prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Enligtavbelalningsköplagen för säljaren, om dröjsmålet avser sista posten, återtavara oavsett poslens storiek. Denna möjlighet att återta varan på grund avdröjsmål även med små belopp bör enligt kommitténs mening inte finnas vidkonsumenlkredilköp. Kommittén framhåller att ett avtalsvillkor som gerkreditgivaren återtaganderätt kan formuleras på olika sätt. Vanligt är attsäljaren förbehåller sig äganderätten till varan. Ett sådantäganderättsförbehåll har betydelse även i förhållandet mellan säljaren ochköparens borgenärer på del sättet all säljarens rätl bibehålls vid utmätninghos köparen eller vid dennes konkurs. Förbehållet medför alltså sakrättsligtskydd för säljaren. Ett förbehåll som ger kreditgivaren möjlighet att tatillbaka den försålda varan kan emellertid även formuleras så att säljarenförbehålls rätt att återta varan om köparen inte fullgör sina skyldigheter.Kommittén redovisar i betänkandet (avsnitt 3.2,4) alt det råder delade meningari frågan huruvida redan etl sådant återiagandeförbehåll konstituerar ettsakrättsligt skydd motsvarande 1976/77:123 49 detsom äganderättsförbehållet ostridigl ger. Kommittén framhåller för sin del allelt äganderättsförbehåll inte tjänar något annat syfte än att säljaren skall haen mol köparens andra borgenärer gällande befogenhet att under vissaförutsältningar ta tillbaka varan, Enligl kommitténs mening bör säljaren därförredan genom atl förbehålla sig återtaganderätt kunna uppnå ett sakrättsligtskydd. Kommittén framhåller att äganderältsförbehållel blir onödigt om dennauppfattning kommer till klart uttryck. Säljaren behöver då inte längreupprätthålla den fiktionen att han äger den sålda varan. Kommittén föreslår för konsumentkreditlagens delinte någon regel motsvarande den som finns i 2 8 andra stycketavbelalningsköplagen. Enligt denna får säljaren inte utnyttja sinåtertaganderätt om köparen innan varan återtas betalar det belopp somdröjsmålet avser jämte ränta och kostnader och det i sådant fall skulle vara obilligtall utkräva återtaganderäiien med hänsyn till att betalningsdröjsmålet berottpå alt köparen huvudsakligen utan egen skuld råkat i belalningssvårigheter.Enligt kommitténs mening torde det knappast förekomma att säljaren villutnyttja återtaganderätten sedan dröjsmålet har rättats till. Ett sådantutnyttjande av etl avtalsvillkor bör, framhåller kommittén, för övrigt kunnahindras genom åberopande av den förmögenhetsrältsliga generalklausulen iavtalslagen. Generalklausulen bör enligt kommitténs mening i regel medframgång kunna åberopas oavsett anledningen till det dröjsmål som har blivittillrättal. 4,2,8Uppgörelsen mellan parterna vid återtagande. Kommittén föreslår atl vid återtagande av vara enuppgörelse alltid skall äga rum mellan parterna såsom f n. sker enligtavbelalningsköplagen. Vid uppgörelsen skall enligt kommitténs förslagköparen tillgodoräknas varans värde i enlighet med de nu gällande reglerna i 38 avbelalningsköplagen. Kreditgivarens tillgodohavande bör enligtkommitténs mening däremot beräknas på ett något annorlunda sätt än enligtavbelalningsköplagen. Kreditgivaren skall enligt förslaget tillgodoräknas denobetalda delen av skuldbeloppet, dvs, den ursprungliga summan avkreditbeloppel och kreditkostnaden, efter reduktion med den del avkreditkostnaden som hänför sig lill den ej utnyttjade kredittiden. Dettaöverensstämmer i princip med reglerna i 4 8 avbelalningsköplagen. Skillnadenligger i all kommillén rekommenderar en mera förfinad metod för reduktionen,som bl. a. tar hänsyn till kredittidens längd. Vidare föreslår kommittén idetta sammanhang all kreditgivaren alllid skall fåtillgodoräknasig kostnadenföruppläggningen av krediten,underförutsättning alt denna finns särskiltangiven i avtalet och inte är oskälig. Kommittén föreslår att kreditgivaren vidåtertagande härutöver skall få tillgodoräkna sig dröjsmålsränia, dock inteenligl högre räntefot än som anges i (numera) 6 8 räntelagen (1975:635), samtkostnaderna för återtagandet 4 1976/77. 1976/77:123 50 enligtbestämmelser som regeringen meddelar, Kommillén hänvisar härvid tillkungörelsen (l974:812)om ersättning för kostnad i mål om handräckning enligllagen (1915:219) om avbetalningsköp, m. m. Om resultatet av avräkningen mellan parterna bliretl saldo lill köparens förmån får kreditgivaren enligt förslaget inte återtavaran med mindre han betalar överskottet till konsumenten eller, omhandräckning har sökts hos kronofogdemyndigheten, nedsätter överskottet där.Delta överensstämmer med vad som gäller enligt avbelalningsköplagen. Kommittén framhåller att avräkningen vidåtertagande av avbetalningsgods f ri. i regel resulterar i en restskuld för köparen.Reslskulden, som är förfallen lill betalning och kan utkrävas hos köparen,uppgår ofta till en betydande del av varans pris. Kommittén anser alt dettaförhållande är otillfredsställande. Det lyder på alt återtaganderätten intefungerar särskilt bra som kredilsäkerhel och att högre kontantinsats ellerkortare kredittid borde ha tillämpats i de aktuella fallen. Enligl kommitténsmening bör det ankomma på säljaren att begränsa risken för alt en restskulduppstår för köparen. Säljaren bör anpassa köpevillkoren så all varans värdeöverstiger skuldbeloppet . Kommittén anser att säljarenbör påverkas att göra detta genom ett förbud att annat än undantagsvis krävaul reslskulden. Kommittén föreslår därför alt kreditgivaren, om varans värde ärmindre än del belopp som tillgodoräknas honom, inte får kräva ut skillnaden(reslskulden) i annat fall än då varan på grund av köparens åtgärder, såsomvanvård eller liknande, har utsatts för onormal värdeminskning. Enligtförslaget får kreditgivaren i sådant fall inte kräva ut mer än vad som hänförsig till den onormala värdeminskningen. 4.2,9Förfärandet vid återtagande. Varor som inte får Kommittén framhåller att de föreslagna reglerna omåtertaganderätt är avsedda alt tillämpas vid uppgörelse i godo, vid rättegångoch vid förrättning för verkställighet av dom samt vid handräckning föråtertagande av varan. Reglerom handräckning och verkställighet för återtagandeav avbetalningsgods finns i 10-16 88 avbelalningsköplagen. Kommittén anser attdessa bestämmelser bör äga motsvarande tillämpning på förfarandet då säljarenvill utnyttja den återtaganderätt som tillåts enligt den föreslagna konsumentkredillagen.Kommittén föreslår emellertid vissa modifikationer och förändringar ireglerna. För att handräckning skall kunna beviljas börenligl kommittén krävas all om kreditköpet har upprättats en av parternaunderskriven handling som innehåller de uppgifter som kreditgivaren enligtkommitténs tidigare berörda förslag skall vara skyldig att lämna i samband medatt kreditköps-avtalet ingås. Vidare skall givelvis krävas all handlingeninnehåller elt förbehåll om återtaganderätt som enligt de tidigare angivnabestämmelsema 1976/77:123 51 iförslaget kan göras gällande. Vidare föreslås att ansökan skall göras skriftligenoch innehålla besked om den del av skuldbeloppet som ulestår obetald samt atlansökan skall vara åtföljd av den nämnda handlingen i huvudskrift ochbestyrkt avskrift. Enligt avbelalningsköplagen får gång- ochsängkläder som är oundgängligen nödvändiga för köparen och hans familj aldrigåtertas. Kommittén framhåller att detta köparens s. k, beneficium har sinmotsvarighet i 65 8 ulsökningslagen vid utmätning för fordringar i allmänhet.Del skydd som gäldenären enligt sistnämnda lagrum har av en helt annan och vidsträcktare omfattning än köparens beneficiumenligt avbelalningsköplagen. Enligt ulsökningslagen undantas bl, a, möbler,hus-geråd och annan utrustning i den mån sakerna är nödvändiga för etl hem ochdess skötsel. Detta innebär att den konsument som har köpt exempelvis enhushållsmaskin på delbetalning utan säkerhet i godset eller enligtlå-neköpssystemei har möjlighet all få behålla maskinen vid belalningssvårighetermedan avbetalningsköparen blir av med maskinen. Kommittén framhåller alt detmed hänsyn lill dess förslag all begränsa återtaganderätten lill alt avseendast dyrbarare varor kan synas onödigt att för konsumentkreditköpens del uppställabeneficieregler som motsvarar ulsökningslagens. Enligt kommittén kan detemellertid mycket väl förekomma att en del varor, beträffande vilka regeringenenligt förslaget kan tillåta återtaganderätt, i enskilda hushåll spelar ensådan roll för hemmet och dess skötsel alt de enligt ulsökningslagen undantasfrån utmätning. Kommittén föreslår därför att i konsumentkredillagen intas enbestämmelse enligt vilken handräckning eller verkställighet inte för beviljasbeträffande varasom enligt 65 8 ulsökningslagen undantas från utmätning. Kommittén föreslår att i övrigtavbetalningsköplagens regler skall äga motsvarande tillämpning i fråga omhandräckning och verkställighet av dom varigenom köparen har förpliktals attlämna tillbaka vara som sålts med återtaganderätt. Kommittén framhåller bl. a.alt enligt 16 8 andra stycket avbelalningsköplagen gods, som har sålts genomavbelalningsköp, inte får utmätas för fordran på grund av köpet. uppfattning leder en tillämpning av denna bestämmelse vid konsumentkreditköptill att en vara som har sålts med återtaganderätt inte får utmätas förkreditgivarens fordran på grund av köpet, Kommillén anför attulmälningsförbudel gäller även om kreditgivaren har avstått frånåtertaganderätten eller denna eljest har upphört att gälla. Kommittén konstaterar all det i betänkandetredovisade materialet visar att säljaren vid avbelalningsköp i regel väntarmyckel med alt göra ansökan om återtagande av varan. Vidare framgår attsäljaren sedan han Prop, 1976/77:123 52 välhar gjort ansökan ofta medger uppskov med själva återtagandet. Dessaomständigheter utgör enligt kommillén en orsak till att del ofta uppstår högareslskulder vid återtagandet. Köparen kan ha upphört att göra avbetalningar,dröjsmålsränta har börjat löpa och säljarens fordran växer med ökande hastighetmedan varans värde minskar. Kommittén framhåller att konsumenten under den lidsom förflyter innan varan verkligen regelmässigt utsätts för ett starkttryck att betala. Det är inte ovanligt alt kreditgivaren efter ansökan omhandräckning lämnar en hel serie uppskov med själva återtagandet för altslutligen låta verkställa delta. Kommillén anför att den bakomliggandeverkligheten då i regel är att konsumenten före varje uppskov har lyckats göraen avbetalning men slutligen fått ge upp, Enligl kommitténs mening framstårkronofogdemyndigheten i dessa ärenden som en av kreditgivaren anlitadinkassobyrå. Mot den angivna bakgrunden anser kommittén attåtertaganderätten måste begränsas även tidsmässigt och att någon form avpreskription alltså bör införas. Kommittén har övervägt en processuell regel avden innebörden att kreditgivaren, om han vill åberopa köparens betalningsförsummelsesom grund för återtagandet, måste göra detta inom viss . Kommitténhar emellertid funnit att en sådan metod skulle kräva ett alltför kompliceratsyslem särskilt med hänsyn till alt belalningsdröjsmål kan uppslå upprepadegånger . Därtill kommer, påpekar kommittén, atl kreditgivarenkanske skulle känna sig tvingad alt ta tillbaka varan även i situationer somkunde redas upp på ett bättre sätt. Kommillén erinrar emellertid om att enligt 16 8avbelalningsköplagen f n, gäller alt en ansökan om handräckning förfaller omsäljaren har medgett uppskov och verkställighet till följd därav inte har skettinom för ansökan. Vidare framhåller kommittén attlagberedningen i belänkandet (SOU 1974:55) Utsökningsräll XIII har föreslagitden ändringen i nämnda bestämmelse att ansökningen inte automatiskt skall varaförfallen utan atl det skall krävas etl beslut av kronofogdemyndigheten.Kommittén föreslår all återtaganderätten, sedan en ansökan sålunda har förklaratsförfallen, inte på nytt skall kunna göras gällande. Kommittén framhåller attförslaget inte hindrar kreditgivaren från att i vanlig ordning göra gällandesin fordringsrätt mot konsumenten. Däremot kan han inte fortsättningsvis krävaatl få tillbaka varan och han har inte heller längre något sakrättsligt skyddmol konsumentens övriga borgenärer. 4.2.11Skydd mot vissa avtalsvillkor Kommittén framlägger i betänkandet även förslagrörande skydd för konsumenten mot vissa speciella avtalsvillkor vid olikaformer av konsumentkredil. 1976/77:123 53 Kommittén framhåller att den har övervägt atl somkomplement till de föreslagna reglema om upplysningsplikt för kreditgivarenrörande kredit-kostnaden m. m, föreslå regler om högsta tillåtna ersättning förkrediikostnaden. Kommittén har dock funnit atl en maximering avkreditkostnaden för olika kreditformer med inbördes varierande kreditbelopp,kreditlider, kreditrisker etc. skulle kräva ett alltför komplicerat och osäkertsystem. Fastställandet av elt kostnadstak skulle enligt kommittén också kunnaföra med sig en tendens hos de kreditgivare som klart ligger under taket attvilja närma sig detta. Kommittén har därför låtit tanken på en bestämdmaximering falla. Enligt konmiitténs mening bör i stället avtalsvillkor rörandekredilkostnad kunna göras till föremål för en mer nyanserad skälighetsbedömningmed stöd av generalklausulen i 36 8 avtalslagen. Kommittén redovisar vissasynpunkter på vilka faktorer som bör kunna beaktas vid en sådanskälighetsbedömning. Förfalloklausulerm, m, Kommillén föreslår såvitt gäller kreditköp allavtalsvillkor varigenom kreditgivaren förbehåller sig rätt att kräva betalningi förtid (förfalloklausul) vid betalningsdröjsmål endast får göras gällande omkonsumenten har dröjt med att erlägga förfallet belopp somuppgår till mer än en tiondel av skuldbeloppet. Kreditköpskontrakt i vilka har avtalats omåtertaganderätt innehåller enligt kommittén ofta ett villkor som innebär altden återstående skulden förfaller till betalning, om säljarenssäkerhet i varan sätts i fara. Kommittén anser att ett sådant villkor kan varamotiverat men alt inte vilka faromoment som helst bör godtas. Kommillénföreslår att vid kreditköp förfalloklausul skall fä göras gällande, förutom vidsådant betalningsdröjsmål som nämnts, endast om kreditgivaren haråtertaganderätt enligt konsumentkredillagen och konsumenten överiåter varaneller i strid med avtalet för varan ur landet under sädana omständigheter attkreditgivarens rätt äventyras. Kommittén har emellertid funnit det nödvändigt atlgöra visst undantag från de nu berörda bestämmelserna. Kommittén framhåller atlkreditgivaren vid kreditköp ofta är en bank och all banklagstiftningen förvissa fall kräver att bank skall förbehålla sig rätt att säga upp lån tillbetalning senast . Enligt kommitténs mening torde deföreskrifter som gäller för bank i regel inte behöva komma i konflikt med debestämmelser om förfalloklausuler vid kreditköp som kommittén föreslår. Iundantagsfall kan emellertid länkas att bankerna mot bakgrund av de särskildaföreskrifterna har vägande skäl atl göra gällande förfalloklausuler på andragmnder än vad som tillåts enligt kommitténs förslag. Kommittén anser därför allde 1976/77:123 54 föreslagnabestämmelserna om begränsning av rätten all göra gällande förfalloklausulervid kreditköp inte bör utgöra hinder för bank eller annan kreditgivare, som äruppfordrad därtill i annan lag, atl göra gällande strängare förbehåll ombetalning . Närdel gäller från försäljning fristående lån till konsumenter framhållerkommittén atl de skuldebrevsformulär som bankerna använder för sådana lånpraktiskt laget alltid innehåller förfalloklausuler som ger bankerna möjlighetatl efter eget gottfinnande kräva betalning om låntagaren inte ibehörig ordning fullgör sina förpliktelser, om säkerheten ärbetryggande eller om risk föreligger för att låntagaren inte kommer allfullgöra sina förpliktelser. Enligt kommitténs mening bör även vid friståendelån rätten att göra gällande förfalloklausuler begränsas. Dessa lån kan emellertidvara av mycket skiftande slag alltifrån sparlån och personlån på smärre belopplill lån mol säkerhet i fastighet på betydande belopp och med långa kreditlider.Villkoren kan också i hög grad variera. Kommittén anser det därförolämpligtaltsåsomvidkrediiköpgörarälientillförlidsbetalningdirekt beroende avdröjsmålstidens längd och det förfallna beloppets storiek, Kommillén föreslåratl förfalloklausuler i frågaom fristående lån endast skall få göras gällandeom trygghet inte längre föreligger för låneförbindelsens fullgörande. Den föreslagnabestämmelsen bör enligt kommitténs mening i regel utgöra hinder mol attförfalloklausuler görs gällande vid kortare dröjsmål och vid dröjsmål som avsersmärre belopp. Kommittén nämner i detta sammanhang alt del kantänkas förekomma även andra särskilda, avtalsreglerade påföljder som t, ex.viten. Enligt kommittén bör sådana påföljder i regel inte godtas ikonsumentkreditsamman-hang. Kommittén föreslår emellertid inte några särskildaregler därom, eftersom den anser all avtalsvillkor om sådana påföljder börkunna lämnas ulan avseende med stöd av generalklausulen i 36 8 avtalslagen. Enligl kommillén innebär dess förslag lill reglerom återtaganderätten atl utrymme inte lämnas för en direkt koppling mellan ettkreditköp och andra avtal mellan parterna så, att varan kan utnyttjas somsäkerhet för köparens fullgörande av andra avtal än kreditköpsavtalet.Kommittén torde här åsyfta den föreslagna förutsättningen för återtaganderättalt det betalningsdröjsmål som åberopas lill gmnd för återtagande skall avseviss del av skuldbeloppet, dvs. summan av kreditbeloppet och kreditkostnadenför kreditköpet. Kommittén anser sålunda all någon motsvarighet till avbetalningsköplagensförbud mot kopplingsförbehåll inte behöver övervägas. När del gäller avräkningsförbehåll, dvs. villkorvarigenom en kreditgivare förbehåller sig rätt all bestämma på vilken av flerafordringar en inbetalning från gäldenären skall avräknas, framhåller kommitténatt etl sådant förbehåll Prop.1976/77:123 55 liksomdet direkta kopplingsförbehållet kan användas för att utvidga återtaganderättensåatt denna faktiskt kopplas till andra krediter Etl utnyttjande avavräkningsförbehåll kan enligt kommittén göra det svårt för konsumenten attöverblicka sina skulder Enligt kommitténs mening bör avräkningsförbehåll iprincip förbjudas vid alla konsumenlkredilköp. Kommittén föreslår därför såvittgäller kreditköp att avräkningsförbehåll skall vara ogiltigt. Kommitténpåpekar emellertid att vid användandet av kreditkort konsumentens olika inköpbokförs på ett och samma konto varefter delbetalningar görs på den sammanlagdaskulden. Kommittén anser att del av lagtexten bör framgå att förbudet motavräkningsförbehåll inte är avsett att rikta sig mol den avräkningsmelod somsålunda används vid konloköp. Kommittén föreslår därför en regel enligt vilkenförbudet inte skall utgöra hinder mot atl kreditgivaren, då fråga är omkontoköp, avräknar eriagt belopp mol kontots saldo. De skuldebrevsformulär som bankerna använder sig avvid vanliga lån lill konsumenter innehåller i regel såväl kopplings- somavräkningsförbehåll. har några olägenheter därav inteuppmärksammats. Kommittén föreslår därför inte något förbud mot sådanaförbehåll vid lån som är frislående från kreditköp. Kommittén framhåller allskäligheten av sådana förbehåll i förekommande fall bör kunna prövas enligtgeneralklausulen i 36 8 avtalslagen under beaktande av atl sådana förbehållinte är tillåtna vid kreditköp. Villkorom betalningsansvar vid obehörigt användande av kontokort Kommillén uppger alt avtal om kontokredil i regelinnehåller villkor varigenom konsumenten påtar sig ansvar för belopp som harpåförts kontot genom att kontokortet har använts av obehörig. Det är enliglkommillén uppenbart atl förlusten av ett kontokort kan få mycket kännbaraföljder för konsumenten, om sådana avtalsvillkor tillämpas fullt ut. Enligt kommitténsmening bör den föreslagna konsumentkredillagen innehålla ett grundskydd förkonsumenten i detta avseende. Kommittén anser all risken för ekonomisk föriusitill följd av missbmk av kontokort i första hand bör bäras av kreditgivaren.Denne har möjlighet att genom strängare krav på legitimation begränsa sittrisktagande. I vissa fall bör kreditgivaren dock av konsumenten/kontohavarenkunna återkräva belopp som genom missbruk av kortet har påförts kontot ochutbetalats till säljaren. Kommittén föreslår all avtalsvillkor som innebäralt kontohavaren ålar sig betalningsansvar för belopp, som har påförts kontotgenom att kontokort använts av obehörig för inköp, skall få göras gällandeendast om kontohavaren har lämnat ifrån sig kortet lill annan, om kontohavarengenom Prop.1976/77:123 56 grovoaktsamhet har föriorat kortet eller om kontohavaren, utan atl grov oaktsamhetligger honom till last, har förlorat kortet och underlåtit att efterupptäckt av förlusten göra anmälan hos kreditgivaren. Enligl kommitténs mening bör härutöver i principgälla att kontohavaren, oavsett hur kontokortet har kommit ur hans besittning,inte skall behöva belala för inköp som har gjorts efter det all han har anmältförlusten av kortet. Kreditgivaren kan då nämligen föra upp kortet på enspärrlista som sänds ut till de säljare som är anslutna lill konlosystemet. Medhänsyn härtill föreslår kommittén en regel av innebörd alt kontohavaren är betalningsansvarigför belopp, som har påförts kontot sedan kontohavaren hos kreditgivaren gjortanmälan att han inte längre har kortet i sin besittning, endast om kontohavarenhar förfarit svikligt. Som exempel på svikligt förfarande nämner kommittén attkontohavaren gör en osann anmälan om föriusi av kortet och fortsätter att användasig av detta, 4,2,12Förlidsbelalning och avräkning Kommittén erinrar om att köparen enligt 6 8 tredjestycket avbelalningsköplagen har rätt att när som helst betala hela sinåterstående skuld på grund av avbetalningsköp och att då få viss reduktion avskuldens belopp. Enligl kommitténs mening bör del även vid andra kreditköp änavbetalningsköp vara till fördel för konsumenten alt ha en ovillkoriig rättatt när som helst kunna avsluta sitt mellanhavande med kreditgivaren. Kommitténföreslår därför, såvitt gäller kreditköp, att konsumenten alltid skall ha rättatl betala skuldbeloppet . Den i skuldbeloppet ingående krediikostnadenbör därvid enligt kommittén reduceras på visst sätt med hänsyn lill alt heladen avtalade kredittiden inte utnyttjas. Kommittén framhåller all frågan hur skuldbeloppetbör reduceras vid förlidsbelalning aktualiseras inte bara när konsumenten villbetala ulan även när kreditgivaren har rätt att kräva betalning iförtid med stöd av en förfalloklausul samt i samband med den uppgörelse mellanparterna som skall äga rum vid återtagande av vara. Kommitténs förslag i deltahänseende har redan tidigare berörts i korthet. Kommittén anför att man kan tänka sig olika metoderför atl beräkna reduktionen vid förtida betalning. I 4 8 avbelalningsköplagenanvisas en ganska enkel metod som innebär en proportionering ulanhänsynslagande vare sig lill kredittidens längd eller lill del förhållandet atten relativt större del av krediikostnaden, nämligen uppläggningskostnaden,hänför sig lill kredittidens början. Metoden har, framhåller kommittén, ansettsuppfylla etl nödvändigt krav på enkelhet och lätlillämplighei men den syftaruppenbariigen inte till en matematiskt korrekt reduktion, Kommillénanser i princip att varje konsumentkredil skall bära sin egen 1976/77:123 57 kostnad.Sådana regler som kan leda till att kostnaden övervältras på andra konsumenterbör allt.så undvikas. Avbetalningsköplagens metod kan leda till sådanövervältring eftersom särskild hänsyn inte tas till uppläggningskostnader.Kommillén anser alt kreditgivaren alltid bör få tillgodoräkna sig helakostnaden för uppläggningen av krediten, om denna kostnad finns särskiltangiven i avtalet och inte är oskälig. När det gäller reducerings-teknikenanser kommittén alt hänsyn skall las till kredittidens längd. Delta är enligtkommittén närmast en logisk konsekvens uv att kreditkostnaden alltid skallanges som en effektiv ränta, vilket bl. a, innebär att hänsyn tas till atlkreditbeloppet minskar under den löpande kredittiden.