prop · G00396 · 1976-12-31 00:00:00 — En reform i denna riktning kan och bör enligtutredningens uppfattning genomföras utan några genomgripande organisatoriskaförändringar. Besvärsavdelningen kan således alltjämt vara knuten tiU patentverketpå i princip samma sätt som för närvarande.i Inte heller i fråga om förfarandetoch handläggningen kommer reformen att innebära några större nyheter iförhållande till vad som redan gäller på grund av rådande regler och tillämpadpraxis. Det blir i själva verket huvudsakligen fråga om en formell ochterminologisk anpassning till vissa av de grundläggande regler som gäller förförvaltningsdomstolarna. Härtill kommer den ökade rättssäkerhet som följer avatt samtliga grundläggande regler rörande förfeirandet tas upp i lag.Markeringen av att besvärsavdelningen i fortsättningen utgör enförvaltningsdomstol sker främst genom införande av krav på avläggande avdomared för ledamöter och föredragande. 1 Enöversikt rörande vissa utländska förhållanden i detta avseende finns intagen iNU 1972: 56 s. 6. 1976/77: 96 92 Såvitt utredningen kan bedöma torde en reform avdenna begränsade omfattning inte på något sätt föregripa utvecklingen på detinternationella planet och därmed sammanhängande frågor rörande den svenskapatentadministrationen i ett längre perspektiv. Den föreslagna lösningeninnebär naturligtvis heller inte en så långtgående reform som påkallats imotionen 1972: 924 varmed åsyftats djupgående organisatoriska ingrepp somskulle leda tUl att man bröt loss besvärsavdelningen ur patentverket ochomvandlade den till en helt fristående patentdomstol men torde likvältillgodose vissa av de synpunkter som legat bakom motionen. Utredningen har övervägt om reformen bordeföranleda att själva beteckningen besvärsavdelning ersätts med ett uttryck somklarare anger ställningen som förvaltningsdomstol. Detta torde dock inte varanödvändigt. Det är också förenat med påtagliga fördelar att behålla benämningenbesvärsavdelning med hänsyn till främst den hävd benämningen erhållit bådenationellt och internationellt. Utredningen föreslår således att namnetbesvärsavdelning behålls. Regeringsrätten har i sitt remissyttrande övermotionen 1972: 924 fäst uppmärksamheten på och diskuterat frågan om prövningstiUståndför fullföljd av talan till regeringsrätten för det fall besvärsavdelnmgen görstUl förvaltningsdomstol. Denna fråga behandlas av utredningen i ett senareavsnitt (10) av betänkandet. Detsamma gäller vissa andra frågor som haranknytning tUl bestämmelserna i den föreslagna lagstiftningen (avsnitt 7 och9). I övrigt hänvisas beträffande dessa bestämmelser till specialmotiveringen. Ett genomförande av förslaget i denna delföranleder att åtskUliga bestämmelser som f. n. finns upptagna i instruktionenför patentverket och i arbetsordningen för besvärsavdelningen kan slopas. Vilkadessa bestämmelser är, torde i huvudsak framgå av specialmotiveringen. Utredningenhar inte ansett sig ha anledning att nu lägga fram detaljeradeförfattningsförslag i dessa frågor eller rörande de tillämpningsföreskriftersom kan komma i fråga. 7 Verkschefens ställning som ordförande på besvärsavdelningen Departementschefen har i direktiven för utredningenerinrat om att patentverket i skrivelse till Kungl. Maj:t den 4 april 1972tagit upp frågan om verkschefens stäUning som ordförande på en avavdelningarna inom besvärsavdelningen. Enligt direktiven bör denna fråga prövasav utredningen. 1976/77: 96 93 Som framgått av redogörelsen förbesvärsavdelningens nuvarande organisation (avsnitt 2.3.1) är verkschefen f. n.ordförande på en av de tre avdelningarna. Verket har i den i direktiven berördaskrivelsen anfört att den internationella verksamheten inom patentverketsolika arbetsområden och även arbetet i övrigt med patentverkets administrationökat så i omfattning och betydelse , att verkschefen kunnatavsätta mindre av sin tid än förut till arbetet i besvärsavdelningen. Det harfrån verkets sida därför föreslaj»its att verkschefen befrias från uppgiftenatt vara ordförande på en av avdelningarna och att härtill förordnas annanledamot av besvärsavdelningen. Enligt vad som anförts i skrivelsen böremellertid verkschefen även i fortsättningen vara den samladebesvärsavdelningens ordförande. Som sådan skulle han ha möjlighet att i mån avtid och läglighet inträda som ordförande på var och en av de tre avdelningarna.Härigenom skulle verkschefen ges tillfälle att delta i beslut av principiellbetydelse och medverka till enhetlighet i praxis avdelningarna emellan. 7.3 Vissatidigare uttalanden i frågan Frågan om verkschefens ställning ibesvärsavdelningen var föremål för uppmärksamhet också i samband medtillkomsten av lag om besvärsavdelningen. Sålunda ställde sig såvälförvaltningsdomstolskommittén som besvärssakkunniga i remissyttrandena överdet av den svenska kommittén för nordiska patent framlagda lagförslaget tveksammatill lämpligheten av att verkschefen skulle vara besvärsavdelningensordförande. Denna uppfattning torde emellertid kunna antas ha uttalats utifrånden av dessa remissinstanser förordade lösningen att besvärsavdelningen skullebrytas ut ur patentverket och bilda en från detta helt friståendepatentdomstol.' Utredningen, som anser att något principiellthinder inte kan anses föreligga mot att verkschefen deltar i arbetet påbesvärsavdelningen, tillstyrker den lösning som föreslagits av patentverket iden tidigare nämnda skrivelsen. De sakliga skälen för att verkschefen tar del ihandläggningen av ärenden rörande det industriella rättsskyddet och på dettasätt får direkt erfarenhet av myndighetens verksamhet är uppenbara. En ordningdär verkschefen medverkar i första eller andra instans stämmer ocksåöverens med förhållandena i de övriga nordiska länderna och därmed jämförbaraländer såsom och . 1966: 40 s. 267268. 1976/77: 96 94 Utredningen har därför i förslaget till ny lag ombesvärsavdelningen tagit upp en bestämmelse i 3 § andra stycket som innebär attdet skall finnas en ordförande och en vice ordförande för varje avdelning menatt verkschefen för ordet, när han träder in och deltar i arbetet på avdelning(jfr 8 § hovrättsinstruktionen 1974: 692). Det har vidare förutsatts attverkschefen är ordförande vid plenum. Någon särskild bestämmelse härom harinte ansetts erforderlig (jfr 5 § i lagförslaget). Vid förfall för verkschefentorde den i tjänsten äldste avdelningsordföranden få rycka in. Bestämmelsehärom synes lämpligen kunna tas upp i instruktionen för patentverket. 8 Föredragandefrågan 8.1 Bakgmnden I motionen 1972: 924 föreslogs som den bästa ochmest effektiva lösningen av de rådande svårigheterna på besvärsavdelningen attdenna skulle byggas ut till en självständig förvaltningsdomstol med erforderligtantal fasta ledamöter, inklusive göromålsförordnanden, och fasta föredragandeför beredning och föredragning av ärendena. SärskUda tjänster som föredragandeborde därvid inrättas till vilka kvalificerade granskare skulle knytas.Härigenom skulle enligt motionärernas mening ett vid jämförelse med det nupraktiserade förfarandet mera effektivt utnyttjande av arbetstiden för såvälledamöter som föredragande kunna uppnås. Ett system med fasta föredragandeskulle också innebära en anpassning till vad som allmänt gäller inomförvaltningsprocessen. Antalet ledamöter och föredragande borde därvid bedömasmot bakgrund av uppsatt mål i fråga om antalet avgjorda ärenden ochledamöternas kapacitet att läsa och justera föredragna ärenden. Motionärernas förslag till den del det berördefrågan om särskilda föredragande blev under remissbehandlingen i samband mednäringsutskottets behandling av motionen föremål för särskilt yttrande bara avreservanterna inom patentverket. Dessa framhöll som de ställde sigpositiva till tanken att omorganisera besvärsavdelningen till en självständigförvaltningsdomstol att en fastare organisation skulle kunna erhållas, omman fick ett eget kansli med erforderlig arbetskraft för ärendenas beredningoch föredragning. Man skulle då inte som f. n. vara beroende av sådantillfällig hjälp som ställs till förfogande från andra arbetsenheter inompatentverket i den mån arbetsbördan på dessa enheter så medger. I dennaorganisation skulle det finnas utrymme för unga, duktiga personer av det slagsom majoriteten inom patentverket talat om i annat sanunanhang. En sådankansliorganisation skulle enligt reservantemas uppfattning kunna åvägabringasutan att den sammanlagda kostnaden för patentorganisationen blir större än vidnuvarande organisationsform. 1976/77: 96 95 Frågan om inrättande av särskilda tjänster somföredragande i besvärsavdelningen har således av motionärerna ochreservanterna inom patentverket kopplats samman med tanken attbesvärsavdelningen i organisatoriskt hänseende bör omvandlas till enfristående förvaltningsdomstol. Som framgått av vad tidigare anförts (avsnitt6.1 och 6.5) föreslår utredningen inte en sådan lösning. Det är emellertiduppenbart att idéen med särskilda tjänster som föredragande i besvärsavdelningenoch därmed sammanhängande frågor om bl. a. en viss omläggning av arbetsformernainom avdelningen kan tas upp till övervägande även med utgångspunkt frånbesvärsavdelningens nuvarande organisatoriska ställning som en i patentverketinbyggd enhet. Detta torde också vara väl förenligt med intentionerna id;irektiven för utredningen att, inom ramen för de förvaltningsrättsligasynpunkter som förts fram i näringsutskottets betänkande, granska pral:tiskaproblem som lämpar sig för en lösning också i ett mera kortsiktigt perspektiv. En utförlig redogörelse för de f. n. tillämpadearbetsformema inom besvärsavdelningen har lämnats i tidigare avsnitt (3.2.1 och3.2.2). Därav framgår att föredragning normalt sker av den ledamot som är referentoch att särskilda föredragande används endast i mycket begränsad utsträckning isamband med att yngre tekniker tillfälligt ställs tiU förfogande frånpatentavdelningen. Utredningen har överlagt med besvärsavdelningensnuvarande ledamöter och berett dem tUlfäUe att yttra sig i frågan om enomläggning av arbetsformerna i riktning mot en ökad användning av särskilda föredragande. Meningarna bland ledamöterna har därvid varitdelade. Vissa har ställt sig positiva till tanken på en sådan omläggning ochförklarat sig övertygade om att den skulle innebära ett mer rationelltutnyttjande av ledamötemas kapacitet. Dessa skulle härigenom i betydligt störreutsträckning än f. n. kunna koncenttera sig på relevanta frågor rörandeexempelvis patenterbarhet och slippa att ägna tid åt bl. a. genomgång av delvisirrelevant material. Andra ledamöter har varit skeptiska. De har bl. a.framhållit att man i fråga om i patentärenden förekommande tekniska probleminte kan utnyttja en föredragande i samma utsträckning som när det gäUer juridiskafrågor, eftersom det för bedömningen av de tekniska problemen mestadels ärnödvändigt att granska ritningar och annat aktmaterial av teknisk art. Dennagranskning kan inte ersättas av föredragning. 1976/77: 96 96 framstårenligt denna uppfattning därför som tvivelaktigt, om ett system med särskildaföredragande verkligen skulle innebära ett mera rationellt utnyttjande avledamöternas kapacitet. De erfarenheter man tidigare haft i samband medföredragningar av tillfälligt inlånade yngre tekniker från patentavdelningenhar ansetts peka närmast i motsatt riktning. Frågan om en omläggning av de nuvarandearbetsformerna inom besvärsavdelningen i riktning mot en övergång helt ellerdelvis till ett system med särskilda föredragande i stället för ledamotsföredragningär av intresse från skilda synpunkter. Problemet har vissa rättsliga aspekter.Det förtjänar också uppmärksamhet från effektivitets- och kostnadssynpunkt. Depersonalpolitiska konsekvenserna måste vidare övervägas. Det kan tUl en början konstateras att man påjämförbara nivåer inom andra områden numera i allmänhet använder särskildaföredragande. Som exempel kan nämnas kammarrätterna. Detsamma gäller, om manriktar blicken mot de allmänna domstolarna, hovrätterna. Man använder där intelängre systemet med ledamotsföredragning utom möjligen i vissa speciella fall,t. ex. i vidlyftigare vattenmål. Erfarenhetema av systemet med särskUdaföredragande på dessa områden är goda. Som föredragande används företrädesvisrelativt unga, välutbildade tjänstemän på fiskalsnivå och motsvarande. Föredragningen gör det möjligt för debeslutsfattande ledamöterna att koncentrera sina ansträngningar på frågor somär relevanta för lösandet av de problem som föreligger utan attbehöva splittra sin uppmärksamhet på rutinåtgärder och irrelevanta detaljer.Ett system med en fördelning av arbetsuppgiftema på nu angivet sätt torde i ochför sig verka befordrande på snabbhet och effektivitet i handläggningen. Det har emellertid gjorts gäUande att de ärendensom handläggs på besvärsavdelningen är av så specieU karaktär att det systemmed särskUda föredragande som används på andra områden inte utan vidare kantillämpas på dessa ärenden. Härmed torde i första hand ha åsyftatspatentärenden. Vad gäller vammärkes-, mönster- och namnärenden torde inteföreligga några speciella problem med föredragning av särskilda föredragande. Vad angår patentärendena kan man till en börjaninte bortse från att dessa skiljer sig från andra typer av ärenden genom sinmestadels utpräglade tekniska karaktär. En viktig skillnad vid jämförelse medförvaltningsärenden i allmänhet är också det särskilda ansvar som patentverkethar för att en patentansökan leder fram tUl ett rimligt rättsskydd föruppfinnaren eller hans rättsinnehavare. Det är här fråga om en 1976/77: 96 97 verksamhetmed inslag av teknisk service som är ganska unik inom förvaltningen. Besvärsavdelningens bedömning av patentärendenangår mestadels främst tekniska kriterier, såsom nyhet och uppfinningshöjd.Prövningen härav förutsätter goda grundläggande kunskaper inom det tekniskaområdet som uppfinningen rör. Teknikern måste ur aktmaterialet hämta in såmycket av de specifika tekniska förutsättningarna för den aktuella uppfinningenatt han dels får ett klart begrepp om uppfinningens innebörd, dels kan bedömaom uppfinningen skiljer sig från känd teknik i sådana avseenden att patent kanbeviljas. Därvid är praktiskt taget all information i patentakten av betydelse.Olika teknikers förmåga att tillgodogöra sig denna information varierar starktmed deras speciella kunskapsinriktning och egna erfarenheter på det område somuppfinningen gäller. Av vad nu anförts framgår att faktaunderlaget i ett patentärendeinte utan vidare kan sovras med hänsyn till dess större eller mindre relevanspå samma sätt som i exempelvis kammarrätt eUer hovrätt utan att skeren viss prövning av målet. I detta sammanhang bör också pekas på ett annatförhållande av betydelse när det gäller föredragandes medverkan ibesvärsavdelningens arbete. Avdelningen består f. n. av tretton tekniskaledamöter. Ett fullt utbildat system med fasta föredragande skulle med enrealistisk bedömning av de ekonomiska resurser som kan tänkas komma att sammantagetställas till förfogande för verksamheten på besvärsavdelningen sannoliktinnebära en minskning av detta antal. Redan med nuvarande antal kommer varjetekniker inom sin specialitet att täcka ett mycket stort område av tekniken.Uppdelningen av de tekniska specialområdena på ett mindre antal ledamöter ändet nuvarande kan komma att medföra att det blir svårare för var och en avdessa att på ett tillfredsställnde sätt följa den tekniska utvecklingen på detområde för vilket ledamoten närmast har att svara. Det är uppenbarligenangeläget att inte vidta åtgärder som skulle försvåra för ledamöterna att hållafullgod kontakt med vad som sker på teknikens område. Utifrån denna synpunktsynes en nedskärning av antalet ledamöter olämplig och ägnad att sänkakvaliteten i avgörandena. Det finns också andra skäl som talar mot att införaett system med permanenta föredragande. Ett sådant system skulle sannolikt ledatill bl. a. att tjänsterna besattes med äldre tekniker, vilket, förutom vissaogynnsamma konsekvenser från personalpolitisk synpunkt, skulle medföra attfyra högt kvalificerade tekniker kom att delta i handläggningen avpatentärenden. Detta skulle innebära ett visst slöseri med tillgängligapersonella reurser. Vad nu sagts innebär emellertid inte attföredragning av patentärenden kan anses sakna mening eller inte vara tillhjälp för ledamötema. I många fall underlättar säkerligen en god föredragningdet fortsatta 7 1976/77. 1 saml nr 96 1976/77: 96 98 studietav ärendet och gör det lättare att tränga in i. Särskilt i fråga om digraärenden (surdegar) bör föredragningshjälp regelmässigt utnyttjas för att främjabesvärsavdelningens arbete. Sådan hjälp får också antas befria ledamötema frånåtskilligt rutinarbete. Föredragning i besvärsavdelningen ger dessutom utmärktträning i handläggning och bör utnyttjas som ett led i utbildningen av yngretekniker i verket. Inrättas fasta tjänster, finns emellertid en risk för attföredragningsskyldigheten låses till ett fåtal tjänstemän och att denna typ avutbildning berövas många som skulle få stor nytta av erfarenhet frånföredragning i besvärsavdelningen. Begränsningen till ett fåtal fastaföredragande skulle också medföra att den "flytande" representationav de tekniska specialiteterna som blir en följd av ett mera rörligtföredragandesystem skulle gå förlorad. En sådan utveckling torde vara attbeklaga även från den synpunkten att ledamötema på besvärsavdelningen därigenomskulle bli isolerade från en värdefull kontakt med de yngre teknikerna i verketsom lämnat de tekniska högskolorna med färska teoretiska kunskaper. Den bedömning för vilken nu redogjorts leder tillatt utredningen inte anser sig böra föreslå inrättandet av fasta tjänster somföredragande på besvärsavdelningen av den typ som förordats i motionen 1972:924. Enligt utredningens uppfattning förtjänar emeUertid att prövas huruvidainte en viss ökad användning av särskilda föredragande skulle gagna arbetet påbesvärsavdelningen och bidra till att höja effektiviteten. Detta syneslämpligen kunna åvägabringas genom en systematisering av det f. n. tillämpadeförfarandet med tillfällig inlåning av yngre tekniker från patentavdelningenför föredragning på besvärsavdelningen på så sätt, att det inrättas ett visstantal förordnanden som föredragande i besvärsavdelningen, förslagsvis minsttvå för varje avdelning. Förordnandena bör avse av och böikunna förlängas med ytterligare , om så finnes lämpligt. mening bör därför i instruktionen för patentverket föreskrivasskyldighet för ledamot på patentavdelningen att på anmodan av verkschefen åtasig sådant förordnande. Den förordnade torde under tjänstgöringen somföredragande böra ha kvar sin ordinarie lön och därjämte få uppbära ett visstfast arvode. Storleken av detta torde få avgöras förhandlingsvägen. Till dessaförordnanden bör i första hand väljas tekniker med erfarenhet avarbetet på patentavdelningen. Utredningen förutsätter att uttagningen avföredragande sker efter samråd med chefen för patentavdelningen ochordförandena i besvärsavdelningen så att förordnandena kan anpassas så smidigtsom möjligt med hänsyn till aktueUa behov och tUlgängliga personella resurser.Det förordade systemet innebär inte något hinder mot att föredragandetillfälligt förordnas för visst mål eller annan speciell uppgift, om särskildaskäl påkallar det. 1976/77: 96 99 I fråga om varumärkes-, mönster- och namnärendentorde i varje fall f. n. något särskilt system för föredragning inte behövas. Ett system av nu angivet slag skulle innebära enstabUisering av det tillämpade förfarandet med tUlfällig inlåning avyngre tekniker från patentavdelningen och medföra ett visst resurstillskott förbesvärsavdelningen. De från olika håll påtalade olägenheterna med avdelningensberoende av sådan tillfällig hjälp som ställs till förfogande från andraenheter inom patentverket torde därigenom vara undanröjda. Systemet skulledessutom ha den fördelen att det tillåter en från utbildnings- ochrekryteringssynpunkt önskvärd cirkulation av yngre tekniker. Sedan ett system av sålunda förordad beskaffenhetprövats , torde en utvärdering kunna ske för att bedöma huruvidamodifikationer i den ena eller andra riktningen är påkallade. Om försöksverksamhetenger till resultat att systemet bör permanentas, synes lämpligt att i lagen ombesvärsavdelningen ta in en bestämmelse om att det för beredning ochföredragning av mål i besvärsavdelningen finns särskilda jänstemän (jfr 7 §förvaltningsdomstolslagen). Vad gäller kostnadsaspekten får man med hänsyn tillpersonaltillgången under /76 räkna med att det uppkommer ettbehov av att täcka främst de luckor som uppstår på patentavdelningen genom attett visst antal tekniker därifrån förordnas att tjänsgöra som föredragande ibesvärsavdelningen. A andra sidan bortfaller den nuvarande tillfälligainlåningen motsvarande tvåtre manår. Den effektiva kostnadsökning som kankomma i fråga torde kunna antas stanna vid ett belopp motsvarande lönekostnadenför femsex yngre tekniker i lönegraderna F 1314. Härtill kommer utgiften förde arvodestill-lägg som föredragandena förutsätts erhålla. Totalt tordekostnadsökningen räknat löneläge komma att stanna vid cirka enhalv million kronor. Denna kostnad får vägas mot de ökade resursei sombesvärsavdelningen tillförs och som kan antas medföra att ledamöternaskapacitet kan utnyttjas bättre, varigenom antalet avgöranden kan väntas stiga. 9 Vissa frågor rörande muntlig förhandling 9.1 Rätten att få till ståndförhandling Enligt 9 § i arbetsordningen för besvärsavdelningenkan ledamot på avdelningen sätta ut muntUg förhandling för beredning av ettärende. I 23 § andra stycket i instmktionen (1965: 658) för patent- ochregistreringsverket föreskrivs vidare att begäran av sökande eller behöriginvändare om muntlig förhandling i patent-, varumärkes- eller namnärende intefår avslås, såvida vederbörande inte förut beretts tillfälle att 1976/77: 96 100 yttrasig vid sådan förhandling på den avdelning, byrå eller sektion, där ärendethandläggs. 1 fråga om den nuvarande frekvensen av muntligaförhandUngar i besvärsavdelningen kan nämnas att sådana sattes ut att äga rumför i 137 fall, i 129 fall och för i 130 fall. Förhandlingarnasattes nästan undantagslöst ut på begäran av part. Av de för utsattaförhandlingarna inställdes 17 (), medan motsvarande siffra för år 1973utgjorde 12 () och för 29 (). I ett mindre antal fall beroddedetta på att besvären återkallades. Antalet fall, där redan utsattaförhandlingar fått flyttas på begäran av part, uppgick under nämnda år till 35(), 21 () respektive 28 (). Vid överläggning med besvärsavdelningens nuvarandeledamöter har påtalats att de muntliga förhandlingarna är betungande och attmängden inställda och flyttade förhandlingar skapar problem från planeringssynpunkt. Utredningen har tagit upp frågan om rätten att fåtill stånd muntlig förhandling vid överläggning också med företrädare förpatentverkets kundkrets. Det har därvid betonats att man från kundkretsens sidafäster stor vikt vid möjligheten att få till stånd muntlig förhandling. Härianses ligga en garanti för att besvärsavdelningens ledamötei verkligen förståttvad man velat ha fram i ärendet. Det har vidare anförts att man i praktikenofta begär muntlig förhandling närmast för att få ett begrepp om när ett ärendekan väntas komma upp till slutligt avgörande. Som ett alternativ har framförtstanken på att man från besvärsavdelningens sida alltid skulle ge ettslutföreläggande, när tiden för ärendets avgörande närmar sig. Detta skulle iviss utsträckning kunna fylla funktionen att hålla parterna informerade och gedem möjlighet att överväga, om ytterligare material framkommit som börredovisas före avgörandet. 1 detta sammanhang är av intresse att man ibetänkandet med förslag till inrättande av ett nordiskt patentråd (Nordisk utredningsserie1968: 1) förordade en regel av innebörd att parts begäran om muntligförhandling skulle tillmötesgås, om det inte var uppenbart att sådan förhandlingvar utan betydelse för ärendet (artikel 27 andra stycket i den föreslagnaöverenskommelsen mellan de nordiska staterna om en gemensam besvärsinstans ipatentärenden).