prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Det kan emellertid enligt min mening inte vara rimligt medett ovillkorligt förbud mot att vid enstaka tillfällen och under betryggandeformer få anlita den som inte har fyllt till mycket lätta arbetsuppgifter.För barn kan det utan tvivel vara ett intresse att få tillfälligtvis delta it. ex. arbete med jordgubbsplockning under skolferie. Lagen bör inte innehållanågot absolut hinder för sådant arbete. Även i fråga om arbete av barn under 13år bör därför arbetarskyddsstyrelsen för speciella faU kunna meddela undantagfrån den allmänna minimiåldersregeln. För att undvika administrativ omgång börockså detta kunna ske genom generella föreskrifter enligt det tidigareförordade bemyndigandet. Jag vill framhålla att det med nutida socialaförhållanden mestadels inte ter sig naturligt att som arbetstagare iarbetsmiljölagens mening betrakta barn som tillfälligt men mot viss ersättningutför smärre arbetsuppgifter. Det är här regelmässigt inte fråga omförvärvsarbete i egentlig mening. Väsentligen synes de bedömningar som kanbehöva ske rörande lämpligheten av sådan sysselsättning inte böra ankomma påarbetarskyddets organ utan kunna göras inom ramen för den allmänna barnomsorgen. Frågan om ratificering av ILO-konventionfår övervägas i särskild ordning med utgångspunkt även i de närmareföreskrifter som meddelas med stöd av nämnda bemyndigande. Grundtanken bakom arbetarskyddslagensminderårigregler är att ungdomar inte på grund av arbete skall utsättas förrisker för olycksfall, överansträngning eller annan menlig inverkan på hälsa,kroppsutveckling eller moral. Arbetsgivare har följaktligen ålagts särskildaförpliktelser i dessa avseenden. Vidare finns möjligheter för regeringen attföreskriva särskilda villkor för eller förbud mot användande av minderårigtill vissa arbetsuppgifter. En förutsättning är att synneriig fara föreligger inågot av nämnda hänseenden. I överensstämmelse med vad utredningen utan erinranfrån remissinstanserna har framhållit finner jag att en grundbestämmelse omarbetsgi- Prop.1976/77:149 323 vårensskyldighet att ägna särskUd uppmärksamhet åt skyddet för minderåriga anställdainte kan undvaras i arbetsmiljölagen. Möjligheter måste därjämte finnas attgripa in med generella föreskrifter beträffande sådana sysselsättningar somanses påtagligt farliga för minderåriga. Det nu gällande villkoret attsynnerlig fara skall föreligga synes onödigt restriktivt och möjlighetema attgripa in bör därför vidgas. Jag förordar bestämmelser i arbetsmUjölagen avuinebörd att arbetsgivare skall se till att minderårig arbetstagare inteanlitas till arbete på sätt som medför risk för olycksfaU elleröveransträngning eller annan skadlig inverkan på den minderåriges hälsa ellerutveckling (5 kap. 3 § första stycket) samt att regeringen eller efter dessbestämmande arbetarskyddsstyrelsen skall kunna meddela särskilda föreskrifterom villkor för eller förbud mot att minderårig anlitas till arbete som i dessahänseenden medför påtaglig risk (5 kap. 3 § andra stycket). De föreskrifter beträffande farligt arbete förminderåriga som har meddelats med stöd av arbetarskyddslagen har till störstadelen förts samman i kungörelsen (1966: 521) om förbud att använda minderårigtill vissa arbeten (ändrad 1973: 845). Förbud att använda minderårig tillmålningsarbete med blyfärg har dock tagits upp separat i kungörelsen (1949:210) om förbud att använda arbetstagare till målningsarbete med blyfärg (ändradsenast 1974: 973) som gäUer även vuxna arbetstagare. I självaarbetarskyddslagen har skrivits in ett förbud att använda minderårig tillunderjordsarbete i gruva, stenbrott eller jämförlig arbetsplats. Uppbyggnadenav de närmare reglerna beträffande farligt arbete är således inte enhetlig.Mera betänkligt är att systemet inte ter sig tUlräckligt smidigt i dåarbetsförhåUandena snabbt ändras till följd av nya tekniska anordningar,kemiska ämnen, arbetsprocesser och arbetsuppgifter. Främst är att märka attden praktiskt betydelsefulla minderårigkungörelsen med dess specificerandeförteckning inte kan anpassas till ändrade förhållanden genom beslut av dencentrala arbetarskyddsmyndigheten. För varje behov av ändring i förteckningenfordras framställning till regeringen och beslut av denna. Utredningen har mot denna bakgmnd föreslagit attuppgiften att meddela föreskrifter av den typ som här avses delegeras tillarbetarskyddsstyrelsen. Liksom remissinstansema ansluter jag mig till dettaförslag. Jag avser att förorda att bemyndigande för arbetarskyddsstyrelsen iberörda avseende lämnas i arbetsmiljöförordningen. Förutsättningarna att hålladessa föreskrifter aktuella och i takt med utveckUngen kommer härigenom attöka. Jag utgår från att arbetarskyddsmyndigheten vid utarbetande averforderliga föreskrifter tar de kontakter med partsorganisationer och andrasom förutsätts för att bestämmelserna skall grundas på tillräckligt brettunderlag. Vid utformningen av de bestämmelser som det sålundatorde få ankomma på arbetarskyddsstyrelsen att meddela bör som utredningen har 1976/77:149 324 a. den frågan aktualiseras i vad mån det är möjligt att med generellgiltighet för minderåriga urskilja arbeten som innebär alltför stora psykiskapåfrestningar. Jag anser vidare att bestämmelserna från arbetarskyddsstyrelsenbör kunna omfatta även en motsvarighet till förbudet i arbetarskyddslagen motunderjordsarbete i gmva e. d. för minderårig. Någon särskUd regel med sådantförbud bör således inte ingå i arbetsmiljölagen. När det gäller det materiellainnehållet i övrigt i de närmare reglema om farligt arbete vill jag framhållaatt regleringen med utgångspunkt i den gällande minderårigkungörelsensuccessivt bör byggas ut så att en rimlig täckning sker av olika slagsriskförhållanden vid arbeten som är aktuella för minderåriga. Det ärhärvid önskvärt att.även föreliggande internationella instrument beaktas. Avsärskilt intresse bör vara om minimiålder medanslutande rekommendation. Även de antagna ILO-instrumen-ten rörandeförgiftningsrisker från bensen förtjänar nämnas. För att en reglering av avsedd art inte skall blialltför stel och i onödan skapa hinder för minderårigas kontakt medarbetslivet torde det bli nödvändigt att beträffande en del förbjudna arbetenmedge undantag för vissa situationer. Med hänsyn till att det gäller arbetensom har klassats som farliga bör stäUas vUlkor om uppnådda för attundantag skall kunna medges. Ytterligare vUlkor kan behövas med avseende på t.ex. skyddsanordningar, skyddsutmstning, genomgången utbildning ellerinstruktion eller godkännande i det särskilda fallet från yrkesinspektionenssida. Det av mig förordade bemyndigandet innebär att även förutsättningama förundantag skall anges i arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter. Den gällande minderårigkungörelsens bestämmelser ärstraffsanktionerade. Jag anser att även de föreskrifter om farligt arbete somarbetarskyddsstyrelsen kommer att meddela med stöd av bemyndigande i arbetsmiljölagenbör kunna vara förenade med straffsanktioner. Jag har i avsnitt 20.2.4 resp. 20.2.5 föreslagitatt arbetsmiljölagen i väsentliga delar görs tillämplig på elever som genomgårutbildning samt vårdtagare. Dock har förordats bl. a. att deminimiåldersbestämmelser, som har behandlats i närmast föregående avsnitt, intekommer i tUlämpning på elevernas verksamhet i de skilda former som ingår somett led i utbildningen. De avses inte heller gälla för minderårig vårdtagare. Iprincip bör däremot bestämmelserna om farligt arbete vara direkt tilllämpligainom elevområdet liksom inom vårdområdet. ArbetsmUjölagen bör sålunda iöverensstämmelse med vad utredningen har föreslagit i fråga om arbete inomdessa områden omfatta även minderårigbestämmelserna om farligt arbete (1 kap.2 § andra stycket). På samma sätt som enligt gällande författningsreglering bördet finnas möjlighet att göra undantag för vissa slag av farligaarbeten, om tillräckliga garantier ändå kan anses föreligga för att arbetetutförs under säkra för- 1976/77:149 325 hållanden.Jag förutsätter att samråd sker med och vidföreskrifternas utarbetande så att den lämpligaste avgränsningen uppnås iförevarande avseende. Arbetarskyddslagen och arbetarskyddskungörelsensyftar tiU ett de-taljbetonat kontrollsystem för att skydda minderårigaarbetstagares hälsa och utveckling. Viktiga inslag i detta är en arbetsbok ochregelbundna läkarkontroller. försedd med läkarintyg fordras förvarje anställning av minderårig utom då arbetet är helt kortvarigt och medförringa ansträngning. Enligt vad utredningen har funnit är systemet medarbetsbok och läkarkontroll av minderåriga arbetstagare inte möjligt atttillämpa mera fullständigt i praktiken. Bestämmelserna härom får ses motbakgrunden av att vid tiden för regleringens tUlkomst den allmänna skolplikten omfattadeendast och att bara en mindre del av skoleleverna fortsatte sinskolutbildning. Den övervägande delen av ungdomarna gick efter avslutadfolkskola ut i arbetslivet, i allmänhet . Ungdomarna omfattas av den allmänna skolpliktennormalt tills de fyllt . Därmed omfattas de också av skolhälsovården tiUsamma tidpunkt. Enligt utredningen är det därför inte rimligt att upprätthållaett genereUt system med särskilda årliga läkamndersökningar av minderårigaarbetstagare. Det har också hänvisats till de möjligheterarbetarskyddsstyrelsen bör ha att föreskriva om läkamndersÖkning. Utredningen har på angivna gmnder föreslagit attnågra direkta motsvarigheter till arbetsboken och den årliga läkarkontrollenav minderåriga inte tas upp i arbetsmiljölagen. Remissinstansema har biträttförslaget i dessa delar. Om arbetsboken slopas bör enligt skolöverstyrelsenden säkerhet, som arbetsboken avser att ge, tillförsäkras elevema genom enövergripande hälsovårdande och elewårdande verksamhet inom skolhälsovården, bl.a. i form av medicinsk studie- och yrkesorientering. Denna skall bestå av delsen kontinuerlig förebyggande verksamhet för alla elever, dels enskildavägledande insatser gentemot vissa elever med särskilda behov. Även jag ansluter mig till förslaget att slopaarbetsboken och de särskilda läkamndersökningarna av minderåriga. Det ärangeläget att koncentrera tillgänglig kapacitet för läkamndersökningar på demest väsentliga uppgiftema. Med stöd av förordade bemyndiganden (5 kap. 2 §andra stycket och 3 § andra stycket arbetsmiljölagen) bör emeUertid kunnaställas upp vUlkor bl. a. i form av krav på läkarundersökning för attminderårig skall få anlitas som arbetstagare. Främst kommer därvid i åtankebehovet av läkarkontroll i samband med arbeten som enligt reglema däromklassas som farliga för minderåriga. 1976/77:149 326 ringenger sålunda underlag för den läkarkontroll av minderåriga arbetstagare som kanbehövas vid sidan av skolhälsovårdens och företagshälsovårdens bevakning. Jagvill tillfoga att generella föreskrifter som meddelas av arbetarskyddsstyrelsenom regelbunden läkarkontroll av minderåriga i vissa arbeten kan anses svara motden förpliktelse i detta avseende som vårt land åtagit sig genom ratifikationav sociala stadga. Vad särskilt gäller arbetsbokens slopande vill jagockså hänvisa till att den nya lagstiftningen bör ge möjlighet att i anslutningtill villkor om läkamndersÖkning föreskriva om skyldighet för arbetsgivare attföra register beträffande minderåriga som berörs av arbetet och beträffandeundersökningsresultatet. En bestämmelse härom förordas i arbetsmiljölagen (5kap. 4 §). Denna möjlighet kan således utnyttjas för att tillgodose behov somi vissa fall alltjämt kan finnas av sådan sammanställning av upplysningar förkontroll av skyddsförhållanden som arbetsboken har avsett att ge. Med detta ställningstagande finns inte anledningatt, som någon remissinstans har yrkat, till den nya lagstiftningen föra övernuvarande bestämmelser i arbetarskyddskungörelsen om genereU anmälningsskyldighetgentemot yrkesinspektionen beträffande anställning av minderårig eller omskyldighet att föra förteckning över minderåriga anställda. Även i dettaavseende torde den nyssnämnda möjligheten att i anslutning till krav påläkarundersökning ge föreskrift om registrering vara till fyllest för attuppkommande särskilda behov av information skall kunna tiUgodoses. I övrigt börman med nutida redovisning på arbetsplatserna kunna utgå från att varjearbetsgivare har en förteckning över sina anställda som bl. a. ger uppgift omålder. 20.7.5Arbetstid och nattvila för minderåriga Särskilda bestämmelser finns i arbetarskyddslagenom minderåriga arbetstagares arbetstid och nattvila. Minderårigs totalaarbetstid får inte överstiga och inte heller 54timmar . Minderårig skall vidare ha minst elva timmars oavbmtenledighet för nattvila. Detaljerade bestämmelser ges om ledighet för nattvila.Arbetarskyddsstyrelsen kan i viss utsträckning medge dispens från arbetstids-och nattvileregleringen. Den nämnda regleringen av arbetstiden bygger på attarbetstidslagstiftningens bestämmelser gäller även för minderåriga. Genomarbetarskyddslagen ges således vissa ytterUgare begränsningar av arbetstidenför denna arbetstagarkategori. På arbetstidsområdet har efter arbetarskyddslagenstillkomst skett en markant utveckling. Genom generella arbetstidsförkortningarhar den aUmänna arbetstiden nedbringats från till 40 timmarper vecka. Arbetstidslagstiftningen har i anslutning tUl den senaste allmännaförkortningen omskapats. Den allmänna arbetstidslagen om- 1976/77:149 327 fattarnu i princip alla arbetstagare. Den lagfäster 40-timmarsveckan och begränsaruttaget av övertid och jourtid. Trots den utveckling som har skett iarbetstidsavseende har arbetarskyddslagens regler om minderårigs arbetstidinte undergått förändringar annat än i vissa enskildheter. Genomarbetarskyddslagens fr. o. m. vidgade tiUämpningsområde har dock sammabestämmelser kommit att gälla mera generellt i arbetstagarförhållanden. Detkan också nämnas att arbetarskyddslagens arbetstidsregler för minderåriga harkommit att gälla inom jordbruket först efter en lagändring . Utredningen har framhålUt att särreglerna iarbetarskyddslagen om minderårigas arbetstid är betingade av önskemål att delsfå till stånd en övertidsbegränsning inom områden där tidigarearbetslagstiftning inte gällde, dels beskära möjlighetema till övertidsuttag isådana fall då arbetstidslagstiftningen medgav övertid för minderårig. Detförstnämnda motivet saknar numera betydelse, eftersom arbetstidslagstiftningensoch arbetarskyddslagstiftningens tillämpningsområden är i stort sett Uka. Vadgäller övertidsbegränsning utöver arbetstidslagstiftningen synes alltjämtfinnas fog för särregler beträffande de minderåriga. Utredningen har därvidhänvisat till att arbetstidslagen inte i främsta rummet utformats med hänsyntill rena skyddssynpunkter. Detta återspeglas i lagens uppbyggnad som en ramlagutan ingripande detaljbestämmelser. Arbetstidslagen ger också arbetsmarknadensparter stor frihet att träffa kollektiva överenskommelser om avsteg frånlagens begränsningar. Eftersom arbetstidslagen har angivna uppläggning, harutredningen ansett att regleringen i arbetarskyddslagstiftningen av dygns- ochveckomaximum för minderårigas totala arbetstid inte bör slopas. mening bör de gällande maximigränserna, som är satta med utgångspunkti en normalarbetstid om , nu sänkas. Utredningen harföreslagit att dygnsmaximum bestäms och veckomaximum till 45timmar. Vidare har utredningen förordat att regeln om elva timmars oavbrutenledighet för nattvila behålls. Utredningens förslag till bestämmelser iarbetsmiljölagen om arbetstiden för minderårig har inte föranlett någonerinran av remissinstanseraa. Även jag ansluter mig tUl förslaget om dygns-och veckomaximum för minderårigs arbetstid (5 kap. 5 § första stycketarbetsmUjölagen). Visserligen torde det i dagens läge vara sällsynt attungdomar sysselsätts i förvärvsarbete till övermått. Det bör dock vara enuppgift för arbetarskyddslagstiftningen att ge en garanti och möjlighet tillingripande mot vad som kan betraktas som orimligt långa arbetsdagar ocharbetsveckor för minderåriga. Vad gäller längden av den obrutna nattvilanförespråkar vissa internationella instrument, t. ex. 1973 årsILO-rekommendation om minimiålder, en tolvtimmarsregel. Något påtagligt behovav att ändra nuva- 1976/77:149 328 randeminimum synes emellertid inte finnas. Detta överensstämmer med den bedömningsom gjordes från arbetarskyddsstyrelsen i samband med tillkomsten av nämndarekommendation. Jag förordar därför att elva-timmarsregeln behålls (5 kap. 5 §andra stycket första meningen arbetsmiljölagen). Nattvilan skall enligt nuvarande regler omfattatiden mellan och 5 för alla minderåriga. För dem som ej fyllt 16 årföreskrivs att tiden mellan och 6 skall ingå i ledigheten. Dispens kanges av arbetarskyddsstyrelsen enligt detaljerade bestämmelser. Minderåriga somej fyllt kan medges att arbeta mellan och 22 om det anses påkallatoch elvatimmarsregeln ej åsidosätts. Föreligger särskilda skäl kan dispens gesför minderårig som fyllt och har god hälsa och kroppsutveckling. Genomdispens kan också för 1618-åringar tiden mellan och 5 bytas ut motannan tid mellan och 7. En särskild dispensregelfinns för flottningsarbete. Härutöver öppnar bestämmelserna möjlighet tillnödfallsarbete för minderårig som fyllt . Utredningen har ansett att det inte är behövligtmed ett så detaljerat regelsystem som det nu redovisade. Det har i ställetföreslagits att arbetsmiljölagen bara skall föreskriva att nattvilan förminderårig skall inbegripa tiden mellan och 5. Jag vill i anslutning härtill erinra om att jagtidigare har förordat att minderårig skall kunna ta lätt arbete. Annat arbeteskall minderårig kunna ta först det kalenderår han fyller och sedan hanhar slutat sin obligatoriska skolgång. Eftersom arbetarskyddsstyrelsen avsesskola meddela närmare föreskrifter, bl. a. om arbetstidens längd och förläggning,för arbete av den som ej har uppnått nämnda gräns, bör arbetsmiljölagensnärmare bestämmelser om nattvila för minderårig kunna inriktas på dekategorier av minderåriga arbetstagare som återstår, nämligen ungdomar somfullgjort sin skolplikt men ännu ej har fyllt . Mot denna bakgrund anserjag att arbetsmiljölagen (5 kap. 5 § andra stycket andra meningen) även pådenna punkt bör utformas enligt utredningsförslaget. Jag vill betona att de i arbetsmiljölagen förordadereglema om begränsning av minderårigs arbetstid på intet sätt uttrycker vadsom i dagens samhälle kan anses vara normalt. De har i stället faststäUts föratt lagen på denna punkt skall ge en garanti mot rena missförhållanden. Att jaghar ansett mig kunna stanna vid detta får ses mot bakgrunden av att utredningenoch remissinstanserna inte har funnit något behov föreligga av en reglering medvidare syfte. Utredningen har ansett att arbetstids- ochvilobestämmelserna för minderåriga inte bör kunna frångås genom avtal. Däremotmåste möjlighet finnas att göra avvikelser dispensvägen. Efter särskildprövning av den minderåriges förhållanden och arbetsmiljöförhållandena påarbets- 1976/77: 149 329 StäUetbör enligt utredningen tillstånd kunna ges t. ex. för att i vissa fallmöjliggöra deltagande i treskiftsarbete som innefattar nattskift med vissaintervaller. En dispensregel har utformats så att den avser såväl arbetstids-som vilotidsreglerna i minderårigkapitlet. För dispens har ställts upp kravetatt särskilda skäl föreligger för avsteg. Utredningsförslaget har inte heller i dettaavseende väckt någon invändning från remissinstanserna. Även jag anser attarbetsmiljölagen bör utformas i enUghet med vad utredningen sålunda harföreslagit om möjlighet tiU myndighetsdispens vid särskilda skäl (5 kap. 5 §tredje stycket). Arbetsmiljölagen bör lämna möjligheten öppen för handläggningi första instans av arbetarskyddsstyrelsen eller yrkesinspektionen enligt denärmare direktiv som här kan komma att gälla. Jag hänvisar till vad jag imotsvarande fråga har anfört i avsnitt 20.6.7. Det kan enligt min mening liggasärskilt nära tUl hands att tänka sig en handläggning hos yrkesinspektionen avärenden om dispens från arbetstidsreglerna för minderåriga. Den delreform av arbetarskyddslagstiftningen somgenomfördes byggde på tanken att samarbete mellan arbetsgivare ocharbetstagare är en fömtsättning för att man skall kunna skapa goda arbetsförhållanden.Denna synpunkt har ytterligare understrukits av arbetsmiljöutredningen i dessslutbetänkande liksom av remissinstanserna. LO har härvid konstaterat att 1973års ändringar innebar ett betydelsefullt steg framåt vad avser de anställdasinflytande över arbetsmiljön. En påtaglig förändring har enligt organisationenskett såväl i attityder som i fråga om möjligheterna att åstadkommaförbättringar på arbetsplatserna. Som särskilt positivt har noteratsskyddsombudens och skydds-kommittéeraas deltagande i planeringen samtskyddsombudens stärkta ställning genom möjligheten att i avvaktan påyrkesinspektionens ställningstagande avbryta farliga arbeten. Även jag vill konstatera att partssamarbetet påarbetsmiljöområdet har kommit att framstå som alltmer betydelsefullt. Dettabottnar inte minst i den vidgade syn på arbetarskyddet som har vuxit fram undersenare år. Genom lagändringar som trädde i kraft stärktesskyddsombudens och skyddskommittéeraas ställning och kravet på samarbetebetonades. har arbetsmarknadens parter på gmndval av de nya regleraaträffat avtal om arbetsmiljön. På det kommunala området ingicks ettarbetsmiljöavtal som slår fast en helhetssyn på arbetsmiljön vad avserarbetarskydd med företagshälsovård. och statstjänstemännenshuvudorganisationer har slutit avtal om riktlinjer förföretagshälsovård m. m. Mellan SAF, LO och 1976/77:149 330 () har också träffats arbetsmiljöavtal. Detta avser dels allmännaregler för arbetsmUjöverksamheten i företagen och rekommendationer förpartssamarbete i företagshälsovårdscentraler, dels riktlinjer förföretagshälsovården. En ökad avtalsreglering inom arbetsmiljöområdet kanav naturliga skäl medföra att behovet av författningsbestämmelser i vissaavseenden minskar. Arbetarskyddslagstiftningen behåller emellertid enligt minmening sin uppgift som vägledare för parterna och som en garanti för att deanställdas intressen blir tUlgodosedda. Lagstiftningen ger utgångspunkten förorganisationen av den lokala skyddsverksamheten liksom förarbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens verksamhet. Den bil-dar vidareen ram inom vilken detaljerna genom avtal kan anpassas till bl. a. förhåUandenainom skilda branscher. En sådan ram behövs av flera skäl. Ansvaret förtryggheten i arbetslivet kan samhället inte av-hända sig i förlitan på attönskemålen tillgodoses genom avtal. Tvingande lagstiftning i form avbestämmelser som garanterar en tillfredsställande standard behövs därför ocksåi fortsättningen. Härtill kommer behovet av bestämmelser för ickeavtalsreglerade områden av arbetsmarknaden. Jag har tidigare framhållit att den nyligenbeslutade lagen om medbestämmande i arbetslivet i hög grad är inriktad på attge de fackliga organisationerna instrument att förverkUga strävanden påarbetsmiljöområdet. Lagen ger uttryck för att kollektivavtal bör träffas ommedbestämmanderätt för de anstäUda. De kollektivavtalsbärande fackliga organisationernafår tolkningsföreträde vid tvist om arbetsskyldighet och tUlämpningen avmedbestämmanderättsavtal. Enligt regler om s. k.primär förhandlingsskyldighet för arbetsgivaren måste denne förhandla med defackliga organisationerna innan han fattar beslut om viktigare ändringar påarbetsplatsen. I andra frågor kan arbetsgivaren bli förhandlingsskyldig om denfackliga organisationen begär förhandling. De fackliga organisationerna harvidare genom lagen fått utökad rätt till information. Samverkansreglerna i arbetsmiljölagen måste ses motdenna bakgrund. I detta sammanhang kan tas upp en synpunkt i TCO:s remissyttrandei anslutning till de av arbetsmiljöutredningen föreslagna samverkansreglerna.Enligt TCO borde utredningen ha klart uttalat sig för att arbetsgivare ocharbetstagare gemensamt bör sträva efter en arbetsmiljö som uppfyller estetiskaoch kulturella krav. Vidare har föreslagit en bestämmelse iarbetsmiljölagen av denna innebörd.