prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — Kostnadsberäkningenhar skett i nära kontakt med företrädare för som därvid har förklarat attdet redovisade beloppet motsvarar del bidragsbehov som den föreslagnaambitionsnivån och därmed nödvändiga personal-förstärkningar beräknas föra medsig. startade SÖ i samrådmed dåvarande DBF vid sju länsbibliotek en försöksverksamhet med lokalinläsningsljänst för yrkesverksamma synskadade. Inläsningstjänsten har ocksåstått till förfogande för synskadade som är verksamma i kommunala organ och iföreningar eller deltar i folkbildningsverksamhet. Material som har lästs inhar varit tidskriftsartiklar, tidningsuppsatser, utdrag ur handböcker, delarav studiematerial samt informationsmaterial från myndigheter, organisationeretc. Försöksverksamheten, som har finansierats med bidrag från SÖ och statenskulturråd, avslutades . Prop.1976/77: 87 83 refererar tillSÖ:s försöksverksamhet och anser att inläsningsljänst som tillgodoserindividuella behov och som får anlitas utan onödiga begränsningar bör anordnasöver hela landet. Kostnaderna bör täckas av bibliotekens huvudmän. Samtligaremissinstanser som har berört frågan delar uppfattningen att inläsningstjänstenbör byggas ut i hela landet. Flera uttalar sig också för att verksamheten knytstill länsbiblioteken. uttalar några alt verksamheten bör finnas ivarie kommun samt att SRF:s bibliotek bör svara för inläsningen av hela böcker. Den typ av service sominläsningstjänslen kan ge är enligt min mening på intet sätt enbart enbiblioteksangelägenhel. Det handlar här om vilka möjligheter synskadade blinda och dövblinda - skall ha att ta del av information från bl. a.myndigheter, att delta i studieverksamhet, att fungera i ett yrke somkontinuerligt kräver studier samt att över huvud taget ta del av deninformation som finns i tryckt material. Ansvaret för att synskadade får dennaservice kan enligt min mening inte läggas endast på folkbiblioteken. Frågan om hur samhällsinformationen i stort skall kunna nåut till handikappade berörs i yttrandet från hänvisar till beslut om vidgad samhällsinformation(prop. 1971: 56, FiU 1971: 23, rskr. 1971:182) som enligt nämndens meninginnebär att alla medborgare har rätt till likvärdig information. Enligt min mening är det viktigt att information som påett avgörande sätt berör olika medborgargrupper förs ul så all dessa nås. Detgäller självfallet också handikappade. Del ankommer på varie myndighet attavgöra i vilken mån information behöver föras ut och anpassas till olikagruppers skilda behov. En av uppgifterna för äratt följa denna verksamhet och att ge statliga myndigheter råd i de aktuellafrågorna. I detta arbete ingår att göra myndigheterna uppmärksamma på de behovsom finns samt ge förslag till lösningar. Viktig samhällsinformation kommer också från olikakommunala organ. För handikappade är det ofta ytterst angeläget att få del avdenna information. För synskadades del innebär delta att en nödvändiganpassning måste göras genom inspelning på band eller utskrift i punktskrift.En sådan service måste givetvis organiseras så att man i kommunema på ettrationellt sätt utnyttjar den tekniska utrustning som finns. t. ex. vidAV-centraler. Den service som myndigheter ochkommunala organ bör ge synskadade genom att material läses in på band bör ihuvudsak vara av generell natur, dvs. någon beställning skall inte behöva görasav en enskild synskadad. Därutöver finns, såsom försöksverksamheten har visat,ett stort behov bland synskadade av att få material inläst utifrån vars och ensönskemål. Huvuddelen av det material som kan komma ifråga för sådan inläsningfinns på folkbiblioteken och det bör därför vara naturligt att denna individuellaservice knyts till dem. Karaktären på denna inläsningstjänst blir troligenmycket varierande. Den enklaste formen är att den synskadade vän- 1976/77:87 84 der sig till telefonservice för att få visstmaterial uppläst, varvid en enkel inspelning kan göras i hemmet. Vid längretexter eller när det gäller material som kräver viss redigering bör inläsningengivetvis gör'as av särskild personal och med för ändamålet lämplig tekniskutrustning. Enklare service bör således kunna lämnas av det lokala biblioteketdär också beställningar, som effektirer'as av länsbiblioteket, bör kunna lämnasefter samma mönster som gäller för samverkan i övrigt mellan de olika nivåernai folkbiblioteksväsendet. En sådan närhetsservice bör vara av värde för denenskilde synskadade. De väsentligaste delarna i inläsningstjänslen bör dock pådet sätt som har förordats av bl.a. , och kunna knytas till länsbiblioteken. För detta talar,förutom att de i allmänhet har det största urvalet tidningar, tidskrifter etc.i länet, alt flertalet länsbibliotek har en nära kontakt med detallidningsredaklioner som finns ute i landet och som i sin tur har tillgångtill personal samt inspelnings- och kopieringsutrustning. Hur man bygger uppservicen med inläsningsdänsl. fördelar ansvaret mellan lokala bibliotekoch länsbiblioteket och ordnar samverkan mellan kommunala or-gan ochfolkbiblioteken, är enligt min mening något som man får ta ställning till ivarje län. Frågan bör kunna tas upp när man i övrigt diskuterar fördelningenav ansvaret för bibliotekens service till olika handikappgrupper. Vad jag härhar anfört bör kunna vara till viss vägledning i dessa överväganden. Densamordning som kan behövas för att undvika att redan inläst material läses inpå nytt eller att man lokalt läser in material som kommer att läsas in avmyndigheter m. fl. bör enligt min bedömning kunna ske genom att olika berördaparler håller kontakt och kontinuerligt lämnar upplysningar om planeradeinläsningar. Enligt min mening är det såledeslämpligt att en väsentlig del av den individuella inläsningstjänsten knytstill länsbiblioteken. Det bör därmed vara naturligt, vilket också utredningenanser, att landstingen tar på sig merparten av det ekonomiska ansvaret. Detförtjänar att i detta sammanhang nämnas att nästan samtliga landsting i dagbekostar taltidningsverksamhet för synskadade. Jag utgår därför från att delfinns en beredskap hos landstingen alt tillgodose de synskadades behov ävennär det gäller inläsningstjänsten. Några remissinstanser menar alt det ärnödvändigt med ett statligt stöd för att verksamheten skall komma igång ochutvecklas någorlunda likvärdigt över hela landet. redovisaratt rådet ämnar ta upp inläsningstjänsten i sin översyn av det statliga slödeltill länsbiblioteksverksamheten något som också efteriyseri sitt yttrande. Som jag tidigare redovisade har bidragittill frnansieringen av försöksverksamheten. Slöd kan utgå i form av dettilläggsbidrag som fördelar till länsbiblioteken. Enligtbestämmelserna i förordningen (1975:467) om statsbidrag till folkbibliotekskall vid fördelningen av tilläggsbidrag bl.a. beakta behovet av insatserför olika läshandikappades biblioteksservice. Prop.\)16/n:l 85 a\ inlirsningstjänsten är'angelirgen och jag har därför- ibudgetpropositionen Ipr-op, 1976/77: 100 bil. B 22.) vid min beräkning avnivån för tilläggsbidrag under nästa budgetår tagit hänsyn till behovet avbidrag till denna verksamhet. Något stadigvar-ande statligt bidr-ag somsär-skilt utgår till verksamheten med inläsningstjänslen är del enligt minmening inte motiverat att införa. De strrtliga insatserna bör i stället kunnatjäna som stimulans rrnderett uppbyggnadsskede. Jag vill slirtligen erinr-a om attinom folkbildningsar-bete. genom bidraget till ochorganisatoriska stödåtgärder, statligt stöd kan utgå till sådan service sominläsningstjänsten avser att ge. Bidraget kan användas bl.a. för att anpassastudiematerial för handikappade som deltar i s. k. integrerade studiecirklar,t. ex, en synskadad som deltar i en cirkel där övriga är seende. En visssamordning mellan studieförbunden och biblioteken bör alltså ske för altservicen till de synskadade skall kunna byggas upp på bästa möjliga sätt. Jagutgår från att detla kan ske bl. a. genom SÖ:s och statens kulturrådsmedverkan. 4.6 Radio och TV pekar på attradion och televisionen bidragit till all väsentligt öka människornaskulturella möjligheter. Ett handikapp sätter emellertid ofta en gräns förmöjligheten att följa programmen. Därför behövs det, menar utredningen,särskilda åtgärder för alt göra programmen tillgängliga. Mångaremissinstanser, däribland , , och samtligahandikapporganisationer, delar utredningens uppfattning att ytterligareinsatser måste göras för alt programmen lättare skall bli tillgängliga förhandikappade. gör redan i dagvärdefulla insatser för alt tillgodose olika handikappgruppers krav ochönskemål vilket utredningen har pekat på. En särskild arbetsgrupp inomförelaget har t. ex. belyst de dövas och hörselskadades problem att la del avprogrammen. Del är också en strävan inom att talet i radio ochTV skall vara klart och tydligt och där så är möjligt vara fritt frånbakgrundsljud. pågår ett forsknings- och utvecklingsarbete förall göra informationen i ljud och bild så klar som möjligt. Andelen textsattaTV-program har också ökat såväl totalt sell som om man begränsarjämförelsen till den inhemska produktionen. Vidare har både radion ochtelevisionen återkommande programinslag med information om bl.a. varthandikappade kan vända sig för all få information om tillgängliga tekniskahjälpmedel. menar all detbör vara ell mål att alla program som kan textsättas bör förses med text ochatt teckentolkning skall användas vid direktsändningar. Utredningen pekar påde nya tekniska möjligheter som finns för distribution av text tillTV-bilden. Ett system med s. k. Prop.1976/77: 87 86 selektiv text-TV innebär att mottagaren själv kan välja omhan vill ha text till TV-bilden eller ej. ger möjligheter attparallellt sända flera olika textversioner. föreslår, iavvaktan på beslut om att selektiv text-TV införs, att svenskspråkiga program iökad omfattning skall textsättas enligt nuvarande metoder. Fleraremissinstanser, däribland SDR, tillstyrker förslaget. redovisar för sindel att befintliga resurser för textning med nuvarande teknik i stort sett ärhelt tagna i anspråk. Merkostnaderna för en utökning av textsältningen medkonventionella metoder till en nivå som utredningen föreslår beräknas uppgåtill ca 10 milj. kr. och enligt är det oklokt att nu investerai teknik som vid en övergång till selektiv text-TV blir föråldrad. Enligt vad jag har erfarit har helt nyligenbeslutat att fr. o. m. mitten av mars detta år sända ett dagligt textatTV-Nytl. 1 sitt remissyttrande pekar på tillkomsten avlokalradion med 24 lokala radiostationer som innebär en väsentlig utvidgning avprogramverksamheten. Härigenom kommer de synskadade i en helt annan omfattningän tidigare att få del av lokala nyheter och lokal debatt. Lokalradion startarsina sändningar . Vidare har TRU regeringens uppdrag att i störstamöjliga utsträckning beakta de synskadades och hörselskadades problem.Verksamheten kommer att fortsätta inom utbildningsradio. Jag delar uppfattningen att det ärangeläget att radio- och TV-programmen blir tillgängliga för handikappade. Detgår dock inte att komma ifrån alt ett handikapp utgör ett absoluthinder. Som framgår av min redovisning har tillgängligheten steg för steg ökatspå senare år och vissa ytterligare förbättringar kan väntas . En kraftigt utbyggd service kräver, som har framhållit, betydandeinvesteringar som måste fördelas och som påverkar möjligheternaatt i andra avseenden förnya radio- och TV-verksamheten. Det blir därförnaturligt alt behandla frågan om den fortsatta utbyggnaden i samband medställningstagandet till det förslag beträffande radio- och TV-verksamhetensframtida inriktning som radioulredningen (U 1974:08) kommer att lägga framunder våren. Av radioutredningens remissyttrande framgår att utredningen läggerstor vikt vid att radio- och TV-programmen skall göras tillgängliga förhandikappade. anser altfrågan om radions och televisionens tillgänglighet för handikappade är såviktig att den bör markeras i avtalet mellan staten och Radio.Regeringens och ställningstaganden till förslagen frånradioutredningen kommer att läggas till grund för ett nytt avtal som avsesträda i kraft den . Också utredningens förslag om avtalsreglerkommer därför att prövas i samband med beredningen av radioutredningensförslag. Prop.1976/77:87 87 1 finnsinspelningar' av bl. a. föredrag och dramatiserat matcrirrl som kan överförastill band. en form av talbok, för utlåning bland synskadade, fiamhållerutredningen. En sådan överföring skulle väsentligt förbättra och irtökatillgången på talböcker för synskadade. Några remissinstanser påpekar att ävenutvecklingsstörda som ofta har lättare att ta del av dramatiserat material änkonventionellt inlästa talböcker skrrlle ha glädje av tillgång på talböcker idenna form. Utredningen påpekar alt ett nyttjande av inspelningarna förtalbokspr-oduklion kräver att vissa rrpphovsrättsliga och ekonomiska pr-oblemmåste lösas. Frågor om en utvidgad nyttjanderätt till Radiosprogram har belysts bl.a. av dalaarkiveringskommillén (U 1968:48) i betänkandet(SOU 1974:94) Bevara ord och bild. Förslagen bereds f.n. inom utbildningsdepartementet.Även radioutredningen har enligt sina direktiv att belysa frågan liksom utredningenom upphovsrätt. Jag avser all senare föreslå regeringen att tillsätta ensärskild utredning i videogramfrågan. Denna utredning kommer bl.a. att få tilluppgift all pröva hur program skall kunna göras tillgängligaför distribution på annat sätt än via etern. Mol bakgrund av vad jag harredovisat anser jag del inte vara lämpligt all i särskild ordning behandlafrågan om handikappades möjligheter att få rätt all ta del av visst inspelatmaterial. haraktualiserat frågan om radio- och TV-apparaternas tekniska standard med tankepå de handikappades situation. Jag anser det naturligt att isin verksamhet beaktar frågor om niottagarapparalernas tekniska kvalitet ochutförande. som svarar för investeringar i och drift avsändningsnätet har ansvar för alt detta uppfyller högsta möjliga krav påljudkvalitet. 4.7 Särskild bok- och tidningsproduktion Handikappade är utestängda från del av den tryckta kommunikationen i samhället. De blinda är hänvisadetill det begränsade urval som produceras på punktskrift eller som talbok. Mångaav de böcker, tidningar och tidskrifter som ges ut är svårtillgängliga även förandra handikappade. De som har svag syn kan inte läsa böcker ellertidningar därför att dessa är tryckta med för liten text eller på ett papperav sådan kvalitet att texten inte blir tillräckligt tydlig. Döva,hörselskadade, psykiskt utvecklingsstörda och andra förståndshandikappade, somav olika anledningar är språkhandikappade, kan ha svårt att ta del avinnehållet på grund av texternas svårighetsgrad. Både 1968 årslitteraturutredning och handikapputredningen har pekat på dessa förhållandenoch lagt fram förslag för att göra böcker och tidningar mer lätlillgängliga. föreslog isitt betänkande Boken särskilt statligt stöd för utgivningen av lättlästlitteratur, s. k. LL-böcker, och böcker med stor stil. Prop.1976/77:87 88 anknyter tilllitteralurutredningens förslag och föreslår att bidrag utgår till en årligutgivning av 40 LL-böcker och till rrt-vecklingsarbete i en s. k. litterärverkstad. Vidare föreslås en kartläggning av behovet av storstilsböcker samtbidrag till produktion av punktskrifts-böcker för försäljning. Dessutom läggerutredningen fram förslag till åtgärder för att förbättra olikahandikappgruppers tillgång till tidningar och tidskrifter. Utgivning av lättläst litteratur.LL-böcker. har bedrivits som för--söksverksamhet . Verksamhetenleds av en särskild arbetsgrupp inom SÖ. har 35 LL-böcker utkommit. Istatsbidrag till verksamheten har utgått sammanlagt ca 2 milj. kr. Inom dennaram har också utgått produktionsbidrag till utgivning av 15 storslilsböcker. LL-utgivningen vänder sig tillmänniskor som på grund av olika läshinder normall inte kommer i kontakt medlitleraluren. har försöksverksamheten omfattat utgivning avskönlitteratur, klassiker, diktsamlingar och faktaböcker. Utgivningen har röntstor uppskattning och de böcker som har kommit ut har mött en omfattandeefterfrågan. I LL-utgivningen ingår såväl bearbetade som nyskrivna böcker. Dethar emellertid visat sig svårt att bevara den ursprungliga bokens konstnärligaform när en förkorl-ning och språklig bearbetning görs. Därför har utgivningenefterhand alltmer inriktats på nyskriven lättläst litteratur. Genom särskildaprojektbidrag till författare och bildkonstnärer har arbetsgruppen försöktstimulera dessa att tillsammans arbeta fram böcker. Utgivningen av LL-böckernasker på arbetsgruppens initiativ i samarbete med olika förlag. Alla remissinstanser som harbehandlat frågan om lättläst litteratur framhåller värdet av utgivningen ochtillstyrker utredningens förslag om en kraftig utökning av verksamheten. Någraremissinstanser anser att utgivningen bör vidgas till att omfatta även barn-och ungdomslitteratur. Jag instämmer ihandikapputredningens förslag alt statligt bidrag även i fortsättningen börutgå till utgivningen av lättläst litteratur. vill jag erinra om attden utökning som utredningen föreslår - 40 LL-böcker - är större än heladen utgivning som skett som försöksverksamheten har pågått.Detta borde enligt min mening ha föranlett utredningen att pröva frågan om hurutgivningen skall organiseras. Det har inte varit möjligt attunder beredningsarbetet av handikapputredningens förslag pröva frågan omeventuellt nya organisatoriska former för den fortsatta LL-utgivningen. SÖ bördärför även under /78 svara för försöksverksamheten. SÖ haranmält att överstyrelsen har för avsikt alt lämna en redogörelseöver den försöksverksamhet som har genomförts. Denna bör kunna liggatill grund för ett ställningslagande längre fram till frågan om de framtidaformerna för stödet till utgivningen av lättlästa böcker. Trots all ställning till den merdefinitiva formen för verksamheten inte kan tas nu bör det vara möjligt attlåta utgivningen öka i omfattning. 1976/77:87 89 kommersenare vid min anmälan av Bidrag till de handikappades kulturella verksamhetatt beräkna en ökning av medlen för detta ändamål med . till 925 000kr. SÖ bör undersöka möjligheterna att göra en uppslagsbok i LL-utförande samtserier för vuxna. Behovet av denna typ av LL-litteratur har framhållits fränvissa handikapporganisationer. Utgivningen bör även vidgas till att omfattaböcker för barn och ungdom. Enligt handikapputredningens bedömningar bör olikagruppers behov av böcker med stor stil närmare klarläggas. En utbyggd optiskrehabilitering och synträning skulle leda till ökad läsförmåga för mångasynskadade anser utredningen som inte föreslår särskilda medel till enfortsatt utgivning av storstilsböcker. Flera remissinstanser är kritiska motatt utredningen inte har lagt fram förslag till storstilsutgivning. Detframhålls att den optiska rehabiliteringen ännu inte är tillräckligt utbyggdför att motsvara de behov som finns. Några remissinstanser pekar på en ökadefterfrågan vid biblioteken på böcker med stor stil. Jag delar uppfattningen att storstilsböckernafyller ett viktigt behov. De av utredningen förordade optiskarehabiliteringsinsatserna är betydelsefulla men kommer för många synsvaga -främst äldre - sannolikt inte att kunna ersättastorstilsböckerna. Underlag finns f. n. inte för ett ställningstagande till hurutgivning av sådana böcker bör stimuleras. Jag förutsätter emellertid att SÖ isin redogörelse för försöksverksamheten med LL-böcker även kommer att redovisaerfarenheterna av storslilsutgivningen. 1 likhet med bl.a. statens kulturrådanser jag att stöd till utgivning av storstilsböcker bör ses tillsammans meddet statliga litteraturstödet i övrigt. Jag räknar med att frågan om ett stödtill storstilsutgivning kan tas upp i samband med prövningen av ochställningstagandet till den framlida utformningen av litteraturstödet. De synskadades bokförsörjning huvudsakligengenom län från biblioteken. Men synskadade kan även ha behov av egna exemplarav böcker. pekar bl.a. på behovet av enklare handböcker.Utredningen föreslår därför att SRF:s bibliotek får ett särskilt bidrag förproduktion av punktskrifisböcker för försäljning. Statsbidraget skall täckaskillnaden mellan kostnaderna för framställning av böckerna på punktskrift ochintäkterna av försålda exemplar. Jag delar utredningens principiella uppfattning attäven synskadade bör ha möjlighet att köpa böcker och all inte uteslutande varahänvisade till lån. De frågor som sammanhänger med en sådan utgivning ochförsäljning är emellertid enligt min mening inte tillräckligt belysta. De frågor som behöver belysas ytterligare är bl. a,vilken typ av böcker - skönlitteratur eller handböcker - som i första hand börframställas, hur stora upplagor som bör framställas och hur försäljningen skallorganiseras. För att klargöra bl.a. dessa frågor bör enligt min mening enförsöksverksamhet med produktion och försäljning av punktskrifisböckerinledas. Jag kommer senare under anslaget Bidrag till de handikappadeskulturella 1976/77:87 90 verksamhet att beräkna . för detta ändamål. Närerfarenheter har vunnits riiktiarjag med att verksamheten kan övergå i merpermanenta fot--mer. Jag avser' all senare föreslå r-egeringen att densärskilda arbetsgrupp för- SRF:s bibliotek, som jag tidigar-e har redogjortför. får i uppgifl alt i samråd med berörda parter svara förför-söksverksamheten. förslag om enförsöksverksamhet med praktiska försök vid några dagstidningar med lättlästtidningstext stöds av många r-emissinstanser. Jag delar utredningens ochremissinstansernas uppfattning att det är angeläget att en försöksverksamhetkommer till stånd. Enligt vad jag har inhämtat pågår planering av ett sådantförsök i vilket bl. SÖ kommer att medverka. Jag räknar rned att projektetskall kunna finansieras i särskild ordning med medel ur- allmänna arvsfonden. lar även uppfrågan om de synskadades tillgång till tidningar och tidskri fl er. Dentidningsutgivning som de synskadade har att tillgå är i huvudsak dels de 15tidningar som utges av SRF, dels någon av de ca 40 lokala tallidningar somutkommer. Utredningen framhåller det allvarliga i att synskadade har så ringatillgång till tidningar och tidskrifter. Härigenom utestängs denna grupp fiånväsentliga delar av samhällsdebatten och från annan värdefull information. Liksom handikapputredningen anserjag att synskadades tillgång till tidningar och tidskrifter måste förbättras.En betydelsefull del i detta arbete utgör framställningen av lokalatallidningar. Jag delar remissinstansernas uppfattning att det är angeläget attdessa lokala tidningar utvecklas. Kostnaderna för den lokalatidningsutgivningen täcks av bidrag från kommuner och landsting. Jag hartidigare berört lokalradions verksamhet och framhöll därvid den betydelse denbör få för synskadade vad gäller tillgång till aktuell information. Betydandefördelar skulle uppnäs om man i de lokala laltidningarna kunde utnyttja detnyhetsmaterial som lokalradion producerar. Det framstår därför som angelägetatt berörda parter söker lösa de upphovsrättsliga frågor som är förenade medett utnyttjande av lokalradions sändningar i bandad form. föreslår altdagstidningarna skall ge ut en kasseilupplaga av tidningen jämsides medutgåvan i svartskrift för seende. Kostnaderna för kassettupplagan bör enligtutredningen betraktas som en normal kostnad för tidningen och täckas på sammasätt som dess övriga kostnader. Flera remissinstanser tillstyrker denprincipiella tanken i förslaget. En kasseilupplaga av dagstidningar skulleväsentligt förbättra de synskadades möjligheter att följa den lokala debattenoch få del av lokala nyheter. pekar många remissinstanser på problemi sammanhanget bl. a. hur man skall få tidningarna alt börja med en utgivningav tidningar i kassettform. SRF och presstödsnämnden framhåller att bandmedietställer särskilda krav på redigeringen av nyhetsmaterialet. Om en utgivningskall kunna komma till stånd måste en rad organisatoriska, tekniska 1976/77:87 91 och ekonomiska frågor studeras närmare. För egen del anser jag detangeläget all samhället underlättar för synskadade att ta del av det allmännainformationsutbudet.