prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Om emellertid preskription avbryts genom all borgenären inlederrättsligt förfarande eller verkställighetsförfarande eller genom alt fordringenåberopas till kvittning, skall ny fullständig preskriptionstid börja löpaendast om fordringen blir fastställd genom dom eller liknande avgörande ellerom verkställighet sker. 1 annat fall för preskriptionsavbrottel bara till följdatt borgenären kommer i åtnjutande av en etförig tilläggsfrist. Samma principföreslås gälla när preskription avbryts genom bevakning i konkurs.Förutsättningen för ny preskriptionstid skall då vara att fordringentillerkänns belalningsrätt i konkursen. Remissinstansema har allmänt godtagit principen attpreskriptionsavbrott som regel skall leda till ny preskriptionstid men attborgenären i vissa fall bara för en tilläggsfrist. Även de bestämmelser sompromemorieförslaget i övrigt innehåller om verkan av preskriptionsavbroltlämnas i allmänhet utan erinran. Några remissinstanser hävdar dock att detbehövs vissa förtydliganden av de föreslagna bestämmelserna. Som framhålls i promemorian är syftet med attavbryta preskription givelvis normalt att en ny fullständig preskriptionstidskall börja löpa. Jag vill emellertid erinra om att jag i det föregående harförordat vissa skärpningar av reglerna om preskriptionsavbrott som syftar tillatt ett fordringsförhållande i princip skall bli klariagt för atlpreskriptionsavbrott skall ske. För att inte ändamålet med skärpningen avavbrottsreglerna skall omintetgöras bör principen vara att en nypreskriptionstid börjar löpa endast om den preskriptionsavbrytande åtgärdenverkligen leder till avsett resultat. I annat fall bör verkningarna avpreskriptionsavbrott förfalla, låt vara först efter en viss frist. Vad först beträffar sådana fall då preskriptionavbryts genom gäldenärens erkännande stämmer det med de angivna principerna låter ny preskriptionstid börja löpa från erkännandet. Genom denna åtgärdkan ju fordringsförhållandet sägas ha blivit klariagt. Jag tillstyrker alltsåpromemorieförslaget om atl man börjar räkna ny preskriptionstid i det angivnafallet. Prop.1976/77:5 166 Preskriptionstidenbör härvid bestämmas på samma sätt som annars. Det innebär normalt all den nyapreskriptionstiden blir av samma längd som den tidigare. Om emellertidpreskription av en fordran med treårig preskriptionstid avbryts genom atlgäldenären utfärdar ett skuldebrev, kommer den nya preskriptionstiden att , såvida inle den särskilda bestämmelsen om konsumentköp ellerkonsumenttjänster är tillämplig. När preskription avbryts genom alt borgenärenväcker lalan eller på annat sätt inleder rättsligt förfarande mot gäldenären,följer av de angivna principerna att ny preskriptionslid börjar löpaendasl om förfarandet leder till att fordringen blir fastställd genom dom ellerliknande avgörande. bör preskription inte inträda så längeförfarandet pågår. Avbryts preskription genom att borgenären åberopar sinfordran lill kvittning bör på molsvarande sätt ny preskriptionstid börja löpaendast om fordringen fastställs genom dom e. d. Vad beträffar sådana fall då borgenären avbryterpreskription genom att ansöka om verkställighet bör förutsättningarna motsvaradem som gäller när preskription avbryts genom inledande av rättegång e. d. Pågrund därav bör ny preskriptionstid räknas bara om borgenärens ansökan ledertill atl åtgärd för verkställighet vidtas. Om ansökan avvisas eller återkallasinnan sådan åtgärd har vidtagits bör alltså ny preskriptionstid inte löpa.Leder ansökan å andra sidan lill att borgenären för full betalning för sinfordran, finns uppenbariigen inte behov av någon ny preskriptionstid.Förutsättningen för att en ny preskriptionslid skall börja löpa bör alltsåvara all ansökningen skall ha prövats i sak utan att borgenären har fått fulltäckning för sin fordran. Att han eventuellt inte har fått någon täckning allsbör sakna betydelse. Även ett resultailöst ulmätningsförsök bör alltså, tillskillnad från vad som är fallet (jfr NJA 1975 s. 19), tillerkännaspreskriptionsavbrytande verkan. De angivna principerna bör gälla oavsett omverkställighet söks för all fö ul ett penningbelopp eller om verkställighetenavser någon annan prestation. Preskription skall enligl vad jag harföreslagit kunna avbrytas även genom atl borgenären ansöker om konkurs ellerbevakar sin fordran i gäldenärens konkurs. I enlighet med de principer som jagnyss har redovisat bör ny preskriptionslid inle heller i delta fall börja löpa,om förfarandet avbryts innan fordringen har blivit föremål för prövning i sak.Som föreslås i promemorian bör förutsättningen för ny preskriptionstid vara attborgenären får betalningsrätt för sin fordran i konkursen. Däremot bör det varautan betydelse om borgenären verkligen flr någon utdelning eller ej. För att nypreskriptionstid skall löpa bör det alltså räcka att fordringen blirutdelningsgill i konkursen. 1 promemorian diskuteras vilken dag som bör utgörautgångspunkt för beräkning av den nya preskriptionstiden. Först behandlasmöjligheten att räkna preskriptionstiden från den dag en dom e. d. vinner lagakraft. Detta altemativ avvisas emellertid med hänsyn till att vissa avgöranden,t. ex. tredskodomar och lagsökningsutslag, måste delges med part för att vinnalaga kraft och atl det i vissa fall kan dröja innan så sker. Prop.1916/11:5 167 föreslåsalt den nya preskriptionstiden normalt skall räknas från den dag dom ellermotsvarande avgörande meddelas. Har ett avgörande överklagats, är det den sistmeddelade domen som bildar utgångspunkt. Saken uttrycks i promemorieförslagetså, att utgångspunkten för den nya preskriptionstiden skall vara den dagrättsligt förfarande avslutas. Jag ansluter mig på denna punkt till förslaget attpreskriptionstiden i princip skall räknas från det rättsligaförfarandet avslutas. Denna princip bör dock modifieras något med hänsyn lillatl en domfäst fordran ibland inte förfaller till betalning förrän . Visseriigen avser de flesta domar i mål som rör betalningsskyldighete. d. fordringar för vilka tiden för fullgörelse redan har inträtt. 1 § kan emellertid fullgörelsetalan i vissa fall väckastrots att liden för fullgörelse inte har inträtt när målet avgörs. a. talan om periodiskt underhåll eller andra periodiska prestationer. 1 fall då gäldenären genom en dom åläggs enskyldighet som skall fullgöras först skulle detuppenbariigen kunna uppstå otillfredsställande konsekvenser om preskriptionstidenbörjade löpa redan när det rättsliga förfarandet avslutades. I enlighet med deallmänna principer som jag har förordat i del föregående bör tiden i ställeträknas från den dag fordringen tidigast kan göras gällande. I fråga om t. ex.periodiskt förfallande underhållsbidrag bör alltså preskriptionstiden räknasfrån den dag resp. belopp förfaller lill betalning. Samma princip bör tillämpasnär en dom endast innebär en prövning av om ett visst rättsförhållande beslåreller ej. Mot bakgrand av det anförda föreslår jag att nypreskriptionstid för en fordran som har fastställts genom dom eller liknandeavgörande skall börja löpa från den dag målet angående fordringen avslutaseller från den senare tidpunkt då fordringen tidigast kan göras gällande. Utgångspunktenför den nya preskriptionstiden bör bestämmas på molsvarande sätt när borgenärenför betalningsrätt för sin fordran i konkurs eller när åtgärd förverkställighet vidtas ulan alt borgenären får full betalning. Vadbeträffar den nya preskriptionstidens längd i fall då borgenären haråstadkommit preskriptionsavbrolt har jag i ell tidigare avsnitt förordat attpreskriptionstiden alltid skall vara , om fordringen har fastställtsgenom dom eller liknande avgörande. bör enligt min mening gälla närborgenären har fått betalningsrätt för fordringen i konkurs liksom när åtgärdför verkställighet har vidtagits utan att borgenären har fält full betalning. 1båda dessa fall kan fordringen sägas ha blivit underkastad en sådan auktoritativprövning att en lioårstid är motiverad. I verkställighelsfallet tillkommer denomständigheten atl verkställighet kan ske endast om fordringen har fastställtsgenom dom e.d. eller, i vissa fall, om den grundar sig på skriftligtfordringsbevis. Som tidigare nämnts bör borgenären ha rätt till entilläggsfrist, om det förfarande som han har inlett inte leder till ett sådantresultat att ny preskriptionslid skall börja löpa. Jag ansluter mig tillpromemorians förslag Prop.1976/77:5 168 omatl fristen i princip bör vara . Lagtekniskt bör saken uttryckas så, attom ny preskriptionstid inle skall löpa enligl de tidigare behandlade reglerna,så skall preskriptionstiden beräknas som om avbrott inte hade skett. Fordringenskall dock aldrig preskriberas tidigare än efter den dag målet ellerkonkursen avslutades. Promemorieförslagels bestämmelser om verkan avpreskription överensstämmer i huvudsak med gällande rätt. Enligt huvudregelnföriorar borgenären genom preskription rätten alt kräva ut sin fordran. Vissaundantag föreslås dock, bl. a. beträffande fordringar som är förenade medpanträtt eller retentionsrätt och beträffande rätten att använda en fordrantill kvittning. Remissinstanserna har i allt väsentligt godtagit deföreslagna bestämmelserna om verkan av preskription. Avvikande meningar hardock förts fram beträffande vissa detaljfrågor, som jag skall återkomma till idet följande. Utgångspunkten för bestämmelserna om verkan avpreskription bör givetvis vara att en fordran inte längre skall kunna krävasut när preskriptionstiden har gått ut. Detta är i själva verketpreskriptionsinslitutets huvudsyfte. Jag tillstyrker alltså den föreslagnaregeln att borgenären genom preskription föriorar rätten att kräva ut sinfordran. Innebörden härav bör vara densamma som enligt gällande rätt.Gäldenären skall alltså inte längre vara skyldig alt fullgöra den prestationsom fordringen avser. Borgenären skall inte kunna utverka domstols dom ellerliknande avgörande för alt fö fordringen fastställd. Inte heller skallverkställighet kunna ske genom exekutiv myndighet. Det är emellertid också enligt min mening klart attvissa undantag från huvudregeln är nödvändiga. En preskriberad fordran bör t.ex. under vissa föratsättningar fö användas till kvittning. En borgenär som haregendom i sin besittning till säkerhet för sin fordran skall inte ulan vidarebehöva lämna ifrån sig egendomen när fordringen preskriberas. Dessa fall skalljag återkomma till i det följande. 1 promemorian uttalas atl någon ändring inteåsyftas av principen att domstol inte självmant lar upp frågan huravidapreskription har inträtt eller ej. Föratsättningen för att preskription skallbeaktas av domstol bör således enligt promemorian vara atl gäldenären görpreskriptionsinvändning. Under remissbehandlingen har olika åsikter förtsfram beträffande frågan huruvida domstol eller annan myndighet självmant bör taupp fråga om preskription. Några remissinstanser anser att del frånkonsumentsynpunkt kan vara önskvärt att preskription beaktas ex officio. Frånandra håll uttalas däremot sympatier för uppfattningen att preskription intebör beaktas annat Prop.1976/77:5 169 änefter invändning av part. Det är allmänt vedertaget atl en domstol i vanligrättegång inte självmant tar upp fråga om tioårspreskriplion, i varje fall inteom båda parter har inställt sig till förhandling. Delta hänger samman med rättegångsbalkensregler om rättegången i dispositiva tvistemål, dvs. mål i vilka föriikning ärtillålen. I sådana mål ankommer del på parterna att åberopa de omständigheterde vill anföra till grund för sin talan. Dom för inte grundas på andraomständigheter än sådana som har åberopats av parterna. Utanför området för de dispositiva tvistemålen äremellertid rättsläget oklart beträffande frågan huruvida tioårspreskriplionskall beaktas ex officio eller ej. Delade meningar föreligger sålunda när detgäller all avgöra om domstol i mål om lagsökning eller betalningsföreläggandesjälvmant skall ta upp fråga om preskription. De publicerade rättsfall somfinns på området ger inte någon klar bild av vad som gäller i delta avseende. Närdet gäller tillämpningen av särskildapreskriptionsbeslämmelser i specialförfattningar synes domstolarna vara merbenägna atl självmant ta upp frågor om preskription. I rättspraxis finnsexempel både på att officialprövning har skett och på motsatsen. Vilkariktlinjer som ligger bakom domstolamas bedömningar av sådana frågor är intehelt klart. Betydelse har emellertid bl. a. att vissa tvingandespecialpreskriptionsregler, t. ex. 71 § uppbördslagen, föreskriver en ytterstapreskriptionstid som inte för föriängas. Inte heller finns det något säkert svar på fråganom preskription beaktas ex officio av exekutiv myndighet. Att döma avremissyttrandena är praxis varierande. 1 den juridiska litteraturen har hävdatsatt preskription beaktas ex officio, om utmätning söks på grund av en dom ellerannanexekutionstitel som är mer än (se t. ex. , Lärobok iobligationsrätt, fjärde uppl., 1975, s. 263). A andra sidan förklarar siglagberedningen i sitt betänkande med förslag till ulsökningsbalk (SOU 1973:22s. 186) inte vara övertygad om att det överensstämmer med gällande rätt alttioårspreskriplion skall beaktas ex officio av exekutiv myndighet. Enliglberedningens mening bör fråga om tioårspreskriplion inte tas upp av kronofogdemyndighetannat än efter invändning. Som har framhållits under remissbehandlingen kanvissa skäl anföras för att införa bestämmelser om officialprövning avpreskriplionsfrågor i vanliga tvistemål. En sådan ordning kan te sig motiveradframför allt från konsumentskyddssynpunkl i fall då gäldenären är konsument.Man måste också räkna med att frågan för större betydelse , ompreskriptionsreglerna ändras i enlighet med mina tidigare förslag.Sannolikheten för att preskription har inträtt i del enskilda fallet kommer dåmånga gånger' att vara avsevärt större. Jag vill i detta sammanhang erinra om all lagen(1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden ger domstolarna störremöjligheter all utöva inflytande på processen i sådana mål än i vanligatvistemål. Lagen föreskriver visseriigen inte någon avvikelse från den allmännabestämmelsen alt en Prop.1976/77:5 170 domi disposilivt tvistemål inte för grundas på andra omständigheter än sådana somhar åberopats av part. För all en domstol skall kunna ogilla talan på grand avpreskription krävs alltså i samma utsträckning som annars alt gäldenären hargjort preskriptionsinvändning. Däremot medför lagens bestämmelser om denmateriella processledningen att domstolen för ökade möjligheter all genomfrågor lill parterna efterforska omständigheter som inle från början harberörts i målet. Därigenom skapas bättre föratsättningar att beakta om enfordran är preskriberad än i vanliga tvistemål. 1 och för sig hade del naluriigtvis varit önskvärtatt i delta sammanhang klarlägga vad som gäller och bör gälla i fråga omdomstols eller annan myndighets rätt eller skyldighet atl självmant beaktafrågorom preskription. Det är dock knappast möjligt all nu införa bestämmelsersom kan vara tillämpliga i alla de skiftande situationer där fråga ompreskription kan komma upp. F. n. pågår inom justitiedepartementetförberedelser för en översyn av vissa delar av (se promemorianDs Ju 1976:8). a. är det aktuellt atl se över reglema om domstolarnasprocessledande verksamhet. Inom ramen för delta utredningsarbete får enligtmin mening också prövas huruvida domstolarna i större utsträckning än hittillsbör ta upp preskriplionsfrågor. Enligt gällande rätt anses en gäldenär som har betalaten skuld trots atl den enligt preskriptionsförordningens bestämmelser ärpreskriberad inte ha rätt att återfå beloppet under åberopande avpreskriptionen. Denna princip bör enligt min mening gälla även ifortsättningen. Någon uttrycklig beslämmelse härom torde inte behövas. 6.6.2Ränta m. m. 1 preskriptionsförordningen saknas särskildabestämmelser om hur preskription av en räntebärande huvudfordran inverkar påräntan. Sådana bestämmelser finns inte heller i de andra nordiska ländernaspreskriptionslagstiftning. 1 nordisk juridisk litteratur anses emellertidallmänt att preskription av huvudfordringen medför atl också räntanpreskriberas. I departementspromemorian föreslås en uttryckligbestämmelse om att preskription av huvudfordran också omfattar ränta och annantilläggsförpliktelse. Bestämmelsen har allmänt godtagits underremissbehandlingen. Vad som i promemorian uttalas om innebörden av uttrycketannan till-läggsförpliktelse har dock föranlett vissa invändningar. Även jag anser att preskription av en räntebärandehuvudfordran också bör omfatta räntan. Som föreslås i promemorian bördettagälla såväl förfallna räntebelopp som räntor som ännu inte har förfallit tillbetalning. Vidare anser jag au andra lilläggsförpliktelsertill en huvudfordran bör bedömas på samma sätt som ränta. Som sådanlilläggsförpliktelse bör betraktas bl. a. skyldighet alt betala provision,expeditionskostnader o. d. Däremot anser jag inte att begreppetlilläggsförpliktelse bör omfatta skyldighet att ersätta rättegångskostnader,exekutionskostnader o. d. Prop.1976/77:5 171 Enligl 7 § preskriptionsförordningen ärföratsättningen för atl en fordran trots preskription skall fö användas tillkvittning atl borgenären har förvärvat fordringen före preskriptionstidensutgång och att han också har ådragit sig den skuld som han önskarkvitta. I promemorian föreslås i nära anslutning till gällande rätt alt enfordran ulan hinder av preskription skall fö användas till kvittning, om deninte var preskriberad när borgenären förvärvade den och inte heller när han komi skuld lill gäldenären. Bestämmelsen har lämnats utan erinran underremissbehandlingen. Jag har redan i del föregående sagt att en fordrani viss utsträckning bör fö användas till kvittning även om den är preskriberad.Förutsättningen för att kvittning skall fö ske bör liksom enligt gällande rättvara att de fordringar som skall kvittas har stått mot varandra innanpreskription inträdde. Jag tillstyrker alltså promemorieförslaget på dennapunkt. En remissinstans har framfört önskemål om ettklariäggande av i vad mån en fordran som är underkastad kort preskriptionstidenligl speciallagstiftning skall kunna kvittas mot en fordran som omfattas avden allmänna preskriptionstiden. Jag ämnar i ett följande avsnitt ta uppfrågor om förhållandet mellan de allmänna preskriptionsbestämmelserna och bestämmelsernai speciallagstiftningen. Frågan huruvida kvittning skall kunna ske i detangivna fallet bör bedömas med lillämpning av de principer som jag kommer attutveckla i det avsnittet. Enligt 8 § preskriptionsförordningen är en borgenärsom har handpantrält till säkerhet för sin fordran inte skyldig atl lämna ifrånsig panten förrän han har fött betalt, även om fordringen är preskriberad. 4 § jordabalken finns en bestämmelse som innebär att borgenären har rättatt fö betalning för en fordran som är förenad med panträtt i faslighet även omfordringen har preskriberats. Molsvarande gäller på grund av 13 kap. 7§jordabalken fordran som är förenad med panträtt i tomträtl. Enligl 13 S andrastycket lagen (1966:454) om företagsinleckning har innehavare avförelagsinleckning rätt lill betalning ur den egendom i vilken inteckningen gälleräven om hans fordran har preskriberats. I promemorian föreslås i anslutning till gällanderätt en bestämmelse om att preskription inte skall medföra någon inskränkning iborgenärens rätt till betalning för en fordran som är förenad med panträtt.Vidare lämnas de berörda reglerna i jordabalken oförändrade. Vad som sålundaföreslås har i sak lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Flera remissinstanseranser dock att den föreslagna bestämmelsen i preskriptionslagen börförtydligas. Som framhålls i promemorian är det uppenbart att deprinciper för panträtt i fast egendom och tomträtt som har kommit till uttrycki jordabalken inte bör rubbas genom de ändringar som föreslås belräffande deallmänna bestämmelserna om preskription. Delsamma gäller principerna förförelags- 1976/77:5 172 inteckning.Jag tillstyrker alltså alt de ifrågavarande bestämmelserna i jordabalken ochlagen om företagsinleckning behålls oförändrade. Vidare tillstyrker jag att del i preskripiionslageninförs en bestämmelse om att en borgenär som har panträtt till säkerhet för sinfordran skall ha rätt att få betalt ur panten även om fordringen harpreskriberats. Bestämmelserna i 8 § preskriptionsförordningenanses vara tillämpliga även när borgenären har retentionsrätt i viss egendomtill säkerhet för sin fordran. 1 promemorian föreslås en uttrycklig bestämmelseom atl även retentionsrätt skall bestå utan hinder av preskription.Bestämmelsen har i sak lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Också jagtillstyrker alt en fordran som är förenad med retentionsrätt skall bedömas påsamma sätt som en fordran som är förenad med panträtt. I promemorian diskuteras också frågan huruvidapreskriptionsbestämmelserna skall omfatta säljares rätt att ta tillbakaegendom som har sålts med äganderättsförbehåll. Det framhålls somotillfredsställande atl säljaren av en vara som har sålts på avbetalning skallha rätt alt ta tillbaka varan även om hans fordran på köpeskillingen harpreskriberats. En sådan ordning anses särskill otillfredsställande ompreskriptionstiden förkortas. Enligl promemorian talar starka skäl för attinföra en bestämmelse om att äganderättsförbehåll skall vara utan verkan närfordringen på köpeskillingen har preskriberats. Det erinras emellertid om atlden rättsliga regleringen av avbetalningsköp och andra former avkonsumtionskrediter utreds av kreditköpkommittén. 1 avvaktan påutredningsresultatet föreslås att man avstår från alt införa någon bestämmelseom preskription av säljares rätt till avbetalningsgods. Några remissinstanser framför kritik mot vad som pådenna punkt uttalas i promemorian. De anser att det inle finns tillräckligtstarka skäl för atl i detta avseende göra undantag från principen atl ettsakrättsligt anspråk inte kan preskriberas. Från andra håll uttalas däremotsympati för uttalandena i promemorian. För egen del ansluter jag mig till uppfattningenatt den nuvarande ordningen är otillfredsställande när det gäller preskriptionav rätten att ta tillbaka avbetalningsgods. Även om säljaren har låtit sinfordran på köpeskillingen preskriberas, kan köparens rätt till varan hållassvävande , eftersom säljarens rätt på grund aväganderättsförbehåll är av sakrättslig karaktär och därför inle är föremål förpreskription. Även jag anser alltså att starka skäl talar för att införabestämmelser om preskription av rätten atl ta tillbaka avbetalningsgods. Som tidigare nämnts har kreditköpkommittén numeralagt fram betänkandet (SOU 1975:63) Konsumentkreditlag m. m. Kommitténsförslag övervägs f n. inom . I samband därmed får ocksåfrågor om preskription i kreditköpsammanhang prövas. Med hänsyn härtillföreslår jag inle i detta sammanhang någon bestämmelse om preskription avrätten att ta tillbaka egendom som har sålts med äganderättsförbehåll. Prop.1976/77:5 173 1 avsnittet 6.3.1 har jag behandlat vissa frågorrörande fordringsförhållanden med flera gäldenärer. Jag har där förordat allpreskriptionstiden liksom enligt promemorieförslagel skall räknas separat förvar och en av gäldenärerna. Preskriptionstiden för borgenärens fordran böralltså räknas från den dag han kan göra fordringen gällande mot resp. gäldenär.Denna princip bör tillämpas oavsett om gäldenärernas ansvar är delat ellersolidariskt. I detta avsnitt skall diskuteras vilka regler sombör gälla i sådana fall då en fordran har preskriberats i förhållande till enav flera gäldenärer. 1 preskriptionsförordningen finns inga särskildabestämmelser om fordringar för vilka flera gäldenärer har delat ansvar. Inleheller i promemorian har föreslagits några bestämmelser som särskilt tar siktepå sådana fordringar. Även jag anser att sådana bestämmelser är obehövliga. Närgäldenärernas ansvar är delat, svarar var och en av dem för en viss del avskulden. Försummar någon av dem att fullgöra sin betalningsskyldighet, kanborgenären inte kräva ut bristen av de övriga. Regressanspråk mellangäldenärerna inbördes uppkommer inte.