prop · G003137 · 1976-12-31 00:00:00 — Vad gäller behörighet att företrädaarbetsgivaren i annan ordning har lagrådet funnit förslaget innebära, att någonsådan behörighet inte skall kunna med rättslig effekt avtalas imedbestämmandeavtal. Ett formellt undanlag ulgör möjligen avtal om attarbetsgivaren skaU vara skyldig att för varje särskih fall utfärda fullmakt fören specificerad rättshandling. I sak skiljer sig en sådan ordning inte från enenbart intern beslutsbefogenhet, och den möter därför som nämnts ingabetänkligheter från synpunkten av stoppningsmöjlighet. Av samma skäl synes deninte heller i skadeståndshänseende böra bedömas på annat sätt än då det ärfråga om utnyttjande internt av beslutsbefogenheter i förhållande tiUarbetsgivaren. Lagrådet förutsätter också, att begäran enligtmedbestämmandeavtal av fullmakt för specificerad rättshandling utgör ett sådantagerande i förhållande tiU arbetsgivaren som omfattas av det föreslagna andrastycket i 57 § MBL. För den händelse genom medbestämmandeavtal skullekunna med rättslig effekt skapas behörighet för arbetstagarrepresentanter attutåt företräda arbetsgivaren i vidare mån än nu sagts, synes ett sådant ska- 1976/77:137 101 deslåndsansvar enbart för beslutsfattande representantersom kan följa av allmänna regler knappast vara tillfredsställande. Dettaförefaller i själva verket också ligga nära departementschefens mening, sådanden framförs på s. 23 i remissprotokollet. angivna förhållande utgör i sinmån ett ytterligare skäl för att inte räkna med att en längre gående behörighetför arbetstagarsidan kan med rättslig effekt skapas genom medbestämmandeavtal. Vad angår avfaliningen av den föreslagna bestämmelsen i 57§ andra stycket MBL är att anföra följande. Enligt den föreslagna lagtexten ärarbetstagarorganisationen skadeståndsansvarig, om dess företrädare iförhållande till arbetsgivaren missbrukar sin ställning som ledamot i särskiltgenom avtal inrättat beslutsorgan eller "på annat jämförligt sättföranleder felaktig tUlämpning av avtal om medbestämmanderätt för arbetstagama".Av specialmotiveringen framgår, att även grov vårdslöshet avarbetstagarföreträdare skall utlösa avsett skadeståndsansvar. Denna ståndpunktsynes välmotiverad, såvitt man därmed såsom måste antagas har avsett allafall då grov vårdslöshet hos arbetstagarföreträdare i medbestämmandeorgan vidagerande i förhållande till arbetsgivaren föranleder skada för denne.Emellertid är det ingalunda givet, att den grova vårdslösheten vidbeslutsfattandet såsom lagtexten anger föranleder "felaktigtillämpning" av ifrågavarande medbestämmandeavtal. Dylikt avtal behöverju inte innehåUa mer än att beslutsbefogenhet i viss fråga tillkommerföreträdare för arbetstagarorganisation. Att en företrädare för sådanorganisation vid fullgörande av sitt uppdrag förfar grovt vårdslöst kan dåinte sägas stå i strid med avtal av angivet slag eller innebära, att avtaletblir felaktigt tillämpat. Det rättsläge som eftersträvas torde bli klarareuttryckt, om bestämmelsen utformas på förslagsvis följande sätt: "Arbetstagarorganisationsvarar vidare för skada, som tillfogas arbetsgivaren genom att företrädare förorganisationen i förhållande tUl honom missbrukar sin slällning som ledamot isärskilt genom avtal inrättat beslutsorgan eller i sådan ställning förfargrovt vårdslöst." Lagrådet vill avslutningsvisuppehålla sig något vid förhållandena på medbestämmandeområdet såvitt angår denstatliga sektorn. Det bör i detta sammanhang uppmärksammas, att inom denstatliga sektorn inte avses skola finnas någon sådan stoppningsmöjlighet varomför den privata sektorns del lidigare har varit tal. Återkallelserätten förutsättsför den statliga sektorns del innebära en rätt att i offentligrättslig ordningför framtiden återkalla det tidigare beslutet om överlämnande avbeslutsbefogenhet. Såsom framhålls i remissprotokolletmåste det anses följa av regeringsformen, alt ett överlämnande avbeslutsbefogenheter bara kan ske genom ett i offentligrättslig ordning fattatbeslut. Regeringsformen får anses innebära, att även återtagande av delegeringmåste ske i sådan 1 Jfr , Svensk associationsrätt, 2 uppl. 1976/77:137 102 ordning.Kollektivavtal kan följaktiigen inte träffas om vare sig överlämnande elleråtertagande av beslutsbefogenheter. Härav följer då i sin tur, att arbetstagarsidaninte heller får tillgripa stridsålgärder för att till-tvinga sig ett sådantavtal med staten. Detta torde framgå redan av allmänna regler, men i 3 kap. 1§ andra stycket lagen om offentiig anställning har upptagits en uttrycldigbestämmelse i ämnet. Enligt denna är stridsåtgärd med syfte att påverkainhemska politiska förhållanden otill-låten inom lagens tillämpningsområde. I remissprotokollet uttalas, att det inte tordefinnas några hinder mot att den ståtlige arbetsgivaren i medbestämmandeavtalåtar sig ett skadeståndsansvar för den händelse ett i offentligrättsligordning fattat beslut om inrättande av partssammansatta organ eller omöverlåtande av beslutanderätt i övrigt skulle utan befogad anledningåterkallas under medbestämmandeavtalets giltighetsperiod. Vad lagrådet haranfört innebär, alt lagrådet inte kan ansluta sig till detta uttalande såvittdetta avser allmänt skadestånd. Om nämligen kollektivavtal inte kan träffas omsjälva återkallandet av beslutanderätt, kan det inte antagas vara möjligt attavtalsvägen ikläda staten en skadeståndsskyldighet av nyssnämnda innebörd ochdärmed inte heller för arbetstagarsidan att tUlgripa stridsåtgärder för attåstadkomma en sådan avtalsreglering. En annan ordning skulle innebära, att regeringsformenpå denna punkt sätts ur spel och att man därmed äventyrar den friabeslutanderätten för de politiska organen. Det må anmärkas, att remissprotokollet förutsätter(s. 20) att statens åtagande av skadeståndsansvar vid återkallande av beslutanderättskall godkännas av i sista hand lönedelegation. Enligt 9 kap. 11 §regeringsformen är lönedelegationens uppgifter emellertid begränsade tillfrågor rörande anställningsvillkor, och inom detta område kan inte anses fallafrågor, som hänför sig tiU inrättande av partssammansatta organ elleröverlåtande av beslutanderätt i övrigt till företrädare för arbetstagarsidan(jfr 23 och 32 §§ MBL). Remissprotokollet antyder också en annan möjlighetatt gå in på beslutsfrågor av nu ifrågavarande slag i kollektivavtal. a. följande (s. 20): "Kommer exempelvis ocharbetstagarsidan överens om en viss lösning som kan genomföras bara genom ettoffentligträtts-ligt beslut, uppnår man det åsyftade resultatet genom att regeringenefter hemställan av avtalsverket fattar det nödvändiga beslutet." Lagrådet är övertygat om att arbetstagarsidan inomden statliga sektorn i praktiken kan beredas ett betydande medbestämmandegenom den i citatet beskrivna ordningen. En konsekvens av att det här rör sigom ej avtalsbara frågor synes emeUertid bli, att ej heller en överenskommelseom en hemställan till regeringen får karaktären av kollektivavtal. Stridsåtgärderför framtvingande av sådan överenskommelse är då inte till-låtna, och brott motöverenskommelsen kan inte grunda skadeståndsskyldighet enligt MBL. Prop.1976/77:137 103 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , Asling, Söder,, , , , , Propositionom ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet; Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' överförslag till lag om ändring i lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet. Föredragandenredogör för lagrådets yttrande och anför. Dethar med all tydlighet framgått av den diskussion som inleddes under förarbetenatill MBL och som sedan har förts vidare bland annat i expertpromemorian (Ds A1977: 2) Förhållandet mellan medbestämmandelagen och viss annan lagstiftningatt åtskUliga delvis svåra juridiska problem är förknippade med den rättsligakonstmklionen av medbestämmandeavtal. Sådana problem uppkommer om avtalensyftar till att överföra direkta beslutsbefogenheter från arbetsgivaren tillföreträdare för arbetstagama eller till särskilda beslutsorgan med arbetstagarrepresentation.Frågorna gäller hur man skall på ett riktigt och konsekvent sätt passa inmedbestämmandeavtalen i systemet av lagar och rättsregler i övrigt utanför MBL.Uppgiften är att reda ut hur inflytande och befogenheter fördelas mellanarbetsgivaren och arbetstagarnas företrädare genom att medbestämmandeavtalträffas och vad som skall gälla om ansvaret för beslut som fattas och åtgärdersom vidtas. Lagrådetsyttrande i detta ärende belyser flera av de viktigaste rätts-frågoma påområdet. Det innehåUer på åtskilliga punkter en fördjupning av den rättsligaanalysen som enligt min mening kommer att visa sig vara av stort värde för denfortsatta utvecklingen på medbestämmandets område. I några hänseenden riktas iyttrandet anmärkningar mot resonemang och synpunkter i expertpromemorian ochlagrådsremissen, i vissa andra pekas på behovet av preciseringar. En kämpunkti yttrandet är lagrådets diskussion av frågan om utrymmet för medbestämmandeavtalpå det egentiiga företagsledningsområdet mot bakgrun- 1Beslut om lagrådsremissen fattat vid regeringssammanträde . 1976/77:137 104 denav andra rättsregler, främst den associationsrättsliga lagstiftningen. På dettaområde menar lagrådet att det behövs ett mer djupgående utredningsarbete ändet utförda och en lagreglering av slörre precision än den som harföreslagits i detta sammanhang. Med reservation härför godtar emellertid lagrådetförslagen om till-lägg till 32 och 57 §§ MBL, med vissa rekommendationer omjämkningar i lagtexten. Detta får ses som ett uttryck för att lagrådet i väsentiigadelar ansluter sig tUl de tankegångar i rättsfrågoma som ligger lill grund förförslagen. Jag konstaterar att lagrådel inledningsvisförklarar sig dela den uppfattning som jag har utvecklat i motiven till detremitterade förslaget, nämligen att omfattande och betydelsefullamedbestämmandeavtal kan träffas utan att man behöver hysa några som helsttvivel om deras ställning av fullt bindande avtal. Det är enligt min meningangeläget alt peka på detta, eftersom man i diskussionen ibland möter det missförståndetatt det skulle föreligga i stora drag samma rättsliga svårigheter med allamedbestämmandeavtal. Att så inte är fallet framgår med all tydlighet av alla deexempel som jag inledningsvis har dragit fram i motiven tUl lagrådsremissen. När det gäller medbestämmandeavtal om överlämnandeav beslutsbefogenheter till arbetstagarna eller företrädare för dem är det,som jag också antydde vid remissen till lagrådet, viktigt att komma ihåg, attuppgiften för expertgruppen och syftet med det nu aktuella lagförslaget harvarit att ange i huvuddragen hur man kan konstruera medbestämmandeavtal som ärägnade att ge ett effektivt inflytande ål arbetstagama och som ärhanterliga från rättslig synpunkt. Det har om man så vUl gäUt att ange modellertUl medbestämmandeavtal som tUlgodoser båda dessa krav. 1 expertpromemorianoch lagrådsremissen urskUjer man i huvudsak två sådana modeller, vilka harytterligare renodlats i lagrådets yttrande under punkt III. Den enakännetecknas av att arbetstagarsidan får inflytande genom att arbetsgivaren imedbestämmandeavtalet förbinder sig att på det område som åsyftas i avtaleträtta sig efter och verkstäUa beslut, som fattas av företrädare förarbetstagarna i särskilda beslutsorgan med eller utan representation förarbetsgivaren. Den rättsliga förpliktelsen för arbetsgivaren visar sig i atthan blir skadeståndsskyldig om han inte respekterar sitt åtagande enligtmedbestämmandeavtalet. På arbetstagarsidan bärs det rättsliga ansvaret gentemotarbetsgivaren av den fackliga organisationen enligt det föreslagna andra stycketi 57 § MBL. Ett typfall i vilket denna rättsliga modell kommer till användningär att medbestämmandeavtalet innehåller bestämmelser om inrättande av enpartssammansatt beslutsgrupp med uppgift att fatta beslut för arbetsgivaren pånågot eller några områden. Enligt den andra modellen innebär rätten till medbestämmande att arbetsgivaren åtar sig att anställa befattningshavare. 1976/77:137 105 t.ex. handläggare av personalfrågor, på anvisning av arbetstagarsidan. Fullgörarbetsgivaren inte detta åtagande blir han skadeståndsskyldig för brott motmedbestämmandeavtalet. Ansvaret för den anställdes beslut och verksamhet iövrigt bärs av honom själv enligt vanliga regler. Enviktig grundsats som utvecklas i expertpromemorian och i remissen tilllagrådet är att medbestämmandeavtalen inte kan ges den rättsliga verkan, attföreträdare för arbetstagarna får en oåterkallelig rätt alt företrädaarbetsgivaren utåt. Det bortses då från särskilda arrangemang i vUka t. ex. ettpenningbelopp överlåts på en särskild juridisk person vars ledning utses avarbetstagarsidan. Den nämnda grundsatsen sägs stå i överensstämmelse medallmänna regler om återkallelighet av fullmakt och av uppdrag till enuppdragstagare att vara verksam för en uppdragsgivare. På denna punkt menarlagrådet att man bör akta sig för att dra för långtgående slutsatser av delikheter man kan finna meUan medbestämmande enligt medbestämmandeavtal ochuppdrag i vanlig civilrättslig bemärkelse. En uppenbar skiUnad ligger redandäri att den vanlige uppdragstagaren förutsätts vara verksam helt iuppdragsgivarens intresse medan det ligger i medbestämmandets begrepp att detskall få utövas i arbetstagarnas och inte i arbetsgivarens intresse, låt varaatt man ofta kan säga att dessa intressen i viss mening sammanfaller.Rättsreglerna för det vanliga uppdragsförhållandet präglas av den angivnaförutsättningen. De kan inte utan vidare och i sin helhet överföras tUlmedbestämmandeområdet. Och så sker i själva verket inte heller, påpekarlagrådet, när modellerna för medbestämmandeavtalen beskrivs iexpertpromemorian och i remissen. Medan den allmänna grundsatsen omåterkallelighet av uppdrag innefattar en rätt att återkalla uppdraget förframtiden (men däremot kanske inte en rätt att fortiöpande följa enuppdragstagares verksamhet i syfte att ge möjlighet att ingripa ienskilda fall), tankes möjligheten att ingripa i medbestämmandet vara begränsadtill det enskilda fallet men däremot inte gälla för framliden, i den månarbetsgivaren inte befrias från sina skyldigheter enligt medbestämmandeavtaleti den ordning som anges i 31 § MBL. Vidare gäller i allmänna uppdragsrättsligaförhåUanden att uppdragsgivaren kan vid återkallandet av uppdraget bli skyldigatt ersätta uppdragstagarens ekonomiska skada. På medbestämmandeområdettillkommer emeUertid en i praktiken långt viktigare skadeståndsskyldighet,skyldigheten att utge s. k. allmänt skadestånd, vilken i realiteten utgör enbegränsning av grundsatsen om rätt att återkalla uppdrag. Dessa påpekanden av lagrådet är självfallet riktigaoch berättigade i den mån man förstår expertpromemorian och lagrådsremissen så,alt de rättsliga förutsättningarna för vanliga uppdragsförhållanden ochmedbestämmande enligt medbestämmandeavtal påstås vara desamma. Uppenbarligenföreligger inte någon sådan överensstämmelse. 1976/77:137 106 vidagäller samma grundsats som det i intetdera fallet kan bli fråga om en rätt attbinda en huvudman uppdragsgivare eller arbetsgivare i förhållande tillutomstående. Men i övrigt gör sig självfallet det för medbestämmandetgrundläggande draget gällande, nämligen att arbetsgivaren skall kunna bindasrätlsUgt vid ett åtagande att bereda arbetstagarna inflytande. Det är iskyldigheten att utge aUmänt skadestånd för brott mot medbestämmandeavtaletsom deima grundsats kommer till uttryck. Och att 31 § MBL medför hinder motatt arbetsgivaren ensidigt befriar sig från medbestämmandeavtalet vidavtalsbrott av motparten är enbart en lika specieUt kollektivaytalsrättsligyttring av samma gmndsats. I dessa delar är det inte fråga om att reglema förmedbestämmandeavtalet följer av allmänna uppdragsrältsliga grundsatser. Däremottorde man kunna påstå att de inte heller är oförenliga med sådana grundsatseroch på den punkten har lagrådet inte anmält annan mening. Enligt den modell för medbestämmandeavtal som idetta sammanhang beskrivs i det remitterade förslaget säkerställs inflytandetför arbetstagarna på det sättet att arbetsgivaren blir under skadeståndsansvarskyldig att rätta sig efter de beslut som fattas av företrädare förarbetstagarna eller i särskUt inrättade beslutsorgan med arbetstagarrepresentation.Medbestämmandeavtalen tankes å andra sidan i detta typfall inte medföra attäven verkställigheten av fattade beslut läggs på arbetstagarsidansrepresentanter. Skulle man i lagen anvisa även en sådan möjlighet hade i självaverket lagen också bort tillföras regler om skyldighet för arbetstagarsidan attfortlöpande hålla arbetsgivaren underrättad om planerade och fattade beslut.Vidare hade föreskrifter i lagen om en sådan möjlighet krävt ett merfullständigt besvarande av frågan om ansvarigheten för beslut som fattas av företrädareför arbetstagarna. Som utvecklats i motiven till det föreslagna andra stycketi 57 § täcker den däri upptagna regeln inte det fallet att beslut fattas ochverkställs av arbetstagarsidan på det sättet, att arbetsgivaren blir omedelbartbunden i förhållande till utomstående. Det praktiska behovet avmedbestämmandeavtal som innefattar detta ytterligare moment kan inte bedömasvara sådant, att det är motiverat att nu lösa de delvis kompliceradeansvarighetsfrågor som hänger samman därmed. Man skulle då behöva gå in inteenbart på frågor om den skadeståndsrättsliga ansvarigheten för vidtagnaåtgärder utan även på åtskilliga straffrättsliga problem som är svåra attöverblicka. Det bör som också framhållits i remissen bli en uppgift på längresikt att ta ställning härtUl. Lagen bör med andra ord tills vidare anses lämnaöppet i vad mån avtal, som dock inte är kollektivavtal i MBL:s mening, av deninnebörden kan träffas och vilka rättsliga verkningar sådana avtal kan tänkasfå. Den rättsliga bedömningen från MBL:s utgångspunkter av sådana avtal kandärmed i viss mån jämföras med bedömningen av avtal Prop.1976/77:137 107 pådet område som enligt 2 § undanlas från lagens tillämpningsområde. Mot denna bakgrund finner jag det välmotiverat attgöra den åtskillnad mellan uttrycken fatta och verkställa beslut som lagrådetföreslår. Detta bör leda tiU att det görs en följdändring i 33 § MBL i enlighetmed lagrådets förslag. Det bör anmärkas att det nya stycket i 32 § givelvisinte får läsas motsättningsvis så, att det utesluter medbestämmandeavtal ommindre ingripande former av medbestämmande än delaktighet i beslutsfattandethos arbetsgivaren. Inle heller medför det hinder mot avtal enligt den andramodell som jag har berört i det föregående, eller med andra ord avtal som gerarbetstagarsidan rätt att utse vissa befattningshavare hos arbetsgivaren. Jagdelar här lagrådets uppfattning att arbetsgivarens förpliktelse får ses som enplikt att följa ett personförslag, mot vilket i och för sig ingen befogadinvändning kan riktas. I regel, om än inte undantagslöst, kommer den utseddeatt inta stäUning av arbetstagare hos arbetsgivaren. Meddet sätt att se på medbestämmandeavtalen som utvecklas i remissen till lagrådetär det centtala problemet i vilka fall ett ingripande av arbetsgivaren i ettpartssammansatt organs eller arbetstagarföreträdares beslutande skall medföraskadeståndsansvar för brott mot medbestämmandeavtalet och i vilka fall sådantansvar inte skall följa. Lagrådet har här inledningsvis uppehållit sig vid hurman teoretiskt bör se på problemen och betonat att man inte får blanda sammanfrågan om vilka avtal som kan träffas med avsedd rättslig verkan med tolkningenav de avtal som faktiskt träffas. Att denna distinktion i och för sig måsteupprätthållas är riktigt. En annan sak är att dess praktiska betydelse berora\ vilka gränser man antar gälla för medbestämmandeavtalen. Räknar maR med altutrymmet för sådana avtal är stort blir problemet att definiera gränsernajämförelsevis mindre och frågan om vUken innebörd parterna har givit ettträffat medbestämmandeavtal praktiskt sett av större betydelse. I sin diskussion av gränsdragningsfrågan ägnarlagrådet särskild uppmärksamhet åt utrymmet för medbestämmandeavtal om direktabeslutsbefogenheter för arbetstagarsidan i aktiebolag. Med dess sätt att se sakenär 8 kap. 6 § aktiebolagslagen, enligt vilken styrelsen svarar för bolagetsorganisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter, tvingande lag isamma mening som andra bestämmelser i aktiebolagslagen vUka har betraktats somtvingande i motiven till det remitterade förslaget. Problemet föraktiebolagens del blir därmed i vad mån genom medbestämmandeavtal föreskrivnadirekta beslutsbefogenheter för arbetstagarsidan på företagsledningsområdetlåter sig förena med i första hand bestämmelsen i 8 kap. 6 § aktiebolagslagen.Man kan enligt lagrådet tänka sig att i detta sammanhang tolka föreskriften iaktiebolagslagen på flera olika sätt. I yttrandet behandlas tre olikatolkningsalternativ av vilka två skulle kunna beskrivas som rättsligt tänkbaraytterlighetsståndpunkter 1976/77:137 108 medandet tredje ligger någonstans däremellan. Lagrådet kommer fram till omdömet attdet inte är möjligt att med säkerhet uttala sig om vilketrättsläge som i förevarande hänseende har uppkommit med ikraftträdandet avMBL. En uttrycklig lagreglering synes enligt lagrådet därför påkallad och ensådan lagreglering sägs inte kunna ges tillräcklig precision utan ett meradjupgående utredningsarbete än det utförda. Lagrådet menar dock attdet nu föreslagna tiUägget till 32 § kan tills vidare fylla en funktion, blandannat som en anvisning om den modell för medbestämmandeavtal som jag tidigarehar berört. Jag har i princip inte något att invända motlagrådets sätt att formulera den här aktuella frågestäUningen. Dock kan detenligt min mening vara skäl att betona att det i grunden knappast föreliggernågon skiUnad mellan aktiebolagen och andra arbetsgivare i fråga ommöjUgheterna att bereda utrymme för medbestämmandeavtal på företagsledningsområdet.Det är nämligen en sak att aktiebolagslagen och annan lag innehåller regler omde förvaltande och verkställande bolagsorganens ansvar gentemot bolaget ochdess ägare och att ett vidsträckt medbestämmande för arbetstagarna måsteåterverka på tillämpningen av dessa regler. Därmed är emellertid inte sagt attreglerna i sig behöver framstå som ett hinder mot utvecklandet avmedbestämmanderätt för arbetstagarna. Lagrådets yttrande utmynnar som jag nämnde iomdömet att ett klarläggande av rättsläget på det här aktuella området kräveruttrycklig lagreglering på grundval av ytterligare utredning. Jag har i motiventill det remitterade förslaget för egen del pekat på att medbestämmande i formav beslutanderätt för arbetstagarsidan i de övergripande och störreföretagsledningsfrågorna drar med sig en mer omfattande problematik kringfördelningen av makt och ansvar än den som har aktualiserats idiskussionen kring den rättsliga giltigheten av medbestämmandeavtal. I bottenav varje diskussion om medbestämmande på företagsledningsområdet liggeroundvikligen problemet hur rätten att bestämma i frågor av betydelse förföretagens bestånd och utveckling skall förenas med ansvar för de beslut somfattas. Att medbestämmandet ytterst drar med sig frågor av denna innebörd ochomfattning betyder emeUertid ingalunda att vägen tills vidare är stängd för medbestämmandepå företagsledningsområdet. Tvärtom måste det anses föreligga ett betydandeutrymme för avtal på detta område, genom vilka företaget/arbetsgivaren göråtaganden av ekonomisk betydelse. Denna uppfattning har kommit till tydligtuttryck i MBL:s förarbeten och bör också anses ligga till grund för de tilläggtill lagen som föreslås. Mot denna bakgrund anser jag att det ifrågasattatillägget till 32 § nu bör införas i lagen. Lagrådet pekar i detta sammanhang även på någrapunkter där enligl dess mening innebörden av resonemangen i motiven behöverpreciseras. Den ena gäller tillämpningen av grundsatsen att arbetsgivaren inteskall Prop.1976/77:137 109 kunnagenom medbestämmandeavtal förmås att handla i strid mot tvingande lag. På denpunkten menar jag att den gmndsats som har kommit till uttryck iexpertpromemorian bör gäUa.