prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Planläggning av själavården och övriga kyrligaberedskapsfrågor vid krig eller krigsfara Frågan om planering för den kyrkliga verksamhetenvid krig eller krigsfara har övervägts och utretts i skilda sammanhang. Eflerframställning av ärkebiskopen tillkallades en utredningsman med uppdragall utreda och de frikyrkliga samfundens själavårdandeverksamhet under krig (kyrkoberedskapsulredningen). Utredningen avgavbetänkandet (SOU 1965:59) Kyrklig beredskap. I della behandlades utöver densjälavårdande verksamheten olika frågor, som utredningen bedömde vara viktigaför den kyrkliga verksamheten under krig. Vid remissbehandlingen av belänkandet hade ett stortantal remissinstanser, bl. a. de kyrkliga, starka principiella invändningarmot de föreslagna organisatoriska lösningarna. I fiera remissyttrandenframhölls bl. a. all de kyrkorällsliga och förvallningsrältsliga konsekvensernaav förslagen i flera hänseenden ej blivit klariagda. Ar 1969 tillsattes inom enarbetsgrupp med uppdrag atl överarbeta de i kyrkoberedskapsutredningensbelänkande framlagda förslagen. Arbetsgruppen redovisade resultatetav översynen i promemorian (Ds U 1970:7 del I) angående den fortsatta behandlingenav kyrkoberedskapsutredningens belänkande. 1 departementspromemorian systematiseradesutredningens olika förslag. De hänfördes i princip till någon av följande fyrahuvudgrupper, nämligen själavård och kyrkobokföring, kyrkokommunala frågor,statliga beredskapsfrågor samt organisatoriska frågor. Som utgångspunkt för del fortsatta arbetet bordeenligt promemorian vissa riktlinjer av grundläggande art fastställas. Ipromemorian användes för dessa benämningen grundsyn. Följande riktlinjer bordeomfattas av begreppet grundsyn.De olika trossamfunden borde ha rätt atl påreligionsfrihetens grund själva utforma sin tro och sitt gudstjänstliv. Dennarätt fick inte i något avseende kränkas vare sig i fred eller under krig. Någoninblandning i trosfrågor i syfte all få till stånd en enhetskyrka i krig ficksjälvfallet inte komma i fråga. Kyrkan borde även under krig först och främstvara och fungera som kyrka och det borde lämnas till de olika kyrkliga samfundenall själva anpassa sin själavårdande verksamhet till den förändrade situationsom ell krig innebär. En önskvärd och nödvändig samverkan mellan samfundenunder krig borde endast avse de gemensamma yttre - organisatoriska och Delll U:10 Skr1976/77:103 120 praktiska- problem i samband med själavård och församlingsarbete som påkallar gemensammaöveriäggningar och viss planering redan under fred. Denna samverkan bordegrundas på och närmare regleras av frivilliga överenskommelser mellan de olikasamfunden. Slutligen borde inom alla delar av del kyrkliga beredskapsområdelansvaret för beredskapsuppgifterna om möjligt föriäggas lill redan existerandemyndigheter och organ, som har motsvarande uppgifter i fred. Med utgångspunkt i denna grundsyn förordades ipromemorian vissa allmänna riktlinjer fördel fortsatta utrednings- ochplaneringsarbetet. Enligl dessa borde de kyrkokommunala uppgifterna i principhandläggas av de kyrkokommunala organen och de slatiiga beredskapsuppgiflernaav statliga myndigheter. I promemorian angavs närmare vilka myndigheter somborde vara huvudansvariga vid utrednings- och planeringsarbetet inom olikadelområden av den kyrkliga beredskapen. Ipromemorian föreslagen uppdelning i fiera fall av utrednings- ochplaneringsarbetet på olika centrala myndigheter gjorde del enligl promemorianvanskligt atl bedöma, hur arbetsuppgifterna för ell centralt organ för kyrkligaberedskapsfrågor kunde komma all gestalta sig på . Överväganden inom1968 års beredning om stal och kyrka medförde vidare ovisshet om vilkauppgifter som kunde komma alt åvila . Del var därföromöjligt atl beräkna omfattningen av del beredskapsarbete av kyrklig natur sompå kunde behöva ulföras i central instans. Främst av dessa skälavvisades i promemorian tanken på att inrätta ell permanent statligt organ påförevarande område. Oavsett resultatet av slal-kyrka-beredningens arbete skulleenligl promemorian en samordning av den kyrkliga beredskapsverksamheten icentral instans alltid behövas. Av beredskapsskäl var det vidare synneriigenangeläget, att utrednings- och planeringsarbetet kom i gång utan ytteriigaredröjsmål. I promemorian föreslogs därför all som centralt organ under Kungl.Maj:t för handläggning av kyrkliga beredskapsfrågor tills vidare skulletillsättas en mindre kommitté. Denna skulle bl. a. få lill uppgift all initieraen planläggning på hela del kyrkliga området, att fungera som rådgivande ochsamordnande organ i kyrkoberedskapsfrågor saml att inom området utreda degrundläggande frågor som inte lämpligen borde ankomma på annat centralt organ. Promemorian remitterades lill elt stort antalmyndigheter och organisationer. Flertalet av dessa anslöt sig till den i promemorianangivna grundsynen på den kyrkliga beredskapen och till de förordade allmännariktlinjerna för det fortsatta arbetet. I åtskilliga remissyttranden framhöllsviklen av alt utrednings- och planläggningsarbetet påbörjades . 1968års beredning om stal och kyrka delade den i promemorian uttaladeuppfattningen, atl ell ställningstagande till de kyrkliga beredskapsproblemenej nödvändigtvis behövde anstå till dess statsmakterna fattat beslut i fråganom framtida förhållande till staten. Beredningen ansåg sigemellertid inte ha möjlighet all bedöma, om riktlinjer bordefastställas för verksamheten och en planläggning för hela fältet med ledningdärav sällas igång. Del föreföll dock beredningen lämpligt all vänta medutformningen av en organisation för beredskapsplanering till dess statsmakternahade tagit ställning till de förslag som beredningen kunde komma atl läggafram. Förslaget alt en kommitté med i promemorian närmareangivna uppgifter skulle tillsättas för handläggning av kyrkligaberedskapsfrågor biträddes av flertalet remissinstanser. I ett stort antalremissvar betonades angelägenheten av atl kommittén inrättades så snart sommöjligt. 121 Kommittéer: Delll U:10 blanddem - erinrade om all problemen inom denborgertigl primärkommunala och landslingskommunala beredskapen i fleraavseenden är likartade med den kyrkliga inom samma område. skulle kunnamotivera en gemensam handläggning av närliggande ärendetyper eller ell närasamarbete mellan centralorganen. De rent kyrkokommunala och själavårdandeuppgifterna lade dock hinder i vägen för ell organisatoriskt samgående.Riksnämnden förordade därför att sistnämnda uppgifter anförtroddes ål centralråd för evangelisation och församlingsarbete och de fria knslnasamfundens beredskapsnämnd. Om en sådan lösning inte gick alt genomföra, bordeenligt riksnämnden den föreslagna kommittén tillskapas saml ges möjlighet allverka som elt samordnings- och ledningsorgan. De förslag i övrigt som lades fram i promemoriantillstyrktes i allt väsentligt eller lämnades ulan erinran i flertaletremissyttranden. beredning om stal och kyrka avlämnade imaj 1972 sill slutbetänkande (SOU 1972:36) Samhälle och trossamfund. Underremissbehandlingen av betänkandet visade del sig att det inte fannsförutsättningar för alt nå samlade lösningar på grundval av beredningensförslag. Mot denna bakgrund meddelade regeringen , all betänkandetinte skulle föranleda proposition till . inledde jag överiäggningar medföreträdare för om de framtida relationerna mellan staten ochkyrkan. Med stöd av regeringens bemyndigande tillsatte jag en särskildarbetsgrupp ("kyrkoministerns slat-kyrka-grupp") för del fortsattaarbetet med slai-ky rka-frågan. Denna arbetsgrupp skall vid gemensammaöveriäggningar med företrädare för kyrkan försöka finna konkreta lösningar påolika problem som blev behandlade av beredning om stat och kyrka.Arbetet bedrivs inom fyra arbetsutskott, som vart och ell behandlar sillsärskilda ämnesområde. Inför risken all kan bli berört av ellerindraget i ett framtida krig pågår ell fortlöpande planeringsarbete. Dettasyftar lill alt bygga upp ett totalt försvar med uppgift främst att verkafredsbevarande. Planeringen har efter hand utvidgats till atl omfatta allt flergrenar av samhällsverksamheten. Den torde numera omfatta praktiskt taget allverksamhet som är av väsentlig belydelse för försvarsansträngningarna. På delkyrkliga området har planering emellertid kunnat ske endast i begränsadomfattning. Frånvaron av allmänna riktlinjer för verksamheten på della område harockså medfört atl någon samordnad planläggning inom hela fältet inte har kunnatkomma lill stånd. Som framgår av vad jag har redovisat föreliggeremellertid numera en omfattande utredningsmaterial. Av detta framgår all delfinns ett stort behov av beredskap på del kyrkliga området. Utländskaerfarenheter från länder som varil i krig visar också, all behovet av andligomvårdnad ökar under krig eller liknande förhållanden. Jag finner del alltså vara angelägel all arbetetmed utredning och planering av den kyrkliga beredskapen fortsattes.Planenngsarbeiel behövs oavsett hur frågan om förhållandet mellan staten ochsvenska kyrkan löses. Samhället måste nämligen alllid se till att den enskildeunder de pre.ssande förhållanden som råder under krig så långt möjligt får sinareligiösa behov tillgodosedda. På grund av del anförda förordar jag au en kommittétillkallas för fortsatt utredning saml planläggning av själavården och övrigakyrkliga beredskapsfrågor vid krig eller krigsfara. Delll U:10 Skr1976/77:103 122 arbete bör gälla följande. Vid del fortsatta utrednings- och planeringsarbetetbör kommittén utgå från den grundsyn och de allmänna riktlinjer som harangivits i departementspromemorian och som jag har redogjort för i delföregående. Vad angår själavården bör emellertid därvid beaktas de tendenserlill nytänkande i fråga om de kyrkliga problemen som finns, inte minst inomsvenska kyrkan och andra trossamfund. Kommittén bör beakta vad som kan ha förekommit vidde senaste kyrkomötena och i samfundspressen av intresse för den kyrkligaberedskapen. En betydande infiyttning har skett till vårt land under desenaste decennierna. Kommittén bör därför närmare utreda de problem som kanuppslå för de s. k. invandrarkyrkorna. I arbetet bör utländska erfarenheterstuderas i erforderiig utsträckning. Vid sin prövning av frågan om behovet av själavårdoch församlingsarbete vid krig eller krigsfara samt vid arbetet med övrigakyrkliga beredskapsfrågor bör kommittén beakta resultatet av övervägandena inom1974 års försvarsutredning och de principbeslut som på grundvaldärav kan komma att falla. Kommittén bör samarbeta med utredningen om översynav tjänsteregle-mentei för krigsmaklen, som genom beslul den 5 februari 1976för beaktande har fått lill sig överiämnad nksdagens skrivelse 1975/76:24angående översyn av själavården inom försvarsmakten. Kommittén bör verka för atl frivilliga överenskommelsermellan trossamfunden kommer lill stånd. Med hänsyn till den myckel positivainställning till förslagen i departementspromemorian som har kommit tilluttryck i remissyttrandet från de fria kristna samfundens beredskapsnämndräknar jag med att dessa samfund skall vara beredda atl medverka i utrednings-och planeringsarbetet i betydande omfattning. På ankommer f n.förvaltningsuppgifter rörande folkbokföringen och begravningsväsendet, 1968års beredning om stal och kyrka har i sill slutbetänkande föreslagit, atlhuvudmannaskapet för dessa uppgifter skall föras över på borgeriiga organ. Deöverläggningar som pågår om de framtida relationerna mellanstaten och kan visseriigen leda fram till all en del av kyrkansnuvarande uppgifter övertas av andra organ. Beslut härom kan dock inte beräknasträda i kraft inom sådan lid atl arbetet med de beredskapsfrågor som berörfolkbokföringen och begravningsväsendet bör uppskjutas i avvaktan påikraftträdandet. Kommitténs uppdrag bör därför även avse svenska kyrkansuppgifter i fråga om folkbokföringen och begravningsväsendet. Skulle beslulfattas om överflyttande av dessa uppgifter lill borgeriiga organ, fårutredningsuppdraget i denna del omprövas. Frågan om psykologiskt försvar och trossamfundensmedverkan däri bör lösas med utgångspunkt i trossamfundens betydelse för denandliga motståndskraften i krig. Något organisatoriskt infogande avtrossamfunden i del psykologiska försvarets organ i krig bör dock inte komma ifråga. Det synes emellertid vara önskvärt och lämpligt atl en viss kontakt påolika nivåer etableras mellan trossamfunden och del psykologiska försvarelsorganisation i krig för ömsesidigt utbyte av informationer. De närmare formernahärför bör övervägas i samverkan med . Ansvaret för beredskapsuppgifterna bör om möjligtföriäggas till redan existerande myndigheter och organ som har motsvarandeuppgifter i fred. De i departementspromemorian angivna allmänna riktlinjernaför det fortsatta 123 Kommittéer: Delll U:ll arbeteti vad gäller ytterligare behövliga utredningar, arbetsmetoder och samverkanmellan berörda myndigheter och organ liksom även den i promemorian angivnaansvarsfördelningen mellan olika myndigheter bör lända lill huvudsakligefterrättelse. Dock bör huvudansvaret förden närmare utredningen och förutformningen av anvisningar i fråga om uppsamling och bortlransport av döda -såsom föreslagits i vissa remissyttranden - åvila civilförsvarssly relsen. 1utrednings- och planeringsarbetet bör uppmärksammas all en väsentligomgestaltning av förhållandel mellan och olika samhällsinstanserpå central, regional och lokal nivå kan bli följden av de pågåendeöverläggningarna om slal-kyrka-frågan. Kommittén bör därför ulföra sitt uppdragi nära samverkan med slal-kyrka-gruppen. Den bör också samverka med berördamyndigheter och organ inom totalförsvaret och trossamfunden. Förslag bör avgesefter sarnråd med dessa myndigheter och organ. 1 vad gäller denförfallningsmässiga regleringen av domkapitlens och de kyrkokommunala organenshär aktuella uppgifter under såväl fred som krig bör kommittén - i avvaktan påen mera definitiv reglering av dessa frågor- så snart del kan ske lägga framförslag lill provisoriska bestämmelser. Kommitténbör vidare fungera som rådgivande och samordnande organ i kyrkoberedskapsfrågoroch bör efler samråd med berörda myndigheter meddela erforderiiga anvisningarför verksamheten i den mån uppgiften ej ankommer på annat organ. Kommitténbör verka för all de kyrkliga beredskapsuppgifler som den har alt handläggasamordnas med den planläggning av motsvarande slag som skett eller sker inomförsvarsmakten och civilförsvaret. Beträffande områden som har samband med denkommunala beredskapsplanläggningen bör kommittén samarbeta med de för dennaplanläggning ansvariga myndigheterna, främst . överväga behovet av utbildning på central nivå för dem som vidkrig eller krigsfara kommer all inneha ledande befallningar inom densjälavårdande verksamheten och inom övriga delar av den kyrkliga beredskapen ikrig och - om sådan utbildning anses behövlig - lägga fram förslag härom förregeringen. Deuppgifter som bör åvila kommittén blir sålunda av både utredande, samordnandeoch i viss mån verkställande natur. De särskilda föreskrifter som på grundhärav kan fordras för kommitténs verksamhet bör utfärdas av regeringen i annatsammanhang. 1.1 Gymnasieskolans nuvarande uppbyggnad Under 1960-talei ägde ett omfattande reformarbeterum inom utbildningsväsendet. genomfördes successivt genomstatsmakternas beslutar (prop. 1962:54, SäU 1962:1, rskr 1962:328).Genomförandelav Delll U:ll Skr1976/77:103 124 dennya läroplanen för fr. o. m. (prop. 1968:129, SU1968:179, 201, 2 LU 1968:71, rskr 1968:366, 378) innebär att samtliga ungdomarnu får en nioårig obligatorisk grundutbildning, som ger behörighet förfortsatta studier på del gymnasiala stadiet. Huvudsyftet med gymnasiereformenår 1966 (prop. 1964:171, SäU 1964:1, rskr 1964:407) var atl skapa ell system avstudievägar inom gymnasiet och , vilket kompletterat med kursernainom yrkesskolan skulle svara mot ungdomarnas önskemål och samhällets behov.Gymnasieskolereformen (prop. 1968:140, SU 1968:195, rskr 1968:404,prop. 1970:159, SU 1970:222, 2 LU 1970:95, rskr 1970:437, 460) innebar all detre tidigare skolformerna , gymnasiet och yrkesskolan ersattes medgymnasieskolan och lill att yrkesutbildningen reformerades. Ävenhögskoleutbildningen har successivt byggts ul och dess organisation prop. 1975:9, UbU 1975:17, rskr 1975:179). Gymnasieskolans organisation vilar i alltväsentligt på den linjekonstruk-tionsom fastställdes genom reformbesluten under1960-talet, Utöver linjerna finns specialkurser om minst ell år, som förinträde kräver genomgången grundskola. Härutöver finns specialkurser som ärkortare än ell år eller som för inträde kräver viss tidigare gymnasialutbildning eller viss ålder. Flertalet tvååriga linjer och specialkurser ärutpräglat yrkesinriktade. En successiv differentiering och elt visst gemensamtmått av allmänna ämnen kännetecknar dessa studievägar. Utbildningen på minst treårigalinjer är i fiertalet fall studieförberedande, dvs. utbildningen syftar iförsta hand lill all ge en bas för fortsatt utbildning på eftergymnasial nivå.Allmän behörighet för fortsalla siudier inom högskolan kommer emellertid altfr. o. m. erhållas från samtliga linjer i gymnasieskolan. Församtliga linjer gäller alt omfattning och innehåll fastställs genom en gemensamläroplan som innehåller lim- och kursplaner för respektive linje. 1 besluten om gymnasieskolereformen framhölls alldenna utgjorde en myckel betydelsefull etapp på vägen mot vad som i 1964 årsbeslul betecknades som elt huvudmål för utbildningspolitiken nämligen genomförandetav en minst tvåårig gymnasieskola. uttalade (prop. 1970:1,bil. 10 s. 207, SU 1970:8, rskr 1970:8) aU torde praktiskt tagel allaungdomar få möjlighet all fortsätta sin utbildning efler . Förinnevarande budgetår har jag räknat med en inlagningskapacilet motsvarande97,1 96 av antalet 16-åringar på linjer och näriiggande specialkurser (prop.1975/76:100 bil. 10 s. 250-251). Iniagningsplalserna fördelar sig med ca 30 96på tre- och fyraåriga linjer, ca 18 96 på tvåårig ekonomisk, social och leknisklinje samt tvåårig musiklinje och ca 52 96 på övriga tvååriga linjer medangränsade specialkurser. har ungdomarnas ulbild-ningsval iallt större utsträckning gått mot de mer utpräglat yrkesinriktade tvåårigautbildningslinjerna. Närmare 70 96 av en årskull 16-åringar går direkt överlill gymnasieskolan efter avslutad grundskola. Ytteriigare mellan 15 96 och 2096 av årskullen går in i gymnasieskolan på någon linje eller specialkurs före20 års ålder. Omkring 10 96 av årskullen går aldrig vidare lill gymnasieskolan. Flera ulbildningsvägar inom gymnasieskolan uppvisarett betydande överskott av sökande, t. ex. el-teleteknisk linje, fordonsteknisklinje och vårdlinjen. har intresset för naturvetenskaplig och tvåårigteknisk linje varil vikande . Detta förhållande har särskiltuppmärk-sammals(prop. 1975/76:100bil. 184,s. 302,UbU 1975/76:21). Skolöverstyrelsenoch universiletskanslersämbelet arbetar med olika åtgärder för atl 125 Kommittéer: Delll U:ll öka rekryteringen till naturvetenskapliga och tekniskasiudier. 1 syfte all bibehålla och sprida den gymnasialaulbildningen har en försöksverksamhet med gymnasieskola i glesbygd inletts(prop. 1973:77, UbU 1973:29, rskr 1973:243). Gymnasial utbildning på orter medbegränsat elevunderiag bedrivs således försöksvis i ell antal kommuner. 1.2 vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning Även inom den kommunala vuxenutbildningenoch arbetsmarknadsutbildningen förekommer utbildningar på den gymnasialanivån. Genom beslutar och (prop. 1967:85, SU 1967:117, rskr1967:277; prop. 1971:37, UbU 1971:13, rskr 1971:170) har kommunerna fånmöjlighet aU anordna vuxenutbildning på grundskole- och gymnasieskolenivå. Ellav målen för denna utbildning är atl minska klyftan mellan äldre medförhållandevis kort utbildning och yngre med längre utbildning. Den kommunalavuxenutbildningen organiseras med hänsyn till aU många vuxna är bundna till sinhemort, läser på fritid, oftast önskar studera enstaka ämnen eller delar avämnen och ibland har behov av all kombinera ämnen på grundskolenivå ochgymnasieskolenivå. Inom den kommunala vuxenutbildningen anordnas kurser sommotsvarar utbildning enligt läroplanerna för högstadium ochgymnasieskolan. Dessutom finns s. k. särskild yrkesinriktad utbildning, dvs.vissa korta yrkesinriktade kurser som saknar motsvarighet i gymnasieskolan.Anlalel handledda limmar i varje ämne är reducerat med mellan 30 96 och 70 96jämfört med ungdomsskolan. För utbildning på det gymnasiala stadiet äråldergränsen . Skolstyrelsen bestämmer vilka kurser inom kommunalvuxenutbildning som skall ingå i del lokala utbudet inom ramen för de kursersom får anordnas enligl beslul av regeringen eller skolöverstyrelsen.Gymnasieskolekurser får ingå även om kommunen saknar gymnasieskola. Även de särskilda kurserna inom arbetsmarknadsutbildningenhar byggts ut och kompletterats med undervisning i allmänna ämnen förkorttidsutbildade (prop. 1974:45, InU 1975:14, rskr 1975:178). Utbildningenriktar sig i första hand lill vuxna som har en svag ställning påarbetsmarknaden eller saknar arbete och syftar till all undanröja del hinderför alt få ell arbete som en bristande yrkesutbildning utgör. Ulbildningenskall också tillgodose angelägna behov av yrkesulbildad arbetskraft.Utbildningen är oftast inriktad på ell bestämt yrke. Utbildningsmålen förarbetsmarknadsutbildningen styrs främst av den enskildes situation men också avarbetsmarknadsläget inom yrkesområdet. Organisationen bör vara flexibel för allkunna anpassas till förändringar på arbetsmarknaden. 2 Motiv för översyn av det gymnasiala utbildningsutbudet De krav som ställs på skolanförändras parallellt med samhällsutvecklingen, vilket nödvändiggör enfortlöpande utveckling av skolan. Skolan måste ständigt vara lyhörd för nyakrav och önskemål som ställs på den. Behovet av en successiv förnyelse avskolan har också framhållits i de tidigare reformbesluten. Med tanke på alleffekterna av skolans arbete visar sig försl på är det angelägelall skolan försöker ligga före samhällsutvecklingen i övrigt. Även om målenför gymnasieskoleutbijdningen som de utformades i tidigare beslut fortfarandeär giltiga, har genom samhällets Delll U:ll Skr1976/77:103 126 fortlöpandeförnyelse förutsättningarna för organisationen, innehållet och dimensioneringenav den gymnasiala ulbildningen kommit aU förändras. Målen för gymnasieskolan fastställdes i huvudsakgenom de tidigare nämnda besluten. Dåvarande chefen förecklesiastikdepartementet anslöt sig lill gymnasieulredningens uttalande (SOU1963:42) alt ulbildningen vid gymnasium skall bygga på grundskola och tjäna somgrund för fortsatt utbildning vid universitet och högskolor saml för omedelbaryrkesutövning (prop. Mellan och gymnasieskolan finnssåledes en skillnad i utbildningsmål. skall i första hand ge allaelever en i huvudsak gemensam allmän utbildning. Gymnasieskoleulbildningenskall dessutom ge både siudieförberedelse och yrkesförberedelse. Till sloradelar sammanfaller dock de övergripande målen för och gymnasieskolan.Utbildningen skall bl. a. vara personlighetsulvecklande och träna ellsjälvständigt och kritiskt länkande. Den skall också bidra lill en ökadjämställdhet mellan män och kvinnor. Även om gymnasieskolan fungerar tillfredsställandeför stora grupper ungdomar som går vidare i utbildningen efler grundskolanfinns det erfarenheter som pekar på atl en översyn nu är nödvändig.Reformbesluten och ledde visserligen fram till en samordning ifråga om mål och organisation samt en vidareutveckling av yrkesutbildningensinnehåll, men någon samlad prövning av möjligheterna lill inre samordningmellan olika studievägar har inte gjorts. Studieavbrotten i gymnasieskolan, liksomåldersfördelningen vid intagningen lill linjer och specialkurser, visar atlåterkommande utbildning förekommer i viss utsträckning. Men organisationen ochsättet för linjeuppbyggnaden är inte anpassade lill ell system medåterkommande utbildning, där de studerande friare än nu kan välja mellanyrkesverksamhet och studier. Jag vill här erinra om all i riktlinjerna förreformeringen av högskoleutbildningen (prop.