prop · G00393 · 1976-12-31 00:00:00 — I svensk bolagsrätt finns dessutomregler dels om konvertibla skuldebrev, dvs. obligationer som gerfordringsägaren rätt att på vissa villkor byta ut skuldebrevet mol aktier ibolaget, dels om skuldebrev med optionsrätt till nyteckning, dvs. skuldebrevsom ger fordringsägaren rätt att teckna aktier i bolaget mot betalning ipengar. 1 samband med reformarbetet på aktiebolagsrättensområde har observerats atl det inom det svenska näringslivet finns intresse förden finansieringsform som vinslandelslånen utgör. Genom emission av sådana lånskulle man bl. a. kunna förmå utländskt kapital att göra investeringar isvenska företag utan atl del inflytande över företagen som följer med etlaktieinnehav skulle behöva uppges. Mot denna bakgrund har i den nyaaktiebolagslagen införts Prop.1976/77:93 21 vissabestämmelser som reglerar upptagandel av vinslandelslån. Genom dessabestämmelser har vissa oklara aktiebolagsrättsliga frågor fått sin lösningsamtidigt som det har skapats bättre förutsättningar för den praktiska användningenav denna låneform. Reglerna om vinstandelsbevis finns i 7 kap. 2 § iden nya aktiebolagslagen. Reglerna ger utrymme för en mycket vid användning avdenna finansieringsform. Bortsett från ett förbud mot s. k. delägardebentures- dvs. vinslandelsbevis som medför rätt till betalning ur bolagets tillgångarförst vid likvidation eller efter uppsägning med belopp som t. ex. motsvararviss kvotdel av bolagels tillgångar eller som beräknas med hänsyn lillmarknadskursen - finns det inte några föreskrifter som begränsar detemillerande företagets handlingsfrihet i fråga om utformningen av villkoren företl sådant lån. Det råder således t. ex. fullständig frihet när det gällersättet att bestämma räntan. Det är sannolikt att denna ofta blir uppdelad i enfast del och en röriig del, men det finns i och för sig inte några hinder motatl räntan i sin helhet görs röriig. Den röriiga räntan kan vidare anknytastill bolagets utdelning, men den kan också på olika sätt sättas i relation tillbolagets vinst. Aktiebolagslagen begränsar inte heller handlingsfriheten påannat sätt, t. ex. i fråga om lånets löptid eller de ställda säkerheterna. För andra företagsformer än aktiebolag finns f. n.inga särskilda bestämmelser om vinstandelslån. Något hinder för t. ex. enekonomisk förening atl ta upp lån mot ränta som helt eller delvis är beroendeav verksamhetens resultat föreligger i princip inte. Frågan om hur räntan på vinstandelslånen skallbehandlas skattemässigt är fortfarande olöst. Enligt min mening är denna frågaavgörande för användningen av vinslandelslånen som finansieringskälla. Sålänge det råder oklarhet om i vilken utsträckning räntan är avdragsgill harföretagen inte möjligheter att på förhand bedöma hur stora de verkligafinansieringskosl-naderna kommer att bli. Detta förhållande torde utgöra ettstarkt hinder mot emissioner av vinstandelslån. Jag finner det därför angelägetatt även beskatlningsfrågan nu blir löst lagstiftningsvägen. Som jag har beskrivit ger aktiebolagslagensregler om vinstandelsbevis utrymme för stora variationsmöjligheter när delgäller att tillgodose marknadens behov. Eftersom det i sedan lång tidtillbaka saknas erfarenheter av vinslandelslånen som finansieringsform är delsvårt all förutse efter vilket mönster lånen kommer att läggas upp iframtiden. Enligt min mening bör den skattemässiga regleringen ske med sikte påatt skapa neutralitet i förhållande till andra upplåningsformer. Ett annatönskemål är att skattereglerna inte opåkallat skall påverka de ekonomiskakonsekvenserna av de olika alternativ som står till buds när villkoren för ettvinstandelslån skall utformas. Utgångspunkten att vinstandelslånen genombeskattningsreglernas utformning inte skall missgynnas i förhållande tillandra upplåningsformer förutsätter någon form av avdragsrätl även för denröriiga räntedelen. 1976/77:93 22 ärsamtidigt uppenbart all en obegränsad avdragsrätt i vissa fall skulle kunnaleda till missbruk. Således skulle exempelvis ett aktiebolag kunna undgå detförsta ledet i dubbelbeskattningen genom att till sina aktieägare utgevinstandelsbevis på räntevillkor som innebär all vinstmedel, som normalt skulleha utdelats, i stället tillförs aktieägarna i form av ränta. 1 en promemoria som fogats tillkapitalmarknadsutredningens betänkande (SOU 1972:63) föreslås att dellåntagande företagel - ett aktiebolag eller en ekonomisk förening - bör föavdragsrätt för den del av räntan på ett vinstandelsbevis som inte överstigermarknadsmässig ränta. Den del av räntan som kan komma atl översliga denmarknadsmässiga räntan för enligt förslaget närmast karaktär av utdelning ochskulle således inte bli avdragsgill hos företaget. Enligt förslaget bör vidareden marknadsmässiga räntan bestämmas med utgångspunkt i ränteläget vidtidpunkten för utgivningen av lånet. Vägledande besked om vad som är att ansesom marknadsmässig ränta skulle förelaget kunna erhålla genom förhandsbeskedoch anvisningar från (). Förslaget att avdrag skall kunna medges för vad sommotsvarar marknadsmässig ränta har i princip tillstyrkts eller lämnats utanerinran vid remissbehandlingen. Den föreslagna metodiken för att bestämma vadsom skall anses som marknadsmässig ränta har däremot kritiserats i vissa avseenden. För egen del vill jag framhålla följande. Det ärgivelvis vanskligt all fömtspå i vilken utsträckning de svenska företagen iframtiden kommer att använda den kapitalanskaffningsform som ett vinstandelslånutgör. Sannolikt blir det de större aktiebolagen, dvs. i första hand bolagvars aktier finns noterade på fondbörsen eller på fondhandlareföreningenslista, som kommer att ta upp vinstandelslån. Detta hindrar naturiigivis inteatt även fömansföretag och andra företag av mindre storiek kan finna dellämpligt att använda denna finansieringsform. En utgångspunkt för diskussionenav den skatlemässiga behandlingen av vinstandelslån bör därför vara att denpraktiska användningen av finansieringsformen skall underiättas för en så bredgrupp som möjligt. Till en början diskuterar jag endast denskattemässiga behandlingen av sådana vinstandelslån, som avses i 7 kap. 2 §andra stycket aktiebolagslagen, dvs. lån som tas upp mot obligationer eller andraskuldebrev med rätt till ränta vars storiek är helt eller delvis beroende avutdelningen till aktieägarna eller bolagets vinst (vinstandelsbevis). Därefterkommer jag emellertid att ta upp även frågan om skattereglerna för andra lånsom tas upp på liknande villkor. Vid bedömningen av hur räntan på ett vinstandelslånskall behandlas skattemässigt anser jag det viktigt att skilja mellan det falldå lånet emitteras till allmänheten på den öppna kapitalmarknaden och del falldå ensamrätt eller företrädesrätt att teckna vinstandelsbevis lämnas en bestämdpersonkrets, t. ex. aktieägarna i det emiiterande bolaget. Prop.1976/77:93 23 I det fallet att etl vinstandelslån emitteras påden öppna marknaden ligger det enligt min mening närmast till hands atljämställa lånet med andra låneformer som innebär att företagen vänder sig utomstående personkrets. På samma sätt som när det gäller t. ex.emissionsvillkoren för elt obligationslån måsie villkoren för ett sådantvinstandelslån bestämmas med hänsyn till marknadens krav. Den ränta somföretaget har att utge under lånets löptid blir då enligt min mening attbetrakta som en kostnad för rätten att disponera över främmande kapital och detligger i företagets intresse att se till att denna kostnad blir så låg sommöjligt. Del innebär vidare bl. a. att räntevillkoren - och inte minstgrunderna och sättet för att beräkna den röriiga räntedelen - måste bestämmasmed hänsyn till vad som krävs från marknadens sida för atl lånet skall kunnabli placerat. Det emillerande företaget måste således beakta intebara det aktuella ränteläget för närmast jämförbara lånetyp utan ocksåmarknadens bedömning av hur den röriiga räntedelen kan komma att påverkas avbolagets framtida vinstkapacitet. I förhållande till t. ex. etl obligationslån,där räntekostnaden i sin helhet utgör en avdragsgillkapitalanskaffningskoslnad, föreligger i det nu avsedda fallet endast denskillnaden att räntans storiek inte är bestämd på förhand. Emissionsvillkorenhar i båda fallen utformats mot afförsmässig bakgmnd och för för aktieägarna idet emiiterande bolaget bl. a. den betydelsen att den utgående räntan kanbegränsa deras möjligheter att fö utdelning från bolaget. Jag anser det därföri princip inte motiverat atl föreslå några begränsningar i avdragsrätten förden rörliga räntedelen på sådana vinstandelslån som emitteras på den öppnamarknaden. Kravet att emissionen skall ha skett på den öppna marknaden innebäratt en större, från företaget fristående personkrets också måste ha fött reellamöjligheter atl teckna andelsbevis. På samma sätt som vanligtvis gäller förobligationslån för det förutsättas att emissioner av detta slag kommer alt skegenom förmedling av bank eller liknande kreditinrättning. En sådan ordning föranses utgöra en garanti för att lånevillkoren för en marknadsanpassadutformning och atl andelsbevisen i regel också blir tecknade av personer utananknytning till aktieägarkretsen. Det är naturiigivis i och för sig intenågonting som hindrar atl aktieägarna i nu avsedda fall förvärvarvinstandelsbevis i samband med emissionen på samma villkor som gäller förutomstående eller alt aktieägarna senare från tredje man förvärvar sådanabevis. Detta förhållande motiverar enligt min mening i regel inte någrasärskilda begränsningar i avdragsrätten. Aktieägaren har ju i dessa fallförvärvat beviset på den öppna marknaden till det gällande marknadspriset.Eftersom villkoren för hur avkastningen av vinsiandelsbevisen skall beräknasför förutsättas vara bestämda en gång för alla i emissionsvillkoren ochsåledes kommer atl gälla oförändrat under hela lånets löplid, föreligger intenågon risk för att aktieägarna i denna sin egenskap skaffar sig förmåner sominnebär att första ledet i dubbelbeskattningen kringgås. När det gällerfömansföretag kan det dock finnas behov av en spärregel för att förhindramissbruk. 1976/77:93 24 lillden frågan i det följande. När jag i forisäiiningen använder uttryckenfåmansföretag, företagsledare i sådant företag och närstående personer haruttrycken den innebörd som anges i 35 S 1 a mom. kommunalskattelagen, KL. Vad härefter beträffar lån som inte emitteras påden öppna marknaden, kan man lill en början urskilja del fall då emissionenvisseriigen har riktats lill en bestämd person eller personkrets men denna ärhelt fristående från bolaget. För all en person skall anses fristående börfordras all han varken direkt eller indirekt äger aktier i det emiiterandebolaget och inte heller på annan grund har intressegemenskap med detta. Förfömansföretagens del fordras ytteriigare att personen i fråga inte ärförelagsledare eller närstående till aktieägare eller företagsledare ibolaget. Har emissionen riktats till en i denna mening fristående personkretskan man utgå ifrån att emissionsvillkoren - på samma sätt som när det gällerlån emitterade på den öppna marknaden - kommer atl bestämmas på affärsmässiggrund. Även räntevillkoren bör således bli utformade med hänsyn till deltaförhållande. Det ligger då närmast till hands att betrakta räntan i sin helhetsom en avdragsgill kostnad för anskaffande av främmande kapital, trots allräntan helt eller delvis beräknas med hänsyn till storieken av bolagets vinsteller utdelningen till aktieägarna. Del finns alltså enligt min mening inteheller i dessa fall någon anledning atl begränsa bolagets rätt till avdrag förräntan på vinstandelslånei. Delta gäller även om utvecklingen skulle visa attvinstutvecklingen i företaget blir gynnsammare och räntan därmed högre än vaddet emiiterande bolaget hade anledning atl räkna med dåemissionsvillkoren fastställdes. Vad jag nu har anfört innebär således att fullavdragsrätl för ränta på vinstandelslån bör föreligga när lånet har utbjuditspå den allmänna marknaden eller när ensamrätt eller företrädesrätt tillteckning har lämnats någon som inte äger aktier i bolaget och inte på annangrund har intressegemenskap med detta och - såvitt gäller fömansföretagen -inte heller är företagsledare eller närslående lill aktieägare ellerföretagsledare. För fåmansföretagens del anser jag emellertid att det behövsytteriigare begränsningar för att förhindra missbruk. Vad jag åsyftar är detfallet att lånet visseriigen emitteras på den öppna marknaden men faktiskt helteller till stor del tecknas av aktieägare, förelagsledare eller närslåendeeller någon som på annan grund häri ntressegemenskap med företaget el ler attdessa personer efter em issionen från tredje man förvärvar en betydande del avvinstandelsbevisen. Aktieägarnas möjligheter atl påverka vinstutvecklingen iföretagel är i dessa fall normall större än vad som gäller i andra företag. Omemissionsvillkoren lämnar utrymme för stora variationer i den röriigaräntedelen och om de i övrigt är utformade så att aktieägarna har möjlighet attgenom sitt eget agerande påverka avkastningen på vinstandelslånet, föreliggerrisk för att de kan uppnå inte avsedda skattelättnader. För att eliminera dennarisk föreslår jag en spärregel av följande innebörd. 1976/77:93 25 avett fåmansföretag och tecknas mer än hälften av vinstandelsbevisen avaktieägare, företagsledare eller dem närstående personer eller någon som påannan grund har intressegemenskap med företagel får bolaget under lånels helalöptid inte avdrag för den rörliga räntan. Tecknas bevisen videmiss-ionstillföllet lill minst hälften av fristående personer men förvärvaraktieägare, företagsledare eller närstående personer eller annan intressent iföretagel sedermera från tredje man så många vinslandelsbevis au de tillsammansinnehar mer än hälften av bevisen, får företagel under lånets resterande löptidinte göra avdrag för den rörliga räntan. Denna spärregel bör tillämpas såväl dåemissionen har sken på den allmänna marknaden som då den har riktats lill enfrislående personkrets. har jag föreslagit regler för etl av defall där vinstandelsbevisen inte emilteras på den öppna marknaden, nämligen detfallet alt emissionen riktas lill en fristående personkrets. Ett annat fall däremissionen inte sker på den öppna marknaden är när aktieägarna förföreträdesrätt till teckning, Det är enligt min mening i denna situation somdet kan uppkomma problem som motiverar att det sker en begränsning iavdragsrätten. Eftersom emissionen i detta fall inte i första hand riktar sigtill en från bolaget fristående personkrets finns risk för attteckningsvillkoren görs förmånligare än vad som skulle ha krävts för att fålånet placerat på den öppna lånemarknaden. Räntevillkor som är utformade så attde ger aktieägarna en sådan förmånlig ställning, kan sägas inkräkta pådubbelbeskatlningsprincipen. Den räntedel som överstiger vad som är marknadsmässigtmotiverat synes nämligen närmast bli att jämställa med en form av utdelningtill aktieägarna. Om aktieägarna för företräde att tecknavinstandelsbevis på sådana förmånliga villkor kommer själva företrädesrättenatt fö ett ekonomiskt värde. Detta värde kan sägas motsvara det kapitaliseradevärdet av den på lånet utgående "överräntan" - dvs. den ränta somöverstiger vad som skulle vara marknadsmässigt motiverat för att fö lånetplacerat på den öppna kapitalmarknaden. Som framgått av min redogörelse förgällande rätt (avsnitt 2.1) är rättsläget i viss mån oklart när det gäller hurbeskattningen av en sådan företrädesrätt skall ske. Från teoretiska utgångspunkter kan man tänka sigflera metoder för alt förhindra att obehöriga skalleförmåner uppnås i häravsedda fall, dvs, när en emission av vinstandelsbevis riktas till aktieägarna.Elt alternativ är att inte införa några begränsningar i det låntagande bolagetsrätt till avdrag för löpande utbetalning av röriig ränta. Man skulle i ställetkunna låta beskattningen av överräntan ske i anslutning tillemissionstillföllet. Beskatt-ningsunderiaget skulle då utgöras av detkapitaliserade värde, som de överskjutande ränteförmånerna enligt en objektivvärdering representerar. För bevis som omsätts på den allmänna kapitalmarknadentorde värdet i regel komma att återspeglas i den kurs som noteras på självaföreträdesrätten. Det enligt dessa riktlinjer bestämda värdet blir närmast attjämställa med en form av utdelning till aktieägarna i det emiiterande bolaget.En möjlighet 1976/77:93 26 alluppräiihålla del första ledet i dubbelbeskattningen skulle vara all i sambandmed emissionen beskatta hela det med vinstandelslånei förenade förmånsvärdethos bolaget. Eftersom aktieägarna sedermera beskattas för de löpanderänteutbetalningarna, kommer man på detta sätt att förhindra atl bolagetsavdrag för de löpande ränteutbetalningarna leder lill kringgående avdubbelbeskattningen. Om en aktieägare skulle avstå från alt utnyttja sinföreträdesrätt till teckning och i stället avyttra den lill tredje man, kandubbelbeskattningens andra led upprätthållas genom att aktieägaren beskattasför det vederlag han erhåller för företrädesrätten. En förutsättning för del här diskuteradealternativet är dock atl värdet på den erhållna förmånen verkligen kanfastställas på etl lillföriilligt sätt redan vid emissionstillfället. Omföreträdesrätten som sådan blir föremål för omsättning på den öppna marknadenkommer - som jag redan har antytt - värdet alt återspeglas i det pris som dåbetalas. 1 andra fall blir man hänvisad lill atl göra en särskild värdering avförmånens storiek med hänsyn bl. a. till bolagets förväntade vinstutvecklingunder lånels löptid. En sådan värdering skulle vålla avsevärda svårigheter bl.a. därför att villkoren för ett vinstandelslån kan varieras på så många olikasätt. En annan metod att förhindra obehörigaskatteförmåner när aktieägare har fått företrädesrätt till teckning är attbegränsa bolagels rätt till avdrag för löpande ränteutbetalningar genom attmedge avdrag endast för vad som motsvarar en marknadsmässigt bestämd ränta. Denöverskjutande delen, "överräntan", skulle alltså inte berättiga tillavdrag och skulle därför, på samma sätt som när det gäller utdelning tillaktieägarna, bli föremål för dubbelbeskattning. Detta sätt att begränsaavdragsrätten motsvarar närmast vad som i promemorian har föreslagits gällagenerellt för alla vinstandelslån. Om avdraget på detta sätt kunde begränsas till vadsom motsvarar mark nadsmässig ränta skulle otvivelaktigt risken för missbmkelimineras. För detta krävs emellertid ett särskilt system för att bestämma vadsom är marknadsmässig ränta. Enligt promemorian bör vägledande besked om denmarknadsmässiga räntan ges av RSV i form av förhandsbesked eller anvisningar.Med hänsyn till de stora variationsmöjligheter som står till buds vid konstruktionenav ett vinstandelslån skulle det vara nödvändigt att RSV gav sådana beskedindividuellt för varje enskilt lån av den här behandlade typen. Bortsett frånde praktiska och administrativa olägenheterna med etl sådant system uppstår detavsevärda problem när det gäller att på elt rättvisande sätt bestämma vad somär marknadsmässig ränta. Det blir sålunda nödvändigt att redan i samband medemissionen försöka bedöma hur det emiiterande bolagets framtidavinstutveckling kommer att påverka den röriiga räntedelens storiek. Denbedömningen kan bli särskilt svår att göra när det gäller fömansbolag och andraicke börsnoterade bolag, eftersom tillräcklig information om de faktorer sompåverkar den framtida vinstutvecklingen inte alltid kan antas vara tillgänglignär en bedömning skall göras av räntevillkoren. Prop,1976/77:93 27 Utredningstekniska och administrativa skäl talaralltså mot den sist diskuterade metoden. Men även från principiellautgångspunkter ställer jag mig tveksam till ett system som innebär alt avdragmedges för viss del av den röriiga räntan i de fall som här har diskuterats.Inledningsvis påpekade jag att etl aktiebolag som har behov av alt anskaffanytt kapital för verksamheten kan välja mellan i princip två olika vägar.Antingen kan bolaget öka det främmande kapitalel, t. ex. genom atl ta upp ettobligationslån, eller också kan det egna kapitalet ökas genom en nyemission.Kapitalanskaffning genom ökning av del främmande kapitalet sker vanligtvisgenom att bolaget vänder sig till långivare som står utanför aktieägarkretsen.En ökning av aktiekapitalet genom nyemission har däremot tidigare normalt skettså alt aktieägarna i bolaget föll rätt att teckna nya aktier i proportion tillsitt tidigare aktieinnehav. är bilden såtillvida mera splittrad att s.k. riktade nyemissioner till utomstående sker, framför allt i samband medfusioner men också i viss utsträckning till personer eller institutioner som ärberedda att tillföra bolaget riskkapital. De två alternativen, dvs.kapitalanskaffning genom ökning av det främmande resp, del egna kapitalet,behandlas som har nämnts skattemässigt helt olika. Denna differentieradebehandling hade från början sin grund i att de personer som tillför bolagetkapital tillhör olika intressegmpper. I stor utsträckning är så alltjämtfallet. Enligt min mening bör detta förhållande även inverka på denskattemässiga behandlingen av avkastningen på sådana vinslandelslån somförbehålls aktieägare i det emillerande bolaget. Det normala sättet för ettaktiebolag att skaffa sig kapital från sina aktieägare är inte att öka det främmandekapitalet genom upplåning ulan att nyemittera aktier. Aktieägarens löpandeavkastning på det kapital som han på detta sätt sätter in i bolaget utgörs avde vinstmedel i bolaget som utdelas till honom. Avkastningen skall enligtnuvarande regler beskattas två gånger, nämligen både hos bolaget och hosaktieägaren. Så länge denna princip upprätthålls i det svenska skattesystemettalar principiella skäl för att vid det låntagande bolagets beskattningbehandla den rörliga räntan på sådana vinstandelslån som har förbehållitsaktieägarna på samma sätt som aktieutdelning. Jag anser det därför i princip motiverat att heltvägra avdrag för den rörliga räntan i här avsedda fall. Bolaget bör alltså idessa fall inte fö avdrag för den del av räntan som är knuten till bolagetsvinst eller utdelning, I vissa fall kan del dock enligt min mening finnas skälatt göra undanlag från denna princip. Vad jag syftar på är sådanavinstandelslån som emitteras av företag vars aktier är noterade på Stockholmsfondbörs eller på Svenska fondhandlareföreningens kurslista. Det kan antas attde vinslandelslån som emilleras av sådana företag normalt för myckel storalikheter med vanliga obligationslån. Det innebär att den räntedel som ärberoende av vinst eller utdelning sannolikt kommer atl begränsas på olika säit,Elt skäl till sådana begränsningar är alt vinstandelsbevisen nästanundantagslöst torde komma att bli föremål för omsättning på kapitalmarknaden.Efter hand som bevisen 1976/77:93 28 fören bred spridning till personer som står utanför aktieägarkretsen kommer lånetur företagets synvinkel - trots att det ursprungligen har riktats lillaktieägarna - närmast att bli att betrakta som en extern finansieringsform.Enligt min mening bör avkastningen på del kapital som tillförs bolaget i dessafall inte bli dubbelbeskattat annat än i den mån avkastningen överstiger vadsom är marknadsmässigt motiverat. Regeln om att avdrag inte skall medges förnågon del av den röriiga räntan kan här sägas leda till ett alltför oförmånligtresultat. Ytterligare ett skäl alt göra undantag för denna grupp är praktisktbetingat. De aktier som är noterade på fondbörsen eller fondhandlareföreningenslista har karaktär av marknadspapper och får således en stor spridning. Delinnebär all de lill aktieägarna lämnade företrädesrätterna med all sannolikhetockså kommer att omsättas i börshandeln i form av särskilda teckningsrätter.Härigenom får man möjlighet att på objektiva grunder fastställa vilket värde somtillförs aktieägarna genom företrädesrätten. Det finns då praktiska möjligheteralt tillämpa den tidigare berörda metoden att medge bolaget fullt avdrag för delöpande ränteutbetalningarna och i stället beakta det kapitaliserade värdet aveventuell överränta genom beskattningsåtgärder vid emissionstillfället.