prop · G003141 · 1976-12-31 00:00:00 — Inte heller finnsenligt promemorian skäl att återuppta den vid arbetstvistlagens tillkomstdiskuterade men avvisade tanken att föra in hovrätt som en instans mellantingsrätt och AD. Vad som däremot bör övervägas är enligt promemorian enjustering av kompetensreglerna, så att tingsrätt i fortsättningen blir förstainstans i vissa av de mål som tas upp av AD som första domstol. Närdet gäller åtgärder för att öka domstolens arbetskapacitet erinras 1976/77:141 23 om att det vid tillkomsten av arbetstvistlagen uttaladesatt man i det längsta borde undvika att ytterligare öka antalet ledamöter. Pånågon punkt sägs en utökning visserligen kunna ske utan att domstolens karaktärriskerar att gå förlorad. 1 övrigt bör man enligt promemorian i första handundersöka möjligheterna att minska arbetsbelastningen för ledamöterna genomatt domstolens arbetsformer ändras. Detta sägs framför allt kunna ske genom enjustering av sammansättningsreglerna och reglerna om rättegångsförfarandet. I ett avsnitt om gränsdragningenmellan AD:s och tingsrätternas behörighet redovisas viss statistik rörandearten av de mål som kommit in till AD . Enligt denna haromkring av målen varit sådana som av gammalt har hört till AD:sverksamhetsområde, dvs. mål om kollektivavtal samt mål omföreningsrättskränkning och om olovlig stridsåtgärd. Den största gruppen av målutgörs av anställningsskyddsmålen (av ). En tredjestor grupp av mål består av kravmål av skilda slag. Den omfattar omkring 24 %av inkomna mål. Bland möjligheterna att skära bort vissa mål frånden grupp av mål som skall prövas av AD som första domstol nämns som den mestradikala att man gör domstolen till exklusivt forum enbart förkollektivavtalsmål och mål om föreningsrättskränkning och olovligstridsåtgärd. Detta alternativ avvisas emellertid på närmare angivna skäl somalltför långtgående i dagens läge. I promemorian avvisas också alternativetatt enbart ta undan rena kravmål från AD:s prövning i första instans. Som etttredje alternativ anges att man uppställer det kravet för arbetsdomstolensbehörighet som första domstol, att anställningsförhållandet mellan de tvistandeparterna skall regleras av kollektivavtal. Även detta alternativ avvisasemellertid på närmare utvecklade skäl, bland dem att regler av detta innehållskulle slå ojämnt och vara svåra att genomföra på ett konsekvent sätt. Istället anvisas som lösning den ändringen i gällande regler, att enskild medlemi organisation som saknar stöd av denna inte skall ges rätt att väcka talandirekt hos AD. Sådan enskild organisationsmedlem skall i stället i första handhänvisas till tingsrätt med sin tvist. Som ny huvudregel föreslås att AD ges behörighetatt som första domstol pröva arbetstvister där talan väcks av arbetsgivar-eller arbetstagarorganisation, antingen för egen del eller för en medlemsräkning. Rätt att väcka talan vid AD sägs dessutom böra tillkomma arbetsgivaresom själv har slutit kollektivavtal. 1 båda fallen skall det enligt förslagetvara en förutsättning att talan riktas mot annan än oorganiserad arbetstagare.1 anslutning till detta förslag föreslås vidare den ändringen i lagen omlagsökning och betalningsföreläggande för fordringsanspråk ianställningsförhållanden, att anspråk som enskild organisationsmedlemframställer vid tingsrätt i form av ansökan om lagsökning ellerbetalningsföreläggande skall i sin helhet behandlas där, även om anspråketvisar sig vara tvistigt. 1976/77:141 24 I fråga om domstolens sammansättning föreslås enutökning av antalet ledamöter på det sättet, att domstolen tillförs enytterligare sådan ämbetsmannaledamot, som tjänstgör jämte ordföranden och viceordföranden, och en ytterligare offentlig arbetsgivarledamot samt ersättareför dessa nya ordinarie ledamöter. Även på domförhetsreglernas område föreslåsvissa ändringar. En av dessa är att domstolen bereds möjlighet att företa vissaenklare mål till huvudförhandling i sin mindre sammansättning, bestående avordföranden jämte en ledamot från vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan.Vidare föreslås att ordförande i domstolen skall få ensam fatta beslut omavskrivning av mål liksom om avvisande av mål, när saken är uppenbar, samtmeddela dom över yrkande som har medgivits eller eftergivits, stadfästaförlikning och pröva yrkande om kvarstad eller skingringsförbud. När det gäller rättegångsförfarandet vid AD somförsta domstol föreslås att tredskodom införs som påföljd för parts utevarovid förhandling för muntlig förberedelse eller vid huvudförhandling. Medhänsyn till den särskilda arten av vissa mål hos AD föreslås dock att hittillsgällande regler om förfarandet vid parts utevaro behålles vid sidan avtredskodomsinstitutet och att det läggs i domstolens hand att bedöma omtredskodom bör meddelas eller inte. Det föreslås att tredskodom skall ktmnameddelas av ordföranden vid förberedelse eller av domstolen vidhuvudförhandling. Slutligen föreslås i promemorian att AD skall även i mål somdomstolen prövar som första domstol kunna företa prövning i sak påhandlingarna, när domstolen med hänsyn till tvistens art och övrigaomständigheter finner det lämpligt. Remissinstanserna delar allmänt den i promemorianuttryckta uppfattningen att det är nödvändigt att nu vidta åtgärder i syfteatt lätta ar-besdomstolens snabbt växande arbetsbörda. De uppgifter somredovisas i promemorian om måltillströmningen och den ytterligareökning som är att vänta sedan MBL med tUlhörande annan lagstiftning trätt ikraft utgör enligt många remissinstansers åsikt ett starkt skäl för attåtgärder nu vidtas utan dröjsmål. Flertalet remissinstanser ansluter sig ocksåi huvudsak till de förslag till åtgärder som redovisas i promemorian. Deremissinstanser som säger sig kunna i huvudsak ansluta sig till förslagen ärdomstolsverket, SAV, juridiska fakulteten i , , , , , , /SR och . AD skildrar i ett utförligt yttrande själv det lägesom domstolen befinner sig i och de åtgärder som domstolen finner böra vidtas.Domstolen uttalar genomgående sin anslutning till promemorians förslag menföreslår på några punkter, främst när det gäller behörighetsreglema, att meringripande åtgärder skall vidtas. 1976/77:141 25 menar dock att man med hänsyntill svårigheterna att överblicka den framtida måltillströmningen bör varaförsiktig när det gäller genomförandet av så pass ingripande åtgärder som de ipromemorian föreslagna. Innan man kan bilda sig en säker uppfattning omtillströmningen av mål till AD kan det därför enligt tingsrätten ifrågasättasom inte problemet med domstolens arbetsbörda kunde lösas genom en utökning avantalet ledamöter. Tingsrätten finner att bärande skäl inte har framförts ipromemorian mot en sådan åtgärd. Med hänsyn till nuvarande arbetsläge vid ADsäger sig tingsrätten emellertid inte vilja motsätta sig, att längre gåendeåtgärder vidtas på kort sikt i avvaktan på en mer övergripande reform avrättegångsförfarandet i arbetstvister. Från annat håll uttalas däremotanslutning till uppfattningen att en allmän ökning av antalet ledamöter intebör övervägas . LO uttalar sålunda att detta altemativ är det som sist börtillgripas. Det är enligt LO angeläget att så länge AD arbetar under nuvarandeformer tillse att ledamöterna så regelbundet som möjligt deltar i domstolens dömandeverksamhet, så att kontinuiteten i domstolens arbete upprätthålls. LO anser ianslutning till promemorian att en förändring av är enbättre metod för att komma till rätta med måltillströmningen. SAF uttalar attdet tills vidare synes riktigt att avvakta den fortsatta utvecklingen och samlaytterligare erfarenheter innan man överväger personella förstärkningar ellerandra åtgärder som på ett mer avgörande sätt kan lösa de problem som AD stårinför. Även andra remissinstanser är inne på att manåtminstone på måste överväga mer genomgripande åtgärder för att fåtill stånd en lämplig ordning för prövningen av rättstvister på arbetsrättensområde. SFO uttalar att sannolikheten för en fortsatt kraftig tillväxt avmålantalet är så stor, att det finns anledning att redan nu utreda förutsättningamaatt t. ex. beträffande vissa typer av mål organisera AD regionvis. Detta kundeenligt SFO ske genom att domstolen fick avdelningar i vissa större orter medförebild från organisationen av kammar-rättema. /SR menar att man böröverväga att för vissa kategorier av mål, framför allt anställningsskyddsmålen,inrätta ett mer utvecklat tvåinstanssystem i vilket t. ex. en tingsrätt i varjelän utgjorde första instans under AD. De utsedda tingsrätterna skulle då döma ien treman-nasammansättning med en jurist som ordförande och med en företrädareför vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan som ytterligare ledamöter.Liknande synpunkter framförs av . Huvudförslaget i promemorian, överförande av mål ivilka enskild organisationsmedlem väcker talan utan stöd av sin organisationtill tingsrätt som första instans och fullföljande i motsvarande lägen av handläggningenav mål om lagsökning och betalningsföreläggande i tingsrätt, tillstyrks av deflesta remissinstansema. I den riktningen uttalar sig sålunda ,, juridiska fakulteten i , Svenska Prop.1976/77:141 26 kommunförbundet.Landstingsförbundet, , , , , / SR och domareförbund.Stockholms tingsrätt uttalar sig däremot kritiskt mot förslaget i denna del.Tingsrätten förklarar att sakliga grunder bör vara avgörande för den ena ellerandra domstolens behörighet. Den föreslagna regleringen lägger i enarbetsmarknadsorganisations hand att bestämma forum för en medlemsarbetstvist. En sådan reglering kan enligt tingsrätten ej bedömas vara sakligtgrundad. Det har vid tillkomsten av arbetstvistlagen sagts att enskildaorganisationsmedlemmar behöver den "säkerhetsventil" som rätt attsjälva väcka talan vid AD innebär. Denna synpunkt bör enligt tingsrättenalltjämt beaktas. En nackdel med förslaget är enligt tingsrätten också att deallmänna underrätterna får i uppgift att bedöma även kollektivavtalstvister,utan att ha AD:s på erfarenheter och sakkunskap bland ledamöterna grundadeförutsättningar härför. /SR föreslår att även mål i vilka arbetsgivare somsvarande saknar stöd av sin organisation skall prövas av tingsrätt i förstainstans. Åtskilliga av remissinstanserna menar emellertidatt man bör överväga längre gående åtgärder än den i promemorian föreslagnaför att avskilja mindre betydelsefulla mål från AD som första och enda instans.AD tillstyrker i och för sig förslaget i promemorian. Åtskilliga från arbetsrättsligsynpunkt okomplicerade mål skulle därmed bli hänvisade till tingsrätterna somförsta instans. Eftersom målen dessutom ofta är svårutredda och därför mindreväl lämpade för ett eninstansförfarande, kommer ett genomförande av förslagetatt ha betydelse även från rättssäkerhetssynpunkt. Enligt domstolens meningkan man dock inte räkna med att nå den effekt av förslaget som beräknas ipromemorian. För det första svarar inte minskningen av målantalet mot enmotsvarande minskning av AD:s arbetsbörda. Detta beror på att de berörda målgruppernaär genomsnittligt enklare än de kvarvarande målen. Som också uttalas ipromemorian har man vidare anledning att räkna med att organisationema i störreutsträckning kommer att föra sina medlemmars talan i fortsättningen, omförslagen genomförs. Därtill kommer att man måste räkna med attfullföljdsbenägenheten är särskilt stor i mål av det aktuella slaget. Förslagetär enligt domstolen emellertid likväl av avsevärd betydelse, eftersombehandlingen av målen väsentligt underlättas, antingen det blir så attorganisationen för sin medlems talan eller att målet skall prövas av AD iandra instans. Inte desto mindre måste enligt domstolens mening ytterligare målföras bort för att domstolen skall kunna möta den väntade ökademåltillströmningen. Det är enligt domstolen då värt att närmare analysera ettav de altemativ som nämnts i promemorian, nämligen att överföra mål i vilkatvisten rör anställningsförhållande som inte regleras av kollektivavtal. Dennamålkategori är så omfattande att en mycket avsevärd begränsning av domstolensarbetsbörda skulle uppnås. Förslaget skulle också få den effekten Prop.1976/77:141 27 att en betydande del av anställningsskyddsmålen skullekomma att överföras till tingsrätterna, varigenom denna målgrupps dominansskulle minska kraftigt. Inget hindrar enligt domstolen att arbetstagarorganisationäven för egen del för talan vid tingsrätt om allmänt skadestånd vidarbetsgivares brott mot anställningsskyddslagen. Det finns enligt AD ett parsärskilda motiv för att välja kollektivavtalsbundenheten som en omständighetsom avgör att ett mål skall behandlas av AD som enda domstol. När det särskiltgäller tvister om tillämpning av anställningsskyddslagen, men även exempelvissemesterlagen, finns på det kollektivavtalsreglerade området i mycket stor utsträckningbestämmelser i kollektivavtal som i större eller mindre utsträckning modifieraroch kompletterar lagens regler i sådana avseenden där detta är tillåtet.Väljer man kollektivavtalsbundenheten som kriterium, undviks de komplikationersom annars skulle följa av att ett mål om tillämpning av lag kaninnefatta tvist om tolkning eller tillämpning av bestämmelser av nyssnämnt slagi kollektivavtal. Vidare torde kunna antas att förhandlingssystemetregelmässigt fungerar betydligt bättre på det kollektivavtalsreglerade områdetän utanför detta. Tvisterna från det icke kollektivavtalsreglerade området ärockså erfarenhetsmässigt sämre utredda, och därmed mindre lämpade för etten-instanssystem, än tvister där förhandling förekommit enligt förhandlingsordningi kollektivavtal. AD föreslår alltså en forumregel som innebär en kombinationav promemorieförslaget och förslaget att föra mål i vilka tvisten röranställningsförhållande som inte regleras av kollektivavtal till tingsrätt.Härtill bör enligt domstolen övervägas en regel som innebär att arbetsgivar-eller arbetstagarorganisation, eller arbetsgivare som har slutitkollektivavtal, har rätt att väcka talan vid tingsrätt i arbetstvist somenligt huvudregeln skulle ha handlagts av AD som ensam domstol. En sådan regelskulle kunna få betydelse bland annat för vissa enklare typer av mål avindrivningskaraktär eller liknande från det kollektivavtalsreglerade området.Om organisation skulle ha intagit svarandeställning i målet om det handlagts iAD, synes enligt domstolen dock böra krävas att skriftligt avtal slutits medorganisationen om tvistens väckande vid tingsrätt (jfr 10 kap. 16 §rättegångsbalken). Även juridiska fakulteten vidStockholms universitet föreslår att man skall gå längre än i promemorian föratt skära ned antalet mål som skall prövas av AD som enda instans. En radikalregel skulle enligt fakulteten vara att man i princip lät endast sådanaarbetstvister gå direkt till AD, där käranden är organisation och där svarandenär organisation eller medlem i organisation. En sådan regel skulle innebära attmål mot enskilda oorganiserade arbetsgivare inte skulle behöva belasta AD somförsta instans. Regeln skulle emellertid medföra betydligt ökade krav påtingsrättema. Och eftersom någon förändring av tingsrätternas organisation vidhandläggning av arbetstvister inte är aktuell i detta sam- 1976/77:141 28 manhang,säger sig fakulteten inte vilja utveckla aUernativet ytterligare. En annanmöjlighet är emellertid enligt fakulteten att AD:s behörighet som förstadomstol begränsas till, förutom mål som avses i MBL eller förtroendemannalagen,mål där anställningsförhållandet mellan de tvistande parterna regleras ikollektivavtal. Fakulteten utvecklar skälen för detta alternativ på i huvudsaksamma sätt som AD. Även i det förslag till yttrande som överlämnats avjuridiska fakulteten i diskuteras detta altemativ. En invändningskulle dock enligt yttrandeförslaget vara den olika ställning som med en dyliklösning skulle tillkomma kollektivavtalsbärande och icke kollektivavtalsbärandeorganisationer. TCO uttalar att den vanligaste måltypen påtjänstemannasidan utgörs av tvister med arbetsgivare som saknar kollektivavtaloch som inte tillhör organisation. Dessa mål är i stor utsträckning avindrivningskaraktär och borde inte belasta AD som första instans. Det bordeenligt TCO i stället övervägas att överlåta åt käranden att välja fomm i förstainstans. Finner t. ex. en arbetstagarorganisation att ett mål är av principielltintresse, bör den kunna välja AD som första instans och i annat fall kunnastämma till tingsrätt med möjlighet att överklaga till AD. En liknandemöjlighet torde redan följa av de föreslagna reglerna om förfarandet i mål omlagsökning eller betalningsföreläggande. En komplettering beträffande mål somanhängiggörs genom stämning skulle enligt TCO vara av värde och medföra att ADavlastades en väsentlig del av de från principiell synpunkt ointressanta målsom domstolen nu har att handlägga. Stockholmstingsrätt påpekar att det vid ett genomförande av promemorieförslaget är meständamålsenligt att kräva, att enskild organisationsmedlem som väcker talan vidtingsrätt visar redan när han väcker talan att hans organisation inte villmedverka (jfr 2 kap. 5 § arbetstvistlagen enligt förslaget). Samma lösning börväljas i 2 § lagen om lagsökning och betalningsföreläggande förfordringsanspråk i anställningsförhållanden. Den i promemorian föreslagnaordningen att tingsrätten skall bereda arbetsgivar- ellerarbetstagarorganisation tillfälle att ange om den vill utföra medlemmens talanär olämplig, eftersom den medför att det i ett inledningsskede när kanskebrådskande åtgärder måste vidtas kan vara oklart om tingsrätten är behörig.Vidare bör enligt den föreslagna 5 kap. 1 §arbetstvistlagen ändras så att det otvetydigt framgår, att tingsrätt ägerinhämta yttrande från avtalsslutande parter när tvisten rör kollektivavtal. Detkan enligt tingsrätten sättas i fråga om inte de avtalsslutande partema bör haskyldighet att yttra sig när domstolen så önskar. Även görvissa påpekanden om den tekniska utformningen av förslagen i dessa delar.Förslaget i promemorian att domstolen skall tillföras ytterligare en s. k.ämbetsmannaledamot och ytterligare en företrädare för de offentliga arbetsgivarnagodkänns eller lämnas utan erinran av de flesta re- 1976/77: 141 29 missinstanserna.SFO anknyter emellertid här till promemorians förslag att införa vissamöjligheter för AD att pröva vissa där väckta tvister på handlingama. EnligtSFO skulle detta innebära vissa olägenheter för den grupp av arbetsgivare somtillhör organisationen. Avtalsförhållandena inom organisationens område ärdelvis speciella och avvikande från vad som gäller inom SAF:s område. Vidskriftlig handläggning kan därför uppstå en obalans till arbetsgivarsidansnackdel, eftersom arbetstagarna men inte arbetsgivarna är representerade idomstolen. En lösning, som enligt SFO också ter sig motiverad mot bakgrund avorganisationens storlek (108 medlemsföretag med sammanlagt omkring 75 000anställda), vore att SFO fick föreslå en ledamot eller ersättare i AD. /SRsäger sig bestämt hävda att den föreslagna utökningen på den offentligaarbetsgivarsidan bör motsvaras av att /SR får föreslå en ordinarie ledamoti AD. Med den vidgning av det förhandlingsbara området som har skett inom denoffentliga sektorn och med de nya problemområden, som blir föremål fördomstolens bedömning med införandet av medbestämmanderättslagstiftningen, böralla huvudorganisationerna på arbetstagarsidan vara företrädda med ordinarieplatser i domstolen. Ävenförslagen i promemorian om vissa ändringar i fråga om AD:s arbetsformer vinneri stor utsträckning anslutning bland remissinstanserna. På vissa punkterframförs dock från några håll anmärkningar. Förslagenrörande domstolens sammansättning, att vissa mål skall kunna avgöras itremannasammansättning och att AD:s ordförande skall kunna ensam fatta vissabeslut, gillas av de flesta remissinstanser som har uttalat sig i frågan. ADförklarar själv att förslaget om avgörande av vissa mål itremannasammansättning kommer att innebära betydelsefulla fördelar fördomstolens verksamhet. Förslaget öppnar möjlighet att hålla huvudförhandling iflera mål utan att ytterligare ledamöter, frånsett ordföranden,behöver tas i anspråk. Domstolens arbetskapacitet ökarvisserligen inte härigenom, eftersom arbetsbelastningen på ordförandena intepåverkas. Däremot skapas möjlighet att öka kapaciteten,varigenom problem som föranleds av tillfällig målanhopning kan bemästras.Utsättandet av mål till förhandling kommer att väsentligt underlättas genom attförslaget ger ökat förhandlingsutrymme. Särskilt betydelsefullt är att förslagetkommer att öppna möjlighet till att på ett enklare sätt än beredautrymme för skyndsam handläggning av särskilt brådskande mål. Avgörande äremellertid om förslaget kan anses försvarligt från rättssäkerhetssynpunkt. Detbör emellertid ses mot bakgmnd av att domstolens ledamöter besitter en högstbetydande erfarenhet av arbetsmarknadsförhållanden och av rättstillämpning pådet arbetsrättsliga området. Hänsyn bör vidare tas till att ledamot har frihetatt påkalla att mål som ordföranden har satt ut till behandling itremannasammansättning skall 1976/77:141 30 behandlasi den större sammansättningen. Enligt AD:s mening får rättssäkerhetsintressetanses i tillräcklig grad tillgodosett med förslaget. Från några håll görs dockpåpekanden. menar att det kan sättas i fråga om beslut omavvisning bör fattas av ensamdomare i en slutinstans, även om befogenheten ärinskränkt till att avse fall då det är uppenbart att rättegångshinder föreligger.I vart fall bör enligt verket lagtexten utformas på annat sätt än enligtpromemorian, eftersom uttrycket "om saken är uppenbar" enligt gängsejuridiskt språkbruk avser fall då käromålet utan tvekan är sakligt grundat.Beslut av ensamdomare om kvarstad eller skingringsförbud bör enligt verket påbegäran av part omprövas av domstolen i större sammansättning.Enligt det förslag till yttrande som överlämnats av juridiska fakulteten iUppsala bör, om domstolen skall få avgöra vissa mål i mindre sammansättning,instruktionen för domstolen på denna punkt utformas så att den inte lämnarutrymme för helt skönsmässiga bedömningar. För att inte den föreslagna rättenför var och en av de tre ledamöterna i den mindre sammansättningen att hänvisamålet till större sammansättning skall kunna missbrukas, bör enligtyttrandeförslaget regeln få det innehållet, att envar av ledamöterna har rättatt få målet hänskjutet till större sammansättning innan det gått tillhuvudförhandling men att därefter beslut om hänskjutande förutsätter att minsttvå av de tre ledamöterna är ense härom. i Stockholmkritiserar förslaget om avgörande av vissa mål i tremannasammansättning ochmenar att förslaget är alltför vagt utformat. Det är enligt fakultetenprincipiellt inte lämpligt att en domstol skall på skönsmässig grund få avgörasina egna arbetsformer. Från rättssäkerhetssynpunkt är det enligt fakultetenockså tveksamt om det är tillfredsställande, att en domstol med endast enrättsbildad ledamot skall pröva tvister som på en gång första och sistainstans. Möjligheten för var och en av ledamöterna att begära hänskjutandetill den större sammansättningen är inte en tillräcklig motvikt. Fakultetenavstyrker förslaget i denna del. Däremot tillstyrker fakulteten förslaget attvissa avgöranden skall kurma träffas av ordföranden ensam. SAF säger sig viljaifrågasätta om det kan anses helt tillfredsställande att ensamdomare fårbefogenhet att pröva yrkande om kvarstad eller skingringsförbud respektivemeddela beslut om avvisande av mål, om saken är uppenbar. Förslaget att AD skall kunna meddela tredskodomlämnas utan erinran eller tillstyrks uttryckligen av flertaletremissinstanser. Några remissinstanser ställer sig dock kritiska. Stockholmstingsrätt anser att de skäl som anförs för förslaget i promemorian inte ärgodtagbara. Den arbetsbesparande effekten torde vara marginell. Övervägandeskäl talar enligt tingsrätten i stället mot en sådan reform. Den prövning somenligt förslaget skall föregå beslut huruvida tredskodom skall meddelasstrider enligt tingsrätten mot tredskodomsinstitutets princip. Prop.1976/77:141 31