prop · G003104 · 1976-12-31 00:00:00 — Dennalag träder i kraft . Prop.1976/77:104 149 Lagom ändring i lagen (1975:1265) om ändring i införsellagen (1968:621) Härigenomföreskrivs att övergångsbestämmelserna till lagen (1975: 1265) om ändring iinförsellagen (1968: 621) skall ha nedan angivna lydelse. Dennalag träder i kraft den 1 Denna lag träder i kraft . Äldre lag skall dock . Äldre lag skaU dock tillämpas när fordran på medel tillämpas i fråga om fordran som som innehållits ej omfattas av la- har gjorts eller har kunnat göras gen (1970: 741) om statlig löne- gällande i konkurs i vilken kon- garanti vid konkurs. kursbeslutet har meddelats före Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i förmånsrättslagen (1970:979) Härigenomföreskrives i fråga om förmånsrättslagen (1970: 979) delsatt 19 § skall upphöra att gälla, delsatt 18 § skall ha nedan angivna lydelse. 18§ Fordringar som ej är förenade Fordringar som ej är förenade medförmånsrätt har inbördes lika med förmånsrätt har inbördes lika rätt med deundantag som anges i rätt. Harfordran särskild förmånsrätt i viss egendom men förslår ej egendomen för attinfria fordringen, behandlas återstoden av denna som fordran utan förmånsrätt. Dennalag träder i kraft . Om gäldenärförsatts i konkurs på grund av ansökan som gjorts före lagens ikraftträdande,gäller äldre bestämmelser. 1Lagen omtryckt 1975:1248. 1976/77:104 150 Lagom ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörandeverkställighet av brottmålsdom Härigenomföreskrives i fråga om lagen (1972: 260) om internationellt samarbete rörandeverkställighet av brottmålsdom delsatt i 1, 2, 3, 8, 26, 34, 37 och 41 §§ ordet "Konungen" i olikaböjningsformer skaU bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form, delsatt 36 § skall ha nedan angivna lydelse. Bötersom bestämts enligt den- Böter som bestämts enligt den na lag samt penningbelopp eUer na lag samt penningbelopp eller annan egendom som förklarats annan egendom som förklarats förverkad med stod av denna lag förverkad med stöd av denna lag tiUfaUer kronan. Har föremål för- tillfaller kronan. Har föremål för klarats förverkat, kan Konungen klarats förverkat, kan regeringen på begäran av den stat som gjort på begäran av den stat som gjort framställningen om verkställighet framställningen om verkstälUghet av förverkandebeslut förordna, att av förverkandebeslut förordna, att föremålet skall återlämnas till den föremålet skall återlämnas till den staten. Böter som avses i första stycket får icke förvandlas. Dennalag träder i kraft den I juU 1977. Lagom ändring i lagen (1973:18) om disciplinstraff för krigsmän Härigenomföreskrives att 5 § lagen (1973: 18) om disciplinstraff för krigsmän skall hanedan angivna lydelse. Löneavdragvid disciplinbot göres med visst belopp för dag som regeringen bestämmer. Kanlöneavdrag ej ske, skall den brottsUge åläggas att för betala ettbelopp i pengar, som är skäligt med hänsyn till löneavdraget för löntagare imotsvarande stälhiing. Verkställighetav löneavdrag får fördelas på flera avlöningstUlfällen. Kandisciplinbot som ålagts i Kan disciplinbot som ålagts i form av löneavdrag ej verkställas, form av löneavdrag ej verkställas, skall i stället motsvarande belopp skall i stället motsvarande belopp betalas. Sådant belopp och disci- betalas. Sådant belopp och disci plinbot som ålagts i pengar tillfal- plinbot som ålagts ipengar tillfal ler kronan. Oguldet belopp får ej ler kronan. 1 Ändringeninnebär att andra stycket upphävs. 2 Senastelydelse 1976: 517. Prop.1976/77:104 151 I övrigt gäller, om ej annat är särskilt gällerom verkställigheten vad som föreskrivet, vad som är föreskrivet ärföreskrivet om bötesstraff. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. in. Härigenomföreskrives att 1 § lagen (1974: 202) om beräkning av strafftid skall ha nedanangivna lydelse. 1 §1Dom på fängelse, ungdomsfängelse eller internering eller förordnande enligt 28kap. 3 § om behandling i anstalt skall befordras tillverkställighet enligt denna lag. Lagen gäller även i fråga om hur tid för sådanverkställighet skall beräknas. denna lag är föreskrivet om fängelse gäller även fängelse vilket ålagts somförvandlingsstraff för böter. Dennalag träder i kraft den 1 juU 1977. Lagom ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt Härigenomföreskrives att 1 § lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstalt skall ha nedanangivna lydelse. Dennalag avser kriminalvård i Denna lag avser kriminalvård i anstalt efter dom påfängelse, ung- anstalt efter dom på fängelse, ung domsfängelse eUer internering el- domsfängelse eller intemering el ler förordnande enligt 28 kap. 3 § ler förordnande enligt 28 kap. 3 § om behandling i an- om behandling i an- staU. Vadsom föreskrives i lagen om den som dömts till fängelse gäller även den somålagts fängelse som förvandUngsstraff för böter. Dennalag träder i kraft . 1 Ändringeninnebär att andra stycket upphävs. 2 Ändringeninnebär att andra stycket upphävs. 1976/77:104 152 Närvarande:F. d. justitierådet , regeringsrådet samt justitieråden Ulvesonoch . Enligtutdrag av protokoll vid regeringssammanträde harregeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådetsyttrande över förslag till 1. bötesverkställighetslag, 2. lag om fängelsepåföljd ivitesföreläggande, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring irättegångsbalken, 5. lag om ändring i lagen (1946:804) om införande av nya , 6. lag om ändring i utsökningslagen(1877: 31 s. 1), 7. lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 8. lag om ändring i lagen (1954:579) om nykterhetsvård, 9. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m. m., 10. lag om ändring i lagen (1963:197) om allmänt kriminalregister, 11. lag om ändring i införseUagen(1968: 621), 12. lag om ändring i lagen (1975:1265) om ändring i införsellagen (1968: 621), 13. lag om ändring iförmånsrättslagen (1970: 979), 14. lag om ändring i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsäom, 15. lag om ändring i lagen (1973:18) om disciplinstraff för krigsmän, 16. lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m. m., 17. lagom ändring i lagen (1974: 203) om kriminalvård i anstaU. Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, har inför lagrådet före dragits av hovrättsassessorn , Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Lagrådetdelar uppfattningen att starka skäl talar för att förvandlingsstraffet förböter och viten avskaffas. Det kan emeUertid inte bortses från, att en sådanreform är förbunden med nackdelar. Till en del torde dessa vara ofrånkomliga.Men till någon del torde de kunna upp- Prop.1976/77:104 153 vägas,förutom av en effektiviserad bötesindrivning, av vissa kriminalpolitiskaåtgärder. Förslag till sådana åtgärder framläggs också i remissen. mening är det i princip riktigt, att frågan härom kommer underbedömande i samband med frågan om förvandlingsstraffets avskaffande och ickelämnas åt sidan för att eventuellt först senare upptagas till behandling. Detframlagda förslaget söker nå syftet att i görlig mån begränsa nackdelarna avförvandlingsstraffets avskaffande efter två linjer. I första hand föreslås,såsom redan antytts, en effektivisering av bötesverkstäUigheten, innebärandebl. a. att möjligheterna att uttaga böter och viten vidgas genom att derasställning i förhållande till andra fordringar förbättras. Men vidareinnefattar förslaget bestämmelser, som söker på straffrättslig väg kompenserabortfallet av förvandlingssystemet. I fråga om böter föreslås, att den somgenom att tredskas med betalning av böter har visat sig oemottaglig förbötesstraff skall kunna dömas till fängelse om han begår nytt brott, ehurubrottet i och för sig är sådant att endast böter ingår i straffskalan. Vadangår vite motsvaras denna bestämmelse av en särskild lagregel, enligt vilkendet är möjUgt att i vissa fall när vite i pengar kan antagas ej vara verksamt istället förelägga vite i fängelse. Det ligger i sakens natur,att den press till betalning som förvandlingssystemet innebär aldrig kan fulltut ersättas av att indrivningen av böter och viten effektiviseras på annatsätt. De åtgärder som föreslås i detta syfte är ej heller helt invändningsfriafrån den synpunkten att den kriminalpolitiska vinsten av indrivningens effektiviseringdelvis går ut över vanliga fordringsägares möjlighet att erhålla betalning avden bötfällde. När det gäller böter måste väsentiig betydelse tillmätas förslagetatt i vissa fall i stället för böter skall kunna ådömas fängelse. Förslagetriktar sig direkt emot den s. k. bötesimmuna gruppen, och torde, ehurukringgärdat med åtskilliga villkor, kunna få en återhållande effekt. Regelnger också uttryck för samhällets vilja att ej ge upp inför förfaranden i syfteatt på ett illojalt sätt komma undan verkställighet av bötesstraff. Mot regelnkan visserligen på sätt och vis riktas samma anmärkning som mot förvandlingsstraffeteller att för ett brott, som i och för sig ej är svårare än att det kan sonasmed böter, på grund av betalningsförsummelse fängelse kan komma i fråga. Dettatorde emellertid få godtagas. Däremot möter mot straffskärpningsregelnsutformning andra principiella betänkligheter, som enligt lagrådets mening börföranleda vissa ändringar. Ävenförslaget om fängelsevite innebär en viss motvikt mot den försvagning som ettborttagande av förvandlingssystemet medför. Förslaget i denna del, i dengenerella utformning det erhållit i remissen, inger emellertid vissabetänkligheter som enligt lagrådets mening gör det tveksamt, om förslaget utanytterligare utredning bör läggas till grund 1976/77:104 154 förlagstiftning; lagrådet återkommer härtill i det följande. Lagrådet anseremellertid, att frågan om en effektivisering av vitesinstitutet påstraffrättslig väg icke är av den betydelse att den på ett avgörande sättpåverkar frågan om förvandlingssystemet nu bör slopas. Trotsatt sålunda enligt vad lagrådet nu utvecklat ett avskaffande avförvandlingssystemet ofrånkomligt måste medföra vissa i och för sig ickeönskade effekter, anser lagrådet, att de skäl som talar för att systemetavskaffas bör tillerkännas avgörande vikt. Lagrådet tillstyrker alltså reformenoch viU med tidigare gjorda förbehåll också i stort sett ansluta sig tiU denlagstiftning i övrigt som framlägges i remissen. Beträffandede särskilda lagförslagen får lagrådet anföra följande. Förslagetinnebär, att kronofogdemyndigheternas befogenheter på bötesverkställighetensområde vidgas i flera hänseenden och att den rättsliga kontrollen över hurdessa befogenheter utövas blir mindre. I huvudsak är de föreslagnalösningarna en naturlig följd av att förvandlingsstraffet avskaffas. mening gäller detta emellertid inte fullt ut. Detframhålls ofta, att kronofogdemyndigheterna har en säregen dubbelställning. Aena sidan är de judiciella organ med noggrant lag-reglerade uppgifter. Å andrasidan är de fiskala organ med en allmän uppgift att företräda staten somborgenär. Denna dubbelställning har kritiserats i flera sammanhang. När detgäller kronofogdemyndigheternas uppgifter och befogenheter som verkstäUare avbötesstraff, finns det enligt lagrådets uppfattning i varje fall skäl förtvekan inför sådana förslag till praktiska lösningar som grundas enbart påuppfattningen att kronofogden företräder staten i dess egenskap av den bötfälldesborgenär. Det får inte förbises, att viktiga kriminalpolitiska och socialaintressen gör sig gällande på bötesverkställighetens område och att särskildahänsyn måste tas till de bötfälldas intresse av rättssäkerhet. Lagrådetåterkommer tiU dessa synpunkter i anslutning tiU 7 samt 12 14 §§ ilagförslaget. Viktigaförändringar i fråga om kronofogdemyndigheternas uppgifter och ställning kanväntas med anledning av det reformarbete som bedrivs på gmndval avlagberedningens förslag tUl utsökningsbalk (SOU 1973: 22). Dessa förändringartorde komma att få betydelse också i fråga om bötesindrivning och därtiUanknytande särskilda regler. Det är sannolikt, att den nu föreslagna bötesverkställighetslagenkommer att behöva ses över redan i samband med införandet av en ny utsökningsbalk. Prop.1976/77:104 155 Enligt4 § andra stycket skall som uppbörd anses, att medel som har betalats somförskott på böter tages i anspråk för betalnmg av dessa. När i enlighet härmedförskottsbelopp tages i anspråk för betalning av de böter för vilka de äravsedda, innefattas häri, att beloppet avräknas på samma böter. I vad avseruppbörd genom ianspråktagande av förskottsmedel saknas alltså utrymme förtillämpning av regeln i 5 § första punkten att belopp som har influtit under uppbördavräknas på de böter som får antas vara avsedda med betalningen.Tillämpningsområdet för regeln är begränsat tiU uppbörd enligt 4 § förstastycket, och regeln bör därför placeras så att den syftar endast på sådanuppbörd. mening är det onödigt tyngande att i själva lagtexten uppta en regelom att underrättelse skall lämnas om möjligheten till frivillig betalning. Ensådan regel har sin plats i tUlämpningsbestäm-melserna tiU lagen. Beaktasdessa lagrådets erinringar, kan 4 och 5 §§, med vissa smärre redaktionellajämkningar, utformas sålunda: "4§ Uppbörd sker genom att den bötfällde frivilligt erlägger betalning tiUmyndighet som regeringen bestämmer. Influtet belopp avräknas på de böter somfår antagas vara avsedda med betalningen. Somuppbörd anses även att medel, som har betalats som förskott på böter, tages ianspråk för betalning av dessa. 5§ Uppkommer överskott vid uppbörd, får det avräknas på andra böter som den bötfälldeär skyldig att betala. I den mån avräkning ej sker, skall överskottåterbetalas." Igällande lag om verkställighet av bötesstraff meddelas tämligen utförligaregler om kronofogdemyndighets befogenhet att bevilja den bötfällde anståndmed betalningen eller medge avbetalning samt om den bötfälldes möjligheter attfå beslut om anstånd och avbetalning överprövade. Det remitterade förslagetinnehåller ej några bestämmelser i dessa hänseenden. Som skäl åberopas att detav kronofogdens borgenärsfunktion följer, att han är berättigad att medge anståndoch avbetalning och att särskilda bestämmelser i ämnet därför kan avvaras.Denna motivering fiimer lagrådet, såsom förut har antytts, inte bärande.Ordningen med anstånd och avbetalning är enligt lagrådets mening ett så viktigtled i bötesindrivningen att den även efter förvandlings-straffets avskaffande bör framgå av själva lagen. Såsom påpekas i remissen bör besluten i anstånds-och avbetalningsärenden inte kunna överklagas särskUt. I klarhetens intressebör detta fortfarande anges i lagen, liksom också den bötfälldes möjlighet attbegära prövning av sådant beslut i samband med klagan över utmätning eUerinförsel. Lagrådetföreslår alltså, att som ett andra stycke i 7 § upptas föl- Prop.1976/77: 104 156 jande:"får bevilja anstånd med betalningen eller medgivaavbetalning. Mot beslut angående anstånd eller avbetalning får talan ej föras.Den bötfällde får dock begära prövning av beslutet i samband med klagan överutmätning eller införsel." Enligt68 § 4 mom. uppbördslagen gäller, att om skattskyldig är berättigad återbekommaviss erlagd skatt eller viss ränta på sådan skatt, denna hans fordran kan tagasi anspråk för betalning av restförd skatt för vilken han häftar (s. k.kvittning). Innebörden av 9 § i förslaget torde vara, att i fråga om sådanmöjlighet till kvittning en den skattskyldiges bötesskuld skall vara likställdmed honom åvilande restförd skatt. Enligt lagrådets mening skulle dennaförslagets innebörd komma till bättre uttryck genom att paragrafen, delvis medordalag hämtade från 68 § 4 mom. uppbördslagen, gavs följande lydelse: "Ärden bötfällde enligt 68 § 1 eller 2 mom. eller 69 § 1 mom. uppbördslagen(1953: 272) berättigad återfå skatt eller erhålla ränta, får denna hans fordrantagas i anspråk för betalning av böterna i enlighet med vad som föreskrives i68 § 4 mom. första stycket samma lag om sådan fordrans ianspråktagande för restfördskatt." Detkan emellertid enligt lagrådets mening ifrågasättas, om icke en sådan lagregelskulle ha sin rätta plats i uppbördslagen och icke såsom föreslagits i bötesverkställighetslagen;sistnämnda lag finge då hänvisa till uppbördslagen på samma sätt som den ifråga om indrivning genom utmätning och införsel hänvisar till lagstiftningen därom.I fall regeln får sin plats i bötesverkställighetslagen, bör i vart fall itydlighetens intresse en hänvisning till denna regel intagas i 68 §uppbördslagen. mån förutsättning föreligger för kvittning enligt förslaget (9 §), skalltydligen indrivning genom utmätning eller införsel ej ske. Indrivning genomutmätning eller införsel (8 §) är sålunda subsidiär i förhållande till ejendast den indrivning som kan komma till stånd genom krav (7 §) utan även tillindrivning genom kvittning (9 §). Detta bör komma till uttryck i lagensdisposition genom att regeln i 9 § får sin plats före den i 8 §. Sistnämndalagrum under beteckningen 9 § kan då lämpligen ges följande lydelse: "mån betalning ej kan erhåUas med tiUämpning av 7 eller 8 §, sker indrivninggenom utmätning eller införsel enligt vad som är föreskrivet därom." Närdet gäller skatter är den myndighet som äger antaga förslag omackord (62 § uppbördslagen). Då det ej säUan torde förekomma, att konkursgäldenärsom häftar för oguldna skatter också Prop.1976/77:104 157 resterarför böter, synes det mest ändamålsenligt att låta vara behörigatt antaga ackordsförslag även beträffande dessa. Enligtbestämmelse i uppbördslagen får talan icke föras mot länsstyrelses beslutrörande framställning om försättande i konkurs eller ackordsförslag. Remissentorde utgå från att även när det gäller böter beslut i sådana frågor ej skallfå överklagas. En uttrycklig bestämmelse om sådant fullföljdsförbud torde böraupptagas i paragrafen. erim-ingar, kan 10 §, med några redaktionella jämkningar, avfattassålunda: "Föratt driva in bötesfordran får kronofogdemyndigheten ansöka att den bötfällde skairförsättas i konkurs. Understiger fordringen femhundra kronor, får ansökan dockgöras endast om synnerUga skäl föreligger. Ackordsförslagsom rör böter får antagas av under samma villkor som enligt 62 §uppbördslagen (1953: 272) gäller i fråga om ackordsförslag rörande skatt. beslut i fråga om konkursansökan eller länsstyrelsesbeslut angående ackordsförslag får talan ej föras." Ilagen bör upptagas en bestämmelse att frågor om avkortning och avskrivning såsom torde vara avsett i remissen prövas av . Det torde fåankomma på regeringen att meddela närmare föreskrifter ej endast omavskrivning utan även om avkortning. Paragrafenkan enligt lagrådets mening ges följande lydelse: "Harböterna bortfallit eller föreligger eljest laga hinder mot verkställighet,avkortas böterna. Möterannat hinder mot indrivning av böterna, får de avskrivas. Avskrivning medförej ändring i betalningsskyldigheten. Frågaom avkortning och avskrivning prövas av enligt de närmare föreskriftersom regeringen meddelar." De i12 § upptagna reglerna om eftergift av bötesverkställighet har stor praktiskoch principiell betydelse. Här kommer klart tUl uttryck, att verkstälUghetenmåste ske under hänsynstagande till sociala och kriminalpolitiska intressen.Befogenheten att besluta eftergift är inte ett utflöde avkronofogdemyndighetens uppgift att utöva statsverkets partsbefogenheter. Detär i stället fråga om en uppgift av rent judiciell karaktär. Förebilderna igällande rätt utgörs av regler om domstolsprövning. Närmast är detbestämmelserna i 5 § BöVL om eftergift av ej förvandlingsbara böter ochreglerna i 17 § samma lag om eftergift av förvandlingsstraff. Man kan emeUertidockså helt aUmänt peka på att domstolarna vid åläggande av förvandUngsstraff fömtsättsta hänsyn 1976/77:104 158 tUlden bötfälldes ekonomiska och sociala situation, så att villkorligt anstånd medverkstäUigheten medges med påföljd att betalningsskyldigheten för böternaupphör. Godaskäl kan anföras för att befogenheten att lämna eftergift även i fortsättningenborde ankomma på domstol. Det kan emellertid inte bestridas, att en sådanordning skulle bli tungrodd och arbetskrävande. Lagrådet vill därför inteavstyrka den i remissen föreslagna lösningen att befogenheten skall tillkommakronofogdemyndigheten. Enligtförslaget skall åklagare men ej den bötfällde ha möjlighet att hostingsrätt anföra besvär över kronofogdemyndighetens beslut i hithörandefrågor. Ordningen med tingsrätt som besvärsinstans är ovanlig. Det kananmärkas, att klagan över kronofogdemyndighets beslut enligt lagberedningensförslag till utsökningsbalk skall föras genom besvär hos hovrätt. Lagrådetanser dock, att instansordningen kronofogdemyndighet-tingsrätt kan godtagassom lösning, åtminstone i dagens läge. Annorlundaförhåller det sig med förslaget att talan över huvud taget ej skall få förasmot kronofogdemyndighets beslut att inte ge eftergift. Denna ordning har i förvandUngsstraffutredningensbetänkande motiverats med att någon skyldighet att ge eftergift inte kan ansesföreligga för kronofogdemyndighet i dess egenskap av statens företrädare. Iremissen har någon särskild motivering inte anförts. mening möter betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt att skära avden bötfällde från möjligheten att klaga över beslut som går honom emot och aUdelessärskilt när man som i detta faU ger åklagaren möjlighet att klaga över beslutsom är tUl den bötfälldes fördel. För att en så säregen ordning skall kunnagodtagas måste utomordentligt starka sakskäl föreligga. Några sådana kanlagrådet för sin del inte finna, även om lagrådet väl inser att en klagorättför den bötfällde i detta fall kan leda till vissa egendomliga konsekvensermed hänsyn till att han ibland kan klaga till annan instans överutmätning eller införsel. Lagrådet förordar, att kronofogdemyndighets beslutangående eftergift skall kunna överklagas till tingsrätt enligt i principvanliga besvärsregler. Denåklagare som skall vara behörig att föra talan mot kronofogdemyndighetensbeslut är enligt förslaget åklagaren i den ort där kronofogdemyndigheten finns varmed torde avses myndighetens kansliort och besvären skaU enligtförslaget anföras hos tingsrätten i samma ort. Att på detta sätt sammanföraeftergiftsärendena till åklagaren och rätten i kronofogdemyndighetens kansUortsynes mindre lämpligt. Enligt lagrådets mening bör reglerna i stället, efterförebild av gäUande bestämmelser i 5 och 13 §§ BöVL, utformas så att detavgörande blir var den bötfällde finns. Bestämmelserom klagan över kronofogdemyndighets beslut med- 1976/77:104 159 delasför närvarande dels i 10 kap. utsökningslagen dels i kronofogde-instruktionen,som därvid kompletteras av regler i förvaltningslagen. Uppenbarligen blir ingetav dessa regelkomplex tillämpligt i det nu aktuella fallet, då besvär skallanföras hos tingsrätt. Och i lagen om handläggning av domstolsärenden somenligt förslaget skall gälla vid prövning av besvären finns inte några reglerom sådana besvär. EnUgt lagrådets mening bör därför i den föreslagna 13 §skrivas in särskilda regler åtminstone om besvärstiden och ombesvärshandlingen. I övrigt torde tingsrätten kunna hämta erforderlig ledning iallmänna processrättsliga principer. 13 § andra stycket föreslagna regeln att talan mot tingsrätts beslut föresgenom besvär hos hovrätten kan enligt lagrådets uppfattning utgå som onödig(jfr 11 § lagen om handläggning av domstolsärenden). Lagrådet anser vidare,att den i 14 § upptagna regeln om att nämnd skall deltaga vid tingsrättensavgörande med fördel kan arbetas in i 13 §. Underhänvisning till det anförda vill lagrådet förorda att 13 § utformas påföljande sätt: "beslut angående förordnande enligt 12 § får den bötfälldeoch åklagaren i den ort där den bötfällde finns föra talan genom besvär hostingsrätten i samma ort. Besvärshandling skall ha kommit in till rätten från den dag då klaganden fick del av beslutet. I ärendet ägerlagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden motsvarande tiUämpning.Därvid skall i fråga om besvärshandlmgen gälla vad som i den lagen sägs omansökan och skall vid annan handläggning än som sägs i 3 eller 4 § samma lagrätten bestå av en lagfaren domare och nämnd."