prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — Näringslivetsbyggnadsdelegation påpekar all regleringen av bostadspriser, standardkrav m. m.enligt bosladsfinansieringsförordningen är mycket ingående och komplicerad.Ofta är avtalsuppbyggnaden också ett resultat av kommunala engagemang då delgäller exploateringsavtal o. d. Avtalsbindningarna påverkas inte minst avmarkvillkor och upphandlingsvillkor i bostadsfinansieringsförordningen, som ivissa fall kan leda till att kommunen i stora stycken de facto kan vara attbetrakta som den egentlige byggherren. Detta gör att särskild insikt ochsakkunskap krävs för atl bedöma de bostadspolitiska regleringarnas konsekvenserför kontraktssituationen. Enligl delegationens mening torde det därför fåövervägas om inte ett yttrande från eller länsbostadsnämnd -eventuellt också från kommun - bör vara obligatoriskt i mål som gäller bostädersom uppförts med statliga lån. Del förtiänar även övervägas om talan över huvudtaget skall få föras utan tillstyrkan av statlig lånemyndighet. SverigesVlllaägareforbund ifrågasätter om inte åtminstone alla frågor som rörsmåhusboende i vidsträckt bemärkelse bör överföras till 1976/77:110 30 bostadsverket.Beskaffenheten hos ett avtalsvillkor måsle nämligen ibland bedömas medbeaklande även av rent byggnadslekniska, byggnadsekonomiska ochfunktionsmässiga förhållanden. Till bilden hör även de materiella villkor somuppställs för statlig långivning. En uppdelning av kompetensområdet mellanbostadsverket och KO kan tänkas leda till att omständigheter av sistnämnda slaginte blir tillräckligt beaktade vid en prövning enligt avialsvillkorslagen. Delär inle heller bra med två organisationer vilkas arbetsområde delvis kan flytaihop. Dessa och liknande överväganden kan motivera atl avtalsvillkorslagensbestämmelser vad gäller fast egendom handhas av den bostadspolitiskamyndigheten. Svenska ochSvenska byggnadsarbetareförbundet anför alt avtalsvillkorslagen inte ärtillämplig vid försäljning från myndigheter till enskilda konsumenter. Dettabetyder att när kommun i egen regi genomför byggande av småhus till försäljningkan de villkor som kommunen ställer i försäljningsavlalet inte prövas enligllagen. Flera av de villkor som näringsidkare i form av byggherrar förgruppbyggda småhus för in i sina försälj-ningsavtal gentemot de enskildakonsumenterna är förestavade av villkor som kommunerna dikterat i delexploateringsavtal som i regel ligger som grund för genomförandet av projektet.Departementspromemorian har inte beaktat vad som skall gälla i fråga om villkorsom i själva verket ytterst har dikterats av kommunens villkor i ettbakomliggande exploateringsavtal. Lagens tillämplighet i sädana fall börförtydligas. Eventuellt kan det vara motiverat att från lagen undanta villkor iavtal om försäljning av småhus som återgår på bakomliggande exploateringsavtal.Även allmännyttiga bostadsföretag anser ett förtydligande erforderligtpå denna punkt. Svenska Riksbyggenanser vidare atl det finns anledning fråga sig om inte gruppbebyggelse avsmåhus med statliga lån bör undantas från lagens tillämpningsområde. Det finnsstor risk för att en överprövning genom KO av villkor som redan har godkänts avspecialmyndigheter för branschen kommer att skapa förvirring som inte kan varatill fördel för vare sig byggherrar eller enskilda konsumenter. Liknandesynpunkter anförs av allmännyttiga bostadsföretag. Sjösportenssamarbelsdelegalion anför som sin mening all knappast kan ha befogenhetatt inskränka utlännings rätt atl fritt avtala med svenska konsumenter inom densektor som enligt internationella köplagen skall bedömas efter utländsk rätt. 5.1Allmänna synpunkter på avtalsvillkorslagens tillämpningsområde Dencentrala bestämmelsen i lagen (1971:112) om förbud mol oskäliga avialsvillkor,avtalsvillkorslagen, (ändrad senast 1973:878) är en s. k. generalklausulenligl vilken , om del är påkallat från allmän synpunkt, kanförbjuda näringsidkare att i forlsätlningen använda avtals- Prop.1976/77:110 31 villkorsom med hänsyn till vederiag och övriga omständigheter är att anse som oskäligtmol konsument. Syftet med bestämmelsen är att la tillvara konsumenternasintressen när det gäller utformningen av kontraktsformulär. Ingripande med slödav lagen bör följaktligen inte göras i enstaka fall som saknar principiellbetydelse. Lagenär tillämplig på avtalsvillkor som näringsidkare använder när han bjuder utvara eller tjänst till konsument förenskilt bruk och vid uthyrning av lösöreför motsvarande ändamål. Frågorom förbud enligt avtalsvillkorslagen handläggs i princip på samma sätl somförbudsfrågor enligt marknadsföringslagen (1975:1418, ändrad 1976:55). Dellainnebär atl ärenden om oskäliga villkor prövas i efteransökan av KO. Om KO beslutar alt inle föra ett visst fall lill domstolen, fåransökan göras av sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare.Fall som inte är av större vikt får prövas av KO genom förbudsföreläggande.Sådant föreläggande innebär alt den som antas ha använt oskäligt avtalsvillkorav KO föreläggs förbud vid vite all fortsätta därmed. Godkänns föreläggandet,gäller det som förbud som meddelats av . Somframgår av vad jag har sagt gäller lagen endasi avtalsvillkor som användsav näringsidkare vid erbjudande lill konsument. Utanför tillämpningsområdetfaller således avtalsförhållanden där båda parter är näringsidkare ellerkonsumenter. Även erbjudanden från privatperson till näringsidkare fallerutanför lagen. Vidare är tillämpningsområdet begränsat till villkor som användsvid erbjudande av de angivna nytligheterna, nämligen varor (lösöre) ochtiänster. Annan lös egendom, såsom hus på annans mark, aktier och andravärdepapper eller rättigheter av olika slag, omfattas således inte. Erbjudandensom avser fast egendom faller helt utanför tillämpningsområdet. Osäkerhetkan råda i vad mån en del nyttigheier, exempelvis konsument-krediter, är attanse som tjänster och därmed faller under avtalsvillkorslagenstillämpningsområde. Klart är emellertid alt bankernas erbjudanden, oavsettnyttigheternas närmare karaktär, liksom försäkringsbolagens inte omfattas avlagen. Verksamhet som slår under lillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektionenhar nämligen uttryckligen undaniagits från tillämpningsområdet. (Ju 1975:02) har föreslagit att avtalsvillkorslagen görs tillämplig även i falldär näringsidkare erbjuder konsument atl förvärva fast egendom samt att förbudenligt lagen skall kunna riktas också mot näringsidkare som förmedlarerbjudande av sådan egendom. Vad som föreslås beträffande fast egendom skallenligt förslaget gälla även överiålelse av tomträtt. I eninom upprättad promemoria har därefter föreslagits atlavialsvillkorslagen i princip görs allmänt tillämplig på avtals- Prop.1976/77:110 32 villkorsom näringsidkare använder vid erbjudande lill konsument. Ett villkor sombedöms oskäligt skulle alltså kunna förbjudas oavsett vilket slag av nyiiigheisom erbjuds. Som jag närmare återkommer lill föreslås dock vissa särskildaundantag. Förslagenhar i allmänhet fått ett positivt mottagande bland remissinstanserna. Ett parinstanser ställer sig dock avvisande eller tveksamma. Sålunda anser enremissinstans att det bör göras en utvärdering av den nuvarande lagstiftningenmed beaktande av den påverkan på prisutvecklingen som kan ha samband med attkonsumentvänliga avtalsvillkor genomdrivs, innan avtalsvillkorslagen ges allmänräckvidd. Vidare hävdar en instans, såvitt gäller fastighetsområdet, attkonsumenternas intressen där redan är tillräckligt tillgodosedda genomreglering från det allmännas sida. Förmin del vill jag till en början framhålla alt bakom såväl avtalsvillkors-lagenssom marknadsföringslagens regelsystem ligger tanken alt en förstärkning avkonsumenternas ställning i första hand skall åstadkommas genom förhandlingaroch frivilliga överenskommelser mellan eu allmänt organ som bevakarkonsumentintressen och näringslivssidan. Om parterna inte kommer överens, kanfrågan föras lill . I domstolen är företagarintressen samlkonsument- och löntagarinlressen representerade till lika delar. Mol domstolensbeslut får talan inte föras. Deallmänna erfarenheterna av detta system, den marknadsrältsliga metoden, ärgoda. Metoden har visat sig ändamålsenlig när del gäller alt utmönstra oskäligavillkor inom de delar av konsumenlområdel där avtalsvillkorslagen hargällt. Del har inte framkommit några omständigheter som talar emot att lagen iprincip görs tillämplig inom hela området. Tvärtom framstår del, som har sagtsi departementspromemorian och underslruktis under remissbehandlingen, redan urallmän rättspolilisk synvinkel som otillfredsställande alt möjligheterna tillingripande mot villkor som är oskäliga mol konsumenterna är inskränkta tillfall då vissa särskilda nyuigheter erbjuds. Viktigareär all del i praktiken förekommer diskutabla avtalsvillkor inom den del avmarknaden som inte nu omfattas av lagen. Vad gäller fastighetsmarknaden harförhållandena numera blivit närmare belysta genom småhus-köpkommitténsutredning och de redovisningar som har lämnats under remissbehandlingen. Ilikhet med praktiskt tagel alla de remissinstanser som har yttrat sig i frågananser jag atl del föreligger ett klart behov av atl kunna tillämpa lagen påvillkor som används vid erbjudande av fast egendom. Del är ocksä tydligt altett motsvarande behov finns vid en del erbjudanden som rör lös egendom,exempelvis hus på annans mark. Även vad gäller andra nyttigheier, som inle nuomfattas av lagen och där kanske behovet av villkorskonlroll inte förögonblicket förefaller trängande, är det enligt min mening angeläget all denmarknadsrältsliga metoden finns-tillgänglig. Jagförordar därför atl lagen i princip görs tillämplig pä hela konsumentområdet.Som har påpekats i departementspromemorian och av flera remissinstanser innebärdetta en samordning med marknadsföringslagens Prop.1976/77:110 33 lillämpningsomräde.Härigenom uppnäs inle bara klarare linjer på del näringsrättsliga fältei ulanocksä en bättre överensstämmelse mellan näringsrätlsliga och civilrältsligabestämmelser om avtalsvillkor. Som har framgått av den redogörelsen(2.2) är ju den civilrältsliga bestämmelsen i 36 S lagen (1915:218) om avtaloch andra rättshandlingar pä förmögenhetsrättens område, avtalslagen (36 ijändrad 1976:185), enligl vilken avtalsvillkor kan jämkas eller lämnas utanavseende, generellt tillämplig på olika avtalstyper. 36 ;avtalslagen är emellertid inte bara tillämplig på alla avtalstyper ulan den kanockså göras gällande oavsett i vilken egenskap parterna upplräder, medanavialsvillkorslagens tillämpningsområde är begränsat lill villkor somnäringsidkare använder vid erbjudande till konsument. Även marknadsföringslagensgeneralklausuler är inriktade på näringsidkares erbjudanden lill konsument.Enligl 2 >? i lagen kan dock marknadsdomsiolen förbjuda inie bara sådana avnäringsidkare förelagen marknadsföringsåtgärd som är otillbörlig molkonsumenter utan även åtgärd som är otillbörlig mol andra näringsidkare. Underremissbehandlingen har en instans ifrågasatt om inte avtalsvillkors-lagen börytterligare utvidgas till atl omfatta även villkor som används näringsidkareemellan. Med anledning därav vill jag framhålla atl det finns vissanäringsidkare, företrädesvis småföretagare, som intar en sådan ställninggentemot andra näringsidkare alt de kan ha behov av ett sådant slöd somavialsvillkorslagen erbjuder. A andra sidan uppkommer besväriiga gränsdragningsproblem,om man inför ell skydd enbart för vissa kategorier av näringsidkare, medanandra lämnas utanför. Och att vidga avtalsvillkors-lagen lill atl omfatta allaslags avtal näringsidkare emellan skulle föra alltför långt. Åtminstone t. v.bör därför lagen liksom gälla enbart förhållandenäringsidkare-konsument. Vadjag nu sagt hindrar emellertid inte alt de normer som utbildas påkonsumenlområdel kan få betydelse även näringsidkare emellan. Jag vill ocksäerinra om att vid den skälighetsprövning som skall göras enligt 36 §avtalslagen gäller alt särskild hänsyn skall tas inle bara lill behovet avskydd för den som är konsument ulan ocksä lill skyddsbehovel för den som avannan orsak intar en underiägsen ställning i avtalsförhållandet. 5.2Frågan om undantag från tillämpningsområdet Såväli kommitténs promemoria som i departementspromemorian föreslås all erbjudandensom avser nyujanderält lill fasi egendom skall lämnas utanföravtalsvillkorslagens tillämpningsområde. Erbjudande som avser överiålelse avtomträti skulle dock omfattas av lagen. Bakom förslagen i denna del liggertanken all konsumenternas intressen på nyttianderäitsom-rädei redan tas tillvara pä annal sätl och atl del därför knappast finns 3 1976/77. Prop.1976/77:110 34 utrymmeför en prövning enligl avtalsvillkorslagen. I sammanhanget pekas särskilt pähyresmarknaden där del beiräffande avtalsvillkoren har utvecklats ellförhandlingssystem i vilket konsumenterna i stor utsträckning företräds avorganisationer. Vidare hänvisas till de möjligheter som finns all vända siglill hyres- och arrendenämnderna och bostadsdomstolen. Förslagethar fått ett blandat mottagande under remissbehandlingen. Några remissinstanserförklarar all de ansluter sig till promemoriornas ståndpunkt. Flera av deremissinstanser som närmare har berört frågan ställer sig dock tveksamma elleravvisande till förslaget och anser all nyltjanderäi-terna bör omfattas avlagen. Härvid framhålls bl. a. vikten av en enhetlig bedömning påavtalsvillkorsområdet. Vidare understryks all del finns nyUjanderäller somvarken omfattas av förhandlingssystem eller tvingande regler och allförhandlingar, där sådana förekommer, främst gäller hyressäll-ning. anser för sin del att avialsvillkorslagen bör gälla oavsett vilkennyttighet som erbjuds. Begränsningar till vissa områden ger enligl förbundetsvagare grunder för frivilliga överenskommelser pä områden som lämnas utanför.Lagens syfte att främja konsumenternas intressen vid utformningen avkonlraktsformulär blir enligt förbundets mening av betydelse även iförhandlingar om hyresvillkor. Förutom det principiella önskemålet att allakonsumenter bör ha samma näringsrättsliga skydd finns således enligt förbundetett visst praktiskt behov av förbud mot oskäliga avtalsvillkor ihyresförhållanden. Förmin del vill jag först erinra om alt del i jordabalken med anknytandeförfattningar finns åtskilliga bestämmelser som är direkt inriktade pä altstödja den avtalspart som typiskt sell intar en svagare ställning inytyande-rältssammanhang. Särskill gällerdetia hyresområdet där lagstiftningensedan länge har präglats av åigärder för all förbättra hyresgästernassituation. har skett främst genom tvingande civilrältsliga regler lillhyresgästens förmån. Bland de reformer som har genomförts villjag särskill peka på de är 1973 införda reglerna om rätt för hyresgäst all medbibehällei besittningsskydd säga upp hyresavtalet för ändring av hyresvillkoren(12 kap. 54 v) jordabalken) och på det införda förbudei molavtalsvillkor om s. k. rörliga hyror (12 kap. 19 a 5). Vidarehar, som framgår av min redogörelse (2.2), utbildats eu system enliglvilket hyresvillkoren bestäms vid förhandlingar där parterna i storutsträckning företräds av organisationer. Som tidigare nämnts har ocksåhyresrällskommilién lagt fram förslag till obligatorisk förhandlingsordningpä bostadshyresmarknaden. Dessutomhar på hyresområdet inrättats särskilda processuella organ. Sålunda finns förmedling i hyrestvisteroch prövning av tvist om hyresvillkor m. m. i varje länen hyresnämnd. Talan mot hyresnämnds beslui förs hos bostadsdomstolen som ärsista instans i sädana mål. Såväl i nämnderna som i Prop.1976/77:110 35 domstoleningår företrädare för hyresgäster och hyresvärdar. Speciellacivilrättsliga och processuella regler finns även när del gäller bl. Som en motsvarighet lill hyresnämnderna finns på arrendeområdetarrendenämnder. Ocksåvid bostadsrätt har särskild lagstiftning tillkommit för atl tillvaratakonsumenternas intressen. Moldenna bakgrund kan del, som hävdas av kommiilén och i deparlemenlspromemorian,synas opåkallai att låta avialsvillkorslagen omfalla även nyUjanderätlsområdet.Gentemot detta kan till en början invändas, som också har gjorts underremissbehandlingen, atl det finns vissa nyttianderäller som inte omfattas avsärskilda tvingande regler och där således ett speciellt behov avvillkorsgranskning kan föreligga. Som exempel kan nämnas rätt lill garage ochparkeringsplats, Iövrigl anser jag all förekomsten inom visst område av tvingande civilrältsligaregler till skydd för en svagare avtalspart inle i och för sig bör leda lill aUomrädel hålls uianför den näringsrättsliga lagstiftningen om avtalsvillkor.Tvärtom kan hävdas att den omständigheten att det finns civilrättsliga reglersom riktar sig mol vissa avtalsvillkor gör det angeläget alt i näringsrältsligordning kunna förbjuda det fortsatta användandet av sådana villkor ikonlraktsformulär. I själva verket är det just på detta sätt som denmarknadsrättsliga metoden har visat sin styrka som konsumentpolitisktinstrument på varu- och tiänsteområdei. Inleheller ser jag skäl att göra uttryckligt undantag för något område enbart avden anledningen atl det finns organisationer som där tar tillvarakonsumentintresset. Vad gäller det område där hyresgästförbundet arbetar harförbundet självt framhållit atl avtalsvillkoreslagen har en funktion att fylla.När det gäller andra områden, där organisationerna är av mindre styrka, finnsnaturligtvis ell än större behov av det stöd som avtalsvillkorslagen ger. Ettargument som med större tyngd talar mot att avtalsvillkorslagen görs tillämpligpå de berörda nyttianderätierna är förekomsten av de speciella prövningsorganenpä omrädel, dvs. hyresnämnderna och bosladsdomstolen såvitt gällerhyresförhållanden och arrendenämnderna beträffande arrende. Det kan görasgällande atl del i första hand är dessa myndigheter som med sin speciella sakkunskapbör ha hand om prövningen av hyres- resp, arrendevillkor. De angivnamyndigheterna har emellertid i viss män begränsade befogenheter. Sålunda kan deinte såsom förbjuda forlsalt användande av villkor som harbedömts oskäliga. Deras verksamhet är i stället liksom de allmänna domstolarnasinriktad på att lösa konkreta tvister. Vad gäller villkorsprövningen är dennaförbehållen vissa, låt vara särskill betydelsefulla, lyper av tvister, l, ex,sådana som gäller villkor för förlängning av hyres- eller arrendeavtal ellerhyresvillkor när bostadshyres-gäsl ulnyltiar sin räll att säga upp avtal förändring av villkoren; se vidare 1 och 4 §! ; lagen (1973:188) om arrendenämnderoch hyresnämnder (omtryckt Prop.1976/77:110 36 1974:1090,4 § ändrad 1975:1133), Del kan dessutom i vissa fall länkas vara prakiiskl förberörda parter all vända sig lill de allmänna konsumenlorganen i stället förlill de särskilda myndigheterna. I varje fall bör inle denna möjlighel varautesluten. Jag fäster även i detta avseende vikl vid vad har anfört. Motdenna bakgrund anser jag att det i avialsvillkorslagen inle bör göras undanlagför villkor som används vid erbjudande av nyujanderält lill fasi egendom. Jagvill emellertid understryka atl konsumentmyndigheierna bör handlamed varsamhet på det berörda omrädel. Särskill vill jag framhålla all ellingripande med slöd av avialsvillkorslagen förutsätter -förutom all villkoretanses oskäligt mol konsument - att förbud är påkallat från allmän synpunkt (sevidare 5.4). På främst bostadsmarknaden, där konsumenterna företräds avorganisationer, torde del i praktiken sällan finnas anledning all ingripa medförbud. Viktigt är all KO alllid informerar berörda organisationer, om han skullefinna anledning lill ingripande. Somhar framgått av den redogörelsen innehåller avtalsvillkorslagen f n.ett undanlag för verksamhet som slår under lillsyn av bankinspektionen ellerförsäkringsinspekiionen. Säväl i kommitténs promemoria som idepartementspromemorian föreslås alt detta undantag skall behållas. Ideparlemenlspromemorian framhålls visserligen alt del principiellt är tilltalandeom avtalsvillkor bedöms av samma myndighet och enligl samma regler, oavsettinom vilket område villkoren förekommer. Del hävdas också att såväl banker somförsäkringsbolag ibland använder sig av villkor som kan behöva mjukas upp avhänsyn lill krediiiagare och försäkringstagare. pekas i promemorianpå att bankinspektionen och försäkringsinspekiionen alltmer har kommii altbeakta konsumentintressen i sin tillsynsverksamhet, bl. a. genom granskning avavtalsvillkor, och alt det finns möjlighel alt bygga ut dennagranskningsverksamhel, varvid man kan ta till vara den särskilda sakkunskap somfinns hos myndigheterna. Pä denna punkt hänvisas till del arbete som bedrivs ibanklagsuiredningen och försäkringsrättskommittén och som bl. a. gäller frågorom villkorsgranskning på bank- och försäkringsområdet. Deremissinstanser som har yttrat sig i frågan är i stort sett överens om altbank- och försäkringsverksamhel i vart fall t. v. bör lämnas uianför lagenstillämpningsområde. Från konsumentverkels sida framhålls dock all del behövs enkraftig förstärkning av villkorsgranskningen inom dessa verksamhetsgrenar. Enliglmin mening bör det inle komma ifråga all under pågående utredningsarbete göranågra ändringar pä denna punkt. Det nuvarande undanlaget för verksamheter somslår under lillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektionen bör alltsåbestå. Prop.1976/77:110 37 5.3Lagens tillämpning på förmedlingsfallen Redannu är avialsvillkorslagen tillämplig på vissa förmedlingsfall. Sålunda kanförbud meddelas inle bara näringsidkare utan även anställd hos näringsidkareoch annan som handlar på näringsidkares vägnar (1 S tredje slyckel). Vad som nuskall behandlas är emellertid en annan situation, som inte omnämns i lagen,nämligen all erbjudandel kommer inle från en näringsidkare utan från enprivatperson men att erbjudandet förmedlas av en näringsidkare. Kommiilénhar föreslagit en uttrycklig bestämmelse om all förbud skall kunna riktas moifastighetsmäklare eller annan som i sin yrkesmässiga verksamhet förmedlarförsäljning av fast egendom lill konsumenterna. Enligt kommittén är delangeläget att användande av oskäliga avtalsvillkor som direkt styrs avförmedlares större kunskap och erfarenhet kan angripas med stöd av lagen.Kommittén tänker främsi på sädana fall där en mäklare tillhandahåller trycktaavtalsformulär. 1departementspromemorian föreslås atl man tar stegel fullt ut och i principlåter lagen omfatta alla förmedlingsfall, oavsett vilka nytligheter somförmedlas. Enligt promemorian bör ingripande mot förmedlare kunna ske när delstår klart atl denne aktivt har medverkat till ifrågavarande villkor. Använderförmedlaren i flera fall samma villkor eller förekommer villkoret iförmedlarens standardformulär lorde enligl promemorian ingripande normalt böraske. Deremissinstanser som har tagit upp denna fråga stöder tanken atlförmedlingsfallen skall omfattas av lagstiftningen. Under remissbehandlingenhar särskill framhållits alt konsumenternas ställning i förmedlingssituaiionenbehöver förslärkas inle bara vid förmedling av fasligheisköp ulan också när detgäller lös egendom som bilar och bålar. Ävenjag biträder departementspromemorians förslag i den nu berörda delen.Avialsvillkorslagen bör alltså utvidgas till atl avse även villkor somnäringsidkare använder vid förmedling av vara, tiänsl eller annan nyttighet.Liksom i övrigt när del gäller förutsättningarna för lagens tillämpning skallerbjudandet rikta sig till konsument. Vidare bör gälla att näringsidkaren skallförmedla erbjudandet i sin yrkesmässiga verksamhet. Avtalsvillkorslagen börinle vara tillämplig dä en näringsidkare som privatperson åtar sig atl förmedlaett erbjudande i en annan bransch än sin egen. Enremissinstans har gjort gällande all förmedlare även bör kunna förbjudas atlanvända villkor som är oskäligt mol den privatperson vars erbjudande hanförmedlar. Något egentligt behov av en regel av del innehållet har dock inleframkommit. Pä grund härav och dä avtalsvillkorslagen i övrigt uteslutande ärinriktad på att skydda den konsument till vilken erbjudande riktas anser jaginte att en sådan bestämmelse nu bör införas.