäna någotreellt ändamål. En konkretisering av lagtexten genom angivande av vissa frågorsom särskilt bör uppmärksammas kan enligt nämnden behövas. anser att detframlagda lagförslaget är så innehållslöst och så allmänt hållet att någrabättre förutsättningar för ett effektivt och samlat grepp överenergiplaneringen inte tUlkommer om förslaget genomförs. Föreningen anser detoundgängligt att en energiplanelagstiftning kommer tUl stånd utan dröjsmål. Denmåste emeUertid vara betydligt mer styrande och ingripande än kommittén avsett.Föreningen anser bl. a. att lagen bör föreskriva en skyldighet att upprättakommunala energiplaner . Dessa bör revideras regelbundet.Planerna bör faststäUas eller godkännas av statiigt organ. De måste dessutomges bindande verkan i vissa hänseenden. Möjligheter bör finnas att frångåplanerna genom restriktiv dispensgivning. I planen bör enligt föreningen ellervilka av angivna alternativ för att nä olika uppvärmnings- ochproduktionsnivåer för såväl bostäder som industri och annan verksamhet, som börväljas av kommunen vid genomförandet av energihushållning. Motsvarande angesför transporlsidan. De totala energiförbrukningssiffror, som bör vara 1976/77:129 27 endel av planen, skall i huvudsak vara bindande för kommunen och andra. Till detta måste, med förebild från t. ex.miljöskyddslagens prövningskrav, komma en särskUd energiprövning förförbmkningsföränd-ringar inom olika verksamheter. Föreningen anför vidare attinom ramen för maximalt medgiven energiförbrakning skuUe flexibUitet i planeringenmedges. Det skulle kunna innebära att om man vUl frångå planen genom att istället för att uppföra ett visst antal bostäder låta uppföra en industri, såskulle detta vara tiUåtligt så länge den totala energiförbrukningen inom planeninte överskreds. Om man genom en vid planens tUlkomst icke förutsedd teknik kanpressa ner energiförbrukningen i en viss sektor, skulle planen likaledes medgeatt den "sparade mängden" får användas på annat håll i kommunen utanatt detta alternativa användningssätt varit fömtsett i planen. Flera remissinstanser diskuterarbebyggelseplaneringens, trafikplaneringens och annan planeringsinverkan på energibehovet. anför att den kommunalaenergiplaneringen påverkas direkt av bostadsbyggandet. Fördelningen mellansmåhus och fler-bostadshus har klara energikonsekvenser. Lokaliseringen avbebyggelse har också energikonsekvenser eftersom en utspridning av bebyggelsehöjer konsumtionen av energi. Enligt planverkets mening är det både möjligt ochlämpligt att samordna arbetet rörande den kommunala energiplaneringen medarbetet rörande den översiktliga fysiska riksplaneringen. Vid en energiplanering bör enligtplanverket hänsyn tas till de effekter på energiförsörjningen som sammanhängermed sådana fysiska planeringsfrågor som stadsbygdens funktionsuppdelning ochtrafiksystem samt mönstret för fritidsaktiviteter och fritidsboende. i erinrar om attkommunema ansvarar för väsentliga delar av samhällsplaneringen.Kommunerna har också i flera avseenden förutsättningar att inom ramen fördenna planering åstadkomma en ökad energihushållning. Länsstyrelsenunderstryker här speciellt det starka sambandet mellan den fysiska planeringenoch energUiushållningen. T. ex. den inbördes placeringen av bostäder,arbetsplatser och serviceinrättningar samt kommunikationsmöjligheterna mellandessa punkter har enligt en bestående inverkan på energibehovetoch möjlighetema tUl distribution av fjärrvärme. Energiaspekterna, som om deoptimeras innebär bebyggelsekoncentration, måste här vägas mot andra faktorer,såsom boende-mUjö. anför att behovet avenergi är starkt beroende av samhällsutvecklingen, men exempelvisbostadsbyggande och utbyggnad av samhällsservice måste styras utifrån andrautgångspunk- 1976/77:129 28 terän det behov av energiförbmkning som blir följden härav. En annan sak är enligtförbundet att man vid utformning av bostäder och lokaler och vid valet avenergiförsörjningssystem tar rimlig hänsyn till energihushållningsaspekterna. Även påpekar attbebyggelseplaneringen i hög grad påverkar energiförbrukningen föruppvärmningsändamål. Generellt gäller att bebyggelsen skall placeras i lä. Närett område bebyggs förändras dock vindförhållandena, Instrålning från solen ochfrån himlen svarar för en betydande del av energitillförseln i bebyggelsen. Iframtiden kommer detta att beaktas mer än vad som hittUls varit vanligt. Om manbortser från byggnadernas utformning bör bebyggelsen enligt förläggastill mot sydligt väderstreck sluttande markytor och grupperas så att denoavskärmade instrålningen mot fasaderna blir så stor som möjligt. Med bättrekunskaper om hur dessa faktorer påverkar energiförbmkningen kan enligtakademien planeringen utföras så att energihushållningen främjas. Vidare framhåller att vid trafik- ochbebyggelseplaneringen måste hänsyn även tas tUl energiförbrukningen förtransporter. Även om kommunerna normalt inte medverkar till distribution avdrivmedel, kan de genom planeringen påverka drivmedelsförbrukningen.Förbättrad trafikreglering och bättre trafikleder innebär att den specifikabränsleförbmkningen minskar. Ett annat sätt enligt att minskabränsleförbrukningen genom att minska trafikarbetet är att samlokaliserabostäder, arbetsplatser och eventuellt även köpcentra till koncentreradeområden. kommun anför att vid den fysiskaplaneringen för bostadsbyggandet och tillskapandet av nya områden förfritidsboendet kommer konflikter att uppstå mellan krav på god bostadsmiljö ochmöjligheter tUl rekreativ fritid å ena sidan och krav på energihushållning åden andra sidan. En utbredd småhusmiljö är som boendeform att föredra framfören förtätad flerfamiljshusmiljö centralt i samhället, men energihushållningenblir sämre och kostsammare genom längre persontransportsträckor, energikrävandeexploateringsarbeten av större omfattning, fler ljuspunkter i offentiigbelysning, sämre möjligheter tUl fjärrvärmeanläggningar, större ytterväggs- ochtakytor per m bostadsyta, längre gaturenhållningssträckor osv. Enskiltbostadsbyggande i glesbygdsområdena med pendling in till samhällen kan också idetta sammanhang motarbeta energihushållningen, men ändå vara av värde för enlevande landsbygd och för människors trivsel. framhålleratt kunskapen om samband mellan bebyggelsemönster och energianvändning ärbristfällig. Institutet anser därför att det inte kan fordras av kommunema attde skall kunna påverka bebyggelsemönstret på ett sådant sätt att de säkert vetatt de därmed främjar energihushållningen. 1976/77:129 29 bristfälligai fråga om samband mellan bebyggelsemönster och andra väsentliga ting, såsomfysisk och psykisk hälsa eller social interaktion. Därför kan det heller inteförväntas av kommunerna att de aUsidigt skall kunna överblicka konsekvensema avingrepp i bebyggelsemönstret. Från denna synpunkt är det enligt institutetvälbetänkt att inte föreslå en lag, som ger kommunerna rätt att ingripa ibebyggelsestrukturen med energihushållningsintresset som enda riktmärke.Institutet anser att sådana ingrepp bör göras med stöd av en lagstiftning, därflera aspekter på den byggda miljön beaktas, och där medborgarinflytande iprocessen är föreskrivet, som exempelvis byggnadslagstiftningen. Kommitténs förslag att bland kommunens åliggandenenligt lagen skall ingå att överväga åtgärder för att begränsa energibehovettas upp till diskussion av åtskilliga remissinstanser. är tveksamt till förslageti denna del. Det är enligt förbundet ett kommunalt intresseatt begränsa energibehovet även om kommunen är positiv till den allmänna policysom förslaget ger uttryck för. En kommuns önskan att främja näringslivet genomatt medverka till utbyggnad av ibland ganska energikrävande anläggningar kanvara exempel på en sådan intressekonflikt. Energisparande i kommitténs mening t. ex.överväganden om ransoneringar kan enligt förbundet inte ankomma på enskildakommuner att överväga i sin planering. anser attenergiplaneringen skall syfta tiU att hushållning och effektiv användning avenergin underlättas snarare än tUl att rent allmänt begränsa energibehovet. Enligt kanåliggandet ge upphov till missförstånd beträffande planeringens syfte eftersomdet kan komma i motsatsställning tUl det grundläggande syftet att säkerställaen tillräcklig energitillförsel. Förbundet föreslår att åliggandet för kommunenutformas så att syftet anges vara att främja hushållningen med energi i syfteatt åstadkomma en effektiv energianvändning inom kommunen. Näringslivetsbyggnadsdelegation och Näringslivets energidelegation liksomÄngpanneföreningen anför samma synpunkt. Föreningen framhåller att det i önskemål och goda förhoppningar om att utnyttja solenergin effektivareför byggnadsuppvärmning och att det knappast kan ligga i samhällets intresseatt förhindra en sådan verksamhet genom att kräva att energibehovet skallbegränsas. anser att i förslagetåliggandet att verka för en begränsning av energibehovet betonas för mycket påbekostnad av behovet av en säker och tillräcklig energitillförsel. Institutet,som inte ifrågasätter behovet att styra utvecklingen och nödvändigheten attspara energi, framhåller att en tryggad tiUgång på energi är en avgörandeförutsättning för gmndläggande samhällsintressen som sysselsättning ochvälståndsutveckling. Prop.1976/77:129 30 uttalar att om"begränsa energibehovet" skall uppfattas som mer eller mindretvängsmässiga åtgärder för att begränsa konsumentemas energianvändning, t. ex.genom påbud om sänkt inomhustemperatur eller förbud mot utnyttjande av vissael-förbrukande apparater, så anser föreningen att detta inte kan vara ettprimärt kommunalt ansvarsområde. Också förslaget att ålägga kommunerna att verka fören säker och tillräcklig energitillförsel tas upp av en del remissinstanser. och Ångpanneföreningenifrågasätter lämpligheten av förslaget i denna del. antyderatt åliggandet kan vara svårt att uppfylla för kommunerna med hänsyn till derasnuvarande befogenheter. CDL anser att endast i den mån kommunerna ärleverantörer av energi bör i planeringsskyldigheten ingå överväganden omåtgärder för att säkra en tryggad energiförsörjning. Energiplaneringen bör istället inriktas pä hushållning och pä att skapa möjlighet tUl användning avolika energislag för husuppvärmning. erinrar om att ettganska litet antal kommuner är energiproducenter och att dessutom inte alla kommunerdistribuerar energi. Ett betydande antal kommuner saknar därför i dagpraktiskt taget helt möjligheter att vidta några åtgärder i enlighet med dennabestämmelse. Införande av företrädesrätt till förvärv av ickekommunala eldistributionsanläggningar och ekonomiskt stöd till kommuner somavser att förvärva eldistributionsföretag och att etablera eller bygga ut nyaenergianläggningar är enligt förbundet exempel på åtgärder som kunde gekommunema erforderliga styrmedel. Flera remissinstanser framhåller vikten av attkommunerna i samband med energiplaneringen också beaktar andrasamhällsintressen. uttalar attönskemålet om sparsamhet med energi inte får tas tUl intäkt för en försämradmUjövård. Användningen av elektricitet exempelvis för luftreningsanordningarhör enligt koncessionsnämndens mening tUl de ändamål som inte bör drabbas aveventuella inskränkningar. framhåUer att det är ettmycket vUttigt konsumentintresse att kostnadema för energitillförseln blir sålåga som möjligt. Förbundet menar att det finns risk för att kostnadsaspektenkan komma att betraktas som sekundär i förhållande tUl övriga aspekter somkommunen skall beakta, eftersom just den utelämnats i förslaget tUl lagtext. LO framhåller särskilt vikten av hänsynen tillsysselsättningen. LO framhåller vidare att planeringen inte bara skall främjahushållning med energi utan också vara ett medel för kommunerna att främja den 1916 fil: 129 31 avriksdagen beslutade energipolitiken.