prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — Situationen läcks nämligen av den allmänna bestämmelse om villkoradefordringar som har nämnts i del föregående. Bestämmelsen innebär alt en fordransom är beroende av atl en viss omständighet inträffar inte anses ha kommit tillförrän så sker. Med den angivna utgångspunkten kommerpreskriptionstiden för regressfordringar enligl promemorieförslaget atlberäknas på samma sätt som pre- 1976/77:5 59 skriptionslidenför andra fordringar som förfaller lill betalning vid anfordran. förfordringens tillkonist, dvs. dagen för infriandet av huvudfordringen, löper entioårig preskriptionstid. När fordringen förfaller till betalning genom altanfordran sker, ersätts tioårstiden av en treårslid räknad från förfallodagen. Enligt promemorian bör bestämmelserna ompreskription av borgen så långt som möjligt anpassas till de allmännapreskriptionsbestämmelserna. Specialregler bör undvikas inte minst med hänsyntill önskemålet alt lagstiftningen bör vara så enkel och enhetlig som möjligt. Detta innebär till en början att de allmännabestämmelserna om preskriptionstidens längd bör vara tillämpliga också när detgäller fordran på grund av borgen. Den särskilda bestämmelsen om preskriptionav proprieborgen i 4§ förordningen angående vissa omständigheteruti lagsöknings- och utmätningsmål är enligt promemorian föråldrad. Det finnsinte några vägande skäl för atl en borgensman skall ha en förmånligareställning i preskriptionshänseende än huvudgäldenären. Den angivna bestämmelsentorde dessutom ha haft myckel begränsad betydelse i praktiken. Som regel tordeden ha satts ur kraft genom att borgen har ingålts "tills full betalningsker". 1 fråga om fordran på grund av borgen föreslåsföljaktligen atl preskriptionstiden skall vara från fordringenstillkomst resp. från förfallodagen. Bestämmelsen förordningföreslås upphävd liksom de tillämpningsbestämmelser som finns i lagen 1946:843. Även när det gäller tidpunkten för tillkomsten avborgenärens fordran mot en borgensman föreslås i promemorian att de allmännabestämmelserna tillämpas. Det innebär atl lidpunkten för fordringens tillkomstbl. a. blir beroende av om del är fråga om proprieborgen eller enkel borgen. När någon har gått i borgen som för egen skuld, harborgenären enligl 10 kap. 9 § handelsbalken rätt att kräva antingenhuvudgäldenären eller borgensmannen. Enligl promemorian är det därför naluriigtatl borgenärens fordran mot borgensmannen i princip anses tillkommen samtidigtsom huvudfordringen. Förutsättningen är dock atl borgensmannen har åtagit sigsin förbindelse som huvudgäldenären. Har de t. ex. undertecknat ettskuldebrev vid olika tillfällen, bör fordringen gentemot var och en av demanses tillkommen den dag utfästelsen gjordes. Preskriptionstiden för borgenärens fordran mot enproprieborgensman blir sålunda enligt promemorieförslaget från den daghan gjorde sitt åtagande. När fordringen förfaller till betalning molborgensmannen, ersätts tioårsliden av en treårig preskriptionstid. Ärförfallodagen för huvudfordringen bestämd, förfaller fordringen iförhällande till huvudgäl- 1976/77:5 60 Förfaller däremot huvudfordringen vid anfordran, börfordringen mot borgensmannen inle anses förfallen när huvudgäldenären kiävs påbetalning utan först när anfordran sker gentemot borgensmannen själv. Vid enkel borgen är borgensmannensbetalningsskyldighet beroende av om huvudgäldenären kan fullgöra sinförpliktelse eller ej. Med lillämpning av den tidigare berörda bestämmelsen omvillkoriiga fordringar föreslås därför atl borgenärens fordran motborgensmannen inle skall anses tillkommen förrän det har visat sig atlborgenären inte kan fa betalt av huvudgäldenären. Först då börjar den tioårigapreskriptionstiden löpa i förhållande till borgensmannen. När fordringenförfaller till betalning mot honom genom att anfordran sker eller på annatsätt, räknas i stället en treårig preskriptionstid. Inte heller när det gäller sättet för avbrytande avpreskription och verkan av preskripiionsavbrotl föreslås några särskildabeslämmelser om borgen. De bestämmelser som föreslås beträffandeskuldförhållanden med flera gäldenärer bör enligt promemorian i tillämpligadelar gälla också vid borgen. Del innebär bl. a. att borgenären måste avbrytapreskription gentemot såväl huvudgäldenären som borgensmännen för atl bevarasin rätt mol dem alla. Har rättslig åtgärd vidtagits mot en av dem, räcker detemellertid att borgenären tillställer de övriga en skriftlig underrättelsehärom. Underiåter borgenären att avbryta preskription iförhållande till huvudgäldenären eller någon borgensman, uppkommer frågan omborgenären trots detta skall ha rätt att kräva ul hela fordringen av de övriga. Härvidlag understryks i promemorian att detkarakteristiska för ett borgensåtagande är att åtagandet är av subsidiärnatur. Detta är särskilt framträdande vid enkel borgen. Först sedan det harvisat sig att huvudgäldenären inte kan betala, flr borgenären kräva ut sinfordran av en borgensman. Vid proprieborgen far borgenären visseriigen utanvidare vända sig mot borgensmannen. Men om borgensmannen infriar fordringen,har han regressrätt mot huvudgäldenären. Betalningsskyldigheten åvilarslutligen huvudgäldenären. Häri ligger den väsentliga skillnaden mellanborgensmannens och huvudgäldenärens åtagande. Den subsidiära karaktären hos ett borgensåtagandeär enligl promemorian av avgörande betydelse för frågan om verkan av atthuvudfordringen preskriberas. Om inte mycket starka skäl talar för motsatsen,bör preskription av huvudfordringen medföra att också borgensmannen går fri. Deargument som kan anföras till förmån för den motsatta lösningen är inte övertygande.Det finns inte skäl att införa en ordning som skulle medföra att borgensinstitutetsinnebörd i granden förändrades. 1 promemorian föreslås därför en uttryckligbestämmelse om att preskription av en huvudfordran också skall omfatta fordranpå grund av borgen. Att ett borgensåtagande är subsidiärt kommer enligtpromemorian till uttryck inte bara vid preskription av huvudfordringen utanockså om bor- genärensfordran mot en borgensman preskriberas. Även om preskription har inträtt iförhållande till borgensmannen, bör huvudgäldenären givetvis alltjämt varaansvarig för hela skulden. Har preskription inträtt i förhållande lill en avflera borgensmän, bör enligt promemorieförslaget de principer som harredovisats i det närmast föregående avsnittet gälla i tillämpliga delar.Preskriptionens verkningar blir alltså olika beroende på om borgensmännensinbördes ansvar är delat eller solidariskt. Däremot blir det i detta hänseendeingen skillnad mellan enkel borgen och proprieborgen. Borgensåtagandets art flrbetydelse endast så till vida som borgenären vid proprieborgen men inte videnkel borgen kan vända sig mot borgensmännen utan att först krävahuvudgäldenären. Är borgensmännens ansvar delat - vilket i praktikentorde vara sällsynt - är vars och ens prestationsskyldighet i förhållande tillborgenären fristående från de andras. Var och en svarar för sitt åtagande,oavsett om preskription har inträtt gentemot någon av de andra. Frånborgenärens synpunkt blir resultatet härav att han går föriustig rätten all, omhuvudgäldenären inte kan betala, fl ut den del av fordringen som skulle habelöpt på den borgensman gentemot vilken preskription har inträtt. Är borgensmännens ansvar solidariskt, blir verkanav att preskription 'inträder i förhållande till en av dem atl borgenärenföriorar rätten att av de övriga kräva ut den andel som den bortfallneborgensmannen skulle ha svarat för i förhållande till de övriga. Det solidariskaansvaret ersätts med delat ansvar. Däremot är borgenären som förat nämntsoförhindrad att kräva ut hela fordringen av huvudgäldenären. Beräkningen av den andel av borgensansvaret somfaller bort bör enligt promemorian ske på grundval av antalet borgensmän. Vidproprieborgen har borgensmännen visseriigen åtagit sig prestationsskyldighetsolidariskt med huvudgäldenären. Med hänsyn lill borgensåtagandets subsidiärakaraktär bör emellertid vid denna beräkning bortses från huvudgäldenärensansvar. Är borgensmännen tre, minskar således deras ansvar med 1/3 och intemecl 1/4, om preskription inträder gentemot en av dem. Ingen av de kvarvarandeborgensmännen blir alltså skyldig att prestera mer än den andel som skulle habelöpt på honom, om alla borgensmännen slutligen hade filt svara för helaskulden. I promemorieförslaget föreslås att de principer somhar slagits fast i del föregående avsnittet tillämpas även närdet gällerregressrätten. Den infriande borgensmannens regressfordringar såväl iförhållande till huvudgäldenären som i förhållande till de övriga borgensmännenbör följaktligen anses tillkomma när infriandet sker. löper entioårig preskriptionstid som ersätts av en treårig när regressfordringenförfaller till betalning. Skillnaden mellan delat och solidariskt ansvar görsig gällande även i fråga om regressrätten. Är borgensmännens inbördes ansvardelat, påverkas de övriga borgensmännens ansvar inte av alt huvudfordringen harpreskri- 1976/77:5 62 beratsgentemot en av dem, eftersom det inte föreligger någon regressrätt. Är borgensmännens ansvar solidariskt, blir som nysshar nämnts verkan av att preskription har inträtt i förhållande till en av dematt de kvarvarandes ansvar blir delat. Någon regressrätt blir således inleheller i detta fall aktuell. I stället blir de kvarvarande borgensmännenskyldiga all svara för eventuell brist hos någon av de övriga. Ansvaret förbristen begränsas emellertid genom att borgenären får svara för den del somskulle ha belöpt på den borgensman gentemot vilken preskription har inträtt. Slutligen påpekas i promemorian atl en infriandeborgensmans regressrätt mot huvudgäldenären givetvis inte påverkas av atlborgenärens fordran har preskriberats i förhållande till en av borgensmännen.Såväl vid enkelborgen som vid proprieborgen har den infriande rätt alt kräva uthela sin regressfordran av huvudgäldenären. Bestämmelserna i den föreslagna preskriptionslagenskall enligt promemorian vara tillämpliga på alla slag av fordringar, oavsettom de avser pengar, varor, tjänster eller andra prestationer. Förbestämmelsemas tillämpning är del vidare likgiltigt om en fordran grundas påavtal, rättsstridig handling eller direkt på lag eller annan författning. Begreppet fordran omfattar inle sakrättsligaanspråk, dvs. sådana som rör äganderätt, panträtt, retentionsrätt,nyttjanderätt m. m. Sådana rättigheter faller alltså utanför lagenstillämpningsområde. Detsamma gäller andra rättigheter som inte är avobligationsrättslig karaktär, t. ex. rätt till underhåll enliglgiftermålsbalken eller , arvsrätt, upphovsrätt och andelsrätter.Obligatoriska anspråk som grandar sig på sådana rättigheter, t. ex. fordran påfastställt underhållsbidrag, omfattas däremot av de föreslagna bestämmelsema. Som har nämnts föreslås i promemorian mednågot undanlag inga ändringar av de preskriptionsbestämmelser som finns ispeciallagstiftningen. Detta innebär dock inte att förslaget blir utan betydelsepå de områden där särskilda bestämmelser gäller, eftersom dessa i allmänhetinte i detalj reglerar de frågor som hänger samman med preskription. När enförfattning inte lämnar upplysning i ett visst avseende, t. ex. om hur preskripiionsavbrotlskall ske, bör enligt promemorian som regel bestämmelserna i den föreslagnapreskriptionslagen tillämpas. 1 promemorian påpekas emellertid att detundantagsvis kan inträffa att en tillämpning av de allmänna bestämmelserna ärutesluten, även om specialförfattningen saknar bestämmelser i ett vissthänseende. Har t. ex. i en specialförfatining föreskrivits en kortpreskriptionstid, kan avsikten ha varit alt definitivt avskära borgenären frånmöjligheten att göra sin fordran gällande efter den föreskrivna preskriptionstiden.I så fall bör givelvis inle Prop.1976/77:5 63 deallmänna bestämmelserna om preskripiionsavbrotl och ny preskriptionstidtillämpas. När en lillämpning av preskriplionslagens beslämmelser skall varautesluten far avgöras från fall till fall, i första hand med ledning avgrunderna för den ifrågavarande författningen. Del anmärks i promemorian att skaltefordringar iallt väsentligt faller utanför de allmänna preskriptionsbestämmelserna. För detstora flertalet skatter gäller enligl 71 § uppbördslagen (1953:272) en femårigpreskriptionstid. För arvs- och gåvoskall gäller dock bestämmelserna ipreskriptionsförordningen. Enligl promemorieförslagel skall de allmännabestämmelserna även i fortsättningen gälla beträffande arvs- och gåvoskatt.Preskriptionstiden blir sålunda alltjämt från skattskyldighetensinträde. När skatten förfaller till betalning, ersätts emellertid tioårstidenav en treårsfrist. 4.7Ikraftträdande m. m. Enligt promemorieförslaget skall den nyalagstiftningen träda i kraft den . De nya bestämmelserna föreslås iprincip bli tillämpliga även på fordran som har kommit till föreikraftträdandet, under förutsättning att preskription inte har inträttdessförinnan enligt äldre lag. Sådan fordran skall dock preskriberas tidigastden , om inte preskription skulle ha inträtt ävenenligt tidigare gällande bestämmelser. Som en ytteriigare övergångsbestämmelse föreskrivsi promemorieförslaget att en preskriptionsavbrytande åtgärd som föreikraftträdandet har vidtagits enligt äldre lag skall ha verkan även därefter,även om åtgärden inte skulle ha medfört preskripiionsavbrotl enligt de nyabestämmelserna. 5 Remissyttrandena 5.1 Allmänna synpunkter Promemorieförslaget har fått ell bfandal mottagandeunder remissbehandlingen. Åtskilliga remissinstanser godtar förslagelshuvudprinciper och tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Fleraremissinstanser ställer sig emellertid avvisande till förslaget och avstyrkeratt det läggs lill grund för lagstiftning. Vissa remissinstanser intar enmellanställning. Från flera håll framhålls all nuvarande bestämmelser harfungerat väl i praktiken och att det är tveksamt om förslaget medför någonförbättring. Vissa remissinstanser anser att det i och för sig finns behov aven översyn av nuvarande bestämmelser men att promemorieförslaget går för långt. I sina huvuddrag tillstyrks promemorieförslageteller lämnas utan erinran av JK, hovrätten för Nedre ,dalainspektionen, , statskontoret, kronofogdemyndigheterna 1Göteborg, och , KO, Prop.1976/77:5 64 länsstyrelsen1 , konkurslagskommitlén. , , , . Föreningenauktoriserade revisorer och LRF. Bankinspektionen tillstyrker i princip delframlagda förslaget men anför betänkligheter mot all de föreslagnabestämmelserna utan begränsning görs tillämpliga också på bank förd ringar,dvs. på medel som innestår på bankräkning. Inspektionen förordar att det ifråga om sådana fordringar införs undantag från bestämmelsema om treårigpreskriptionstid och om preskriptionsavbrott genom rättslig åtgärd.A\enförsäkringsinspekiionen som i princip tillstyrker förslaget anser att detfinns skäl för längre preskriptionstid än den föreslagna beträffandebankfordringar. förklarar sig i princip intevilja motsätta sig förslaget om en treårig preskriptionstid. Emellertid medförsystemet med olika preskriptionstider för förfallna fordringar och fordringarsom inte har förfallit till betalning enligt föreningens mening tolknings- ochtillämpningssvårigheter i bankernas verksamhet. Föreningen anför vissasynpunkter på tolkningen av de föreslagna bestämmelserna som närmare skallbehandlas i det följande. Skulle inte dessa synpunkter vinna beaktande,förordar föreningen att den nuvarande ordningen med en tioårigpreskriptionstid från fordringens tillkomst bibehålls. framhåller alt Hrättsregler i vårt komplicerade rättssystem torde vara mer bekanta för gemeneman än regeln om tioårspreskriplion. Föreningen motsätter sig inte enförkortning av preskriptionstiden men ställer sig tveksam till den föreslagnaskärpningen av reglerna om preskripiionsavbrotl. Enligt föreningens mening kanen så genomgripande ändring som föreslås beträffande preskriptionslid ochpreskriptionsavbrott utan tvivel medföra rättsföriuster främst förprivatpersoner. Ett bibehållande av nuvarande regler om preskripiionsavbrotlskulle ge den föreslagna lagstiftningen en mjukare övergång. A andra sidan,uttalar föreningen, torde medborgarna - med den lagstiftningsfrenesi sompräglar vårt rättssystem - numera ha lärt sig atl leva med sin okunnighet omlagen och de obehagliga överraskningar som kan följa därav. Det sagda kandärför inte anses utgöra något avgörande skäl att göra ett teoretiskt ochtekniskt riktigt lagstiftningsförslag ofullgånget. Med det sagda förklarar sigföreningen i princip tillstyrka förslaget. Förslaget tillstyrks i princip också avkonsumentverket, som understryker behovet av förbättrat konsumentskydd påifrågavarande område. Ett av syftena med en ändring av preskriptionsbestämmelsernamåste vara att uppnå en sådan balans mellan konsumenter och näringsidkare atlkonsumenternas ställning förbättras. Verket erinrar om atl det på andra områdeninom civilrätten har införts särskilda regler för förhållanden mellan konsumenteroch näringsidkare men förordar inle att specialregler för konsumentförhållandeninförs i fråga om preskription. Verket understryker emellertid att Prop.1976/77:5 65 konsumentenhar behov av enkla, enhetliga och entydiga regler inte bara beträffandepreskriptionstidens längd. Det måste också stå klart från vilken tidpunktpreskriptionstiden löper, hur preskription avbryts och vilken verkan sompreskriptionsavbrott och preskription medför. framhåller att en föratsättning föratt en gäldenär skall kunna skydda sig mot obefogade krav är alt han har enordnad bokföring och sparar bevis på betalning. Härvidlag kan det inte ställaslika starka krav på konsumenter som på näringsidkare, som måste uppfylla bokföringslagenskrav. Inte sällan använder näringsidkare kravrutiner som inte ändras av att hanhar träffat särskild överenskommelse om betalning eller efterge» sitt krav.Särskilt i sådana fall då en näringsidkare låter en in-kassobyrå driva in hansfordringar eller då han säljer fordringarna till ett särskilt företag, löperkonsumenten som gäldenär risk att 11 betala trots att borgenären har eftergettsitt krav eller alt H betala två gånger för samma fordran. Den föreslagnakorttidspreskriptionen är ägnad atl i viss mån förbättra konsumentensställning i sådana situationer. Förslaget hindrar emellertid inte attgäldenären fortfarande löper risk att betala två gånger när det gällerfordringar som förfaller vid anfordran eller efter uppsägning. Vidare börbeaktas att en konsument i vissa fall är borgenär. Det gäller i fråga omfordringar enligt presentkort, tillgodokvitlon o. d. och framför allt beträffandebankfordringar. Det finns enligt verkets mening skäl som talar för attkonsumenten som borgenär bör skyddas av regler som medger en längrepreskriptionstid än som anges i förslaget. Även om införande av sådana reglerkan komma att strida mot principen om enkla, enhetliga och entydiga regler, börövervägas att införa ett förbättrat konsumentskydd i detta avseende. avstyrkerpromemorieförslaget, i vart fall såvitt angår förkortning av preskriptionstidenoch krav på rättsligt förfarande för preskriptionsavbrott. Beträffande behovetav nordisk rättsenhet framhåller samfundet att de olikheter som finns mellanpreskriptionsbestämmelserna i å ena sidan och och å andra sidanSverige och trots det livliga handelsutbytet mellan de nordiskaländerna inte synes ha medfört några komplikationer. En överensstämmelse mellanlagstiftningen i de olika länderna på ifrågavarande område kan aldrig vara avsamma betydelse som när det gäller t. ex. köplagama. Enbart intresset att fltill stånd en enhetlig nordisk lagstiftning på preskriptionsområdet kan därförinte utgöra tillräckligt motiv för en lagstiftning enligt det framlagdaförslaget. De föreslagna reglerna om treårig preskriptionstid och om atträttsligt förfarande erfordras för preskriptionsavbrott innebär genomgripandenyheter som inte torde vara motiverade av en ändring i det allmänna rättsmedvetandetoch inte heller synes innebära en förbättring i förhållande till gällanderätt. Huvudförslagen medför också en rad andra ändringar i preskriptionsreglerna,t. ex. tilläggsfrister, undantag för "force majeure" o.d., vilket Prop.1976/77:5 66 underen avsevärd övergångstid kommeratt innebära osäkerhet om reglernas rättatillämpning och därmed risk för rättsföriuster för borgenärerna. Promemorieförslagel avstyrks också av företagarorganisationerna,, och handelskammaren förÖrebro och . Företagarorganisationerna anser att regeln omtioårspreskriplion är klar och entydig och atl den har en fast förankring i detallmänna rättsmedvetandet. Regeln är säkeriigen en av de civilrätlsligaprinciper som allmänheten känner bäst till. En ändring skulle därför medförabetydande risk för rättsföriuster . Del nu framlagdaförslaget har filt en i fiera hänseenden förtjänstfull utformning i det manlyckats avhjälpa åtskilliga av de brister som vidlådde tidigare förslag. Emellertidhar i promemorian inle påvisats några egentliga praktiska olägenheter med denuvarande reglerna. Inte heller tycks förslagel vara föranlett av något uttalatmissnöje med den tioåriga preskriptionen. Någon undersökning som styrkerbehovet av en kortare preskriptionstid redovisas inte i promemorian. Medanledning av vad som i promemorian sägs om preskriptionslagsliftningens syfteframhåller organisationerna all det givetvis är en fördel omfordringsförhållanden kan avvecklas inom inte alltför . Dockifrågasätts om detta syfte är så väsentligt att det skall tillgodoses påbekostnad av andra viktiga hänsyn. Stabilitet i regelsystemet och däravberoende rättsförhållanden samt risken för rättsföriuster vid en ändring idetta flr anses vara ett viktigt motiv atl inle utan mycket tungt vägande skäländra en lagstiftning med så fast förankring i rättsmedvetandet som preskriptionslagstiftningenhar. Organisationerna förklarar sig dela uppfattningenall den kanske främsta nackdelen med en lång preskriptionstid är atl denna kanutnyttjas för otillböriiga förfaranden från borgenärens sida i form avdubbelkrav o. d. Missbruk kan emellertid förekomma även med de föreslagnareglerna. En gäldenär som har infriat en fordran förfallen först efteranfordran och som har gjort sig av med alla handlingar i ärendetkan 11 svårt att bevisa att anfordran verkligen har skett så att preskriptionstidenockså har börjat löpa. Den föreslagna lagstiftningen synes i själva verket gemöjligheter till missbruk som är okända enligt gällande rätt. En gäldenär somkrävs på en skuld som är förfallen till betalning vid anfordran kan i strid medde verkliga förhållandena göra gällande att borgenären har krävt betalning förmer än och att fordringen alltså är preskriberad. Borgenären å sinsida kan påstå att han inte har framställt krav förrän vid en senare tidpunktän den verkliga och att fordringen därför inte ärpreskribe rad.Organisationemaanservidareatt promemorians regler med olika preskriptionstiderberoende på om fordringen har förfallit eller ej gör rättsläget svårbedömt försåväl borgenärer som gäldenärer. En treårig preskriptionstid är under allaförhållanden för kort. Vidare bör preskription alltid kunna avbrytas genom enerinran. Prop.1976/77:5 67 marenförÖrebro och är kritiska mot promemorieförslaget av i huvudsaksamma skäl som företagarorganisationerna. De framhåller sålunda atl nuvarandebeslämmelser är väl kända bland allmänheten och har visat sig fungera väl ipraktiken. Vidare menar de all del föreslagna systemet med olikapreskriptionstider för förfallna och icke förfallna fordringar och med krav pårättslig åtgärd för preskripiionsavbrotl är alltför komplicerat och kan medförarisk för rättsföriuster. framhåller alt någon utredninginle har förebragls om vilka olägenheter som kan vara förknippade med nuvarandepreskriptionsbeslämmelser. Kollegiet har för sin del inle någol intryck av attdet råder något påtagligt missnöje med gällande lagstiftning. Emellertid är kollegietinte främmande för att en förkortning av den allmänna preskriptionstiden kan tesig principiellt motiverad. Liksom understrykerkollegiet dock betydelsen av internationellt samarbete.