prop · G00386 · 1976-12-31 00:00:00 — Det får enligt fullmäktige anses vara ett klart svenskt intresseall en gradvis reform av del intemationella valutasystemet på detla sätt försframåt. Moderniseringen av stadgan torde dessutom kunna bidra till att stärkaförtroendet för valutafonden och dess roll som övervakare av valutasystemet,vilket är av särskilt viirde för de mindre medlemsländerna. Fonden får ocksågenom stad- 1976/77:86 II geändringen ökade möjligheter att bistå medlemmar ibelalningsbalanssvå-righeter, vilket bör kunna motverka restriktiva ingripandenmot handel och betalningar. Fullmäktige anser vidare att deföreslagna stadgeändringarna lägger en värdefull grund för arbetet på att ökastabiliteten på valutamarknaden. Medlemsländernas frihet alt t. v. väljakursarrangemang förenas med ett antal allmänna förpliktelser som har utvidgatsoch skärpts jämfört med den nuvarande stadgan. En betydelsefull föipliklelse äratt avslå från kursvariationer som förhindrar betalningsbalansanpassningeneller som syftar till att nå konkurrensfördelar. De allmänna förpliktelsernamåste emellertid enligt fullmäktiges åsikt preciseras för att bli effektiva.Detta har också förutsetts i ändringsförslaget. En ytterligare väsentligförutsättning för tillfredsställande stabilitet är att samarbetet mellan demonetära myndigheterna i de viktigaste medlemsländerna befästs och fördjupas,så att omotiverade kursflukluationer kan förebyggas eller dämpas. En återgång till parivärden ärenligt fullmäktiges åsikt inte genomförbar förrän man har nått fram till ipraktiken fungerande regler för hur medlems-ländema skall agera för attåterställa jämvikten vid betalningsbalansrubbningar. Detta förutsätter i sintur att de skiljakligheter som råder mellan olika länders ochländergrappers ekonomiska politik och inflationsutveckling reducerasväsentligt. Om parivärden införs, bör de vara juster-bara i större utsträckningän enligt Bretton Woods-systemet, vilket också föreslagits. Fullmäktige erinrar om att Sverigehör till de länder som aktivt har före-,språkat en reduktion av guldets roll ivalutasystemet. Möjligheten till en sådan s. k. demonetarisering av guldetöppnas nu genom att guldet förutses förlora sina funktioner i fondstadgan ochdet officiella guldpriset försvinner. Dessutom fastslås att SDR skall bli denhuvudsakliga reservtillgången. Det står emellertid klart alt utmönstringen avguldet ur valutasystemet kommer att bli en mycket utdragen process. Guldet imedlemsländernas reserver uppgår efter det officiella priset till 35,5miljarder SDR eller av de samlade reserverna. Dessa guldbehållningarhar i stort sett legat oanvända på grund av den betydandedifferensen mellan det officiella guldpriset och marknadspriset på guld. Fullmäktige påpekar att slopandetav det officiella guldpriset, som sätter en maximigräns för priset vidtransaktioner mellan medlemsländemas centralbanker, ger dessa ökad möjlighetatt använda guldreservema. En absolut föratsättning för att en demonetariseringsamtidigt skall kunna inledas är att medlemsländerna avslår från åtgärder, somkan leda till att ett nytt officiellt guldpris de facto etableras. Det ärfullmäktiges förhoppning att tio-grappens överenskommelse om riktlinjer förpolitiken visavi guldmarknaden skall underbygga en successiv demonetarisering.Denna överenskommelse innebär bl.a. all tio-gruppens samt fondens sammanlagdaguldbehållning ej skall öka och att inga åtgärder vid- Prop.1976/77:86 12 tas för alt fixera guldpriset. Försäljningen av delar avfondens guldinnehav kan också bidra till att guldels monetära roll reduceras. Beträffande bestämmelserna förSDR-systemet finner fullmäktige att målet all göra SDR till den huvudsakligareservtillgången förutsälter att reglerna för utnyttjande i möjligaste månanknyts till vad som gäller för andra reservtillgångar. Det är därför välkommetatt kravet på betalningsbalansbehov vid frivilliga SDR-lransaktioner avskaffasså att användningen av SDR ökar på bekostnad av andra reservtillgångar. Ensuccessiv förstärkning av SDR:s ställning innebär att reservskapandet i växandegrad ställs under internationell kontroll i stället för alt vara beroende avguldproduktionen och enskilda länders betalningsbalansutveckling. Emellertidkan SDR bli den centrala reservtillgången i valutasystemet först på tämligenlång sikt. Bland de föreslagna ändringarnarörande utnyttjandet av fondens allmänna resurser anser fullmäktige attförbättringen i fråga om medlemsvalulor-nas användbarhet bör tillmätas särskildvikt. Denna ändring leder till att valutafondens effektiva likviditet stärksoch därmed dess förmåga att bistå medlemsländer i betalningsbalanssvårigheter. Fullmäktige anser att de föreslagnastadgeändringarna bereder vägen för en fortsatt reform av det intemationellavalutasystemet. Ett område som förefaller särskilt angeläget att arbeta vidarepå, är hur man genom det internationella samarbetet skall kunna förmå samtligamedlemsländer att ingripa mot fundamentala jämviktsbrister iutrikesbetalningama. Ett nära sammanhängande viktigt område är kontrollen avden internationella likviditetens utveckling. Den nya stadgan innefattar vissagenerella åtaganden i fråga om medlemsländernas växelkurspolitik meninnehåller i övrigt knappast något som kan effektivt motverka allvariigabetalningsbalansmbbningar. Bristen på symmetri i vad avser det faktiska tvångetför över- resp. underskottsländer all vidta anpassningsålgärder kvarstårsålunda. Om förnyade kriser på valutaområdet skall kunna undvikas framstår detdärför som nödvändigt all förutsättningar skapas för ett internationelltsamarbete, som leder till att samtliga medlemsländer förmås ingripa motfundamentala jämvikts-rubbningar. Ifråga om den intemationellalikviditeten påpekarfullmäktigeatt de problem som sammanhänger med de storaoch växande reservvalutabehåll-ningarna kvarstår. En fortsatt okontrolleradtillväxt i den internationella likviditeten kommer att betyda att möjligheternatill stabilitet i valutasystemet undergrävs. Behovet av kontroll gäller intebara de officiella reservbe-hållningarna utan även övrig internationelllikviditet, främst tillväxten av kreditgivningen på eurovalutamarknaden. Iväxande utsträckning har underskottsländerna, inte minst utvecklingsländerna,kunnat finansiera sina underskott genom krediter i det internationella privatabanksystemet. 1976/77:86 13 riskeroch problem som är förknippade med denna utveckling är föremål förökande uppmärksamhet. Ytterligare en väsentlig fråga i det fortsattareformarbetet är enligt fullmäktige hur utvecklingsländernas särskildaintressen skall beaktas. Det har hävdats att fonden skulle kunna spela enväsentlig roll i samband med den nödvändiga överföringen av reala resurser tillutvecklingsländerna. Enligt fullmäktiges mening bör en sådan grandläggandeförändring av fondens syflen och verksamhet undvikas. Valutafonden är enmonetär samarbetsorganisation och dess kreditgivning syftar till att getemporärt stöd åt medlemsländer i betalningsbalanssvårigheter för attunderiätta anpassningen. En övergång till utvecklingsfinansiering måsteinnebära att de normala funktionerna försvåras. Fonden kan möjligen spela ensupplementär roll som förmedlare av allmänt betalningsbalansstöd till u-länderpå särskilt gynnsamma villkor. Detta förutsälter dock att sådant stödfinansieras av särskilda medel vid sidan av fondens normala resurser. Ettexempel härpå är utnyttjandet av vinsten på fondens guldförsäljning. 1.3Förslaget om höjning av kvot i valutafonden En allmän översyn av medlemmarnas kvoter skallföretas minst enligt fondens stadgar. Valutafondens direktionlade fram en rapport om den sjätte allmänna kvotöversynen medförslag om en ökning av kvoterna från sammanlagt omkring 29200 milj. SDR till39000 milj. SDR, dvs. en ökning med . har medföreskriven majoritet, av röststyrkan, godkänt resolutionsförslaget. Föratt kvothöjningama skall träda i kraft krävs alt medlemmar med 3/4 av de totalakvotema i fonden meddelat sitt godkännande. Ytterligare ett villkor förikraftträdande är att förslaget till stadgeändring antas. Det ankommer på varjemedlemsland att senast efter ikraftträdandet av den ändradefondstadgan meddela fonden om det accepterar ökningen av sin kvot. Deföreslagna höjningarna utgör maximibelopp vilka medlemmarna äger rätt attavböja helt eller delvis. Fördelningen av den totala kvothöjningen på olikagrupper av medlemsländer innebär enligt förslaget en fördubbling av deoljeexporterande kvotandel, från ca 5 till av den samladekvolsumman. Kvotandel för andra än de oljeexporterande bibehållsoförändrad. Industriländernas och andra utvecklade länders kvotandel minskasmed . Denna nedgång faller i första hand på Storbritannienoch . Med undantag av , som f. n. har en jämförelsevislåg kvot, får även de nordiska länderna vidkännas en viss nedgång i sina resp.kvolandelar. För vidkommande innebär fonddirektionensförslag ätt nuvarande kvot på 325 milj. SDR ökas med maximalt 125 milj. SDR.Den svens- Prop.1976/77:86 14 ka andelen av totala kvotsumman höjs därmed från nuvarande1,11 till 1,15 %- kvot skulle alltså, om den maximala höjningenaccepteras, komma alt uppgå till 450 milj. SDR eller ca 2 160 milj. kr. Fullmäktige anser alt man kan utgåfrån en fortsatt hög efterfrågan på kredit från valutafonden, särskilt motbakgrund av de väntade betalningsbalansunderskotten under de närmaste åren.Denna efterfrågan måste i högre grad än mötas medfondens normala resurser. Enligt fullmäktige är det därförangelägel all fonden nu tillförs resurser genom en kvothöjning, så att den ävenfortsättningsvis får möjlighet att ge medlemmarna ett omfattande stöd vidbalansrubbningar. Fondens finansiella bistånd vid sådana rubbningar synesverksamt ha bidragit till att dämpa internationell valutaoro och till attavvärja eller begränsa restriktiva åtgärder mot handel och betalningar. Relationerna mellanmedlemsländernas kvoter avser huvudsakligen att återspegla de ekonomiskastyrkeförhållandena. Den svenska kvoten är f n. något lägre än vad en striktekonomisk beräkning skulle motivera. Detta beror dels på att den svenska kvotenursprungligen fastställdes till ett jämförelsevis lågt belopp, dels på att manfrån svensk sida i de första kvotöversynerna yrkade på relativt måttligahöjningar i relation till andra industriländer. Den nu föreslagna höjningeninnebär att den svenska kvoten relativt sett bringas i nivå med flertaletandra länders. Det finns enligt fullmäktigeytterligare skäl att acceptera den föreslagna uppjusteringen av kvoten. inte helt uteslutas att kan behöva utnyttja fondensresurser. I ett sådant läge är det av intresse alt landets kvot är så stor sommöjligt, eftersom den bestämmer dragningsutrymmel. Ett ytterligare skäl är altkvotema bestämmer ländernas röststyrka i fonden. De nordiska ländernas sammanlagdaröststyrka har varit tillräcklig för alt garantera en gemensamrepresentant i valutafondens direktion. Den föreslagna höjningen av Sverigeskvot medverkar till att den nordiska valkretsen även fortsättningsvis får väljaen direktionsledamot. Fullmäktige framhåller i dettasammanhang att fondens användning av den svenska insatsen (dvs. utnyttjandet avsvenska kronor för finansiering av medlems dragning) inte innebär reservföriustför utan endast byte av reserviillgång. Kvothöjningarna skall till 75 %inbetalas i nationell valuta. Resterande del kan efter medlemmens eget valinbetalas i SDR. i egen valuta eller i annat lands valuta. Fullmäktigeförordar att kvothöjningen till fullo inbetalas i kronor och förklarar attriksbanken är beredd att eriägga ett belopp i kronor motsvarande 125 milj. SDRtill valutafonden. Med hänsyn till alt en höjning av den svenska IMF-kvotenpå det sätt 1976/77:86 15 som fullmäktige föreslår, är att betrakta som förvaltningav de monetära reserverna anser sig fullmäktige inte böra begära garanti förtäckning av eventuella förluster. Världshandeln hårde vuxit snabbare änproduktionen i de enskilda länderna. Utlandsinvesteringarna och internationellkreditgivning har också ökat. Del betyder att länderna har kunnat tillvaratade gemensamma resurserna på ett mer ekonomiskt sätt . Det internationella valutasamarbetets uppgift är attunderlätta en fortsatt utveckling i denna riktning. För att uppgiften skallkunna lösas på ett tillfredsställande sätt har del visat sig nödvändigt attgenomgripande ändra valutafondens stadga. Efter ett mångårigt arbete på envalutareform och tillhörande problem nådde man en uppgörelse i januari 1976.Den beslår huvudsakligen i ett förslag till ny stadga för valutafonden och iett förslag till kvotökningar i valutafonden. Förslagen träder i kraft närtillräcklig anslutning har uppnåtts från medlemsländema. Den nuvarande fondsladgan föreskriver all växelkursernamellan valutoma skall kunna ändras endast vid fundamental jämviktsrubbning ochefter beslut som kräver valutafondens samtycke. Detta system, det s. k. parivärdesystemet,har i praktiken varit ur funktion under större delen av . I den nyastadgan ges medlemsländema uttrycklig frihet att själva avgöra i vilken mån deönskar upprätthålla fasta kurser eller tillämpa mer flexibla arrangemang. Medlemsländerna förbinder sig att främja stabila ochordnade förhållanden på valutamarknaden även i fortsättningen. Den nyafondstadgan föreskriver i detta syfte att växelkursarrangemangen och denfinansiella politiken i övrigt skall vara förenliga med strävandena efterjämnare betalningsbalansförhållanden. I den nya stadgan förutses alt del kan bli aktuellt iframtiden att återgå till ett allmänt parivärdesystem under förutsättning attbalansen mellan medlemsländernas ekonomiska utveckling har blivittillfredsställande. Om ett sådant beslut fattas, skall detta emellertid integälla obligatoriskt utan de länder som så önskar skall kunna tillämpa andraarrangemang för sina valutor. När det gäller de olika reserviillgångarna ivalutasystemet företas omfattande ändringar, som berör guldet och de särskildadragningsrätterna (SDR) i valutafonden. Guldet tjänstgjorde enligt den gamlafondsladgan som gemensam måttstock för valutoma. Det officiella guldprisetsattes vid fondens tillkomst till per uns finguld. För övriga valutorbestämdes parivärdet i guld och dollar. Vidare kunde guld användas somofficiellt betalningsmedel i transaktionerna mellan centralbankema inbördes ochmed valutafonden. Av olika orsaker som sammanhängde med knappheten på guld ochparivärdesystemets sammanbrott , har Prop.1976/77:86 16 dockanvändningen av guld för dessa monetära ändamål upphört i praktiken. I den nya fondsladgan läggs nu grunden för enslutgiltig och mer planmässig avveckling av guldets monetära roll. Detta skerfrämst genom att det officiella guldpriset och stadgans krav på betalning iguld vid transaktioner mellan fonden och medlemmarna slopas. I fråga om detguld som innehas av fonden har avvecklingen påböriats genom periodiska auktionerpå den privata guldmarknaden. Betalningar mellan valutafonden och centralbankernasker numera i ökad grad genom användning av SDR. Dessutom har SDR ersatt guldsom räkneenhet i fondtransakiionema och i flera andra internationella sammanhang.Denna utveckling förstärks i den nya fondstadgan, bl.a. genom attmedlemsländerna ålar sig alt aktivt verka för att SDR blir denhuvudsakliga reservtillgången i valutsystemet. En huvuduppgift för valutafonden är att beviljamedlemsländema krediter när det behövs för att finansiera tillfälligaunderskott i utrikesbetalningarna. Utlåningen sker ur medlemsinsalsema,kvotema, som f. n. uppgår till ca 29 miljarder SDR motsvarande ca 140 miljarderkr. Av valutafondens totala innehav av de olika medlemsvalutorna har dock ihuvudsak endast de mer utvecklade ländernas insatser stått till förfogande förutlåning. I den nya stadgan åtar sig även övriga medlemmar att göra sinavalutor användbara i fondens transaktioner. Valutafondens disponibla resurserökar härigenom. Dennya stadgan ger styrelsen möjlighet att inrätta ett nytt permanent organ,rådet, mellan sig och direktionen. Om styrelsen beslutar inrätta rådet, skalldetta utses efter samma principer som direktionen. Det innebär att de 5 störstamedlemsländema utser var sin representant, medan övriga . länder bildarvalkretsar som tillsätter de 15 återstående platserna. Rådets uppgift skullebl.a. bli att övervaka betalningsbalans- och likviditetsutvecklingen ivalutasystemet. Styrelsen kan delegera ytterligare uppgifter till rådet. Området inrättas, kommer det i praktiken att innebära att den nuvarande s.k.interimskommittén som lett arbetet på valutareformen görs permanent. Tillskillnad från interimskommittén kommer rådet emellertid att kunna fatta besluti de frågor som styrelsen delegerar. Fullmäktige i har hemställt altregeringen begär godkännande av stadgeändringarna. Fullmäktige hardärvid bedömt det vara ett klart svenskt intresse att reformen av det internationellavalutasystemet förs framåt på detta sätt och har utgått från att börgodta stadgeändringarna. Föregen del får jag anföra följande. har de internationellakapitalrörelserna ökat och medfört kraftiga svängningar i växelkurserna. Detlahar skapat osäkerhet i näringslivets planering och försvårat den ekonomiskapolitiken. Vi har också sett en begynnande nyproteklionism i väridshandeln dåflera länder har in- Prop.1976/77:86 17 fört handelsrestriktioner på grand avbetalningsbalanssvårigheler. Den nya valutauppgörelsen bör enligt min meningbidra till att bryta denna utveckling. De nya bestämmelserna påväxelkursområdet föreskriver att medlemsländerna skall samarbeta sinsemellanoch med valutafonden för att främja stabilitet i kurssystemet. Ländernaförbinder sig i synnerhet att undvika en växelkurspolitik som motverkar enjämnare utveckling av betalningsbalanserna eller som syftar till att vinnaoberättigade konkurrensfördelar gentemot andra länder. Enligt min mening innebär dessabestämmelser att del under vissa förhållanden kan ankomma påett land medbetalningsöverskott att låta värdet på den egna valutan stiga - gradvis ellergenom en särskild uppskrivning - medan det omvända skulle bli fallet för ettland med betalningsunderskott. Därmed skulle ell ansvar läggas på såväl över-som underskottsländer att i gemensamt intresse motverka obalanser ibetalningsutbytet, eftersom sådana skulle kunna leda till allvariigastörningar på valutamarknaderna. Jag ställer mig i princip positiv till alt kursjusteringaranvänds för att korrigera mera varaktiga förskjutningar i de efterfråge- ochprisförhållanden, som möter ett land på världsmarknaderna. Erfarenheternavisar att den alltför stela växelkursstruktur som det gamla parivärdesystemetledde till, i själva verket fick skärpta destabiliserande effekter påvalutamarknaderna. I förhållande till detta system är sålunda en mer flexibelkurspolitik önskvärd. Växelkursjusteringar bör emellertid inte tillgripas somen bekväm lösning på de externa balansproblem, som uppkommer i samband med deninterna strukturomvandlingen och konjunktursvängningarna. En sådan politikleder alltför ofta till nya problem via sina åter-verkningar på priser ochkostnader eller till försvarsåtgärder frän andra länders sida. Jag ansersåledes att internt inriktade anpassningsålgärder skall komma i första rummet,när orsakerna till en balansbrist ligger i den egna pris- ochkostnadsutvecklingen eller är av övergående natur. Valutafonden får i den nya stadgantill uppgifl all övervaka att länderna fullgör sina åtaganden påväxelkursområdet. Den skall också efter hand utarbeta de närmare riktlinjemaför medlemmarnas handlande på valutamarknaden. Erfarenheterna visar enligt minmening alt man bör gå fram mycket försiktigt på detta område. Man börexempelvis undvika att till-tämpningen av stadgan blir sådan att den ipraktiken kommer att efterlevas endast av de länder över vilka valutafonden kanutöva ett direkt inflytande i samband med sin långivning. Den nya stadgan gör det möjligt attunder vissa förutsättningar införa ett nytt allmänt parivärdesystem. Somfullmäktige i påpekar förutsätter detta att de skillnader som f. n.råder i ländemas ekonomiska politik och beträffande graden av inflation förstmåste reduceras väsentligt. 2 1976/77. Prop.1976/77:86 18 sådan utjämning skulle kunna åstadkommas under överskådligtid, får enligt min mening bedömas som osannolikt. Stadgeändringarna medförbetydelsefulla förbättringar när det gäller transaktionerna mellancentralbankerna inbördes och med valutafonden. Som jag nämnde harguldinnehaven utgjort en i stort sett oanvänd tillgång i de monetärareserverna. Detta beror på bestämmelsen i den nuvarande fondsladgan somförhindrar transaktioner i guld mellan centralbankerna till annat pris än detofficiella guldpriset, som noteringarna på de privata guldmarknadernaunder senare år har legat på en fleidubbelt högre nivå. När den nya fondstadganträder i kraft upphävs det officiella guldpriset och andra bestämmelser somgett guldet dess monetära roll. Därmed skapas förutsättningar för en successivavveckling av centralbankernas och valutafondens guldinnehav. Dessa ändringaröverensstämmer med den svenska uppfattningen. Jag finner också de strävandenvälmotiverade som syftar till att göra SDR till den huvudsakligaleservtillgången i valutasystemet. Vissa uppmjukningar i den nya stadgan ifråga om förutsättningarna för SDR:s användning i transaktionerna mellancentralbankerna kommer all ge SDR allt större betydelse i sammanhanget. För attSDR-tillgångarna skall kunna uppnå den dominerande rollen i centralbanksr-eserverna.krävs emellertid ytterligare tilldelningar som reservökningar i formav valutor hålls tillbaka. I likhet med fullmäktige bedömer jag att detta bliren utdragen process. I den nya stadgan förutses attvalutafondens roll som centralt organ för det internationella valutasamarbetetkan behöva förstärkas organisatoriskt. Ett permanent råd bestående avrepresentanter i politisk ställning från medlemsländerna skall sålunda kunnainrättas av fondstyrelsen. Rådet förutses i så fall få beslutsfunktioner iövervakningen av valutasystemets utveckling. De nordiska ländema bör, liksomhittills i liknande sammanhang, kunna tillsätta en gemensam representation området inrättas. Under dessa förhållanden anser jag alt man från svensk sida börkunna ställa sig positiv till ett senar-e beslut att inrätta detla råd. Sammanfattningsvis ansluter jag migtill riksbanksfullmäktiges bedömning att stadgeändringarna bör godtas. Jagförordar således att godkänner dem. Jag övergår nu till frågan om deallmänna kvotökningarna i valutafonden. Valutafondens betalningsbalansslödkommer som jag antydde all även framöver ske huvudsakligen i form av dereguljära valutakrediterna. Anspråken på valutafonden har ökat mycket starktunder senare år som följd av de mycket betydande underskotten i många ländersbetalningar bl.a. på grund av oljeprishöjningarna. Som del i valutauppgörelsenhar fondens styrelse därför beslutat om en påfyllnad med av fondensresurser från f n. 29200 milj. SDR till 39000 milj. SDR. Prop.1976/77:86 19 Ökningenskall ske genom att medlemsländema höjer sina kvolinsalser i fonden. FörSveriges del har en höjning från f. n. 325 milj. SDR till 450 milj. SDRmotsvarande en höjning från ca I 560 milj. kr. till ca 2 160 milj. kr.föreslagils. Vår procentuella andel i valutafondens insatskapital skulledärigenom stiga något eller från f.n. 1.11 %lill 1,. I likhet med riksbanksfullmäktigeanser jag alt bör medverka i insatsökningen. En svensk kvotökningkommer inte bara andra länder till godo i fondens verksamhet. Som fullmäktigeframhåller förbättras även våra egna lånemöjligheter i samma mån. Kvotökningenär också nödvändig om vi skall kunna bevara vårt inflytande i valutafondensolika organ. Jag vill slutligen erinra om att våra insatser i valutafonden intemedför någon valutareservavtappning. I den mån fonden disponerar insatsemasker endast en omläggning från ett tillgångsslag till ett annat. Jag förordaratt regeringen utverkar bemyndigande att godkänna en höjning avSveriges kvot med 125 milj. SDR. 2 Höjning av insats i () (International Bankfor Reconstruclion and Development. ) inledde sin verksamhet . Denär ett självständigt FN-anknu-tet organ med egen styrelse.