prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — Det på förhand bestämda belopp som skall varaförverkat eller den i förväg bestämda ersättning som skall utgå till säljaren för den förlust han får vidkännas genom att köparen inte står fast vid köpet kan komma att bestämmas till en överlägsen parts fördelutan att det närmare framgår vilka skäl som ligger bakom. Ingen bedömninghar exempelvis skett av säljarens möjligheter att avyttra objektet till annan köpare eller av storleken av de förluster säljaren drabbas av genom att köpare i viss utsträckning inte fullföljer sina köp. Oskäligaviten och förverkandepåföljder i det enskilda fallet torde småhusköparen i fortsättningen kunna angripa med stöd av den nyageneralklausulen i 36 § avtalslagen (jfr generalklausulutredningens framställning om viten och förverkandeklausuler m m i SOU 1974:83 s 169 ff). Vid entreprenadförhållanden i allmänhet föreligger ett berättigat intresse att avtalsförhållandet inte upplöses utan starka skäl. Omställningsproblem av personlig och 1976/77:110 154 ekonomisk natur skulle annars alltför lätt uppkomma.Reglerna i AB är utformade med utgångspunkt fråndetta. Kan entreprenören visa att han på grund av force majeure m m enligt reglerna i AB harrätt till tidsförlängning kanbeställaren i de flesta fall inte häva avtalet på grundav försening med entreprenadens utförande. Skulle inte rätt till tidsförlängning föreligga, krävs ändock för hävning ettavsevärt dröjsmål. Förseningen skall medföra "väsentlig olägenhetför beställaren" (aB72 8:1 p i). Även påföljderna för fel i entreprenaden är enligt AB utformade med utgångspunktfrån att avtalsförhållandet inteskall upplösas . Fel eller brist i entreprenaden skall avhjälpas av entreprenören(aB 72 2:7 och 8), som kan sägas ha en rätttill detta, och inte annat än i undantagsfallföranleda hävning frånbeställarens sida (jfr AB 72 8:1 p 2). -Om regleringen i AB av påföljder vid entreprenörens dröjsmål och vidfel i det utförda arbetet skall gälla även videntreprenadavtal utanför AB:s till-lämpningsomrädeär ovisst. Även här får sannolikt krävasett avsevärt dröjsmål innan hävningspåföljden fårtillgripas (se framställningen härom hos , Särskilda avtalstyper I s 11éf och s 121). Principerna i AB:s system om tidsförlängning ochmycket begränsad rätt till hävningkan enligt kommitténs mening när de i oförändrat skick överförs till småhusköpekontrakten med entreprenadinslag medföra beaktansvärdanackdelar för småhusköparen. Kommittén anser, att det finns ett starkt behov av att kunnapröva skäligheten av här avsedda hävningsf örbudvid dröjsmål och fel från säljarens sida. Som nämnts i avsnitt 7.5 saknas ikontrakten avseende uppförande av småhus vanligtvis varje antydan om hävningsbef ogenhet för köparen eller annan möjlighet förhonom att göra sin rätt enligt kontraktet gällande mot säljaren t ex om säljaren underlåteratt avhjälpa fel och brist som konstateratsvid slutbesiktning eller som är hänför-ligt tillgarantiåtagande. Prop.1976/77:110 155 Kommittén anser, attsmåhuskontrakt bör innehållaregler även om köparens möjligheteratt tillgripa hävning och andra sanktioner vid säljarens kontraktsbrott. Presentationen i avtalet avparternas rättigheter och skyldigheter kaneljest ge köparen ett intryck av bindning tillköpet som inte svarar mot detverkliga rättsläget. En smähusköpare kan under ändrade förutsättningar ochi speciella situationer vilja dra sig ur köpet.Han vill då åstadkomma samma rättsverkan - återgång av köpet- som följer på en befogad hävningmed anledning av säljarens kontraktsbrott. Enligt är entreprenören berättigadoch skyldig att utföraav beställaren föreskrivna ändringar(AB 72 2:2). Denna regel korresponderar med bestämmelserna i 72 6:8 om reglering av ersättningen förentreprenaden. Enligt dessa har beställeireninte rätt att utan påföljd för honom självbegränsa eller avbeställa entreprenaden sedan avtal träffats. Vid entreprenader utanför AB:s system torde möjligheterna vara små för beställarenatt bestämma att entreprenaden skallavbrytas utan påföljd för honom själv, !.öp av lös egendom fåri princip inte frånträdas. Underlåter köparen att uppfylla sin betalningsskyldighet eller att ta emot godset,gör han sig skyldig tillkontraktsbrott (dröjsmål). Endast vid s k öppet köp har köparen,on säljaren avlämnat godset, rättatt dra sig ur köpet men enbart under förutsättning att köparen inom överenskommentid eller i annat fall utan oskäligt uppehåll ger besked att han inte vill behålla godset (60" § köplagen). har dock genom hemförsäljningslagen(1971:238) öppnats Beträffande hävning, hävningsrätt och återgång, se bl a , Hävningsrättoch uppsägningsrätt vid kontraktsbrott s 4 ff och ,Jordabalken (1971) s 297 f Betr. frånträdande och jämkning av förpliktelse se , Lärobok i obligationsrätt, 4 uppl, s 273 ff m hänv. Jfr om avbeställningsrätt vid tillverkningsavtal och vissa andra tjänster i SvJT 1975 s 241 ff. Prop.1976/77:110 156 möjlighet för köpare att under vissa betingelser inom frånträda anbud eller svar på anbud avseende köp och vissa tjänster. Lagen gäller dock i regel inte när avtalet på ömse sidor fullgörs vid sammanträffandetmed säljaren. Om köpare av fast egendom inte fullföljer avtalet, får han betala dröjsmälsräntaoch slutligen, om avtalet innehåller sådan bestämmelse, finna sig i att avtalet hävs och att handpenningen förverkas. I de allmänna leveransbestämmelser för trähus, som utarbetats avSveriges trähusfabrikers riksförbund efter överläggningar med KO, har tagits in bestämmelser att köparen från beställningstillfället fram till dess leveransen påbörjas får avbeställa leveransen utan annan kostnad ändet s k ritningsförskottet om han drabbas av långvarig, allvarlig sjukdom eller dödsfall inom familjen eller om hans äktenskap upplöses eller omnågot annat inträffar, som i grund förändrar förutsättningarna föravtalet. Om förutsättningarna för avtalets ingående eller fullgörande väsentligt rubbas mellan kontraktsslutet och tillträdesdagen och detta sker utan köparens förskyllan är det enligt kommitténs mening av vikt, attköparen kan frånträda avtalet (jfr force majeure-klausuler till säljarensförmån). Bestämmelser härom bör finnas i småhuskontrakten för attåstadkomma rimlig balans mellan näringsidkare och konsument. Huruvidarätten att under nyssnämnda omständigheter frånträda köpet alltid skall varaförenad med skyldighet för köparen att ersätta säljaren hans ekonomiskaförlust med anledning av köpets återgång, finner kommittén inte anledning att gå in på närmare. I de fall ersättning skall utgå bör denpå lämpligt sätt standardiseras så att bl a tvister om ersättningens storlek kan undvikas (jfr vad som anförts tidigare beträffandeersättning vid säljarens dröjsmål). 8.6 Avtalsvillkorslagens tillämpning på förmedlingsfall KO har i sin skrivelse till omutvidgning av tillämpningsområdet föravtalsvillkorslagen (se avsnitt 6.1.2) påpekat,att privata småhussäljare vanligen anlitar fastighetsmäklaresom medhjälpare samt att kontraktet då ofta avfattas påformulär som mäklaren tillhandahålleroch att denne i huvudsak bestämmer vilkaklausuler som skall tas in i kontraktet. KO anser det påkallat, att ocksäde olika standardvillkor som kommer till användningi dessa sammanhang bör kunna granskas enligt en tillfast egendom utvidgad avtalsvillkorslag. Frånkonsumentsynpunkt får utvidgningen av tillämpningsområdettill fast egendom avsedd effekt endast under förutsättning att de enskilda försäljningar somförmedlas av mäklare tas med. KO menar dessutom, att förmedlingssituationen bör tas med föratt bringa avtalsvillkorslagens tillämpningsområde i bättreöverensstämmelse med konsumentköplagens. Konsumentköplagen(1973:877) ger konsumenten ett grundskydd som han alltid skall ha när han förenskilt bruk köper varor frän näringsidkareoch varorna säljs i näringsidkarens yrkesmässiga verksamhet. Även i detfall att en konsument köper en vara av en näringsidkare och näringsidkareni själva verket bara förmedlar försäljningen såsomombud för en privatperson som säljare, ger konsumentköplagen köparen detta grundskydd. Genom enutsträckt tillämpning av lagen i detta s k förmedlingsfall (i § andra stycket) kan köparen riktasina anspråk enligt konsumentköplagen mot säljaren- däremot inte mot näringsidkaren som förmedlar köpet. Vad KO åsyftar med önskemålet om tillämpning av en utvidgad avtalsvillkorslag pä förmedlingsfallsynes inte vara ett skydd förkonsumenten-köparen gentemot Prop.1976/77:110 158 säljaren av den fasta egendomen utanett skydd mot förmedlaren som i kraft av sin större sakkunskap och erfarenhet, i många fall gentemot både säljare och köpare, kan aktivt påverka innehållet av det kontrakt som köparen erbjuds att skriva på. Enligt kommitténsmening är det angeläget frånkonsumentsynpunkt, att sådant användande vid förmedlingav fastighetsförsäljning av oskäliga avtalsvillkor som direkt styrsav förmedlarens större kunskap och erfarenhet bör kunna angripas med tillämpning av en till fast egendom utvidgadavtalsvillkorslag. Tillämpningen bör emellertid begränsastill förmedlingssituationer där omständigheternaär sådana att det kan anses påkallatfrän allmän synpunkt att mäklarenjämställs med näringsidkare som använder oskäligtvillkor vid konsumenterbjudande (jfr den nuvarande utformningen av 1 § första stycketförsta punkten avtalsvillkorslagen). Användande av villkor i förmedlat erbjudande får till en början anses föreligga närmäklaren tillhandahäller avtalsparterna ett förtryckt formulärmed kontraktsvillkor. Mäklaren kan emellertid även på annat sätt, utan att någonav avtalsparterna medverkar till det, utövaett klart bestämmande inflytande på kontraktsutformningen. Situationer av sistnämnda slag äremellertid svåra att avgränsa frånfall, då oberoende av mäklarens synpunkter en väl informerad säljarekräver eller avtalsparter i samförstånd begär att i kontraktet skall tas in en klausul av visslydelse. Kommittén anser inte attavtalsvillkorslagens tillämpning på mäklarförmedlade erbjudanden att förvärva fastegendom skall vara beroende av det formella kriteriet att mäklaren tillhandahållitavtalsparterna ett förtryckt formulär innehållandeoskäliga villkor. Även påverkan från mäklarens 1976/77:110 159 sida av annat slag som haft avgörande betydelse föravtalsutformningen bör kunna angripas av KO ochmarknadsdomstolen. Till undvikande av rättsosäkerhet förmäklaren bör dock förutsättningen föringripande vara att det står klart att det oskäliga villkoret i kontraktserbjudandet föranletts av mäklarenoch att ett förbud är påkallat frän allmänsynpunkt. Att mäklaren enbart lämnar anvisning pålämplig köpare och sammanförparterna bör inte medföra att lagen blir tillämplig (jfr betr konsumentköplagenSOU 1972:28 s 90). Det sagda kommer till uttryck i lagtexten, som anger som enförutsättning för förbud att det är fråga om villkor som näringsidkare-förmedlare "använder", dvs det måste kunnakonstateras, att det verkligen är förmedlaren som genom sin egen aktivitet åstadkommit att villkoret tagits in i kontraktet ochinte så att detta förhållandeenbart beror på att säljaren påfordratatt villkoret skall vara med. Förbudet, somriktas endast mot förmedlaren, syftar till att hindradenne från att i fortsättningen användaen viss klausul i den mening som angetts . Fastighetsförmedlingsker även genom andra näringsidkare änmäklare, t ex genom advokat. Även sådan personsaktiva medverkan till utformningen av oskäligaavtalsvillkor i småhuserbjudanden bör kunna eingripas, när det är fråga om förmedlingssituationer liknande mäklaruppdraget. Varje fastighetsförmedling av näringsidkarebehöver dock inte medföra att avtalsvillkorslagen blir tillämplig. Avgörandeär här, liksom i förmedlingsfallet i 1 § andra stycket konsumentköplagen (1973:877, prop 1973:138 s 162 f), om näringsidkaren förmedlarerbjudandet i sin yrkesmässiga verksamhet eller inte.Avtalsvillkorslagen bör inte vara tillämplig dåen näringsidkare i en annan bransch somprivatperson i ett enskilt fall åtar sig attförmedla en fastighetsförsäljning. Prop.1976/77:110 160 8.7 Avtalsvillkorslagenstillämpning på erbjudanden somavser överlåtelse av tomträtt Avtalsvillkorslagenär f n tillämplig på erbjudanden att förvärva nyttjanderätt till lösöre såsom bilar, TV-apparater m m. Nyttjanderätt till annan lös egendom änlösöre omfattas däremot inte av lagen, S k begränsade sakrätter i fast egendom såsom arrende, hyra och tomträtt faller således inte in under avtaisvillkorslagen. Kommitténhar under arbetets gång diskuterat frågan om en utvidgning avavtalsvillkorslagen även till erbjudanden om upplåtelse av arrende, hyra och tomträtt men kommittén har stannat för att inte föreslå en sådanutvidgning. Däremot anser kommittén - som enligt utredningsdirektiven haratt utgå från att avtalsvillkorslagen skall utvidgas till att omfattavillkor som används vid försäljning av småhus och tomtmark för småhus -att överlåtelse av tomträtt, som i huvudsak sker enligt bestämmelsernarörande fast egendom (se 13 kap 7 § JB), inte bör undantas från lagens till-lämpningsområde. Med hänsynhärtill föreslås att vad i lagen sägs om fast egendom skall gälla även överlåtelse av tomträtt. Det synes påkallat att i fortsatt lagstiftningsarbete överväga frågan om enytterligare utvidgning av avtalsvillkorslagen. Standardavtal är mycket vanliga i fråga om nyttjanderättsrpplåtelser till konsument av fast egendom, särskilt som jordabalken i stor utsträckning uppställer krav pä skriftlig form. Nyttjanderätter såsom tomträttsupplätelse, arrende, hyra, bostadsrätt m fl är av mycket stor ekonomisk och social betydelse från konsumentsynpunkt. Nyttjanderättsavtalen är visserligeningående lagreglerade i jordabalken, men regleringens omfattningvarierar starkt mellan olika nyttjanderättstyper och är i vissahänseenden dispositiv. Man har även att beakta rena korttidsupplätelser av fast egendom, t ex upplåtelse av plats i parkeringsanläggning somej är förenad med ett förvaringsavtal. 1976/77:110 161 En särskild svårighet i detta sammanhang är dock att den modell förkonsumentskydd som avtalsvillkorslagen uppställer sannolikt inte passarinom betydelsefulla delar av nyttjanderättsomrädet. Pä hyresmarknadenutvecklas ju alltmer ett förhandlingssystem med arbetsmarknaden sommönster, varvid konsumenterna i deras egenskap av hyresgäster agerargenom egna organisationer. På bostadsrätts-området framträderavtalsvillkoren nännast som en fråga om förhållandet mellan medlemmarna i enekonomisk förening. Det kan vidare påpekas att förarbeten och praxis enligtavtalsvillkorslagen torde ge rätt ringa ledning för bedömningen avdiskutabla avtalsvillkor i nyttjanderätts-kontrakt, eftersom det här inte som vid köp och flertalet tjänster är fråga om korttidsavtal utan i regel om långtidskontrakt med därav föranledd speciell avtalsstruktur. 11 1976/77. Prop.1976/77:110 162 9.1 1 och 2 §§avtalsvillkorslagen Om den av kommitténföreslagna utvidgningen av avtalsvillkorslagenstillämpningsområde till fast egendom inklusive överlåtelse avtomträtt och till det s k förmedlingsfallet tas in i den nuvarande 1 § i lagen, blir denna paragraf lång och svåröverskådlig.Kommittén föreslår därför att innehållet i 1 §inskränks till att ange vilka erbjudandensom omfattas av lagen. Enligt kommitténsuppfattning är det då naturligt att flytta det nu-varan'ae innehållet i 2 §angående vissa begränsningar i lagens tillämpning till 1 §. I 2 § bör i stället anges de närmareförutsättningarna och föremålet för förbud enligt lagen. Kommittén föreslår beträffande 1 §,att det som avses med erbjudandet, "vara eller tjänst", kompletteras med "fast egendom"och att här tas in även "nyttjanderätt till lösöre", som utgör innehållet i paragrafens nuvarsinde andra stycke, Ienlighet med vad som anförts i avsnitt 8.7 bör här också anges, att vad i lagen sägs om fast egendom även gäller överlåtelse av tomträtt. Första och tredje styckena i den föreslagna 2 §upptar, med den förkortning som föranleds av att viss text flyttats till 1 §, innehålleti nuvarande 1 § första och tredje styckena. I den föreslagnaparagrafens andra stycket har det s k förmedlingsfalletavseende fast egendom och överlåtelse av tomträtt tagits in. I fråga om förmedlingsfallet föreslår kommitténför att inte onödigtvis tynga lagtexten ingen begränsning till småhus.Den erforderliga begränsningen till sådana fastigheter torde erhållas genom lagens krav på att ingripande fårske enbart mot villkor som näringsidkareanvänder vid erbjudande till konsumentför enskilt bruk och endast om det är påkallat från allmänsynpunkt. Kommittén villerinra om att med termen näringsidkare förstås den somyrkesmässigt bedriver verksamhet avekonomisk natur (jfr förarbetena till bl a vartimärkes-lagen, marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen och konsumentköplagen, prop 1960:167 s 48, 1970:57 s 90, 1971:15 s85 och 1973:138 s 160). Termen, som såledeshar en vidsträckt betydelse, omfattar även den som driver yrkesmässig verksamhet som deltidssyssla, om sysslanuppvisar ett visst mått av varaktighet. Något krav att verksamheten skall bedrivas med vinstfinns inte. 9.2 Den föreslagnautvidgningens tillämpning på avtal med internationell anknytning Vid avtalsvillkorslagens tillkomst påpekade departementschefen att lagen inte varformellt begränsad till vad som sker i Sverige.Avgörande för om generalklausulen skall tillämpas borde dock enligt samma uttalande vara om försäljningserbjudandetavsåg den svenska marknaden. Försäljningserbjudandensom riktas till kunder utanför Sverigeborde däremot inte anses omfattade avlagstiftningen och det oavsett om erbjudandet lämnas av svensk eller utländsknäringsidkare (prop 1971:15 s 89). Såvitt gäller erbjudanden till i bosatta personeratt förvärva fast egendom utomlands torde en tillämpning av avtalsvillkorslagen normalt inte komma i fråga bl a med hänsyntill huvudprincipen i den internationella privaträtten, att rättsfrågor rörande fast egendom bedöms enligt det lands lag i vilket fastigheten är belägen (forum reisitae, se , Internationell privat- och processrätt, 4 uppl, s 86 och 103). Förvärv av fastegendom utomlands är i de flesta fall noga lagregleradoch fordrar inte sällan s k notariell medverkan av rättskunnig person som företräder det offentliga intresset ochgranskar avtalsinnehållet. Sådana omständigheterhindrar däremot inte 1976/77:110 164 att med tillämpning av marknadsföringslagen uppta tillprövning ett svenskt eller utländskt företags reklampåstående riktat till den svenska marknaden om fast egendom i utlandet (jfr prop 1970:57 s 92 f, m fl. Otillbörlig marknadsföring s 73 ff). Den ändrade lagstiftningen föreslås träda i kraft den1 » Avtalsvillkorslagen i dess ändrade lydelse tordekunna tillämpas även på erbjudande att förvärva fast egendom som gjortsföre lagens ikraftträdande (jfr prop 1971:15 s 92). Övergångsbestämmelserhärvidlag synes ej behövas. Den ändrade bestämmelsen i skiljemannalagendäremot bör inte vara tillämplig på avtal som träffats före ikraftträdandet. En övergångsbestämmelse av denna innebörd är fördenskull påkallad (jfr prop 1973:8? s 203). Prop.1976/77:110 165 10 SÄRSKILTYTTRANDE Särskilt yttra,nde av experten Enligt 3 a § lagen omskiljemän får vid tvist s k skiljeklausul i avtal mellan näringsidkare och konsument i vissa fall inte göras gällande. För paragrafens till-lämplighet fordras bl a att tvisten avser vara eller tjänst. Småhusköpkommitténföreslår ändring av paragrafen, sä att den blir tillämplig även vid tvist avseende fastegendom. Bland de frågor som småhusköpkommittén fått i uppdragatt utreda finns frågan i vad mån skiljeförfarandeenligt lagen om skiljemän bör tillåtas i tvist rörande konsuments fastighetsförvärv. Denna fråga har ännuinte varit föremål för några närmare diskussioner ellerutredningar inom kommittén. Den föreslagna förändringen av 3 a §lagen om skiljemän har enligt min mening ett direktsamband med frågan om skiljeförfarande överhuvudtaget vid tvist avseende konsuments fastighetsförvärv. Det vore att föregripa den fortsatta utredningen att redan nu för en del fall göraskiljeklausul i småhusavtal verkningslösa. Till saken hörvidare att regeln i 3 a § lagen om skiljemän hänger direktsamman med det förenklade rättegångsförfarandet enligt lagen om rättegången itvistemål om mindre värden, vilken lag i sin tur har ett nära samband med verksamhet. I anges att vsirken frågan om tillämplighetenav lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden eller fråganom reklamationsförfsirandet vid fastighetsköp skall tas upp av kommittén. Då 3 a § lagen om skiljemäni sin nuvarande lydelse syftar till att förhindraatt just lagen om rättegången i tvistemål om mindre Prop.1976/77:110 166 värden fär minskad betydelse p g a skiljeklausul och då det förenklade rattegängsförfärandet enligt nämndalag delvis bygger på möjligheten för domstolen att inhämta yttrande frånallmänna reklamationsnäm.nden, anser jag att småhusköpkommittén genom sitt förslagtill ändring i 3 a § lagen om skiljemänaktualiserat en komplicerad fråga alldelesför . Av nu anförda skäl tar jag avståndfrån kommitténs förslag till ändring av 3 a §lagen om skiljemän. trots det anfördaansett sig inte böra avstå från att föreslå ändring av 3 a §lagen om skiljemän, vill jag aktualisera en annan fråga, som berörsav kommitténs förslag. Enligt 1 § lagen om rättegången itvistemål om mindre värden skall lagen tillämpas i tvistemål vari förlikning ärtillåten, om värdet av vad som yrkas uppenbart ej överstiger hälftenav det enligt lagen om allmän försäkring bestämda basbeloppet . Lagen skall dockej tillämpas, om part första gångenhan för talan i målet yrkar att lagen inte skall tillämpas och därvidgör sannolikt att bakomliggande tvistär av "synnerlig betydelse för bedömningen avandra föreliggande rättsförhållanden". Vid köpeavtal avseende nybyggda småhus är det inteovanligt att en tvistefråga, som i det enskilda fallet gäller ett värdeunderstigande halva basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring, ärgenomgående för ett stort antal hus, exempelvis i ett grupphusområde. Avgörandeti det enskilda fallet får då synnerlig betydelse för bedömningen av andra föreliggande rättsförhållanden. I sådant fall har man anledning räkna med att domstolen finner att den anhängig-gjorda tvisten inte skall avgöras i den ordning som följer av lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden. 1976/77:110 ' Om nu det berörda småhusavtalet innehåller skiljeklausul och domstolenfunnit att tvisten inte skall handläggas i den ordning, som gäller enligt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden, finns knappastnågot skäl att inte låta skiljeklausulen gälla. Med hänsyn härtill bördet av kommittén föreslagna förbudet i 3 a § lagen om skiljemän att göraskiljeklausul gällande avse endast tvist, som verkligen blir handlagd enligt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden. I annat fallfyller förbudet inte sitt ändamål, nämligen att framtvinga en billig och enkel handläggning av tvisten. Lagtekniskt kan frågan lösas så att andra stycket i 3 a § lagen om skiljemän kompletteras och inledningsvis får följande lydelse: "Första stycket gäller ej om tvisten ej blir handlagd enligt lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden eller om ...... förpliktelser". Sammanfattningsvisär jag sålunda av den uppfattningen att förslaget till ändring av 3 a §lagen om skiljemän till att omfatta skiljeklausul i avtal mellannäringsidkare och konsument rörande fast egendom lagts fram utan tillräckligutredning och utan hänsyn till olika betydelsefulla fak torer. Befinnes denföreslagna ändringen ändå böra genomföras, bör enligt min mening göras ett tillägg till 3 a § lagen om skiljemän av innebörd att förbudet att göra skiljeklausul gällande endast skall ha avseende på fall, dåtvisten rent faktiskt kommer att handläggas i den form som följer av lagen om rättegängen i tvistemål om mindre värden. Lagom ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor Härigenom föreskrivesatt 1, 2 och 3 a §§ lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor skallha nedan angivna lydelse.