prop · G003151 · 1976-12-31 00:00:00 — Någraremissinstanser är kritiska mot de föreslagna villkoren för förskottsgivningen.Bostadsdomstolen anser att sambandet mellan bestämmelserna ombelalningsåläggande och om förskott inte klart har angetts i motiven tilllagrummen. Belalningsåläggande skall enligt motiven ses som etl komplement tillövriga utvägar att skaffa pengar och tillgripas först sedan alla andramöjligheter har blivii ultömda. Kommunens skyldighet att utge förskott tarenligt motiven däremot sikte pä "katastrofsituationer", dåförvaltaren omgående behöver pengar och då vägen över lån och/ellerbelalningsåläggande tar för lång lid, t.ex. då det gäller att snabbt skaffaeldningsolja eller laga en akut skada på fastigheten. Förutsättningen att betalningsskyldighetskall ha ålagts torde i praktiken innebära att frågan om skyldighet förkommunen att förskotlera visst belopp inte kan handläggas utan risk förtidsutdräkt. Fastighetsägaren kan t. ex. av en eller annan anledning viljahålla sig undan delgivningen av ansökan om belalningsåläggande. Enligtbosladsdomstolens mening kan i stället övervägas att som förutsättning förbeslut om förskott uppställa krav på all förvaltaren skall ha gjort ansökan ombelalningsåläggande. Domstolen är emellertid inte övertygad om att det behövsnågot samband mellan bestämmelserna. Poängen med den lösning som ulredningenhar föreslagit är att hyresnämnden skall ha tagit ställning till om den åtgärdsom förvaltaren vill vidta är påkallad och till hans uppgift om medelsbehov.Den prövningen kan lika väl ske i ett förskotlsärende utan samband med fråga ombelalningsåläggande. Dessuiom torde prövningen i fall som avses vid förskollinte var särskill svåra att göra. Också hyresnämnden i anser del vara enonödig omgång vid förskottsgivningen att betalningsskyldighet först skall haålagts fastighetsägaren. om förskott bör kunna meddelas ,alltså i samband med inlerimisliskl beslut om tvångsförvaltning. All försthöra kommunen torde enligt hyresnämndens uppfattning inte vara erforderiigl.då del här rör sig om relativt sett små belopp avsedda att avhjälpa akutabehov. Det bör framgå av lagtexten atl förskoll skall avse löpande förvaltningoch inle alla åtgärder för förbättring av fastigheten. Enligt riksskatteverketsmening kan det diskuteras om inle hyresnämnden ocksä när interimistiskt beslutom tvångsförvaltning föreligger borde kunna föreskriva alt kommunen skallförskotlera visst belopp. Förslagel om atl fastighetsägaren skulle kunna meddelasflyttnings-åläggande avstyrks av bosladsdomstolen, som framhåller alt beslut omIvångsförvallning inle innebär all faslighelsägaren berövas äganderällen 1976/77:151 38 Han disponerar alltså över utrymmet i fråga pä grund aväganderätt. Det ler sig enligt bosladsdomstolens uppfattning egendomligt altden som inte betalar ersättning till sig själv skall kunna avhysas tvångsvisfrån sin egendom. Till denna principiella synpunkt kommer atl etl genomförandeav förslagel skulle innebära att en fastighetsägare som har sin bostad ifasligheten och vägrar all belala skulle ha en i många stycken sämrebesittning till hemmet än en hyresgäst, som dock endast har en begränsadsakralt i fastigheten. För fastighetsägaren skulle t.ex. inte finnas någonmotsvarighet lill bostadshyresgäsls möjlighel all vid belalningsför-summelseåtervinna förverkad hyresrätt. Enligl bosladsdomstolens mening skulle del varabättre om hyresnämnden vid faslighelsägarens beial-ningsvägran fick rätt allmeddela fastighetsägaren ett belalningsåläggande som skulle få verkställas somlagakraftvunnen dom. Genomförs utredningens förslag, bör i vart fallbestämmelser meddelas som ger hyresnämnden möjlighel all ge skäligl rådrum medavflyttningen. Bosladsdomstolen förutsätter att fråga om fastighetsägarensskyldighet att utge ersättning och att avflytta kan prövas endast efter ansökanav förvaltaren. Detta bör komma till ullryck i laglexien. Såvittavser förslaget om införande av edgång rir\r\er bostadsdomstolen det tveksamtom den föreslagna lagtekniska lösningen är den bästa. Med hänsyn tillfastighetsägarens rättsliga ställning under tvångsförvaltningen förefaller delmindre lämpligl alt applicera regler om vittnesförhör på förhör som hålls medhonom för alt få fram upplysningar om fasligheten. Det ligger närmaretillhands all ordna förfarandet efter förebild av vad som gäller om gäldenärersedgång i konkurs, jfr 91, 93, 94, 210 och 211 §§ konkurslagen (1921; 225). Skerså blir det också möjligt all vidga krelsen av personer som kan åläggasupplysningsskyldighei till all omfalla exempelvis tidigare ägare avfastigheten eller, om fastigheten ägs av elt aktiebolag, förutvarande ledamotav bolagets styrelse. skäl för den av utredningen förordade lösningen kanha varit en önskan att hindra fastighetsägaren från att genom överklagandeuppehålla frågan om fullgörande av sin upplysningsplikt. Detta intresse kantillgodoses även med den lösning som bostadsdomstolen förordar genom alt delbestäms alt beslut om edgång inle får överklagas. anser atten fastighetsägare som vägrar atl lämna erforderliga uppgifter inle skallkunna sättas i häkte. Beträffandede föreslagna bestämmelserna om edilionsföreläggan-de ifrägasällerbostadsdomstolen om inte kretsen av personer mot vilka föreläggande kan riktasbör utvidgas på motsvarande sätt som domstolen har föreslagit beträffandeedgångsförfarande t. Bostadsdomstolen är också osäker om hur den föreslagnabestämmelsen kommer att fungera i praktisk tillämpning med hänsyn lill att dehandlingar m. m. som avses måste vara specificerade i föreläggandet, vilketinte alltid låter sig göra. Även handräckning genom länsstyrelse, vilketenligt utredningen kan ifrågakomma, lorde fömtsätta ett preciserat beslut. Närdet gäller edgång och edifionsfö- Prop.1976/77:151 39 reläggande synes utredningen ulgå från all åtgärden fårbeslutas först efter ansökan av förvaltaren. Har förslagel denna innebörd, bördel enligt bostadsdomstolens uppfattning komma till uttryck i lagtexten. Enligt förslaget kan tiden för tvångs förvaltningbestämmas till högsl . Förvaltningstiden föreslås kunna föriängas medhögst i tagel. anser alt tvångsförvaltningen inle börtillåtas upphöra förrän fastighetsägaren har betalt kostnaderna för de vidtagnaIvångsförvallningsålgärderna samt likviderat utgivna förskott. kommunpåpekar att lagförslaget inte innehåller några bestämmelser om successivavveckling av en tvångsförvaltning. Detta bör emellertid kunna ske genom atttvångsförvallningen i vissa fall får upphöra under villkor all fastighetsägarenöverlämnar förvaltningen helt eller delvis lill förvaltnings-bolag ellerperson, som kan godtas av hyresnämnden. Härigenom åslad-kommes i princip enförvaltningsform som skulle ha använts som resultat av förvaltningsåläggande.Möjligen kan därvid sådan förvaltning inskränkas till att avse endast kameralförvaltning eller endast teknisk förvaltning. Enligl bosladsdomstolens uppfallning bör presumlionen varaall tvångsförvallningen skall upphöra vid utgången av den tid som har bestämtsför förvaltningen och att särskilda skäl måsle anföras för alt hyresnämndenskall få besluta om föriängning. i föreslår atl tiden förivångsförvaltning faslslälls till högst med möjlighet till föriängningmed högst elt år i sänder. är genom sina ingripandeverkningar och genom hela den konstlade situation som skapas av sådan natur attden inte bör bestå . 1 de ärenden om tvångsförvallning som harförekommil hos hyresnämnden har förvaltningen heller inte varat någon längretid ulan har upphört sedan fastigheten har evakuerats eller övergått i annanägo. De föreslagna bestämmelserna om förvaltarens redovisningberörs av flera remissinstanser. tar upp frågan om de föreslagnaredovisningsreglerna ger fastighetsägaren möjlighet atl på rätt sätt fullgöraden uppgiftsskyldighet gentemot det allmänna som åligger honom enligl skildaförfattningar. Verket framhåller all denna fråga inle synes ha uppmärksammatstillräckligt av utredningen samt fortsätter. Enligt gällande lagstiftning på skatte- och avgiftsområdetfinns ett flertal åligganden för fastighetsägaren. Denne skall avlämna självdeklarationvid inkomsttaxeringen, jfr 22 och 47 §§ m.fl. stadganden i taxeringslagen(1956:623), fastighetsdeklarationer till fastighetstaxeringen ocharbetsgi-varuppgift till ledning för beräkning av arbetsgivaravgifter. Vidareåligger det fastighetsägare - såväl juridisk som fysisk person - att utananmaning avlämna kontrolluppgifter till ledning för arbetstagares och andrastaxering, jfr 37 § taxeringslagen. Efter anmaning kan kontrolluppgift fordrasin i andra fall, jfr 39 § 1 och 2 mom. taxeringslagen. Slutligen föreligger lagstadgaduppgiftsskyldighet för vissa juridiska personer i förhållande till myndigheteroch/eller delägare. Så är fallet beträffande handelsbolag, bo- Prop.1976/77:151 40 stadsrältsföreningar m.fl., fåmansförelag samt samfälligheter,jfr 38, 42 och 42 a §§ taxeringslagen. Denna deklarations- och uppgiflsplikl äri huvudsak slraffsanktionerad. 1 fråga om självdeklaration ocharbetsgivampp-gift finns dessutom ett sanklionssysiem med särskilda avgifter. Kontrolluppgift enligt 37 § laxeringslagen ocharbetsgivaruppgift skal) lämnas under taxeringsåret resp.året efter utgiftsåret. Anstånd med alt lämna kontrolluppgift enligl nämndaparagraf kan författningsenligt inte medges. I fråga om arbetsgivamppgift kan däremotanstånd beviljas. Självdeklaration skall enligt huvudregeln lämnas senast den15 februari under taxeringsåret. Bestämmelser om anstånd att avgesjälvdeklaration finns i 34 § taxeringslagen, jfr uttalande imeddelandeserien, RSV Dl 1976:5. Samtliga här omnämnda uppgiftsplikler måsle enligtgällande lagstiftning på området anses åligga fastighetsägaren själv. Dennemåsle därmed också själv äga tala och svara i mål om skatter och avgifter somrör hans fastighelsinnehav. En annan ordning framstår som principiellt tveksamoch skulle behöva föranleda etl flertal komplicerade lagstiftningsändringarinom skattelagstiftningen. Om faslighelsägaren alltså skall förbli uppgiftsskyldigi nämnda hänseenden under en tvångsförvallningssiluation måste faslighelsägarenockså få lillgång lill nödvändiga upplysningar för all kunna fullgörauppgiflspliklen. Delta måste ske i sådan tid atl gällande lidsfris-ler kaniakttas. Vad först gäller kontrolluppgiftsskyldigheten anserriksskatteverket att saken nog ibland i praktiken bör kunna lösas genom enöverenskommelse mellan fastighetsägaren och förvaltaren så att förvaltarenskall fullgöra fastighetsägarens åliggande. Om samförstånd föreligger behöveringa problem uppkomma utan förvaltaren kan ombesörja saken och på grundval avkontrolluppgifterna upprätta ett förslag lill arbetsgivaruppgift som fastighetsägarenfår granska och underteckna. 1 de fall då tvångsförvallningen avsett endast endel av det gångna inkomståret eller då ett samförstånd mellan fastighetsägareoch förvaltare inte uppnås kan dock komplikationer uppkomma. Fastighetsägarenmåsle i elt sådant fall för alt kunna fullgöra sina skyldigheter få omedelbarinsyn i räkenskapsmaterialet för hela den period av del förflutna inkomståretsom tvångsförvallningen omfattat. Fastighetsägarens tillgång till dettamaterial bör kunna ordnas genom att hyresnämnden åläggs medverkan därtill. Omfastighetsägaren och förvaltaren är oense om vilket innehåll uppgifterna skallha. slår del givetvis förvaltaren fritt att underrätta skattemyndigheterna m.fl. om sin uppfattning i frågan. har förståelse för all förvaltarenbehöver viss lid på sig för atl sammanställa en redovisning över sinförvaltning och atl därför fastighetsägaren kan behöva anstånd meddeklarationspliktens fullgörande. En sådan ordning framstår som mera praktiskän atl i taxeringslagen införa en uppgiftsskyldighet för förvaltaren iförhållande till fastighetsägaren motsvarande den uppgiftsskyldighet som gällervissa juridiska personer enligl 38, 42 och 42 a §§ taxeringslagen.Riksskatteverket har inte ansett sig kunna utfärda anvisningar i frågaom anstånd ulan endast gjort uttalanden i rekommendationens form. 1 praktikenkan säkert förväntas all skatlemyndighelerna medger anslånd i här avsedda fall.För den fastig-helsägare som är bokföringsskyldig föreligger redan nu enlagstadgad rätt lill anslånd alt avge självdeklaration till undertaxeringsåret utom i de fall räkenskapsåret gått lill ända före den 31 oktoberåret näst fö- Prop.1976/77:151 41 re laxeringsäret, jfr 34 § I mom. Iredje stycketlaxeringslagen. Någon ytterligare lagreglering i fråga om anslånd itvångsförvallningsfall bör inte ske. Av principiella skäl bör förvaltarensredovisning alltid föreligga klar alt fastighetsägaren kanfullgöra deklarationsplikten åtminstone inom den lagstadgade anståndstiden.Fastighetsägaren bör inte behöva förlita sig på att anstånd i hans fall medgesefter en myndighets fria bedömning. anser av nu anförda skäl allbestämmelserna i 22 S i förslagel bör ha ell annal innehåll. Tidsfristen förredovisningens avlämnande bör sättas efter kalenderåretsutgång. Fastighetsägaren får då en månad på sig atl deklarera. Vidare börbeaktas atl fastig-helsägaren kan tänkas tillämpa brutet räkenskapsår, jfr 12 §bokföringslagen (1976:125). Redovisningsfristen bör för sådana fall anknytastill tidpunkten för räkenskapsårets utgång. Slutligen bör paragrafen innehållaen regel om fastighetsägarens räll att genom hänvändelse till hyresnämnden viden tidigare lidpunkt än redovisningslillfället få ta del av räkenskapsmaterialsom behövs för att han skall kunna fullgöra sin uppgiftsplikt i olikahänseenden. Sistnämnda regel är nödvändig för all bl. a.konlrolluppgifls-skyldigheten skall kunna fullgöras men också för alldeklarationsplikten skall kunna fullgöras korrekt i de troligen fätaliga falldär fastighetsägarens räkenskapsår gått till ända Ijanuari-28 februari under taxeringsåret, jfr 3 § kommunalskattelagen (1928:370). Bosladsdomstolen ifrågasätter om hyresnämnderna har densakkunskap som erfordras för atl nämnden på förslaget vis skall kunnakontrollera att redovisningen är godtagbar och korrekt från redovisningsmässigsynpunkt. Åtminstone när förvaltningsuppdraget är mera omfattande, kangranskningen kräva särskild sakkunskap. Bosladsdomstolen utgår från althyresnämnden i sådana fall utnyttjar sin möjlighet att låta sig biträdas avsakkunnig. Vidare bör hyresnämnderna vara skyldiga all låla kommunen la del avredovisningsmaterialet. i pekar på alt utredningen intehar angett hur redovisningsärendena skall handläggas. Utredningens förslagskulle kunna tolkas så att redovisningen skall behandlas som etl särskillärende vilket anhängiggörs av förvaltaren och avgörs genom beslut, i vilkethyresnämnden uttalar sig om redovisningen. Vid granskningen bör nämnden beståav ordföranden och två ledamöter. Eftersom förvaltaren kan finna eventuellaanmärkningar oberättigade, kan han tänkas ha anledning att föra talan motnämndens beslut. Fråga uppkommer då om fastighetsägaren har partsställning iredovisningsärende, något som skulle strida mot klanderbestämmelserna iförslaget. De föreslagna bestämmelserna om av redovisningenkommenteras av några remissinstanser. i framhåller attmöjligheten för fastighetsägaren att omgående klandra den redovisadeförvaltningen erfarenhetsmässigt har visat sig medföra stora olägenheter förförvaltaren. Genom att fastighetsägaren har klandrat redovisningen harförvaltaren dragits in i flera domstolsprocesser, vilket inverkatmenligt på förvaltarens egentliga uppgifter. vill därförifrågasätta om det inte är mest ändamåsenligl atl av redovis- 1976/77:151 42 ningenfår anslå till dess förvaltningen har upphört. Nackdelen för fastighetsägarenatt få vänta med sin klandertalan får vägas mot de ölägenhetersådana processer kan medföra för förvaltaren med åtföljande förseningar i frågaom fastighetens upprustning. Det förhållandel all hyresnämnden konlrollerarredovisningen och ulövar tillsyn över tvångsförvallningen torde i och för sigvara ägnat alt tillgodose faslighelsägarens intresse. Del är dessutomfastighetsägaren obetaget att när som helst hos nämnden begära förvaltarensentledigande. SABOunderstryker atl den föreslagna klanderrälten under inga omständigheter fårbli en möjlighel för faslighelsägaren atl förhindra ochförsvåra förvaltarens arbete. ifrågasätter omfastighetsdomstolen bör vara forum för klandertalan, eftersom i lagförslaget iövrigt endast ifrågakommer hyresnämnd och bostadsdomstol. Del bör endasi om delär nödvändigl införas ell iredje forum. Denföreslagna beslämmelsen om alt kommunen skall vara skyldig all förskotleraarvode lill förvaltaren avstyrks av kommun som anser alt slaten i ställetbör svara för förskottsgivningen. Också ifrågasätter om delbör vara kommunen som utger förskol-lel. Enligl kommunens uppfallning börförskoltsgivaren under alla omständigheter beredas tillfälle alt yttra sigöver förvaltarens arvodesyrkande, innan detta fastställs. Vidare börförskollsgivaren erhålla säkerhet med anledning av utgivet förskott. Förslagelom all införa etl syslem som ger kommunen möjlighel atl inlösa fastighet somstår under har i allmänhet lämnats utan erinran avremissinstanserna. En del instanser förordar dock alt den föreslagnalösenrätten vidgas ytterligare eller alt inlösenförfarandet kompletteras medregler om försäljning av fastigheten genom förvaltarens försorg. Ett parremissinstanser kräver kompletterande lagförslag om tvångsinlösen av grovtmisskötta hyresfastigheter. Stockholmskommun tillstyrker den föreslagna lösenrätten för kommunen men anser alt detbör övervägas atl utvidga kretsen av lösenberättiga-de till att omfatta ocksåberörda hyresgäster och vederbörande förvaltare. förhållande till tvångsförvahningsförfarandet mera fristående lösenrätt förkommunen förordas av . Förbundet framhåller alt denförslumning som hotar i spåren av spekulation med bostadsfastigheter måslestoppas också genom ökade möjligheter till inlösen av fastigheter.Enligt utredningens förslag skall tvångsförvaltning alltid prövas innankommunen får begära inlösen. Till skillnad från vad som gäller enligtbostadssaneringslagen måste alltså kommunen avvakta tvångsförvallningensförlopp, även om det från böljan synes klart att den blir verkningslös.Förbundet anser det värt att pröva om inlösen kan Prop.1976/77:151 43 tillåtas så snart det visas atl fastigheten är belastadmed skulder så alt den inte kan förvallas med inflytande hyresmedel. Rekvisitenför tvångsförvaltning skall självfallet också vara uppfyllda. Därigenom skullefastighetens ekonomi saneras och den sannolikt främsta orsaken till vanvårdenundanröjas. Elt hinder för inlösen kan vara atl kommunen inle vill eller kanta över fastigheten. Det avgörandet måste tillkomma kommunen och någonskyldighet atl lösa fastigheten vill förbundet inte förespråka. Men kommunernasmöjligheter att lösa in misskötta fastigheter bör alltså ökas. En skärptatlilyd från samhällets sida skulle sannolikt medföra en viss självsanering,åtminstone bland långivarna. Dessa går ibland in som finansiärer avIvivelaktiga fastighetsägares affärer, utan större oro för konsekvenserna avbostadslagstiftningen. Enligt förbundets uppfattning bör bostadsförvallningslagenmedverka till atl fastigheter som är vanskötta och fastighetsägare somförsummar elementära skyldigheter mot hyresgästerna inle kan värderas som godakreditobjekt. Några remissinslanser förordar all förvaltaren ges befogenhetall under kontrollerade former ombesörja en försäljning av fasligheten.Näringslivets byggnadsdelegalion framhåller atl en smidig utväg för altavveckla problemen i de fall, då en tillfredsställande lösning inte kanåstadkommas genom fortsall , är all öppna möjlighel till encivil försäljning under rättslig kontroll, t. ex. efter förebild avförfarandet vid försäljning av egendom under hand i samband med konkurs.Försäljning av fastigheten under hand borde därför enligt delegationens meningkunna få ske efter medgivande av hyresnämnden, varvid ett opartisktvärderingsinslru-ment skulle kunna utgöra bedömningsgrund förförsäljningsvillkoren till köpare som nämnden kan godta. Också kommun ochSvenska ifrågasätter om inte förvaltaren efter hyresnämndstillstånd bör kunna försälja fastigheten till belopp som hyresnämnden finnermotsvara marknadsvärdet. En utbyggnad av systemet med tvångsinlösen krävs avkommunförbundets styrelse (majoriteten) som pekar på att utredningsarbetet harsin upprinnelse i atl hittillsvarande lagstiftning inte gett samhälleltillräckliga medel för att ingripa till skydd för hyresgäslerna mol försumligafastighetsägare. Utredningens förslag synes dock inle tillräckliga för atlkomma till rätta med grovt försumliga faslighelsägare. 1 sådana fall börivångsinlösen komma i fråga. Själva syslemel med faslighelsförvaltningen på enhand och äganderätten på en annan försvårar en ändamålsenlig förvaltning. Närfastighetsägaren enligt förslaget tvångsvis fråntagits möjligheterna alt påverkaförvaltningen kvarstår ändå vederbörande som ägare. Genom denna ludelning blirförvaltningen i flera avseenden tungrodd, vilket i första hand kommer altdrabba de hyresgäster som lagstiftningen avser atl skydda. Skydd förhyresgäslerna bör åstadkommas genom alt samhället skall kunna ingripa även medIvångsinlösen mot fastighetsägare som grovt misskö-ler hyresfastigheter.Liknande synpunkler anförs av en minoritet inom kominunstxrelse. Prop.1976/77:151 44 Lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bosladsfastighet,tvångsförvallningslagen, som irädde i kraft (omtryckt 1971:544. ändrad senast 1974:1085), ger möjlighet all under vissa förhållanden skiljafastighetsägare från förvaltningen av fastighelen. Ägarens befogenheter i olikahänseenden överläs i slället temporärt av en särskild förvaltare. Ett sådantlångtgående ingrepp i äganderätten har ansetts befogal när det gäller denundantagsgrupp av illojala fastighetsägare som mera systematiskt åsidosätterhyresgästernas och samhällets intresse av en tillfredsställandefastighetsförvaltning. kan tillgripas om ägaren till ellbostadshus väsentligen försummar vården av fastigheten eller underlåter attvidta uppenbart angelägna åigärder för att bevara sundhet, ordning och skickinom fastigheten. Dessutom skall det finnas anledning anta atl rättelse intekommer alt ske. Frågan om ivångsförvaltning prövas av hyresnämnden, som ocksåhar all utse förvallare. Den primära uppgiften för förvaltaren är atl se lillatt de ölägenheter som föranlett förvaltningsbeslutet blir undanröjda.Han skall även i övrigl verka för all fastighelen genomgår sådana förbättringaroch moderniseringar som bedöms lämpliga och möjliga och som kan beräknas geskäligt ekonomiskt utbyte. Förvaltaren uppbär hyror och andra intäkter avfasligheten. Med dessa medel betalar han de löpande kostnaderna förfaslighetens skötsel och utgifterna för de underhålls- och förbättringsarbetensom han låter utföra. Om de löpande intäkterna inte räcker till för att bekostade arbeten som bör utföras på fastigheten, kan hyresnämnden ge förvaltarentillstånd alt genomföra lämpliga åtgärder och att belåna fastigheten för att skaffamedel till åtgärderna. Som har nämnts riktar sig tvångsförvaltningslagenmot en relativt liten gmpp av illojala fastighetsägare. Lagen utgör etlkomplement till de mestadels mindre ingripande tvångsmedel av olika slag somstår till samhällets och hyresgästernas förfogande när brister ibostadsfastigheler inte avhjälps på frivillig väg. Möjligheterna atl med stödav andra författningar gripa in med tvångsåtgärder mot försumligafastighetsägare har successivt vidgats. Jag skall här peka pånågra av de regler som f n. finns vid sidan av tvångsförvaltningslagen. I 12 kap. jordabalken (i fortsättningen kallad hyreslagen)finns tvingande regler om hyresvärdens skyldigheter beträffande lägenhetensskick . Om hyresvärden inte fullgör sin underhållsskyldighet,ger lagen hyresgästen olika handlingsmöjligheter. Ett effektivt medel för attsäkerställa att reparationsskyldigheten fullgörs tillkom , då hyresgästenfick rätt att begära att hyresnämnden skall utfärda ett vitessanktioneratreparationsföreläggande för värden. Prop.1976/77:151 45