prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Härigenom föreskrives att 1, 4, 11 och 15 88 lagen(1915:219) om avbetalningsköp skall ha nedan angivna lydelse. Med avbelalningsköp förslås i denna lag avtal,varigenom lösöre säljes mol belalning i särskilda posler, av vilka en ellerflera skola eriäggas efter del godset utgivits till köparen, och under villkortillika atl säljaren skall äga rätt all återtaga godset, om köparen åsidosättervad honom åligger, eller att äganderätten till godset skall förbliva hossäljaren intill dess betalningen eller viss del därav blivit eriagd. Har avtalet betecknats såsom hyresavlal ellerbetalningen såsom vederiag för godsets bmk och nyttjande, skall ulan hinderdärav avtalet anses såsom avbetalningsköp, såframt det finnes vara åsyftat, atlden, som fött godset lill sig utgivet, skall bliva ägare därav. Sammanlagda beloppet av de poster, som köparenenligt avtalet har att eriägga, benämnes i denna lag avbetalningspriset. Medpost avses icke sådan ränla eller gottgörelse för försäkringspremie, somköparen skall särskilt utgiva. I fråga om vissa avbetalningsköp finnas bestämmelseri konsumentkredillagen (1977:000) Har säljaren i avtalet uppgivit det pris, till vilket han skulle varit villig atl sälja godset mot kontant betalning, lägges denna uppgift lill grund för beräkningen enligt första stycket 2), där det ej kan antagas, atl godset kunde hava köpts till lägre pris. Säljaren äge, där godset återtages, räkna sig tillgodo: 1) oguldna posler, för vilka i avtalet bestämdförfallodag är inne vid tiden för godsets återtagande; 2) så stor kvotdel av övriga oguldna posler som detpris, vilkel godset skulle hava betingat om del köpts mot kontant belalning,ulgör i förhållande lill avbeialningsprisel; 3) ränta och gottgörelse för försäkringspremie, somsäljaren har atl fordra och som icke inräknats i avbeialningsprisel; 4) kost nad, som säljaren måste vidkännas för godselsåtertagande; samt 5) i fall köparens rätt lill godset är beroende av allhan ersätter säljaren för reparalion eller annan ål-gärd med avseende ågodset, fordran å sådan ersättning. Ersättning för kostnad som avses i första slyckel4) utgår enligl beslämmelser som Konungen meddelar. Säljaren äge, där godset återtages, räkna sig tillgodo: 1) oguldna poster, för vilka i avtalet bestämdförfallodag är inne vid tiden för godsels återtagande; 2) så stor kvotdel av övriga oguldna poster som detpris, vilket godset skulle hava betingat om del köpts mol kontant betalning,ulgör i förhållande lill avbetalningspriset; 3) ränta och gottgörelse för försäkringspremie, somsäljaren har alt fordra och som icke inräknats i avbeialningsprisel; 4) kostnad för godsets återtagande; samt 5) i fall köparens rätl lill godset är beroende av allhan ersätter säljaren för reparation eller annan åtgärd med avseende ågodset, fordran å sådan ersättning. Ersättning för kostnad som avses i första styckel4) får avse exekutionsavgift, skälig kostnad för transport av varan samtutgift för inställelse vid förrättning för återtagande, om inställelsen harvarit påkallad för tillvaratagande av säljarens rätt. Vid bestämmande aversättning för utgift för inställelse äga beslämmelserna om beräknande aversättning av allmänna medel till vittne motsvarande tillämpning. I mål omhandräckning för återtagande äger säljaren, enligt vad regeringen närmareföreskriver, tillgodoräkna sig även skälig ersättning för eget arbete medanledning av målet samt arvode till ombud eller biträde Prop.1976/77:123 342 Handräckning må beviljas endast därutmätningsmannen finner uppenbart, att sådant dröjsmål föreligger medbetalningen, som i 2 8 första stycket sägs, eller all köparen eljesl åsidosattförpliktelse, vars uppfyllande är av väsentlig betydelse för säljaren. Gång- och sängkläder, som äro oundgängligenbehövliga för köparen, hans make och oförsörjda barn, må icke i något fallåtertagas. Visar köparen sannolika skäl, att godset blivitsålt lill oskäligt högi pris, må handräckning ej heller beviljas. Beslämmelserna i 11 § andra Bestämmelserna i 12 8skola äga stycket och 12 8 skola äga motsva- motsvarande tillämpningbeiräffan-rande lillämpning beträffande för- de förrätining för verkställighetav rättning för verkställighet av dom, dom, varigenom köparen förpliktatsvarigenom köparen förpliktats ulgi- utgiva gods, som blivit sålt genom va gods,som blivit sålt genom av- avbetalningsköp. Vid förrättning, som i förstastycket avses, skall,därej idomenannoriunda förordnals, i fråga om värdering av godset gälla vad i13 8 är stadgat. Beträffande lalan mot utmätningsmannens värdering skolabeslämmelserna i 14 8 andra slyckel äga motsvarande lillämpning. Dennalag träder i kraft den . Äldre beslämmelser gäller dock i fråga om köp somhar ingåtts före lagens ikraftträdande. Lagom ändring i konsumentköplagen (1973:877) Härigenom föreskrives att 15-17 88konsumentköplagen (1973:877) skall upphöra att gälla vid utgången av ,Paragraferna skall dock fortfarande gälla i fråga om köp som har ingåttsdessförinnan. Härigenomföreskrives att 10 kap. 10 8 skall ha nedan angivna lydelse. Vad i 8 kap. 13 8 sägs om inskränkning i åklagares ålalsrätl skall äga motsvarande tillämpning belräffande annat i detta kapitel omförmäll brott än grov förskingring och sådan trolöshet mot huvudman som är att anse som grov. Olovligtförfogande över egendom, som kommit i gärningsmannens besittning genom avtal,enligt vilkel äganderätten skall övergå först sedan belalning eriagts, må ejåtalas av åklagare, med mindre åtal av särskilda skäl finnes påkallat urallmän synpunkt. Föreslagen lydelse 10 8 Olovligt förfogande över egendom, som kommit igärningsmannens besittning genom avtal, enligl vilket äganderätten skallövergå först sedan belalning eriagts eller som innehåller förbehåll omåtertaganderätt som avses i 1 § lagen (I9t5:219) om avbetalningsköp eller 15 §konsumentkreditlagen (1977:000) må ej åtalas av åklagare, med mindre åtal avsärskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt. Dennalag träder i kraft den . 1976/77:123 345 Närvarande:f d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet Reuterswärd,justitierådet . Enligt lagrådet tillhandakommel utdrag av protokollvid regeringssammanträde har regeringen på hemställan avstatsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. konsumentkredillag, 2. lag om ändring i lagen (1915:219) omavbelalningsköp, 3. lag om ändring i konsumentköplagen (1973:877), 4. lag om ändring i . Förslagen, som finnsbilagda delta protokoll, har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessornOve Sköllerholm. Förslagen föranleder följande yttranden: Förslagei utgör elt led i ett lagstiftningsarbetesom pågått i syfte att bereda del skydd ål konsumenter varavbehov uppkommit i del moderna samhällel. Lagrådet finner att förslaget, somdelvis bygger på gällande lagar såsom marknadsföringslagen, lagen omavbelalningsköp och konsumentköplagen, med vissa av lagrådet förordadejämkningar är väl ägnat alt upphöjas lill lag. I ett par hänseenden föreslårlagrådet vidare utredning. Uttalandenai övrigt avser vissa tolknings- och lillämpningsfrågor. Lagförslaget innebär, atl man i en lag sammanförtbeslämmelser av olika karaktär, främst dels marknadsrätlsliga, delscivilrältsliga. 1 något fall kan av det sammanhang vari en regel upptagils enviss osäkerhet föranledas rörande frågan om regeln är av enbartmarknadsrällslig natur och alltså endasl skall handhas av de marknadsrätlsligaorganen eller om den även skall ha direkt civilrältslig betydelse. Exempelutgör 8 8 i remissförslaget. Enligl motiven torde meningen vara, altbestämmelsen endast skall vara av marknadsrättslig karaktär, jfr 9 8.Bestämmelsen står emellertid upptagen i etl avsnitt av lagen som har rubrikenoch som i övrigt innehåller viktigacivilrättsliga regler. Del vore tänkbart, all part i elt avtal skulle anse sigberättigad att åberopa beslämmelsen t. ex. 1976/77:123 346 somutfyllnadsregel i avtalet eller rent av som slöd för ogillighetsverkan. Dethade varit en fördel, om en klarare markering skett i lagens uppställning avregiernas olika natur. Enklast kunde detta ske så atl de marknadsrättsligareglerna sammanfördes i etl avsnitt, de väsentligen civUrättsliga i etl annal.Lagrådet anser sig emellertid i det skede vari lagstiftningsarbetet nu befinnersig ej böra påyrka någon ändring i berört hänseende. I första stycket av denna paragraf anges atl denföreslagna lagen gäller kredil som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk ochsom lämnas eller erbjudes lill konsument av näringsidkare i dennes yrkesmässigaverksamhet. Då i specialmotiveringen innebörden av uttryckel"kredit som är avsedd huvudsakligen för enskilt bruk" utvecklas,framhålls atl i fråga om kredil för kontoköp och annan fortlöpande kredituttryckel syftar på den kredil som enligl avtalet beviljats av kredilgivaren,dvs. på kreditutrymmel, under det att avsikten med det enskilda konloköpet iprincip saknar belydelse. I fortsättningen görs emellertid i motiven enskillnad i detta hänseende mellan å ena sidan bestämmelser, som sägs ta siktepå kontoavtalet som sådani och på vilka den nämnda principen ärtillämplig, saml å andra sidan stadganden, som anses pä ett utpräglat sätt tasikte på det enskilda kreditköpet och beträffande vilka undantag kan tänkasförekomma. De stadganden av sistnämnda slag, vilka särskilt behandlas isammanhanget och som främst torde ha aktualitet beträffande konloköp, ärbeslämmelserna i 10 8 om köparens befogenheter mot särskild kreditgivare. Detanföres i motiveringen till 1 8, all dessa bestämmelser (enligt huvudregeln)inte är lillämpliga på kreditköp, om kreditutrymmel inle är avsetthuvudsakligen för enskilt bruk, även om det aktuella kontoköpet avser vara somär avsedd huvudsakligen för enskilt bmk, men att om det omvända förhållandel föreligger,betraktelsesättet bör vara ett annat. Om sålunda kreditutrymmel är avsetthuvudsakligen för enskilt bruk men elt enskilt kontoköp, som sker medianspråktagande av kreditutrymmel, avser vara som är avsedd att tilljämförelsevis väsenllig del användas i köparens/kontohavarens näringsverksamhet,bör enligl vad som uttalas bestämmelserna i 10 8 inte anses lillämpliga. Lagrådet vill för sin del ifrågasätta riktighetenav del sist återgivna yttrandet. Det vill nämligen synas som om även i delnämnda fallet avgörande bör vara vad kredilen huvudsakligen var avsedd för dåden lämnades, dvs. då kreditutrymmel upplåts av kreditgivaren. Del framhålls imotiven, att man vid avgörandet av om en kredil skall anses vara avseddhuvudsakligen för enskilt bruk i allmänhel skall ta hänsyn till krediliagarenssyfte med 1976/77:123 347 kredilen.Enligl lagrådets mening måsle man emellertid också ta hänsyn lillkreditgivarens möjlighet alt bedöma delta syfte. Detta kan endast ske ombedömningen av kreditens användning i det diskuterade fallet hänförs till dentidpunkt då krediten lämnades; vid det enskilda kontoköpet medverkar ju inlekredilgivaren. Del nu sagda kan jämföras med vissa uttalanden vid tillkomstenav beslämmelsen i 1 8 konsumentköplagen (prop. 1973:138 s. 161 f, 291 f, 213 0. Om i den nämnda silualionen det nu förevarandestadgandet tolkas på det sätt lagrådet anser riktigt, kommer paragrafen - somär avgörande för lagens tillämpningsområde - atl ge uttryck för en enhetligprincip, något som i sig självt måste anses vara en fördel. Det förhållandet,atl det är del huvudsakliga syftet med kreditutrymmel som skall vara avgörande,synes f ö. innebära att man får godtaga att i något enstaka fall kan inträffaalt kontokredil för huvudsakligen enskilt bruk används för inköp av vara som skallanvändas i näringsverksamhet. Remissförslaget har, till skillnad från kommitténsförslag, ej tagit upp reglerom andra avtal än krediiköp. Liksom iavbelalningsköplagen betraktas som köp sådana avtal som betecknats som hyresavtalmen vid vilka avsikten är att nylljanderältshavaren skall bli ägare. Det är idella sistnämnda fall sålunda fråga om avtal, som klätts inylljanderätlsavialels form men som egentligen är köpeavtal. Det finns, såsom under utredningsarbetet berörts,ett par avtalsformer, som är av intresse i förevarande sammanhang och som tordevara av stor praktisk betydelse. Den ena är avtal om nyttjanderätt därnyttjanderällstiden är avsedd all vara under hela objektets "livstid"och där ersättningen -legan - är avsedd all täcka objektets hela värde, s. k.leasingavtal. Ekonomiskt sett motsvarar elt sådant avtal tydligen ett köp. Att"äganderätten" inte alls avses övergå lill brukaren spelar knappastnågon större roll, eftersom nyttjanderättshavaren är tillförsäkrad egendomen sålänge den kan användas. För nyttjanderättshavaren-konsumenten framstårarrangemanget som alldeles likvärdigt med ett krediiköp, ehuru kredittiden ärlängre än vad vanligen är fallet vid köp. Dessa avtal kommer tydligen inte atlbli reglerade enligl remissförslaget; man kan ju inte säga att avsikten är atlnyttjanderättshavaren skall bli ägare. Men del vill synas som om, ålminslonetill en del, samma konsumentskyddssynpunkier skulle göra sig gällande vid dessaavtal som vid krediiköp. På motsvarande sätt synes del förhålla sig med denmycket vanliga lyp av nyttjanderältsavtal som är förenad med optionsklausul,dvs. 1976/77:123 348 atlnyttjanderättshavaren kan bli ägare om han så vill. Ej heller denna typ avavtal faller in under den föreslagna lagen. Man kan inte säga, alt det är frågaom ett i nyitjanderättsavtalets form klätt avtal, som "egentligen" ärett köp. Del lorde alltså inte generellt sett vara möjligt all inordna denna avtalsformunder den föreslagna kredilköplagen med slöd av 3 8 andrastycket. Del är frågaom en avtalsform av särskill slag. Åtminstone i många fall molsvarar dessanyttjanderältsavtal med optionsklausul ekonomiskt sett och till gagnet ettkreditköp. Beträffande båda dessa avtalsformer, leasingavtaloch nyttjanderältsavtal med optionsklausul, kan frågas om det är sakligtbefogat alt - då krediiköp görs lill föremål för en så ingående reglering -lämna dem utanför regleringen (frånsett att vid nyiijanderäiisavial medoptionsklausul den del av avtalet som avser möjligheten till äganderättsförvärvkan vara underkastad lagens bestämmelser). Som kommittéförslaget synes visamöter icke obetydliga svårigheter att manövrera dessa avtalsformer. Detförefaller dock önskvärt all förnyade försök alt reglera dem görs. Fråga är ominle riskerna alt kon-sumtionskreditområdet eljesl kommer att präglas av enpålaglig skevhel underskattats i remissförslaget. Då i denna paragraf talas om att avtalsvillkor sominskränker konsumentens befogenheter eller förmåner enligl lagen är ogiltigt,lärer avses villkor varigenom konsumenten i förväg - innan det ännu blivitaktuellt för honom atl utöva sina nämnda rättigheter - godtar inskränkningar idem. Däremot avses inle att hindra godvillig uppgörelse sedan enintressekonflikt uppkommit. Sistnämnda princip gäller i andra liknandesammanhang, t. ex. enligt 17 8 lagen om avbetalningsköp, som reglerar dentvingande karaktären av stadganden om rätt eller förmån för köparen. 1 fråga omsistnämnda paragraf har om principen ullalats alt erfarenheten visat atlköparen, sedan han gjort sig skyldig till kontraktsbrott, är vida bättre istånd att tillvaralaga sitt iniresse än vad fallet är innan någon försummelseännu ligger honom lill lasl (belänkande s. 214). Även enligl lagrådets mening bör paragrafenslillämpning vara inskränkt till atl avse villkor - i kreditavtalet eller isenare avtal - som lar sikte på uppkommande situationer. Dennainnebörd bör emellertid, såsom sketl i det nämnda stadgandet i lagen omavbelalningsköp Ofr också 2 8 konsumentköplagen), komma lill direkt ullryck ilagtexten. synes lämpligen kunna ske genom atl paragrafen får handla om"avtalsvillkor, varigenom konsumenten på förhand godtar inskränkning avsina befogenheter eller förmåner enligl denna lag". 1976/77:123 349 Förevarande paragraf anges i motiven handla omskyldighet atl lämna information beträffande kredit, då den marknadsförs tillallmänheten eller till viss, större eller mindre, grupp av intressenter.Angående den information som vid förhandlingar om kredit med viss konsumentskall lämnas denne innan kredilavtal slutes ges beslämmelser i 6 8- Med hänsyntill den uppdelning av informaiionsbestämmelserna som sålunda avses synes det iförsta stycket andra punkten förekommande uttrycket "kredit för visslförvärv av vara, tjänst eller annan nyttighet" missvisande, då det kan geintryck av all därmed menas viss persons förvärv. Lagrådet föreslåratt-avfaliningen ändras lill "kredit för förvärv av särskild vara, tjänsteller annan nyltighel". Bestämmelsen omfattar tydligen såväl fall närmarknadsföringen avser ett besläml föremål, t. ex. en viss begagnad bil, som fallnär den avser ett exemplar - i princip likgiltigt vilket - ur enfabrikslillverkad serie, t. ex. en ny bil av vissl märke och viss modell. I paragrafens andra stycke meddelas beslämmelser omundantag från informationsskyldigheten, och i specialmötiveringen ges någraexempel på tillämpligheten. Ett praktiskt fall, då information inte synesbehöva lämnas, namnes i motiven lill 6 8 men har uppenbariigen aktualitet äveni fråga om marknadsföring enligl 5 8- Lagrådet syftar här på uttalandet allinformalion bör kunna underiåtas i fråga om köp vid vilkel full belalningskall ske inom viss kortare lid l. ex. . Vid utbjudande av fastighet är del vanligt att iannons - ehuru pris och andra köpevillkor ej närmare anges - på något sättantydes atl en köpare kan erhålla kredit. Sålunda anges ofta atl ell visslbelopp "erfordras" eller att etl angivet belopp utgör"kontantinsats"; härav kan då slutas att kredit kan påräknas t. ex.genom övertagande av betalningsansvaret för inlecknad gäld. Del bör inte gärnakunna krävas att sådan information som avses i 5 8 skall lämnas ikrediterbjudanden med så obestämt innehåll, vilka endasl är avsedda att skapakontakt med intresserade för närmare förhandlingar. I anslutning lill frågan om marknadsföring avkredil liksom belräffande flera andra av lagförslaget föranledda frågor nämns iremissen den vägledande verksamhet som förutsätts skola utövagenom utfärdande av riktlinjer. Denna verksamhet synes ulgöra en väsentlig delav samhällsregleringen inom konsumeniområdel. Riktlinjerna berörs i förarbetenatill lagstiftningen men de synes inte ha fått uttrycklig författningsmässigreglering i vidare mån än atl de omnämns i 3 8 instruktionen (1976:429) förkonsumentverket. Genom konsumenlkredillagsiiftningen ökar det fält på vilkelkonsumenlverkel har atl verka genom riktlinjer. Den redan tidigare oklarafrågan om riktlinjernas rättsliga ställning får därigenom ökad aktualitet. 1976/77:123 350 Riktlinjerna berörs i lagrådsremissen på s. 86 fUttalanden om rikllinjer förekommer även på flera ställen i prop. 1975/76:34med förslag lill marknadsföringslag (s. 92-96, 98-99, 103-110 och 126) samt iprop, 1975/76:159 med förslag lill organisation av och anslag för del nyakonsumenlverkel (s, 10,12 och 25-26). Rikllinjer utfärdas av konsumenlverkel efter beslutav verkets styrelse eller av generaldirektören. De föregås i allmänhet - menicke alltid - av kontakter, normalt i form av överläggningar med berördanäringslivsorganisalioner och/eller bransch företrädare. Riktlinjernaförutsätter inle att enighet uppnåtts under överiäggningarna och de kanknappast generellt betraktas som förhandlingsöverenskommelser. Riktlinje anses vara av allmän karaktär och -formellt sett - icke bindande för näringsidkare. Vissa riktlinjer är av denarten att vid överträdelse av dem KO kan ingripa genom förbuds- ellerinformationsföreläggande eller genom talan i . Beträffandeandra rikllinjer gäller att underiåtenhet all följa dem kan föranledaingripande genom överläggning eller i annan form. anser sig hamöjlighet all genom informalion sprida kännedom om överträdelse av riktlinje.Den informationsskyldighet som verkets instruktion talar om anses nämligenkunna omfatta upplysning till konsumenlerna om i vad mån riktlinje följs avföretagen. - För den enskilde näringsidkaren kan, formellt sett, bindandeverkan av riktlinje uppkomma endast efter det att hans fall bragts undermarknadsdomstolens prövning eller genom att han godkänt ett av KO utfärdat föreläggandei frågan. I fråga om prövningen hos av fallav överträdelse av riktlinje uttalas i prop. 1975/76:34 s. 108, all prövningeni varje särskilt fall bör grundas på en bedömning av de sammantagnaförhållandena i marknadsföringen och att lill gmnd för prövningen normall börligga förekommande riktlinjer. Del lillägges (s. 126) dock atl avgörandetenligl den föreslagna ordningen ligger hos domstolen. Av uttalanden i lagrådsremissenframgår all motsvarande förhållanden är avsedda atl gälla belräffande riktlinjerpå konsumenlkreditområdel. Lagrådet vill understryka att, vid process införmarknadsdomstolen, riktlinje närmast är att se som uttryck för den ena partens(del allmännas) ståndpunkt. Självfallet får riktlinje ofta en särskildauktoritet, t. ex. om den återspeglar även branschorganisationens uppfattningeller genom att den faktiskt blivit normbildande i branschen. Vid domstolensbedömning blir dock avgörande, inte om avvikelse sketl från riktlinje, ulan omnäringsidkarens handlande strider mot lag. Del förhållandet all riktlinje ej är bindande förden enskilde näringsidkaren hindrar inte att denne i regel känner sig bunden.Hela lagstiftningen på området bygger ju på principen alt lagstiftarensintentioner så långl som möjligt genomföres på grundval av frivilliga åtagandenfrån företagens sida. Prop.1976/77:123 351 Iförsta hand åstadkommes frivillig medverkan genom tyngden av sakliga argumentvid överiäggningar och genom det latenta hotet att överträdelse av riktlinjekan komma att hänskjutas lill . Ett påtryckningsmedel avannan art är upplysning till konsumenterna om i vad mån utfärdade riktlinjerföljs av företagen. En sådan publicitet torde väsentligt förstärka intrycket avatl riktlinjerna skulle vara bindande. Därigenom aktualiseras frågan om riktlinjesöverklagbarhet. Berörda författningar innehåller intet härom. Ej heller har,såvitt lagrådet kunnat finna, frågan berörts i förarbetena lillmarknadslagstiftningen. Det torde dock kunna förutsättas att lagstiftaren inleräknat med att riktlinje skulle kunna överklagas. Huruvida detta är en rikliguppfattning av rättsläget är dock en öppen fråga. Om riktlinjerna bedöms hakaraktär av t. ex. normbeslul eller partsbesked, kanöverklagbarhet inte uteslutas. Lagrådet anser dock att övervägande skäl talarför att riktlinjerna ses som i det enskilda fallet ej bindande anvisningareller som principbeslut e. d. och att till följd därav överklagbarhet ejföreligger. Det framstår då som angeläget atl ett handlande i slrid molriktlinje inte föranleder sanktioner eller sanklionsliknande åtgärder frånkonsumentverkets sida - frånsett att överträdelse av riktlinje kan föranledaförbudsföreläggande eller instämmande till . - Del kantilläggas att, om överklagande likväl anses kunna ske, regeringen blirbesvärsinstans, eftersom annat inte stadgats. Det skulle vara av värde om rådande oklarhetrörande riktlinjernas juridiska innebörd och deras överklagbarhet undanröjdes.Behovet av en lagbestämmelse härom ökar med stigande omfattning avverksamheten med riktlinjer, särskilt om benägenheten alt uppfatta riktlinjesåsom bindande tilltar I 10 8 första stycket föreskrives att vid kreditköpköparen mot kreditgivarens krav på betalning får framställa samma invändningarpå grund av köpet som han äger göra mot säljaren. Bestämmelsen molsvarar 15 och16 88 konsumentköplagen. Under bestämmelsen inbegrips två i grund och bottenräll olikartade fall. Det ena är det att säljaren själv är kredilgivare frånbörjan men har överiåtit sin fordran till etl finansieringsinstitut, t. ex. enbank. Fråga är alltså om invändningsrälten mot denne förvärvare (eller ev. molsenare ytteriigare förvärvare). Del andra fallet är det att krediten redan frånbörjan ges av en Iredje man - bank eller annat finansieringsinstitut; i dettafall får sålunda säljaren kontant betalt vid köpet med de upplånade medlen. Idet första av dessa fall finns enligt allmänna skuldebrevsrättsliga regler