prop · G003131 · 1976-12-31 00:00:00 — Riksåklagaren anför attbestämmelserna i valutaförordningen i allmänhet torde vara tUlräckliga förriksbankens kontroll av långivning till utlandet. Då det emellertid är ettnödvändigt krav att slraffsanktionerade föreskrifter är klart och entydigtutformade anser riksåklagaren att lagtexten bör preciseras så att detuttryckligen framgår att det för utiandsutiåning krävs rUcsbankens tiUstånd. 1976/77:131 12 Riksbanksfullmäktiges förslag om att undersöka ettförbud mot "påskyndande" av utiandsbetalningar avstyrks av flertaletremissinstanser. och industriförbundet anför att det i praklikenär svårt att avgöra vad som är handelsbruk på detta område. Det kan vidare varaekonomiskt ofördelaktigt om företagens handlingsfrihet inskränks på föreslagetsätt. Förslaget skulle innebära att företagen tvingades betala ränta längre ännödvändigt, vUket kostar Syerige utländsk valuta. På grund härav och då fråganinte är av någon större sam-häUsekonomisk betydelse avstyrks förslaget.Riksåklagaren påpekar att ett kriminalisetande av "påskyndande" avutlandsbetalningar torde medföra avsevärda bevissvårigheter. Enligtriksåklagaren kan det också ifrågasättas om det föreligger något egentligtbehov av ett förbud. Rik.sbanksfullmäkliges förslag till ändringar ivalutalagens ansvarsbestämmelser tillstyrks cUer lämnats utan erinran avremissinstanserna med undantag av hovrätten för . Riksåklagarenanser att sanktionsföreskrift till 10 § valutaförordningen f. n. saknas ochdelar i huvudsak fullmäktiges uppfattning om ansvarsbestämmelsernas nuvarandeinnebörd. Hovrätten för tolkar bestämmelsernai 10 § valutaförordningen som utfärdade med stöd av 2 § första stycket 7valutalagen. Enligt hovrätten omfattas de därmed av ansvarsbestämmelserna ivalutalagen. Hovrätten framhåller vidare att medverkansansvaret enligtvalutalagen redan nu har det innehåll som riksbanksfullmäktige anser önskvärt.Enligt 23 kap. 4 § skall nämligen envar medverkande bedömas efterdet uppsåt eller den oaktsamhet som ligger honom till last. Att gärningsmanneneventuellt inte kan dömas för uppsåtligt brott utesluter därför inte ansvar förannan medverkande så länge det aktuella brottet objektivt sett har blivitbegånget. Vad gäller frågan om åtalsanmälan resp.åtalsangivelse är en förutsättning för inledande av förundersökning ochväckande av åtal anför riksåklagaren följande. Regleringen i 20 kap. 3 §rättegångsbalken (RB) innebär att tillstånd utgör villkor förallmänt åtal. Förundersökning inleds när anledning förekommer att brott somfaller under allmänt åtal har förövats (23 kap. 1 § RB). I allmänhet är det enanmälan om brott som ger anledning tiU att inleda förundersökning. Nuvarandereglering, som omfattar samtiiga former av åtalstillstånd från annan myndighetän åklagare, synes i sak tillgodose riksbanksfullmäktiges önskemål. Skulle vidförundersökningen uppkomma misstanke om annat brott än som har angetts iåtalsanmälan torde det inte finnas något hinder mot att i detta skedekomplettera eller precisera åtalsanmälan. Skulle av någon anledning dennaordning inte vara tUlfyUest torde 20 kap. 3 § RB böra ändras. Behovet av ensådan ordning som föreslås av riksbanksfullmäktige ifrågasätts emellertid. Enhelt annan fråga är att på grund av sin ställning inte vill göraåtalsanmälan utan 1976/77:131 13 tillgångtill det material som kan framkomma vid en förundersökning. I sak torde detdock inte vara någon skUlnad meUan en provisorisk anmälan och en formellåtalsanmälan som justeras med beaktande av vad som har framkommit vidförundersökningen. I fråga om kontroll vid gränsstationerna delargeneraltullstyrelsen riksbanksfullmäktiges uppfattning att lagen om straff förvarusmuggling inte är tiUräcklig som gmndval för att utföra rutinmässig kontrollav valutautförseln över gränserna. För att möjliggöra sådan kontroll kan etttiUägg göras tUl 14 § valutalagen med innebörd att bestämmelserna i tullagenoch tullstadgan om uppgiftsskyldighet och undersökning av vara m. m. ärtiUämpliga. Ett sådant tiUägg möjliggör dock inte ökad användning avkroppsvisitation. Möjligheterna att anordna kontroU är vidare ytterstbegränsade och kontroll kommer därför att kunna anordnas endast iundantagsfall. framhåller vidare att regeringen tiUstyrelsen har överlämnat en skrivelse, vari riksbanksfullmäktige hemställer atttuUverket i samråd med och inom ramen för tillgängliga resurser vid enstaka tiUfäUen får biträda med kontroll av resetrafiken till utlandet isyfte att övervaka att gällande regler om valutautförsel iakttas. Regeringenhar därvid uttalat att det ankommer på styrelsen att utreda och tUl regeringenredovisa förutsättningarna för att fullmäktiges hemställan skall kunna efterkommas. Riksåklagaren framhåller att en eventuellutvidgning av möjligheterna att företa kontroll stickprovsvis bör ske genomändring i lagen om straff för varusmuggling. Den kontroll som får äga rumenligt flygplatskontroll-lagen är inte avsedd att användas för att beivraeventuella brott mot valutalagstiftningen. Vad som gäller om man vidtillämpningen av flyg-platskontroUagen likväl upptäcker brott mot t. ex.valutalagstiftningen är inte reglerat. Frågan om användandet av s. k.överskottsmaterial är f. n. föremål för prövning. Vårt lands handelsutbyte med utlandet inkl. nettotav tjänster och transfereringar har visat ett tiUtagandeunderskott. För perioden 19741976 uppgick det tiU sammanlagt mer än 20miljarder kr. I årets finansplan beräknades underskottet enbart för kommaatt uppgå till . Regeringen har i finansplanen angett riktiinjemaför politiken på olika områden i syfte att återställa balansen i vårautrikesbetalningar. Genom målmedvetna satsningar på att förbättra vår exportoch importkonkurrens kan detta mål uppnås . Bytesbalansunderskottenmåste finansieras till stor del genom näringslivets upplåning i utiandet.Detta kräver en stram kreditpolitik och prioritering av den konkurrensutsattasektorns Prop, 1976/77:131 14 kreditförsörjning.Kontrollen av de kortfristiga internationella kapital-rörelsema ställer ävenhöga krav på valutapolitiken. Under en obruten följd av år har valutareglerandeåtgärder tillämpats som komplement tUl kreditpolitiken. Det nuvarandeförordnandet om valutareglering utiöper . Valutaregleringenomfattar i huvudsak kapitaltransaktioner som inte sammanhänger direkt med utrikeshandeln.Undantagna från regleringen är nämligen löpande betalningar liksom direktahandelskrediter på normala villkor. Inom ramen för valutaförfattningarnaankommer det på att utforma de närmare bestämmelserna omtillståndsgivningen för olika kapitaltransaktioner. Riksbanksfullmäktige har föreslagit attvalutaregleringen förlängs ytteriigare , dvs. för tiden den 1 juli1977den . Vidare föreslår fullmäktige att valutaförordningenkompletteras med ett förbud mot försträckning till utlandet utan riksbankenstUlstånd och att frågan om ett förbud mot påskyndande av utlandsbetalningarutanför gällande handelsbruk närmare undersöks. Fullmäktige anser också att detbehövs vissa redaktionella ändringar i påföljdsreglerna och att de formeUamöjlighetema till stickprovskontroll av resande vid gränsstationernaförbättras. Fullmäktiges förslag har remissbehandlats.Remissinstanserna har allmänt godtagit att valutaregleringen förlängs under nurådande förhållanden. Flera instanser har emellertid gjort viktigaförbehåll. , industriförbundet och andra företrädare för näringslivetgodtar en förlängning av valutaregleringen endast under förutsättning attderas förslag beaktas såvitt avser en genomgripande översyn avvalutalagstiftningen och en omedelbar liberalisering av vissa valutarestriktioner.I sistnämnda hänseende föreslås att i kontakt med företrädare förbanker och näringslivet söker genomföra lättnader i sådanarestriktioner som begränsar näringslivets möjligheter till kapitalförsörjningfrån utiandet, dvs. restriktioner i fråga om spridning av svenska aktierutomlands, svensk upplåning utomlands och kurssäkring av valutarisker genomterminsaffärer. Vid en översyn av valutaregleringen bör enligtbankföreningen m. fl. fömtsättningslöst prövas hur ett valutaregleringssystembör utformas . Målet bör vara att komma fram till ett system, däralla transaktioner i princip är tillåtna men där kan införa tillfälligarestriktioner, när så bedöms nödvändigt, t. ex. efter regeringens förordnande.Enligt dessa instanser bör de av riksbanksfuUmäktige föreslagna ändringarna ivalutaförfattningarna anstå för att prövas vid en översyn av valutaregleringen.Ett förbud mot påskyndande av utlandsbetalningar avstyrks emellertid . Mot bakgrund bl. a. av det valutaläge som vårt landf. n. befinner sig i anser jag det nödvändigt att valutaregleringen förlängsmed ytter- Prop, 1976/77:131 15 Jag förordar sålunda att regeringen föreslår att anta lag omtiUämpning av nu gällande fullmakter i valutalagen den 1 juli1977den och förelägger rUcsdagen förslag att valutaförordningenskall äga fortsatt giltighet till utgången av . Jag delar uppfattningen att en valutareglering somhar varit i kraft så länge som den svenska behöver ses över. Som jag redaninledningsvis har nämnt avser jag att ta initiativet till en sådan översyn. De frågor som riksbanksfullmäktige har tagit upp omutvidgning av valutaregleringen, t. ex. genom förbud mot försträckning tillutiandet, bör inte avgöras nu utan bör prövas vid kommande översyn. I fråga omriksbanksfullmäktiges förslag i övrigt bör enligt min mening nu inte görasnågra sakliga ändringar utan endast sådana preciseringar och ändringar avredaktionell art som inte behöver anstå i avvaktan på utredningen. Jagåterkommer till dessa frågor. Vid remissbehandlingen har särskilt understmkitsatt det är angeläget att vid tillämpningen av valutaregleringensnarast lättar på restriktionerna för bl. a. vissa kapitaltransaktioner isamband med utlandsupplåning. Jag vill med anledning därav erinra om att detankommer på att utfärda de närmare bestämmelser som behövs förverkställigheten av valutaförordningen. Jag utgår från att även ifortsättningen håller nära kontakt med representanter för banker ochnäringslivet när den utformar dessa bestämmelser och även i övrigt tillämparvalutaregleringen så smidigt som möjligt och med vederbörlig hänsyn tillnäringslivets intressen inom ramen för den ekonomiska politikens mål. Straff- och förverkandebestämmelserna var före den1 upptagna i valutaförordningen. På grund av innehållet i 8 kap. 7 §tredje stycket andra punkten nya regeringsformen överfördes dessa bestämmelsertUl valutalagen i samband med att valutaregleringens giltighet förlängdes år1975 (prop. 1975:82, FiU 1975:20, rskr 1975: 132, SFS 1975: 204). Ipropositionen (s. 34) framhölls att de föreslagna bestämmelserna inte avsågnågon ändring i sak. Den centrala straffbestämmelsen infördes i 9 §valutalagen. Riksbanksfulhnäktige har föreslagit vissaförtydliganden och redaktioneUa ändringar av straffbestämmelserna. Den centtala straffbestämmelsen i 9 § valutalagenär utformad så att den straffas som bryter mot föreskrifter meddelade med stödav 2 § valutalagen. Enligt 5 § 3 valutalagen får regeringen meddela deföreskrifter, som behövs för att genomföra ett valutareglerande förordnande ochför att hindra åtgärder som är ägnade att uppenbart motverka ändamålet meddetta. Vid stadgandets tillkomst framhöll departementschefen (prop. 1939: 290s. 19) att förordnande enligt 2 § genom bestämmelsen kunde Prop, 1976/77:131 16 kvalificerasmed sådana förbud som avses i 10 § valulaförordningen. Departementschefenpåpekade också att stadgandet i 5 § 3 har »egenskap av allenast en i 5 §införd tillämpningsföreskrift till 2 §». Det ligger i sakens natur att en tillämpningsföreskriftmåste stödja sig på någon grundläggande bestämmelse. Regeringen kan såledesinte utfärda föreskrift enligt 5 § valutalagen utan grundläggande stöd iförordnande enligt 2 §. När ändringarna i valutalagstiftningen genomfördes år1975 ansågs det uppenbarligen att föreskrifterna i t. ex. 10 § valutaförordningenytterst har sitt stöd i bemyndigande i 2 § valutalagen och alltså fortfarandeskulle vara straffbelagda. Enligt riksbanksfullmäktige har det emellertiduppkommit viss tvekan om hur den nya ansvarsbestämmelsen i 9 § valutalagenskall tolkas. Med hänsyn härtill och då det uppenbarligen varit avsett attslraffsanktionerade föreskrifter skulle vara straffbelagda också ifortsättningen anser jag det motiverat att i förtydligande syfte i 9 §valutalagen föra in en direkt hänvisning också tiU 5 § valutalagen. Riksbanksfullmäktige har påpekat att i 10 och 11 §§valutalagen om medverkan och förverkande endast hänvisas tillansvarsbestämmelserna i 9 § första stycket valutalagen men däremot inte lill 9§ andra stycket, enligt vUket upp till fängelse kan utdömas om brottsom avses i 9 § första stycket är grovt. Med utformningen av dessa bestämmelseravses självfallet inte att medverkan till grovt brott skall vara straffritteller att utesluta förverkande vid grovt brott. Bestämmelsen i 9 § andrastycket syftar uppenbarligen endast till att kvalificera brott som beskrivs iförsta stycket. För att undvika varje tvekan om straffbestämmelsemas rättainnebörd kan jag emellertid biträda förslaget om en redaktionell ändring. Som hovrätten för har framhållit ärbestämmelsen i 10 § andra stycket valutalagen om medverkan redan nu utformad såatt den straffbelägger uppsåtlig medverkan om ett brott objektivt sett blivitbegånget. Riksbanksfullmäktige har också tagit upp frågan omförutsättningarna för förundersökning och åtal. Denna fråga berör emeUertidäven annan lagstiftning än valutalagstiftningen. I den mån det behövs ändring inu gällande regler får detta därför övervägas i ett annat sammanhang. Det kanemellertid framhållas att riksåklagaren i sitt yttrande har angivit en ordningsom han anser i sak kan tUlgodose riksbanksfullmäktiges önskemål. Frågan om att utvidga möjligheterna tUlstickprovskontroll vid gränsstationerna rymmer flera problem, bl. a. om denpersonliga integriteten, och bör därför övervägas ytterligare. Vad jag nu har förordat föranleder ändringar i 9och 10 §§ valutalagen samt en följdändring i 13 § samma lag. 1976/77:131 17 dels föreslår att antaga inomekonomidepartementet upprättade förslag till 1. lag om ändring i valutalagen(1939: 350), 2. lag om tillämpning avvalutalagen (1939: 350), dels lämnar tillfälle att yttra sig överett inom ekonomidepartementet upprättat förslag till 3. förordningom fortsatt giltighet av valutaförordningen (1959: 264). Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition förelägga vadföredraganden har anfört för den åtgärd eller det ändamål som föredragandenhar hemställt om. TRYCKERI 1977 77U.,.