prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/77: 90 169 slutseller godkänns av central arbetstagarorganisation, har tanken, varit attintresset av skydd för arbetstagamas rättigheter på ifrågavarande punkter blirtillräckligt tillgodosett just genom att medgivande om avsteg kan göras enbartav central arbetstagarorganisation. Samma garanti för att arbetstagarnasintressen inte blir eftersatta finns i åtskilliga andra modernaarbetsrättsliga lagar och har också där ansetts tillräcklig. De fall som angesi andra stycket omfattas med andra ord av den reservation rörande huvudregelnsöm har tagits upp i första stycket andra meningen. Självfallet har därmed dockinte åsyftats någon utveckling bort från den uppfattning om syftet medavtalsfriheten, som kommer tiU uttryck i förarbetena tiU äldresemesterlagstiftning och dom av AD. Avtal som innebär en otiUbörligurholkning av arbetstagarnas rättigheter enligt lagen torde strida mot lagensgrunder även om 2 § första stycket första meningen inte är direkt tillämplig. De frågor som åsyftas i första meningen av andrastycket är förläggningen i tiden av semesterår och intjänandeår (3 §),beräkningen av semesterledigheten (9 §), underrättelser, om förläggning avsemesterledighet (11 §), beräkning av semesterlön (16 §), beräkning avsemesterlön vid uttagande av sparad ledighet (22 och 23 §§), utbetalning avsemesterlön (26 §), beräkning av semesterersättning och avräkning avförskottsvis utgiven semesterlön (29 §) samt utbetalning av semesterersättning(30 §). I specialmötiveringen till var och en av dessa para grafer anges närmarevad som är innebörden av den här behandlade avtalsfriheten. Enligt 6 § andra stycket lagen om medbestämmande iarbetslivet avses i den lagen med begreppet central arbetstagarorganisationförbund eller därmed jämförfig sammanslutning av arbetstagare (jfr prop.1975/76: 105 bUaga 1 s. 341 ff., 482 f., 530). Syftet med hänvisningen iförevarande paragraf till medbestämmandelagens begrepp är att ansluta till detorganisationsbegrepp som aUmänt används för. att ställa ett visstkvalifikationskrav på kollektivavtal öm avvikelse från föreskrifter i lag omvissa rättigheter för arbetstagarna. Därmed är också åsyftat att anknyta tillden praxis på detta område som har utvecklats vid tillämpningen av annanlagstiftning med samma lösning. Lagens krav pä kvalifikation är uppfyllt, intebara. om kollektivavtal har på arbetstagarsidan träffats av centralorganisation, utan även om sådan organisation har godkänt avtalet. Avtal som nuavses kan vara utformat så, att överenskommelse öm avvikelse från lagen i vissafrågor får träffas på det lokala planet eller mellan de enskilda parterna (jfrprop. 1973; 129 s. 191 och 232 f. samt prop. 1974; 88 s. 215). Som redan har nämnts ger lagen på vissa punktermöjlighet till avsteg från dess egna regler genom överenskommelse av annannatur än kollektivavtal som träffas eller godkänns av central arbetstagar- 1976/77: 90 170 organisation.Detta är fallet enligt 12 §, där det framgår att man kan träffa avtal om annansemestertid än juniaugusti och om kortare sammanhängande ledighet än fyraveckor. Enligt 19 § kan avvikelse avtalas från där föreskrivnaunderrättelsefrister. Enligt 20 § finns också möjlighet att komma överens omavsteg från de i den paragrafen upptagna reglerna om förläggningen av sparadsemesterledighet. Som närmare utvecklas i specialmotiveringen till 12, 19 och20 §§ är det i alla fallen lagens innebörd att avtal skall kunna träffas både idet enskilda avtalets och i kollektivavtalets form: Samma innebörd har förövrigt reglerna om förläggning av semester i 10 § första stycket lag.I sammanhanget kan erinras om de uttalanden som har gjorts under förarbetenatill lagen om medbestämmande i arbetslivet om möjligheterna att med giltigverkan träffa kollektivavtal om enskilda arbetstagares individuellaförhållanden (se SOU 1975: 1 s. 313 f. och prop. 1975/76: 105 bUaga 1 s. 370)liksom om den därmed sammanhängande frågan om förhandlandearbetstagarorganisations behörighet att företräda den enskilde medlemmen isådana angelägenheter och binda honom genom kollektivavtal. I remissen tilllagrådet uttalades att lagförslaget var avsett att medge koUektiva'vtal omindividuella förhållanden och att rättsverkningama av sådana kollektivavtalfick bedömas bland annat mot bakgrund av vad som enligt allmänna fullmakts-ochföreningsrättsliga regler gäller för rättsförhållandet mellan en kollektivavtalsslutandeorganisation och den eller de berörda medlemmarna. Lagrådet pekade särskilt påbehovet av försiktighet när det gäller redan intjänade förmåner eller därmedjämförliga förhållanden (prop. s. 490; jfr s. 532). Omsatta på främst desemesterförläggningsfrågor som behandlas i 12 och 20 §§ torde de riktlinjer somformiUerades vidmedbestämmandelagens tillkomst utan vidare medge att kollektivavtal träffas medbindande verkan för vederbörande medlemmar i samband med att den allmännasemesterplaneringen och semesterföriäggningen sker hos arbetsgivaren (jfr ävenspecialmotiveringen tUl 10 §). Större försiktighet vid bedömningen avbehörighetsfrågan kan vara på sin plats när det gäller rent individuellaförhållanden eller t. ex. ändring för enskilda arbetstagare av en redanbeslutad semesterförläggning. Kollektivavtal som gäller för den avtalsslutandearbetstagarorganisationens medlemmar får enligt andra stycket i denna paragraftiUämpas även på andra arbetstagare, under förutsättning att de sysselsätts iarbete som avses med avtalet och ej omfattas av annat tillämpligtkollektivavtal. Det ligger i sakens natur att denna regel syftar på kollektivavtalsom inte har träffats att gälla enbart för vissa individuella medlemmar i denavtalsslutande organisationen. Regeln om arbetsgivares rätt att tillämpakollektivavtal även på utomstående arbetstagare gäller också i fråga om sådanakoUektivavtal på central nivå som åsyftas i styckets första mening. 1976/77: 90 171 Vid sidan av de i 12, 19 och 20 §§ behandladefallen erbjuder lagen också möjligheter i några fall till förfoganden överarbetstagares rättigheter genom överenskommelse mellan arbetsgivaren och denifrågavarande arbetstagaren personligen eller genom ensidigt beslut av arbetstagaren.Härvidlag kan hänvisas till specialmotiveringaraa till 8, 13, 14 och 15 §§. personliga arten av arbetstagarens förfogande-möjligheter i dessa fallligger att hans fackliga organisation får företräda honom enbart med stöd avsärskilt bemyndigande. Det ligger i den tvingande karaktären av lagenenligt huvudregeln i första stycket att avtal om inskränkning eller upphävandeav arbetstagares rättigheter inte utgör hinder mot att de i lagen föreskrivnarättigheterna görs gällande. Kollektivavtal som träffats i strid med huvudregelnhindrar inte enskild arbetstagare att göra sin rätt gällande. Äldre praxis fåri tillämpliga delar betydelse vid bedömningen av vad som skall anses vara eninskränkning eller ett upphävande av rättigheter som enligt lagen tillkommerarbetstagare. I 9 § och 10 § första stycket SemLbehandlas det faUet att avtal har träffats om längre semesterledighet än den ilagen föreskrivna. Principen är att lagens regler i övrigt skall, om annatinte har avtalats, gälla även beträffande den överskjutande delen av semestern.Den nya lagen innehåller inte några motsvarande bestänunelser. Även om partemasålunda har hänvisats till att avtalsvägen reglera de frågor som röröverskjutande semesterledighet, kan det antagas att lagens bestämmelser i vissutsträckning kan komma att bli normerande, om partema i ett avtal om bättresemesterfönnåner än de lagreglerade lämnar någon fråga öppen i avtalet. Denfråga som har särskilt reglerats i 10 § första stycket andra och tredjemeningarna lag uppkommer inte direkt med den avfattning som 12 § iden nya lagen har fått. I tredje stycket av paragrafen har slagits fast attavstående från arbetstagares rätt tUl obetald semesterledighet får ske utanhinder av huvudregeln i paragrafens första stycke. Avstående kan ske vid vilkentidpunkt som helst, fömtsatt att hinder inte möter enligt 8 § andra stycket.Behov har ansetts föreligga av en sådan möjlighet. Man kan tänka sig som ettexempel att en arbetstagare som personligen saknar intresse av obetald ledighetönskar i samband med att han träffar avtal om anställning binda sig vid attavstå från sådan ledighet. Ett sådant bindande avstående har ansetts böra fågöras. Frågan har i övrigt nära samband med 8 §. tog i 29 § av sitt lagförslag uppen särskild regel av innehåll att avtal som innebär att arbetstagare avstårfrån sin rätt till semester mot ersättning är ogiltigt. Sådan ogUtighet följeremellertid redan av den huvudregel som har tagits upp i första stycket avförevarande paragraf. Någon motsvarighet till 29 § i kommittéförslagetåterfinns därför inte i den nya lagen. 1976/77: 90 172 Enligt SemL (3 §) har arbetstagare rätttill semester på grund av det arbete som han under ett kalenderår, det s. k.kvalifikationsåret, har utfört för arbetsgivarens räkning. Semestern utgårunder året näst efter kvalifikationsåret. Lagen tillåter dock överenskommelsersåväl om att annan ettårsperiod än kalenderår skall utgöra kvalifikationsårsom om att semestern får åtnjutas tidigare än efterkvalifikationsåret. Lagen föreskriver inte någon viss form för sådanaöverenskommelser. Som har framgått av den allmänna motiveringenställer den nya lagen inte längre krav på arbete hos arbetsgivaren under visstid för att arbetstagare skall ha rätt till semesterledighet. Rätt till sådanledighet uppkommer i princip utan att arbetstagaren först har kvalificerat sigför den. Syftet med ändringen på denna punkt har varit att undvika attnyanställda arbetstagare skall tvingas vänta innan de får sin förstasemesterledighet. Reglerna om semesterlön i den nya lagen bygger däremotsätUlvida på det rådande synsättet att de innebär att rätt till sådanlön tjänas in i anstäUning hos arbetsgivaren. Den nya lagens regler om semesterledighet ochsemesterlön bygger på de grundläggande begreppen semesterår och intjänandeår,som definieras i denna paragraf. Semesterdagarna bestäms underen ettårsperiod, semesteråret, och skall enligt lagen utgå (4 §). Rätten till semesterlön tjänas in före semesteråret,intjänandeåret. SkiUnaden i jämförelse med lag ligger dels däri attledigheten erhålls utan krav på intjänande samt att semesterdagarna bestämsdirekt till ett visst antal under det år då ledigheten utgår och inte somtidigare tiU visst antal dagar för av intjänandetiden, dels i attintjänandeår och semesterår inte längre sammanfaller med kalenderår utan harförskjutits närmare sommaren och omfattar tiden 1 april31 mars, dels slutligeni att semesterlön intjänas i direkt proportion till den lön som arbetstagarenhar fått under intjänandeåret. Skälen till förskjutningen av intjänandeår ochsemesterår har utvecklats i den allmänna motiveringen. Förskjutningen medförvidgade möjligheter för nyanställda att få betald semesterledighet redan denförsta sommaren . Med den utformning lagens regler omsemesterledighet har fått i övrigt innebär förskjutningen också att de somanställs under vår och sommar får rätt åtminstone till semesterledighet utanlön redan den första sommaren. En väsentlig aspekt är vidare att förstakvartalet varje kalenderår infaller som sista kvartal i varje intjänandeår. Delönehöjningar som inträder vid kalenderårsskiften kommer att i motsvarande måningå i underlaget för beräkningen av den semesterlön som skall utgå i sambandmed påföljande semesterårs semesterledighet. 1976/77: 90 173 Av 2 § andra stycket i lagen framgår att det ärmöjligt att med gUtig verkan träffa kollektivavtal om avvikelse frän 3 §, underförutsättning att avtalet på arbetstagarsidan träffas eller godkänns av centralarbetstagarorganisation. I fråga om vad som i allmänhet får anses gälla omgränserna för denna avtalsfrihet hänvisas till specialmotiveringen till 2 §.Under fömtsättning att avtalet inte innebär någon inskränkning av arbetstagaresrättigheter kan avtal om avvikelse från 3 § träffas även enskilt eller i formav kollektivavtal på lokal nivå. Det senast sagda innebär att det står öppet förarbetsgivare och arbetstagare att enskilt eller i kollektivavtal bestämma t.ex. att semesteråret skall sammanfalla med intjänandeåret eller att löpandeanställningsår skall vara både intjänandeår och semesterår. Det senare innebäratt intjänande- resp. semesteråret börjar löpa fr. o. m. anställningsdagen. Enåtergång till att tillämpa kalenderåret som intjänandeår och påföljandekalenderår som semesterår får med hänsyn till effekterna påsemesterlöneberäkningen och verkningarna för nyanställda anses i princip stå istrid med huvudregeln i 2 § första stycket. För att ett avtal av den innebördenskall kunna betraktas som giltigt får därför krävas antingen att det innehållersärskilda regler söm förtar de negativa verkningarna och har tillkommit isådant syfte eller att det sluts på förbundsnivå. Möjligheten att träffa avtalmed giltig verkan på den nivån om avsteg från 3 § är dock avsedd främst attförekomma ätt de nya reglerna i lagen medför hinder mot de semesterkassesystemsom nu förekommer på arbetsmarknaden. Avtal om tiUämpning av andra perioder änettårsperioder såsom- underlag för bestämmande av semesterledighet ochsemesterlön torde strida mot lagens grunder. Den nya lagen medför i och för sig inte någraändringar i fråga om möjligheterna att avtala om förskottssemester (jfr under29 §). Den praxis som har utvecklats i fråga om tolkningen av avtal på det områdettorde behålla sin giltighet även vid tillämpningen av den nya lagen (jfr AD1974 nr 33). Rätttill semesterledighet och semesterlön (48 §§) I detta avsnitt av lagen har samlats grundlägganderegler angående semesterledighet och semesterlön. Här återfinns sålundabestämmelser om semesterledighetens längd och rätten tUl semesterlön underledigheten (4 §), begränsning av ledighetsrätten i vissa fall och enprecisering av denna (5 och 6 §§), bestämmelser om beräkningen av den betaldasemesterledighetens längd (7 §) samt särskilda regler för utläggning avobetald semesterledighet (8 §). I första stycket av denna paragraf har skrivits inhuvudregeln att i princip alla arbetstagare är berättigade tiU fem veckorssemesterledighet 1976/77: 90 174 De regler om den närmare beräkningen av semesterledigheten, som återfinns i9 §, innebär att fem veckors semesterledighet motsvaras av 25 semesterdagarenligt lagen. Lagen innehåller några undantag och inskränkningari huvudregeln om fem veckors semester. Vissa av dessa finns i 5 § med desssärskilda regler om vissa korttidsanställda och om sådana arbetstagare som anställsförst när viss del av semesteråret har förflutit. Undantagna från rätten tillsemesterledighet är vidare de s. k. okontrollerade arbetstagarna. Derasrättigheter enligt lagen regleras särskilt i 27 §. En precisering av huvudregeln om rätt tillsemesterledighet har gjorts i 6 §, som behandlar det fallet att en arbetstagarebyter anställning under semesteråret. I förevarande paragrafs andra stycke har tagits inlagens huvudregel i fråga om rätten till semesterlön. Arbetstagare tjänar inrätt till sådan lön i sin anställning hos arbetsgivaren under intjänandeåret. I7 § anges hur många av semesterdagama som är förenade med rätt till semesterlön.Beräkningen av semesterlönens storlek sker enligt 16 §. Regeln är till den delsemesterledigheten är förenad med rätt till semesterlön en tvingandeminimiregel. Arbetsgivaren är enligt lagen skyldig att tillse att arbetstagarefår ut sin semesterledighet med lön. Arbetstagaren kan å sin sida inte bindasig vid att avstå från sin rätt till ledighet med lön eller göra anspråk enbartpå intjänad lön utan att ta ut ledighet. I fråga om semesterledighet utansemesterlön är lagens innebörd en annan. Som framgår av 8 § är arbetsgivarenäven när det gäller sådan semesterledighet skyldig att ta initiativ för attarbetstagaren skall få ut sin rätt. Arbetstagaren kan emellertid med bindandeverkan avstå från sin rätt till sådan ledighet (jfr 2 § tredje stycket och 8§). Somframgår av den allmänna motiveringen har det ansetts att starka skälav främst praktisk natur talar emot att omläggningen av reglerna om rätt tillsemesterledighet tillåts medföra, att även arbetstagare som anställs för kortavikariat eller eljest för helt får rätt till semesterledighet enligtlagens huvudregel under den korta anställningstiden. Sådana arbetstagare haransetts böra få tjäna in semesterlön på samma sätt som andra arbetstagare mendäremot inte få rätt till ledighet. Anspråken mot arbetsgivaren vidanställningens slut kommer därmed att gälla semesterersättning enligt sammaregler som i övrigt gäller därom (2830 §§). En regel om begränsning av rättentill semesterledighet har mot denna bakgrund tagits in i första stycket avdenna paragraf. Arbetstagare som anställs , viss säsong ellervisst arbete får inte rätt till semesterledighet om inte antingenanställningsavtalet redan från början träffas än tre månadereller anställningen rent fak- 1976/77: 90 175 Förutsättningarna för att avtal skall fåträffas , viss säsong eller visst arbete har angivits i 5 § andrastycket anställningsskyddslagen. Som regeln i första stycket av förevarandeparagraf har skrivits är avtalets innehåll eller anställningens längdavgörande för rätten till semesterledighet. Förlängs ett anställningsavtal attgälla utöver tremånadersgränsen inträder med andra ord rätt tUlsemesterledighet enUgt huvudregeln i 4 §. Avtal kan enligt bestämmelsen avselängre tid än , inte bara när avtalet har slutits , utanäven när anställningen har knutits till viss säsong eller visst arbete. Enförutsättning är emellertid att det för parterna har stått klart att säsongensresp. arbetets omfattning har nödvändiggjort längre tids anställning än tremånader. Semesterersättning beräknas på samma sätt som i andra fall närsemesterersättning skaU utgå enligt lagen (jfr, 28 §). I andra stycket i paragrafen har av skäl som harredovisats i de allmänna motiven gjorts en begränsning av rätten tillsemesterdagar för dem som anställs när den egentliga semesterperioden harbörjat närma sig sitt slut eller när den perioden är slut. Avgörande enligtstyckets bestämmelser är när arbetstagare påbörjar sin anställning och intenär själva anställningsavtalet träffas. I tredje stycket har liksom i 7 § sista stycket i1963 års SemL tagits in en erinran om de särskilda bestämmelserna om förlängdsemester i lagen om förlängd semester för vissa arbetstagare med radiologisktarbete. Förevarandeparagraf är tvingande till arbetstagarnas förmån. Det har självfallet inte ansetts rimligt att lagensregler om rätt till semesterledighet utan föregående kvalifikation skall fåtill följd att arbetstagare, som under löpande semesterår går över från enanställning till en annan, skall kunna göra anspråk på semesterledighet hos dennye arbetsgivaren utan hinder av ätt arbetstagaren redan har fått ut ledighet iden förra anställningen. Med hänsyn härtill har i denna paragraf tagits in enregel som syftar till att arbetstagare varje semesterår skall få rätt tillledighet enbart intill det mått som anges i 4 §, även om arbetstagaren byteranställning . En arbetstagare som tar ut full semesterledighet ibörjan av ett semesterår och sedan byter anställning får inte rätt tillsemesterledighet hos den nye arbetsgivaren samma semesterår. Har arbetstagarenföre övergången tagit ut endast en del av den fulla semesterledigheten har hanrätt att hos den nye arbetsgivaren få ut ledighet som återstår, i den mån enbegränsning av den rätten inte följer av 5 § andra stycket. En arbetstagare somexempelvis får ut tio dagars semester- 1976/77: 90 176 ledighethos en arbetsgivare och sedan går över till en ny arbetsgivare mellan den 31juli och semesteråret får enligt 5 § andra stycket rätt tilltio dagars semesterledighet även. hos den nye arbetsgivaren. Arbetstagare som byter anställning har att hos dennye arbetsgivaren i förekommande fall visa att han inte redan har fått utsemesterledighet under semesteråret eller också hur mycket sådan ledighet hanhar fått ut. Paragrafen berör inte det fallet att enarbetstagare lämnar en anstäUning med semesterersättning och sedan självbereder sig ledighet genom att vänta med att påbörja en ny anställning. I detfallet anses han sålunda inte ha tagit i anspråk någon del avsemesterledigheten. Avgörande för paragrafens tillämpning är omarbetstagaren före an-stäUningen hos ny arbetsgivare under samma semesterår harfått ut semesterledighet hos annan arbetsgivare. Tillämpar arbetsgivarna olikasemesterår får paragrafen tolkas så, att detta inte får medföra kortaresemesterledighet för arbetstagaren än om båda tillämpat det i 3 § angivnasemesteråret eller i övrigt samma semesterår. lag har som tidigare framgåttarbetstagares rätt till semesterlön samordnats med rätten tillsemesterledighet. Rätten till ledighet beror av i vilken utsträckningarbetstagaren har utfört arbete för arbetsgivaren under kvalifikationsåret (7§ SemL). All semesterledighet är förenad med rätt till semesterlön (3 § sistastycket SemL). I den nya lagen har detta samband brutits så attsemesterledighet utgår oberoende av tidigare kvalifikation, medan rätten tillsemesterlön fortfarande förutsätter intjänande före semesteråret;Även om det i det övervägande antalet fall också i fortsättningen blir så atthela semesterledigheten blir förenad med rätt till semesterlön, kan ävenobetald semesterledighet förekomma, t. ex. när en arbetstagare nyanställts påsådan tid att han inte har hunnit tjäna in full semesterlön eller när enarbetstagare har varit ledig av annan än semesterlönegmndande orsak (jfr 17 §)under någon del av intjänandeåret. För obetald semesterledighet gäller vissasärskilda regler (se 2 § tredje stycket, 8 och 13 §§), Obetald semesterledighetkan inte sparas (18 §), Det är för bl, a, sådana fall som de nu åsyftadenödvändigt att ange hur man skall dra gränsen meUan betald och obetaldsemesterledighet eller med andra ord hur man skall bestämma hur många avsemesterdagarna som skall vara förenade med semesterlön. Metoden för dennaberäkning anges i denna paragraf. Enligt första stycket i paragrafen skall andelenbetalda semesterdagar av den fulla 25-dagarstiden vara lika stor som den delav intjänandeåret under vilken arbetstagaren har varit anställdhos.arbetsgiva- Prop.1916/11:90 177 Arbetsdag då arbetstagaren har varit frånvarande utanlön inräknas i princip inte i anställningstiden. Detta sker emeUertidbeträffande semesterledighet och ledighet som är semesterlönegrundande enligt17 §. Omvänt kommer antalet obetalda semesterdagar attmotsvara en lika stor del av den fulla ledighetstiden som den tid avintjänandeåret under vilken arbetstagaren inte har varit anställd hosarbetsgivaren eller har varit frånvarande från arbetetutan lön i aimat fall än under semester eller i annat faU än som avses i 17 §. Resultatet av uppdelningen enligtdenna metod i betalda respektive obetalda semesterdagar blir, med de regler omberäkning av semesterlönen som har tagits upp i 16 §, att man bibehåller dengrimdsats i fråga om rätten till semesterlön som nuvarande semesterlagstiftningbygger på, i det att arbetstagaren tillförsäkras i princip bibehållen lönestandardunder den del av semesterledigheten som är betald. Enligt andra stycket i paragrafenutförs beräkningen av antalet betalda semesterdagar på det sättet att manförst fastställer under hur många dagar av intjänandeåret som arbetstagaren harhaft anstäUning hos arbetsgivaren. Beräkningen görs i antal kalenderdagar ochomfattar sålunda även , och helgdagar. Dagar under vilkaarbetstagaren har varit enbart delvis ledig räknas som med lön. Enarbetstagare kan t. ex. ha varit anställd av intjänandeåret ochdå ha varit ledig enbart av semesterlönegmndande orsak. Det jämförelsetal mandå får fram är 100: 365. Antalet betalda semesterdagar skall då förhåUa sig påsamma sätt till antalet ledighetsdagar enligt 4 § () som 100 förhållersig till 365, Man får följande beräkning: 100 _X 365 ~ 25 Beräkningen ger tUl resultat 6,8dagar och slutförs genom att man med tillämpning av andra stycket andrameningen avmndar talet 6,8 till närmaste högre heltal, 7.