prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Utredningen har vidare framhåUit attarbetarskyddsstyrelsen bör kunna meddela föreskrifter om löneform för att inteett prestationslönesystem skall föranleda att föreskrifter om personUgskyddsutmstning åsidosätts. Så gott som samtUga remissinstanser har ansett atten föreskrift med angivet innehåU bör ingå bland arbetsmUjölagens grundläggandebestämmelser. Även jag ansluter mig tiU detta (2 kap. 2 § arbetsmiljölagen).Redan vid teknisk forskning och tekniskt utvecklingsarbete bör bedömningar skeäven av mUjömässiga och sociala konsekvenser. När det sedan gäller att inrättaen arbetslokal, att utforma arbetsområden i det fria, att införa nyaproduktionsmetoder, att lägga upp en ny arbetsorganisation, att skaffa nyutmstning e. d. måste bedömning och hänsynstagande i arbetsmUjöhänseende skeredan på planeringsstadiet. Förslaget till arbetsmiljölag innehåUer ytterligareett antal bestämmelser som avser 1976/77:149 230 planläggiung,de anstäUdas deltagande i planeringsarbetet och arbetarskyddsmyndighetemasbevakning på ett tidigt stadium. Jag avser att återkomma tiU detta ämne i detföljande. Möjligheten att förbjuda ackordslön vid riskfyUdaarbetsuppgifter har tillmätts stor betydelse i LO:s arbetsplatsremiss. Dennafråga måste enligt min mening ägnas särskUd uppmärksamhet från både de fackUgaorganisationemas och arbetarskyddsmyndighetemas sida. Härvid synes de avutredningen anförda synpunkterna kunna tjäna som utgångspunkt. Jag viU tilläggaatt enUgt arbetsmUjölagen bör regeringen kunna bemyndigaarbetarskyddsstyrelsen att med direkt straffsanktion förbjuda en arbetsmetod,om det är av särskild betydelse från skyddssynpunkt (3 kap. 14 §). Jag avseratt förorda att arbetarskyddsstyrelsen ges befogenhet i detta avseende. TiUarbetsmetod som sålunda skaU kunna förbjudas bör enligt min bedömning kunnaräknas arbetsmetod som bygger på ackordssystem som är klart olämpligt frånskyddssynpunkt. Efter de grundläggande bestämmelser som harredovisats i föregående avsnitt har utredningen tagit upp ett antal allmännaföreskrifter om särskilda faktorer i den fysiska arbetsmUjön. Remissinstanseraahar ej haft någon eriman mot denna uppläggning. De har i stort sett även godtagitutformningen av de föreslagna föreskrifteraa. Ifråga om förslagets olika delar viU jag anföra följande. I arbetarskyddslagen sägs att arbetslokal skaU varaimättad i enlighet med vad därom kan vara särskilt föreskrivet. Hänvisningenavser i första hand byggnadslagstiftningen. Vissa bestämmelser firms dock omarbetslokaler i arbetarskyddslagen, t. ex. i fråga om luftutrymme och ventilationi arbetslokal. Vidare finns i arbetarskyddskungörelsen en rad bestämmelseravseende arbetslokalers beskaffenhet. Enligt vad som uttalades vid tillkomstenav arbetarskyddslagen (prop. 1948: 120 s. 121 och 285) borde bestämmelser ombyggnaders utförande och beskaffenhet inte inflyta i lagen. Det ansågs docklämpligt att arbetarskyddsstyrelsen beträffande vissa slag av arbetslokaler,där specieUa anordningar för arbetarskyddet är påkaUade, meddelar erforderUgaanvisningar om arbetslokalers beskaffenhet. Så har skett i stor utsträckning. ArbetsmUjöutredningenhar föreslagit en allmän bestämmelse i arbetsmUjölagen att arbetslokal skaUvara så utförd och inredd att den är lämplig från arbetsmiljösynpunkt. I motivermgenhar hänvisats tiU att speciella föreskrifter utöver byggnadslagstiftningen kan behövas från arbetsmUjösynpunkt med hänsyn tiU arbetslokals avsedda användning. 1976/77:149 231 har anfört att utredningen intehar beaktat principen att bestämmelser som berör byggandet lämpligen utfärdasav planverket och tas in i tUlämpningsbestämmelser tiU byggnadsstadgan. Förvissa specieUa arbetslokaler eUer anordningar i byggnad kan det enUgt planverketdock vara praktiskt att såsom hittiUs behandla även byggfrågor iarbetarskyddsstyrelsens författningar med hänvisnmg tUl dessa i planverketspubUkation. Författningsmässigt har föreslagits att arbetsmUjölagen eftermönster av livsmedelslagstlftningen kompletteras med en hänvisning iarbetsmiljöförordningen tiU byggnadsstadgans bestämmelser om konstmktion ochutfornming av arbetslokal eUer byggnad som inrymmer arbetslokal samt ombyggnadslov. Efter samråd med chefen för viUjag anföra följande. AUtsedan tUlkomsten av byggnadsstadgan har det varit ensträvan att ta in bestämmelser som rör byggandet i byggnadslagstiftningen ochatt utmönstra bestämmelserna ur annan lagstU[tning. Frågan behandlades iproposition om riktlinjer för bostadspoUtiken (prop. 1967: 100 s. 210), därchefen för dåvarande fram-höU bl. a. att dettaförfaringssätt var en samordningsåtgärd av betydande praktiskt värde. Att bestämmelser om byggandet tas in ibyggnadslagstiftningen medför att de grundläggande krav som samhäUet stäUer påbyggnader kan på lämpUgaste sätt samordnas med krav som bör gäUa av hänsyn tiUsärskUda intressen. Med en sådan ordning skapas också fömtsättningar för attprojektorer, byggare och övriga berörda utan omgång kan skaffa sig kännedom omuppstäUda krav. Också för byggnadsnämnderna blir det lättare att vidbyggnadslovsprövningen bevaka att alla bestämmelser som avser byggandetuppfyUs. Av anförda skäl bör byggbestämmelser som rörarbetsmUjön i regel tas in i byggnadsförfattningama. Den ordningen tiUämpasredan i dag. Författningsmässigt går detta tiUbaka på att bestämmelsema om byggandei byggnadsstadgan är tiUämpUga på byggnader med arbetslokaler. SärskUda reglerför sådana lokaler finns t. ex. i 46 och 48 §§. Som har framhålUtshänvisas i arbetarskyddslagen tiU vad som kan vara särskUt föreskrivet ominrättande av arbetslokaler. Av vad jag nu har anfört följer att iarbetsmUjölagen (2 kap. 9 §), på motsvarande sätt som f. n. är faUet iarbetarskyddslagen, bör finnas en hänvisning tiU byggnadslagstiftiungen. Från arbetsmUjösynpunkt måste emeUertid arbetslokalaUtid bedömas med hänsyn tiU den i fråga bedrivna verksamheten.Jag förordar, i enUghet med vad utredningen i detta avseende har föreslagit,att i arbetsmUjölagen (2 kap. 3 §) tas in en grundläggande föreskrift attarbetslokal skaU vara så utformad och inredd att den är lämplig från arbetsmUjösynpunkt.Arbetarskyddsmyndighetema, som har det yttersta ansvaret för att arbetsgivarentiUgodoser kraven på en god arbetsmUjö, 1976/77:149 232 börmed stöd av denna föreskrift aUtid kunna förbjuda att en verksamhet bedrivs iarbetslokaler som är otillfredsstäUande från nämnda synpunkt. Det är vidareingen tvekan om att arbetarskyddsstyrelsen inte minst när det gällerarbetslokaler av mera specieU natur måste kunna meddela föreskrifter ombeskaffenheten från arbetsmUjösynpunkt av arbetslokaler som används i oUkaverksamheter. Ansvaret för formuleringen av dessa krav Uksom för tillsynen avefterlevnaden bör helt Ugga hos arbetarskyddsmyndighetema. De krav som firms i byggnadslagstiftningen kanstäUas endast då helt ny byggnad uppförs eller i samband med att ändringar äraktueUa beträffande en befintlig byggnad (48 a och 49 §§ byggnadsstadgan).Givetvis måste det finnas möjUghet att kräva förbättringar av arbetsmUjön äveni fråga om befintUg byggnad, oavsett om någon ändringsåtgärd annars äraktuell. Det kan enligt min mening inte heUer råda någon tvekan om att det ärarbetarskyddsmyndighetema som bör avgöra i vUka fall det är påkallat frånarbetsmiljösynpunkt att stäUa sådant uppmstnings-krav. Härvid måste enavvägning ske med hänsyn tiU vad som är möjligt och rimligt och hänsyn tasäven till byggnadslagstiftningens krav vid ändring av befintlig byggnad. Jag vill understryka att mitt förslag inte äravsett att medföra någon skillnad i sak i förhållande till utredningsförslaget.Sanmia krav på arbetsmiljön skall således kunna stäUas. Det nu framlagdaförslaget speglar den samordning inom byggnadslagstiftningens ramsom bör eftersträvas i fråga om byggbestämmelser. Viktigt är att samråd ihithörande frågor sker mellan arbetarskyddsstyrelen och planverket. Jag avseratt i följande avsnitt om tillsyn och fuUföljd av talan återkomma till frågorav detta slag. Flera remissinstanser har framhållit att ävenestetiska aspekter måste beaktas vid utformningen av arbetsmiljön. EnUgt statenskulturråd bör arbetsmiljölagen innehålla en bestämmelse att en stimulerandemiljögestaltning skall eftersträvas. Jag vill understryka att man bör ta tiUvara demöjUgheter som finns att tillföra arbetsmUjön även estetiska kvaliteter. En delarbetsplatser är redan väl tUlgodosedda i detta avseende. Men inte minst närdet gäUer fabriker finns här plats för nytänkande. Arbetstagarna skaU, såsomnärmare kommer att behandlas i det följande, enUgt arbetsmiljölagens samverkansreglermedverka vid planering av bl. a. arbetslokaler. Det är givet att dennamedverkan skaU omfatta även frågor om den estetiska utformningen avarbetsmiljön. Lika klart är det emeUertid att central styrning normalt intekan komma i fråga på detta område. Någon bestämmelse om miljögestaltning börenligt min mening därför inte ingå i arbetsmUjölagen. Arbete sker också utanför arbetslokaler. I lUthetmed utredningen vUl jag betona vikten av att även arbetsområden i det friautformas med 1976/77:149 233 hänsyntill att arbetsmiljön skaU vara tiUfredsställande. Att så skall ske följer avde gmndläggande bestämmelser som förordas om arbetsmiljöns beskaffenhet. Fören god arbetsmiljö är dessutom planläggningen av arbetsplatsens yttre omgivningav vikt. Trivseln i arbetet kan höjas väsentligt genom att även denna sidabeaktas. Luft-,ljud-, ljusförhållanden m. m. I enlighet med utredningsförslaget ochremissutfaUet förordar jag en sammanfattande bestämmelse att luft-, ljud- ochljusförhållanden och övriga arbetshygieniska förhåUanden skall varatUlfredsstäUande (2 kap. 4 § första stycket arbetsmUjölagen). Med anledning avvad som har anförts i remissyttranden från Svenska byggnadsarbetareförbundetoch viU jag rikta uppmärksamheten på att bestämmelseninte bara gäller lokaler utan skaU tUlämpas på arbetsstäUen över huvud. Den förordade bestämmelsen har stor räckvidd ochavser bl. a. luftföroreningar på gmnd av farUga ämnen. Den syftar även påolika slags klimatfaktorer såsom värme, kyla, drag och luftfuktighet.Bestämmelsen nämner också IjudförhåUanden, varvid avses alla de former avbullerstörningar som kan uppstå på gmnd av icke önskat ljud. Vidare går frågorom belysning in under bestämmelsen. Bland övriga arbetshygieniska frågor sombestämmelsen omfattar kan pekas på strålning och vibrationer. Jag förutsätteratt en omfattande reglering genom arbetarskydds-stjrelsens försorg sker på deområden som avses med ifrågavarande bestämmelse. Allmänt vill jag framhåUaföljande. En särskild regel firms i gäUande arbetarskyddslagom storleken av luftutrymmet i sluten arbetslokal. Vid ställningstaganden tiUluftvolymens storlek i arbetslokaler måste man emeUertid i första hand ta hänsyntill luftväxling och värmetekniska förhåUanden. Någon särskUd bestämmelse ommåttet på luftutrymme förordas därför inte i arbetsmUjölagen. Andraomständigheter som har betydelse för goda klimatförhållanden är faktorer somsyrebehov, lufthastighet och luftrenhet. Luftbehovet på gmnd av syreförbmkningorsakar problem på vissa specieUa verksamhetsområden där särskUdaverkstäUighetsföreskrifter bör gäUa. I övrigt bör närmare föreskrifter meddelassom tar hänsyn tUl temperatur, fuktighetshalt, luftcUkulation och luftrenhet.Här kan tiUäggas att bestämmelsen om luftförhåUanden och andraarbetshygieniska förhåUanden riktar sig även mot risker på grund av biologiskaluftföroreningar eller smittämnen. har framhållitatt stora med-lemsgmpper inom förbundet tiU följd av Uvsmedelslagstiftningentvingas arbeta i ytterligt låg temperatur. Enligt förbundet bör därför arbetarskyddslagstiftningensområde vidgas. Jag viU med anledning härav betona att arbetsmiljölagen fulltut skaU gälla även inom Uvsmedelshante- 1976/77:149 234 ringen.Emellertid är vi här inne på ett av de områden där hänsyn måste tas till ävenandra viktiga intressen än arbetsmUjöintresset. Jag viU med avseende på sådanakonfUktfaU uttala att stor uppmärksamhet måste ägnas åt att inte arbetsmUjönblir lidande tiU följd av krav i annan lagstiftning. Frågan om luftförhåUandena hör i hög grad sammanmed risker i arbetet på gmnd av luftföroreningar. Från gränsvärdessynpunktkommer jag att behandla denna fråga i närmast följande avsnitt. Frågor om hanteringenav farliga ämnen, som bl. a. kan ge upphov tiU luftföroreningar, kommer vidareupp i en rad andra sammanhang i det följande. Jagvill emeUertid redan nu beröra frågan om tobaksrökning på arbetsplatsen. Fleraremissinstanser har pekat på de stora problem i arbetsmiljön som är förenademed tobaksrökning. För egen del viU jag framhåUa att detta spörsmål kan varaatt bedöma ur flera aspekter. För att förebygga risker för brand eUer explosionkan rökning förbjudas. Detta kan också vara nödvändigt inom verksamheter medspecieUa krav på luftrenhet och hygien. Rökning i kombination med inverkan avvissa ämnen kan också innebära särskUda hälsorisker för rökaren. Det är därviden viktig uppgift för företagshälsovården att upplysa de anstäUda om rökningensspeciella risker med hänsyn tiU arbetsförhåUandena. Det är också angeläget attgenom forskning klarlägga de samband som kan finnas mellan skadlig påverkan ochrökning i kombination med andra miljöfaktorer. ArbetsmUjölagstiftningen bördäremot, som utredningen har framhållit, inte syfta tiU att man skaU kunnaförbjuda arbetstagare att röka i sådana fall. En särskUd fråga är deolägenheter för arbetskamrater i rökarens omgivning som tobaksrökning kaninnebära. Om rökning av det skälet inte skaU få ske är en sak som i störstamöjliga utsträckning bör avgöras av de berörda gmppema av arbetstagare. JagviU här nämna att även medbestämmandelagens regler kan bU aktueUa när deanstäUda kräver rätt till rökfria pausutrymmen. Bullerfrågan är ett av de mera svårlöstaarbetsmUjöproblemen. är en tiUräckUgt låg ljudnivå påarbetsplatserna av stor betydelse för en god arbetsmUjö. Ett krav är attarbetsplatserna anordnas på sådant sätt att arbetstagaraa inte utsätts förrisk för hörselskada. Frågan om detta kan få ske genom tillhandahåUande avpersonUg skyddsutmstning behandlas i det följande. Jag viU här betona attmUjöfaktorer som buller även innebär komfortproblem och att god arbetsmUjö iljudhänseende inte uppnås enbart genom att man åstadkommer ljudnivåer som intemedför risk för hörselskador. Ljudnivåeraa på arbetsplatseraa skaU i störstamöjliga utsträckning håUas så låga att de inte leder tiU trötthet eller andrabesvär. Även möjlighetema tiU samtal på arbetsplatseraa måste tiUmätas storbetydelse när det gäller att skapa en god arbetsmiljö. Jag vill också framhåUaatt det vid arbetsuppgifter där det med nuvarande teknologi inte är möjligt atterhåUa tUlfredsstäUande Ijudni- 1976/77:149 235 våerär nödvändigt att begränsa den tid arbetstagarna utsätts för bullret. Bullerproblemet måste angripas från flerautgångspimkter. Det är viktigt att akustiska problem ägnas uppmärksamhet redanvid arbetslokalernas planläggning. Avgörande för en bra ljudmiljö är sedan attbullret dämpas vid källan. Kraftiga insatser krävs för att minska eUer eUminerade höga ljudnivåer som många tekniska anordningar har . En maskinsljudnivå kan också vara beroende av vUket material som bearbetas. Det kandärför i vissa fall vara aktuellt att föreskriva att en maskin endast får bmkasför bearbetning av de material som vid typgodkännande har gett godtagbaraljudnivåer. Vibrationer är en arbetsmUjöfaktor som måsteuppmärksammas i ökad utsträckning för att undvika vibrationers uppkomst ochspridning. Vid typgodkännandeförfarande enUgt arbetsmiljölagen bör finnas möjlighetatt som viUkor för godkännande föreskriva vibrationsdämpande åtgärder av oUkaslag (3 kap. 12 § första stycket 2 och tredje stycket). För en god arbetsmiljö spelar belysningsfrågoraastor roU. I befintliga belysningsanläggningar varierar belysningskvaliteteninom vida gränser. Särskilt industribelysningen har ofta försummats och stora insatserkrävs på sina håU för att man skall komma upp till godtagbar belysningsstandard.Belysningen måste anpassas tUl synfysiologiska och psykologiska krav påljusets kvantitet och kvalitet. Genom rätt utformad belysning skapar mansäkerhet mot olycksfaU och hindrar syntrötthet. Belysningen har också storbetydelse för trivseln i arbetet. Vid arbets-mUjöplanering skall vidare ses tiUatt arbetslokaler, matrum o. d. inrättas med fönster i alla de faU där dettaär möjUgt med hänsyn tiU arbetets art. Fönster har en viktig uppgift ävendärigenom att de ger möjUghet att ha kontakt med den yttre omgivningen.Lokalerna bör ha lagom stora och lämpligt placerade fönster. Avskärmning kanbehövas för att skydda mot solljus. Fall,ras m. m. Det finns i arbetsUvet ytterUgare en radförhållanden av stor betydelse för säkerheten på arbetsstäUe. Som har framgåttav inledningen tiU detta avsnitt (20.3.1) görs i arbetarskyddslagen enuppräkning av olika företeelser som kan innebära risker för den arbetande. Iarbetsmiljölagen (2 kap. 4 § andra stycket) bör enligt nun mening och i enUghetmed utredningens förslag och remissutfaUet finnas en bestämmelse som fästeruppmärksamheten också på att betryggande skyddsåtgärder skaU vidtas mot skadagenom faU, ras eUer Uknande omständigheter eller genom brand, explosion,elektrisk ström eller jämförligt förhåUande. Hit hör också skyddsåtgärder motbl. a. nedstörtande föremål eller spUtter, vassa eller heta föremål och skadapå gmnd av klämning eUer slag. Jag vill erinra om att många aUvarliga yrkesskadorfortfarande inträffar till följd av brister i skyddshänseende på nu nämndaområden. 1976/77:149 236 betsplatsensplanering är här liksom annars av grundläggande betydelse när det gäUer attbegränsa riskema. De regler för det förebyggande skyddet som har utbildat sigpå dessa områden måste fortlöpande observeras jämsides med det skyddsarbetesom behövs av andra orsaker. Ar-betsledande personal och skyddsombud har härvidsynnerUgen viktiga uppgifter. Det är dessutom nödvändigt att den enskildearbetstagaren aktivt engagerar sig i det förebyggande skyddsarbetet. I arbetarskyddslagstiftiungen har sedan längefuniUts en reglering som riktar uppmärksamheten på att arbetarskyddssynpunkterskaU beaktas vid tillverkning och användning av tekniska anordningar. Medsådana anordningar avses olika slags tekniska hjälpmedel som används i arbetet.Hit hör förutom olika slags maskiner tryckkärl och cisteraer, anordningarför lyft och transport, handverktyg och redskap m. m. Som teknisk anordning harockså betraktats personalbod o. d. Begreppet teknisk anordning är aUtsåvidsträckt. I avsrUtt 20.3.1 har översiktiigt angetts gällandearbetarskyddslags föreskrifter om hur tekniska anordningar skall varabeskaffade. I enUghet med vad utredningen har föreslagit och remissinstansemahar godtagit förordar jag att bland arbetsmUjölagens föreskrifter omarbetsmUjöns beskaffenhet får ingå en aUmän bestämmelse om tekniska anordningar.Denna bör slå fast att maskiner, redskap och andra tekniska anordningar skallvara så beskaffade och placerade och bmkas på sådant sätt, att de erbjuderbetryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfaU (2 kap. 5 §). Avsikten är attkunna fånga in alla anordningar i arbetsmiljön och all utmstning till skydd motrisker i arbetet. Även om skyddstekniken har gjort stora framstegfinns uppenbarUgen ännu påtagliga brister hos många tekniska anordiungar. Dettaär faUet särskilt i fråga om buUer, vibrationer, damm och avgaser samt faktorersom hänför sig till arbetsstäUningar och Uknande. KraftfuUa insatser påkallasför att komma tiU rätta med dessa förhållanden. Bland tekniska anordningar ingår ävenkonstruktioner som bygger på ljus-, ljud-, strålnings- och värmeeffekter. Ifråga om många av dem pågår en snabb teknisk utveckUng. Som exempel kan nämnaslasrar, lUtra-Ijuds-, elektronstråle- och isotopapparater, mikrovågsugnar ochradaranläggningar. Hos dessa anordningar föreligger yrkesrisker utöver de tidigarekända. SärskUda insatser krävs här från skyddsynpunkt. Det måste också beaktas att själva ömkandet av enmaskin eUer annan teknisk anordning kan ställa särskilda krav påskyddsåtgärder. Sådana åtgärder skall vara vidtagna tiU skydd såväl för demsom är sysselsatta vid anordningen som för dem som annars kan utsättas förrisker därigenom. Likaså skall vid underhåll, reparation och liknandetUl-synsarbete betryggande skyddsåtgärder vidtas. 1976/77:149 237 Jag avser att mera utförUgt behandla frågor omtekniska anordningar i ett avsnitt om förhandsbedömning. Enligt arbetarskyddslagen skaU sådana åtgärdervidtas att fara för att arbetstagare skadas genom eldfarUga, explosiva,frätande, giftiga eller eljest hälsofarliga ämnen i möjUgaste mån undgås. Begreppetteknisk anordning är som jag har påpekat omfattande. Utanför falleremellertid ämnen av olika slag. Detta gäller ämnen som används eller framställsi arbetslivet lika väl som ämnen som uppstår som biprodukter eller föroreningvid tillverkning e. d. Vi kommer här in på det kemiska området. Kemiska ämneningår givetvis i och för sig också i tekniska anordningar. De kemiska riskemautmärks emeUertid av att det är ämnet i och för sig eller i förening med andrakomponenter som är verksamt och inte av ämnet förfärdigade anordningar. Vissaterminologiska svårigheter finns när det gäller att benämna de ämnen som medhänsyn till sina egenskaper och användning ger uppskov till risker i arbetsmiljön.Det rör sig inte bara om rent kemiska risker, utan ämnen som det här är frågaom kan innebära risker för skada även på fysikalisk och på enbart mekanisk väg.Sålunda anses arbeten med vissa kemiska ämnen innebära risk för skada på rentfysikalisk eUer mekanisk väg. Som exempel på sådana skador har nänmts silikosoch asbestos. I arbetarskyddslagen används, som framgår av det föregående, uttryckethälsofarliga ämnen. För att markera skillnaden gentemot begreppet hälso- ochmiljöfarliga varor eiUigt lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor(ändrad : 592) bör i arbetsmiljölagen väljas uttrycket ämne som kanföranleda ohälsa eller olycksfaU. Härmed åsyftas alla ämnen som med ett visstanvändningssätt kan vara hälsofarliga. Med ämne som kan föranleda ohälsa ellerolycksfall avses även sammansatt produkt vari sådant farligt ämne ingår.Arbetarskyddsstyrelsen har i sitt remissyttrande franohålUt attarbetsmiljölagen i vissa avseenden bör direkt avse en grupp produkter som kansammanfattas under beteckningen material. Som exempel har nämntskonstmktionsstål. Enligt min mening är det emeUertid inte lämpligt att här dranågon gräns mellan material och ämnen. Även material som med visst användningssättkan föranleda ohälsa eller olycksfall bör därför innefattas i bestämmelser omfarliga ämnen. I fråga om material som används i teknisk anordning kan ocksåpåpekas att materialets lämplighet från skyddssynpunkt blir en fråga vidförhandsbedömningen av anordningen. Mot denna bakgmnd förordar jag, i likhet medutredningen och remissinstanserna, att bland arbetsmiljölagens föreskrifter omarbetsmiljöns beskaffenhet också skrivs in en gmndläggande bestämmelse om farligaämnen i arbetslivet (2 kap. 6 §). Änme, som kan föranleda ohälsa ellerolycksfall i arbete, bör endast få användas under förhåUanden som 1976/77:149 238 gerbetryggande säkerhet mot ohälsa och olycksfall. Vid tiUämpning av bestämmelsenbör givetvis hänsyn kunna tas även tiU frågor om skyddsförhållandena vidarbetsprocesser i vUka det används f arUga änmen. Att de kemiska riskema på arbetsplatserna har fåtten sådan omfattning och rönt så stor uppmärksamhet får i första handtUlskrivas den mångfald av nya ämnen och processer som har tagits i bmk iarbetsUvet för oUka ändamål. I åtskUUga faU är det emeUertid inte fråga om nyarisker utan om risker som har upptäckts genom senare års forskning och ökadekunskaper. Vad som härvid har framkommit påkaUar enUgt min mening att en skärptundersökningsplikt läggs på tiUverkare och arbetsgivare. Med hänsyn tUl vadsom har konstaterats om riskema på det kemiska området måste vidareeftersträvas att farliga änmen och produkter så långt möjligt ersätts avofarliga eller mindre farliga. Detta har i visa fall skett, bl.