prop · G00380 · 1976-12-31 00:00:00 — Några remissinstanser för ett mer långtgåenderesonemang kring samebyns ställning och uppgifter, där de avvisar förslagettill stödjande medlemskap och vänder sig mot rennäringslagstiftningensbegränsning av samebyns verksamhet till renskötsel. SSR och Saminuorra betonarsamebyns centrala roll för samebefolkningen och förordar åtgärder som kanstärka basen för samebyn som samisk institution. ,Storumangruppen, Lapplandsgruppen och Mälargruppen betonar alla samershävdvunna rätt till land och vatten och framhåller de icke renskötande samernasrätt till medlemskap i samebyn. SSR framhåller att det väsentliga i frågan om ettstödjande medlemskap i samebyar är möjligheten att stärka samhörigheten mellansamerna. SSR påpekar att samebyarnas representanter i stort godtar att samebynsmedlemskrets utökas under förutsättning att samebyarna får ett avgörandeinflytande på utvecklingen. SSR understryker att samebyn är den mest samiska avalla institutioner och att den kan ge sina medlemmar en viss rättsliganknytning till sameområdet och därmed ett visst minoritetsskydd. Samebyn börenligt SSR:s mening därför uppfattas som en sammanslutning för alla sameroavsett näringskälla. Mot bakgrund av samebyamas vikande befolkningsunderlagmåste ett utvidgande av medlemskretsen enligt SSR:s mening ses som ett led isträvandena att starka basen för samebyn som samisk institution. SSR finnerdock att frågan om utvidgning av medlemskapet -inte är tillräckligt utredd ochdebatterad, varför frågan f.n. inte kan föranleda lagändring. Saminuorra ställer sig från principiellautgångspunkter starkt kritiskt till förslaget om stödjande medlemmar isamebyar. Saminuorra förordar en politik som siktar på att återupprätta ochstärka samebyn som grundvalen för den samiska minoritetens fortlevnad. Dennuvarande samebyn bygger på ett tidigare samiskt samhällsliv, därlokalsamhället var uppbyggt kring en differentierad ekonomi som hade ensäregen social och politisk struktur och baserades på en kombination avrenskötsel, jakt och fiske. Saminuorra påpekar att den svenskarennäringslagstiftningen till viss del erkänt samebyns centrala ställning i detsamiska samhällslivet genom att den gett samebyn en rättslig status och därmedtillförsäkrat byns medlemmar en viss rättslig anknytning till sameområdet. Denstatliga samepolitiken bör enligt Saminuorra inriktas på att stödja detta redanbefintliga samhälle och undanröja de hinder som står i vägen för dessutveckling. Saminuorravänder sig mot att rennäringslag, i likhet med Prop.1976/77: 80 59 tidigarelagstiftning på området, inskränkt samebyns verksamhetsfält till renskötsel.Denna begränsning utgör enligt Såminuörras bedömning ett hot mot den samiskafolkgrappens fortlevnad, dels genom att den motverkar utvecklingen av ettallsidigt samiskt näringsliv i samebyarna, dels genom att den ökarsvårigheterna att få gehör för de samiska intressena allteftersom rennäringentenderar att bli mer marginell ur storsamhällets synvinkel. Saminuorrapresenterar ett program för utvidgade samebyar, vari det bl. a. krävs attsamebyn ges möjligheter att bilda bolag och att renskötseln och dess ledningblir fristående från samebyns övriga verksamhet. Saminuorra föreslår också attsamebyn ges resurser att bedriva kulturell, social och politisk verksamhet ochatt samebyn erhåller sådana ekonomiska resurser att en fungerande ochändamålsenUg administration kan upprättas. Saminuorra föreslår att enförsöksverksamhet med utvidgade samebyar enligt denna modell inleds i vissasamebyar. Vid utformningen av en sådan försöksverksamhet föreslås resp.samebyar och de samiska organisationerna få utforma verksamheten efter egnabedömningar. understryker att ettgenomförande av förslaget om stödjande medlemskap skulle medföra enytterligare splittring av samerna. framhåller att degamla samerättigheterna är en bördsrätt som inte kan berövas vissa samergodtyckligt. kräver att icke renskötande samer skall berättigasinträde i sameby utan någon form av prövning och att denna rättighet stadfästsi lag. Storumangruppen förordar att de icke renskötande samerna erhållerägande- och arvsrätt till sina egna och sina fäders visten och boplatser ochatt en sådan rättighet lagfästs. I fråga om icke renskötande samers medlemskapi sameby föreslår Storaman-gruppen att alla samer oavsett yrke och socialställning oWigatoriskt görs till medlemmar i sin hemby med rätt för de samersom så önskar att begära utträde ur byn. ansluter sigtill Storumangrappens yttrande. Lapplandsgruppen förkastar förslaget till stödjandemedlemskap med hänvisning till att det skulle innebära en ytterligareförstärkning av ett fåtals bestämmanderätt över flertalet. Lapplandsgruppenframhåller vikten av att de icke renskötande samerna får upprättelse i fråga omrätten till jakt och fiske, som är en hävdvunnen rättighet också för de samersom inte ägnar sig åt renskötsel och inte är anslutna till sameby. Per MartinAndersen m.fl. delar denna uppfattning. föreslår att de samersom ägnar sig åt jakt och fiske tillerkänns rätt att i fortsättningen ägna sigåt dessa näringar och att de erhåller en i lag fastställd rätt att med avseendepå jakt- och fiskerättigheter beviljas fullt medlemskap i samebyn. 1976/77: 80 60 Lantbruksstyrelsen och statens itaturvårdsverkansluter sig till den definition av begreppet fiskesamer som utredningen använder.Med fiskesamerna avses således samer som inte tillhör den renskötandebefolkningen men som är beroende av fisket inom renskötselområdet för sinförsörjning. i ,, fiskeriintendenten i övre norra distriktet, statensnaturvårdsverk, AMS, domänverket och i instämmeri sameutredningens resonemang kring fiskesamernas situation och förslag tillåtgärder för att säkerställa fiskesamernas utkomstmöjligheter. Fiskeriintendenten i övre norra distriktet omtalarbl. a. att en utredning arbetar under fiskeriintendentens ledning för attfinna former för förbättrad fiskhantering, distribution, beredning ochmarknadsföring. Fiskeriintendenten påpekar att vissa enskilda initiativ för enökad beredning och handel med fjällfisk gör att utvecklingsmöjligheterna föryrkesfisket i fjällsjöarna f. n. ter sig större än vad som framgår avsameutredningen. I fråga om utredningens uppfattning att ytterligare resurserinte krävs för yrkesfisket framhåller fiskeriintendenten att ett fortsatt stödär nödvändigt, men att utnyttjandet av arbetsmarknadsbidrag, reglerings- ochvillkorsmedel i hittillsvarande omfattning är tillräckligt. Fiskeriintendentenanser dock att samefondens medel bör kunna disponeras på ett friare sätt. Några remissinstanser presenterar olika förslagtill åtgärder för att förbättra de samiska yrkesfiskarnas utkomstmöjligheter.Fiskeristyrelsen förordar mer långsiktiga upplåtelsekontrakt som kan möjliggöralångsiktig planering och större investeringar i fjällfisket. Sådana kontraktskall enligt styrelsen eventuellt kunna gälla för hela den tid innehavarenbedriver yrkesfiske, dock längst till pensionsålderns inträde. Fiskeriintendenteni övre norra distriktet, som delar denna uppfattning, tillägger attupplåtelsekontrakten i många fall formulerats mer i enlighet med kronansintresse av att undgå ersättningsskyldighet vid vattenreglering och mindre medhänsyn till de fiskandes behov av trygghet i sin yrkesutövning. i anser att deninventering av stödåtgärder och det åtgärdsprogram som länsstyrelsenpresenterat i "Åt-gärdsplan för yrkesfiske ovan odlingsgränsen iNorrbottens län" är en god men otillräcklig utgångspunkt för Utvecklandetav fjällfisket. Fisket i fjällområdet bör enligt mening kunnaöka avsevärt. För aktuella projekt bör enligt olika stödformersom lokaliseringsmedel, glesbygdsstöd, IKS-medel och vattenregleringsmedelkunna utnyttjas samordnat. Angåendefrågan om den rättsliga grunden för fisket ovan 1976/77: 80 61 odlingsgränsen ansluter sig hovrätten för övre Norrlandtill förslaget att lantbruksnämnden ges i uppdrag att i nära samråd med berördafiskesamer och samebyar verka för att frågan får en från juridisk synpunkttillfredsställande lösning. menar också att frågan om formelltfisketillstånd bör kunna lösas av lantbruksnämnden i enlighet med utredningensförslag, eftersom endast sådana vatten som avsatts för samernas del berörs avfiskesamernas verksamhet. Kammarkollegiet anser att fiskesamernas problem meraär av socialt än rättsligt slag med tanke på att de i enlighet med 34 §rennäringslagen och förarbetena till lagen kan erhålla avgiftsfria upplåtelserav rätt till jakt och fiske. i meddelar att nämnden ivissa fall betraktat fiskesamer som tillhöriga sameby varvid de givits rätttill fiske enligt rennäringslagen. I andra fall har lantbruksnämnden avgiftsfrittupplåtit rätt till avsalufiske. Dessa och andra utvägar kommer i fortsättningenatt prövas av säkerställa fiskesamernasutkomstmöjligheter. Lantbruksstyrelsen konstaterar att gällande rätt i frågaom fiskesamernas ställning kan sammanfattas så att det inte kan uteslutas attde på grundval av urminnes hävd och/eller på annan grund äger fiskerätt.Lantbruksstyrelsen föreslår att de fiskesamer, som saknar rättsligt stöd irennäringslagen för sin verksamhet, genom avtal om vederlagsfria upplåtelsertillerkänns fiskerätt i huvudsak i enlighet med nuvarande omfattning. Enligtlantbruksstyrelsens bedömning är förutsättningarna för en sådan lösning iallmänhet uppfyllda, nämligen att upplåtelserna kan ske utan avsevärd olägenhetför renskötseln och att särskilda skäl föreligger för att underlåta att ta utavgift. Om dessa förutsättningar inte föreligger förordar lantbruksstyrelsen iförsta hand att bortfallet av upplåtelseavgifter för samefond och sameby täcksav budgetmedel. I andra hand förordar lantbruksstyrelsen att frågan omfiskesamernas rätt till fiske löses genom en särskild lagstiftning. Ytterligare ett antal remissinstanser, bl. a. Nordiskamuseet, humanistiska fakulteten vid i , , fiskeriintendenten i nedre norra distriktet, SSR, , Storumangruppen, Lapplandsgruppen, Mälargruppen, svenska sektion, FPU och en grupp fiskesamer, Per . finner utredningens förslag otillräckliga och framhåller att fisket harurgammal hävd i den samiska kulturen och att fiskesamerna därför bör ges någonform av lagstadgad rätt till fiske i de vatten som de nyttjar. SSR framhåller att fiskesamerna har en urgammal rätt attbedriva fiske i de vatten som de utnyttjat sedan generationer tillbaka. De förslagtill förbättringar av fiskesamernas situation som utredningen pre- Prop.1976/77: 80 62 senteratär enligt SSR otillräckliga. SSR yrkar i stället på att regering och riksdag ilag fastställer fiskesamernas rätt till fiske i de sjöar som de är bosatta vid.SSR hänvisar i övrigt till de synpunkter som framförs i det s. k. FiskesamernasPorjusmanifest. m. fl. framför i det s. k. FiskesamernasPorjusmanifest viss kritik mot sameutredningens arbete. De vänder sig mot attutredningen inte behandlat frågor rörande fiskesamernas rättsliga ställning ochnäringsunderlag mot rättshistorisk och civilrättslig bakgrund. W. m.fl. påpekar att de synpunkter som fiskesamema vill göra gällande presenterats idet s. k. skattefjällsmålet och kräver att regering och riksdag beaktar dessasynpunkter vid en behandling av frågan om fiskesamernas rättsliga ställning.Undertecknarna av Porjus-manifestet nämner att de ursprungliga samebyarna, sombestod av såväl renskötande som icke renskötande samer, ägde sina landområdenoch vatten redan före den nomadiserande renskötselns tid. kommittéskulle undersöka sedvanerätten till renbete i skogslandet. Helt vid sidan avkommitténs utredning och av lagtexten gjorde riksdagsutskottet år 1886grundlösa uttalanden om att samernas ursprungliga besittningstagande av markblott gällt renskötsel. Fiskesamerna berövades sina rättigheter genom myndigheternastolkning av dessa uttalanden. W. m. fl. kräver att fiskesamernatillerkänns verkliga rättigheter till land och vatten och inte endasttillfälliga upplåtelser. Dessa rättigheter bör stadfästas av . Ettsådant beslut bör föregås av en kartläggning/inventering av de icke renskötandesamernas fjällägenhe-ter och övriga jordbesittningar samt fiskerättigheter m.m. Liknande synpunkter och krav framförs också iyttrandet från Norr bottens sameförbund, som dessutom kräver att samer medfjällägen-heter och samer med hus på kronomark ges möjlighet att lösa in tomtmarkför att på så sätt trygga sin bosättning och sina utkomstmöjligheter.Storumangruppen föreslår att fiskesamernas och andra icke renskötande samersrättsproblem löses genom att alla samer obligatoriskt erhåller lagstadgatmedlemskap i sina resp. hembyar och därvid ges rätt att nyttja vad sombetecknas som samernas hävdvunna rättigheter, jakt, fiske och skogsfång. Jakt-och fiskerätten är enligt Lapplandsgruppen och Mälargruppen en ursprungligrättighet också för de icke renskötande samerna. Same-Ätnam finner detsjälvklart att fiskesamernas hävdvunna rätt till jakt och fiske erkännsjuridiskt och att fiskesamernas näring ges ekonomiskt stöd och möjlighetertill utveckling. Denna uppfattning delas av Nordiska samerådets svenskasektion. En grupp fiskesamer, Per m. fl.framhåller att fiskesamerna av ålder tillhör ursprungsbefolkningen ifjällvärlden och att de har samma rätt till renskötselområdet som derenskötande samerna. Fiskesamerna kräver att de yrkesfiskande samerna får likastor lagstad- 1976/77: 80 63 gad rätt till nyttjandet av land och vatten som derenskötande samerna. De samer som bosatt sig inom samebyns område och därbedriver yrkesfiske måste tillförsäkras rätten att fortsättningsvis fiska försin utkomst. 4.7 Samisk kulturell verksamhet 4.7.1 Resurser och samhällsstöd för samisk kulturellverksamhet Enligt uppfattninghade det varit värdefullt om utredningen åtminstone diskuterat innebörden avsamisk kultur, så att inte allmänheten får den uppfattningen att den samiskasärarten bara består i sådana aktiviteter och verksamheter som beskrivs isameufredningens betänkande. a. saknas enligt enbeskrivning av icke-renskötande men ändå traditionella kulturformer i samiskakärnområden. Trots det "vidgade kulturbegreppet" har utredningenenligt på ett påfallande starkt sätt kopplat samisk kultur tillrenskötseln och slöjden. för samhällsforskning tycker attsameutredningen borde ha satt kulturen i relation till vidare ekonomiska,rättsliga och sociala sammanhang. Basen för samisk identifiering är enligtstatens humanistiska forskningsråd en inre kulturell gemenskap, som stärktsoch vårdats ju längre "storsamhället" ställt sig oförstående införett samiskt kulturmönster. Samiskt tänkesätt och tradition, sättet attuttrycka sig på och därmed levandegöra sin situation, kommer enligt Saminuorratill uttryck bl. a. genom berättelser, myter, jojkar samt genom sättet att levaoch förhålla sig till omgivande miljö, natur och människor. Saminuorraunderstryker att den nya tidens och det omgivande storsamhällets inflytandeinte får förkväva samernas tänkesätt och livsuppfattning. Ett antal remissinstanser, däribland ,styrelsen för , i , Lyckselekommun, FPU och förmedlingsbyrån för kulturprogram, understryker i likhet medutredningen att de allmänna stödformerna och bidragssystemen på kulturområdetkan tas i anspråk även för samisk kulturell verksamhet.Konstnärsstipendienämnden, , kommim ochNorrbottens sameförbimd instämmer över huvud taget i utredningens synpunkteroch förslag beträffande samisk kultur. Målen för den statliga kulturpolitiken måste enligtstatens kulturråd ge stöd för krav på integritet och utvecklingsmöjligheteräven för den samiska kulturen. har att bevaka att de statligareformerna på kulturområdet förbättras och att de också bidrar till attförbättra samernas kultursituation. En första åtgärd från sida harvarit att se över rådets information till samernas organisationer. Därnäst skeren närmare analys av hur de statliga kulturreformerna slagit ut beträffande densamiska kulturen. Enligt är det principiellt Prop.1976/77: 80 64 viktigtatt samerna i första hand utnyttjar de generella bidrag som står tillförfogande. Styrelsenför understryker att samer är berättigade tillförfattarpenning och stipendier ur författarfonden. Ett ökat samarbete mellande samiska kulturorganisationerna och biblioteken skulle enligtförfattarfondens styrelse och allmänna biblioteks-föreniitg kunna ledatill ökade summor i författarpenning till samiska författare. Bidragettill kulturprogram inom föreningslivet är i princip tillgängligt för lokalasameföreningar med kulturell verksamhet, framhåller förmedlingsbyrån förkulturprogram. Förmedlingsbyrån är beredd att i samråd med samernas egnaorganisationer medverka till att lämplig information ges ombidragsmöjligheterna. Vidare finner förmedlingsbyrån det naturligt att vidfördelningen av tillgängliga medel mellan de olika studieförbunden och mellanlänsbildningsförbunden ta hänsyn till samernas behov. Erfarenheten visar enligtförmedlingsbyrån att organisationer som saknar resurser inte harmöjligheter att utnyttja stödet till själva programverksamhetens genomförande. Saminuorrakonstaterar utifrån egna erfarenheter att samhällets allmänna stödformer ochbidragssystem inte kommer samerna till godo. Även Klys anser det tveksamt om degenerella bidragsformerna för kulturell verksamhet på något påtagligt sättkommer samerna till del. kommun delar helt utredningens uppfattningatt ansträngningar bör göras för att samerna i större utsträckning skall fådel av de anslag som tillförts kulturområdet . Jokkmokkskommun anser att en del av bidraget för experiment och utvecklingsarbete blandamatörer bör reserveras för samisk kulturell verksamhet. SSRanser att skall informera samiska organ om möjligheterna attfå stöd till samiska kulturaktiviteter. En koppling bör finnas mellankulturrådet och samefondens kulturdelegation. framhåller attinformation om bidragsmöjligheter sker kontinuerligt, men att kontakterna medde samiska organisationerna bör kunna förbättras. När det gäller överblickenöver bidragsformer och stödmöjligheter som är användbara i det samiskasamhället är det enligt sameförbimd och Nordiska samerådets svenskasektion ytterst viktigt att en sammanställning görs. Remissinstansernadelar allmänt utredningens uppfattning om att ett stöd i särskilda former församisk kulturell verksamhet bör kunna utgå i de fall där allmänna bidragssystemoch stödformer inte kan tillämpas. Förslaget om ett särskilt anslag. Bidragtill samisk kultur, tillstyrks uttryckligen av bl. a. kammarkollegiet, RRV,. Rikskonserter, länsskolnämnden i ,lantbruksnämnden i och kommun. Behovet av ett särskiltkulturanslag uppmärksammas också av bl. 1976/77: 80 65 i , kommun, SSR, Same-Ätnam,, , /SR och FPU, även om man finnerdet av utredningen föreslagna beloppet, , vara tilltaget iunderkant. Nordiskt samiskt institut kommer att göra en undersökningav finansieringsordningarna i de tre länderna med sikte på en harmonisering.Målet bör enligt institutet vara att samerna i alla tre länderna har sammamöjligheter till kulturarbete utifrån finansieringsunderlaget i det egnalandet, som gemensamma projekt har ett fast nordisktfinansieringsunderlag. När det gäller resurser i övrigt för samekulturellverksamhet understryker SSR att fasta samiska kulturinstitutioner måste skapasför att den samiska litteraturen, musiken, teatern, konsten, forskningen, utställnings-och stipendieverksamheten och annan kulturell verksamhet skall ha resurser ochmöjligheter att utvecklas. Problemet är likartat för alla samer i . Ettnordiskt samarbete ger bl. a. bättre resurser att skapa fungerande samiskakulturinstitutioner. SSR hänvisar också till förslag som förts fram i olikasammanhang om en samisk kulturfond och om ett samiskt kulturcentrum. Same-Ätnamanser att något radikalt måste göras för att stimulera samiska kulturarbetaresverksamhet. Enskilda konstnärer måste få stöd. Det är särskilt viktigt attsamiska amatörteatergrupper får ekonomiskt stöd för att kunna fortsätta och utvecklasin verksamhet. föreslår att en sameslöjds- ochkonstnärsfond bildas. att ett samiskt kulturcentrum inrättas med bibliotek,utställningssalar för samisk konst och slöjd, kansli för sameslöjd, samiskteaterscen och studie för jojkning, visor och poesi. Same-Ätnam menar för sindel att ett samiskt kulturcentrum kanske bör anslutas till redan befintligasamiska institutioner. Som komplement till kulturcentra vore det enligtSame-Ätnam lämpligt med samegårdar över hela det traditionellasamebosättningsområdet. SSR betonar att samegårdar och gemensamma samiskalokaler är viktiga och levande kulturinslag. Det är därför nödvändigt attsamegårdarna får erforderligt ekonomiskt stöd för uppförande och underhåll. Rikskonserter finner attundersökningen kring samernas språk och kultur visar att det finns ett starktbehov av lokaler eller träffpunkter, där samer kan mötas. Statens kulturrådframhåller likaså att för musikens del liksom för andra uttryck för samiskkultur är tillgången på lokaler och mötesplatser avgörande. 1 flera remissyttranden behandlasfrågor om det samiska språkets ställning samt intresset för och kunskaperna isamiska inom den samiska folkgruppen. Sambandet mellan samiska språket ochrennä-5 1976/77. 1976/77: 80 66 ringen tas upp av bl. 5Ö, i ,humanistiska fakulteten vid i och iNorrbottens län. SSR finner att utredningen behandlar språket som ensammanbindande faktor inom samegruppen och språkfrågan som en utbildningsfråga.Däremot har utredningen enligt SSR inte tagit upp frågan om språkets ställningsom kommunikationsmedel i samhället. Utredningen har redogjort för den samiskaspråknämndens arbete, men inte tagit upp arbetet med en samisk s p r å k 1 a g.För att samerna skall ha språklig jämlikhet bör det finnas en gemensam för allasamer i antagen språklag. Saminuorra delar denna uppfattning. Eftersom sameutredningen inte tagitupp frågan om språkets ställning och samhällsservice på samiska är det enligtSSR.s mening viktigt att det av utredningen skisserade ledningsorganet i samrådmed SSR ansvarar för att frågan om det samiska språkets ställning skyndsamt utredsoch förs fram till en lösning. Redan nu skall man dock enligt SSR tillämpa debestämmelser som gäller för övriga minoritetsspråk även för samiska. I några remissyttranden behandlassydsamiskans och 1 u 1 e-samiskans situation. ochNordiska samerådets svenska sektion framhåller att de lulesamisk- ochsydsamisk-talande kräver att särskild hänsyn tas till deras språk. Av de olikasamedialekterna ansluter sig Lapplandsgruppen till sydsamiskan,vil-helmina-vefsen, som betraktas som centralspråk inom gruppens språkområde.Lapplandsgmppen kräver erkännande av denna dialekt och en kraftig satsning på undervisningeni samiska språk. i anseratt det finns risk för att både sydsamiskan och den speciella sydsamiskakulturen överflyglas genom bristen på understöd och genom utvecklingen på detdominerande nordsamiska språkområdet. Landsantikvarien i tyckeratt man i alla sammanhang, t. ex. inom undervisning, radio och information,bör beakta möjligheterna att stödja det sydsamiska språket och kulturen. komniun anser attspeciellt lulesamiskan, som talas av en minoritet bland samebefolkningen ochsom också talas inom kommunens gränser, behöver ett stöd. Läromedelpå lulesamiska bör utarbetas och medel tilldelas för detta ändamål. anser att samiskaönskemål och krav i fråga om insatser för språket kan tillgodosesinom befintliga i n-stitutioner m. m., som t. ex. dialekt- och ortnamnsarkiven,den samiska institutionen vid i , Samernas folkhögskola,Nordiskt samiskt institut och Samisk språknemd. Samhällsvetenskapligafakulteten vid i anser för sin del att utredningenöverbetonar de nuvarande samiska institutionernas möjligheter att vidmakthållaoch förbättra kunskaperna i samiska språket. Prop.1976/77: 80 67