prop · G00387 · 1976-12-31 00:00:00 — Handikappade, somär osäkra inför kontakten med andra och ovana vid studier, söker sig i förstahand till studier inom handikappföreningama. Där får de ökad säkerhet ochsjälvkänsla och kan gå vidare till studier i andra grupper. Handikappföreningarna har en omfattandestudieverksamhet. Den äger vanligen rum i cirklar och på veckosluts- ochveckokurser. Som regel organiseras studierna tillsammans med studieförbund.Oftast sker det i samarbete med ABF; 15 handikappförbund är anslutna till ABF.Viss samverkan förekommer mellan handikapporganisationer och andrastudieförbund än ABF, främst . Behovet av studier inom handikapprörelsen ökar. a. på att samhället ställer stora anspråk påhandikapporganisationerna. Myndighe-tema påkallar ofta överläggningar medhandikapprörelsen i viktiga frågor om inriktning och utformning av åtgärder förhandikappade. Organisationerna anlitas som remissorgan och är överalltföreträdda i handikappråden. Handikapporganisationemas arbetsuppgifter bliralltmer omfattande och kvalificerade. För att organisationema skall kunnamotsvara de förväntningar som samhällsorganen och andra ställer på dem måstede ha kunniga och aktiva medlemmar. Det är därför nödvändigt att studieverksamhetenbyggs ut. Detta behövs också för att fler handikappade skall få utbildning ocharbete och bättre kunna påverka sina livsvillkor. Sedan omkring erhåller handikappförbundenett särskilt statligt stöd för sin studieverksamhet. Medlen beräknas underutbildningsdepartementets anslag Bidrag till de handikappades kulturellaverksamhet. Av intresse i detta sammanhang är särskilt två anslagsposter,nämligen dels poslen 3. Konsulentverksamhet, dels posten 4, Kurs- ochstudieverksamhet m. m. Fördispositionen av medlen under de två anslagsposterna gäller särskildaföreskrifter om ändamålet. föreslår, att de bådaanslagsposterna avförs från anslag Bidrag till dehandikappades kulturella verksamhet och att medel såvitt avser handikappförbundensverksamhet, utan närmare bestämning av ändamål, i stället beräknas undersocialdepartementels anslag Bidrag till handikapporganisationer. 1976/77: 87 103 Två ledamöter avhandikapputredningen har i en reservation till betänkandet motsatt sigförslaget om ändring av konstruktionen för stödet tillhandikapporganisationerna. De hävdar att ett sammanförande av medel för kurs-och konsulentverksamhet med anslaget för allmän verksamhet utanspecialdestination innebär en inte önskvärd särbehandling av handikappade ochdärför strider mot grundsatsen om integration. Det skulle även medförasvårigheter för organisationema vid fördelning av medlen och vara till förfångför små organisationer och nya organisationer som kan komma att bildas. 2.9.3 Tidskrifterna och annan information Information till handikappade ochom handikapp är viktiga uppgifter för handikapprörelsen. Handikapporganisationer-natalar om för sina medlemmar och andra handikappade vilken samhällsservice somfinns för dem. De lämnar också information om andra förhållanden som komplementtill den allmänna informationen i samhället. Information om handikapp behövsför att öka förståelsen för handikappades situation och för att fler skallförstå att del behövs insatser för att förbättra deras livsvillkor. Handikapprörelsens tidskrifter harstor betydelse både som medlemstidningar och som opinionsbildare i den allmännadebatten. De ger utförlig information både om förhållanden som har specielltintresse för vissa handi-kappgrapper och om sådant som är gemensamt för fleraeller alla handikapporganisationer. Information, som egentligen ankommer påsamhället, måste i stor utsträckning ombesörjas av organisationemastidskrifter. Organisationerna söker också fåhandikappfrågor belysta i massmedia. De samarbetar med andra folkrörelser föratt sprida kunskap om handikapp och underlätta för handikappade att delta iföreningsliv utanför handikapprörelsen. Det totala behovet av information ihandikappfrågor växer. De insatser som har gjorts ökar efterfrågan. I alltvidare kretsar märks intresse för ökade och fördjupade kunskaper omhandikappades situation och om handikapp. Det är en glädjande utveckling.Handikappade själva känner bäst sin situation och kan informera om den. 2.9.4 Kontakt och gemenskap Handikapporganisationerna har enbred verksamhet för kontakt och gemenskap. Den bryter isolering och erbjuderförströelse och avkoppling. Samhörigheten och arbetet i föreningarna ökarsjälvförtroendet och minskar osäkerheten inför kontakten med andra människor.Det egna föreningslivet ger erfarenheter som underiättar för handikappade attsöka sig till nya grapper och organisationer. Många handikappföreningar har egna lokaler, där medlemmamakan 1976/77: 87 104 Några har också rekreations- ochsemesterhem. De har ofta funnit det nödvändigt att själva skaffa och drivasådana anläggningar därför att de anläggningar som i övrigt finns sällan ärtillgängliga för handikappade och inte heller lämnar behövlig service.Anläggningarna har stor betydelse för handikappade; särskilt rörelsehindrade,vissa psykiskt utvecklingsstörda och dövblinda med stort servicebehov, sombehöver rekreation i en annan miljö än den vanliga. Många av dem bor iisolerade miljöer - ofta på institution. 2.9.5 Barn och ungdom Handikapporganisationernasverksamhet har stor betydelse för handikappade barn och ungdomar. Handikappadebarn är mer än andra beroende av sina föräldrar för vård, träning och praktiskhjälp. De handikappade barnen måste kunna skaffa sigkamrater, egna erfarenheter och intressen. Handikapprörelsens bam- ochungdomsarbete är väsentligt bl.a. av dessa skäl. Del har också betydelse föratt ungdomarna skall bli intresserade av föreningslivet. Handikapporganisationema har svårtatt finansiera sin verksamhet. De har kostnader som andra organisationer intehar. De måste välja lokaler som är tillgängliga, tekniskt utrustade och iövrigt lämpliga för handikappade. Lokalhyran blir då högre. För kurser ochkonferenser måste ofta nybyggda och handikappanpassade hotell väljas i ställetför äldre kursgårdar som har lägre priser för mat och husrum. Resekostnaderna blir också högregenom att många måste anlita flyg och taxi. Ofta behövs extra servicepersonaloch leckenspråkstolkar. Studiematerial, tidskrifter och annat skriftligtmaterial måste anpassas. Kostnaderna kan inte täckas med höga medlemsavgifter. Eftersom samhällets finansiellastöd till handikapprörelsen är otillräckligt i såväl kommuner och landstingsom på riksplanet, tvingas handikapporganisationerna genom insamlingar, bingo,lotterier och försäljningar söka finansiera sin verksamhet. Betydandeintsatser krävs av organisationerna enbart för detta ändamål. Detta binderpersonal och övriga resurser och inkräktar på både organisationernas verksamhetoch planering. Det är därför angeläget att statens, landstingens ochkommunernas bidrag till handikapporganisationema läggs på en sådan nivå attorganisationemas verksamhet inte blir beroende av insamlingsverksamhet. Samhällets bidrag tillhandikapporganisationema bör i så liten utsträckning som möjligt styraverksamhetens inriktning. Medlemmarna i handikapprörelsen skall själva avgöravilka insatser de anser mest väsentliga och hur de skall utformas för att gebästa resultat. Ett samordnat och en- 1976/77:87 105 kell bidragsystem är till fördel både förhandikapporganisationerna och för samhället. Statens bidrag tillhandikapporganisationema bör utgå från del under socialdepartementetshuvudtitel uppförda anslaget Bidrag till handikapporganisationer. Till grandför bidragsgivningen bör, som , ligga anslagsframställningar ochverksamhets- och revisionsberättelser från organisationerna. framhåller i dettasammanhang, alt handikapporganisationernas företrädare i skilda samhällsorgan,bl.a. i handikappråden, självfallet skall ha möjlighet att delta i arbetet pålika villkor som övriga ledamöter i dessa organ. De skall sålunda, på sammasätt som andra, ha rätt såväl till ledighet från arbetet för fullgörande avoffentligt uppdrag som rätt till gängse ersättning för uppdraget. Åtskilliga yttranden tar upp fråganom färdtjänsten och det allmänna färdväsende t. framhåller,att tillgängliga kommunikationer och en väl utbyggd färdtjänst är viktigaförutsättningar för att alla skall kunna ta del i kulturiivet. Rådet tilläggeratt effektivare villkor för statsbidraget till färdtjänsten måste övervägas, omnuvarande brister inte avhjälps. , som anser att detgörs alldeles otillräckligt för att handikappade skall kunna delta iföreningsliv och folkbildning, understryker kravet på bra färdtjänst för attförbättra förhållandena. SÖ åberopar undersökning omfärdtjänsten, vilken visar att den har ojämn kvalitet och är starkt begränsad.Svenska kommunförbundet förklarar sig i princip dela uppfattningen, att allasom behöver färdtjänst skall få anlita den så ofta de vill, men understrykeratt denna lösning får ses i ett längre tidsperspektiv. ABF anför att en stordel av ansökningarna om medel för tekniska och organisatoriska stödåtgärder förhandikappades deltagande i studieverksamhet avser bidrag till resor. DHRbetonar att det allmänna färd väsendet måste anpassas enligt HAKO-utredningensförslag. hävdar att statsbidraget för färdtjänstmåste förknippas med kvalitetskrav. anser attfärdväsendet måste vara anpassat även till allergikernas behov.Studieförbundeet anför att färdtjänsten måste få väsentligtstörre resurser om det skall bli möjligt att anordna integrerade understryker vikten av att färdtjänsten skall betjänaäven svårt rörelsehindrade så att de kan delta i olika slags verksamhet somandra. DHR uttalar, att bilen måste ses omett hjälpmedel och således ordineras till dem som behöver bil även om de inteförvärvsarbetar eller bedriver målinriktade studier. Prop.1976/77:87 106 Förslaget om vidgade uppgifter för den socialahemhjälpen mottas positivt. framhåller att vidgningenföratsätter en utbyggnad av organisationen och under en övergångstid anserrådet det nödvändigt med förstärkt statligt stöd. anför atthandikappföreningama f n. i stor utsträckning själva måste ordna ledsagarhjälpåt handikappade, vilket är oriktigt eftersom dessa uppgifter måste ankomma påkommunerna. SRF ser hemhjälpen som ett komplement till färdtjänsten och finnerdet vara en naturiig uppgift att ge ledsagarhjälp åt handikappade somvill delta i t. ex. fritidsaktiviteter. SRF finner det också riktigt, att densociala hemhjälpen skall stå till förfogande för handikappade vid längre tidsvistelse utanför hemmet, t. ex. för deltagande i en kurs. betonarvikten av hemhjälpens riksgiltighet för att handikappade skall kunna ta del avkulturlivet i andra kommuner. FUB framhåller, att familjer medutvecklingsstörda medlemmar i hög grad är beroende av att få avlösningsservice,som känner till hur man tar hand om utvecklingsstörda. FUB anser, att bristemahärvidlag är stora bl. a. som följd av otillräckligt samarbete mellan kommuneroch landsting. understryker, att personal inomhemhjälpsorganisationen måste ha kunskaper om allergi. DHR betonar, att socialhemhjälp måste stå till förfogande även för personer på vårdinstitutioner närde deltar i verksamhet utanför dessa. Föreningen anser attsocialstyrelsen bör utfärda anvisningar om hur den sociala hemhjälpen skallutformas. anser att behovet av personlig hjälp i desituationer som förslaget avser i första hand bör tillgodoses genom samverkanpå ett personligt plan mellan socialarbetaren, den handikappades vänner ochföreningslivet. understryker i detta sammanhang även dekommunala handikapprådens betydelse. Alla remissinstanser, som yttrat sig i frågan,stödjer förslaget om en förbättrad tolk tjänst. SDR framhåller, att tolken ären länk mellan hörande och döva, en föratsättning för gemenskapen, förmöjligheten till samtal och åsiktsutbyte. SDR uttalar vidare, att det ärbetydelsefullt att hörande och döva, som behöver samtala med varandra, alltidhar rätt alt göra det. Tolkljänst måste liksom färdtjänst stå till förfogandeefter behov, vilket betyder att den skall kunna påkallas utan begränsning ifråga om ändamål och tidpunkt för samtal. ABF framhåller att så länge det råderbrist på tolkar, står döva och dövblinda utanför en stor del av kulturen. SÖbetonar, att det behövs särskilda insatser för att tillgodose dövblindas behovav tolk. Föreningen understryker att tolkarna för dövblindaförmedlar inte endast en språklig kontakt utan också synintryck. De tjänstgöräven som personlig hjälp och ledsagare. Även förslagen om tolktjänst genom tal tolk åt talskadade och hörselskadade hälsas med tillfredsställelse.Landstingsförbundet framhåller, att frågan om organisationen av dennaverksamhet bör utredas. Beträffandeförslagen om hjälpmedel förklarar sig handikappinstitu- 1976/77: 87 107 tetberett all göra mer aktiva insatser i fråga om hörseltekniska hjälpmedel menframhåller, att detta kräver ökade resurser både hos institutet och hos berördaforskningsinstitutioner. Det är inte minst angeläget att stödja forskningbeträffande hur små hörselrester kan utnyttjas. Vidare betonas behovet avinsatser för talskadade. .Arbetet för psykiskt utvecklingsstörda, sompåbörjats, gäller särskilt hjälpmedel för träning av förståndsfunktionen, förkompensation av nedsatt förståndsfunktion, för fysiska tilläggshandikapp samtåtgärder för att göra byggnader och miljö tillgängliga. Ifråga om teleslingan framhkWer handikappinstitutet att installation av slingaofta bör förberedas vid planering av byggnaders utformning och av deraselektriska system. Institutet uttalar vidare, att teleslingan inte alltid ärdel lämpligaste överföringssystemet för hörselskadade, utan all t. ex.radioöverföring och överföring med infraröd teknik i vissa fall är bättre. Remissinstansemaär ense med utredningen om att döva, dövblinda och talskadade skall ha rätt atterhålla behövlig telefon ut rus t ning. , som betonar altdet måste ske snabbt, uttalar sig för förslaget alt alla skall ha rätt att påsamma villkor få telefon genom . framhåller atttillhandahållande av telefon genom synes komma all på kort siktmedföra förseningar och på ovisshet beträffande effektema för handikappade.Institutet betonar därför vikten av att statsmaklema genom styrmedelgaranterar att handikappade får erforderiig utrustning och att serdessa frågor som en normal del i sin verksamhet. Återstående tekniska ochekonomiska problem i sammanhanget bör lösas snabbt. Regeringen bör enligtförslaget uppdra åt att i nära samarbete med utarbeta detaljplan för att olika grapper handikappade skall fåtillgång till telefon. ,som förklarar sig aktivt vilja verka för alt handikappades behov itelefonsituationen tillgodoses, biträder inte förslaget att kostnaden förspeciell lelefonutrastning skall belasta verket. En öppen redovisning avsamhällets kostnader för olika slags verksamhet betingas av strävandena tillökad effektivitet i statsförvaltningen och är en föratsättning för statsmakternasavvägning av resurser. Affärsverken drivs företagsekonomiskt och ett frångåendeav denna grundsats, t. ex. av sociala skäl, föratsätter särskild ersättningtill verket. Kostnader för sociala åtaganden bör således bäras avskattebetalarna och inte av speciella grapper, såsom abonnenter,statens järnvägars resenärer eller postverkets kunder. framhållervidare, all det tillämpar enhetliga taxor - inträdesavgiften om . är ettexempel - oberoende av skillnader i verkets kostnader i individuella fall.Inträdesavgiften är emellertid intejämförbar med avgifter för speciellutrastning. Dessutom kan, utom handikappade, folkpensionärer,låginkomsttagare, fartygsanställda och udandssvenskar ha anspråk på attdebiteras lägre avgifter än de som tas ut för att täcka verkets kostnader. Prop.1976/77:87 108 SÖ anser att förslaget börkompletteras med enheter som kan förmedla olika slags service.Landstingsförbundet, som ansluter sig till utredningens uppfattning att varieverksamhet skall bära kostnaden för erforderiig handikappanpassning, anser attteleverket och inte landstingen skall ha kostnadsansvaret för de särskildaanordningar som behövs för att handikappade skall kunna telefonera.Hörselfrämjandets riksförbund betonar att frågan om förstärkningsanordningartill telefon för hörselskadade bör uppmärksammas och att sådana och andra speciellaanordningar skall tillhandahållas handikappade på samma villkor som telefontillhandahålls andra abonnenter. SDR och Föreningen finnerdet vara att döva och dövblinda får inträde i telefongemenskapen. SDRtar även upp ordinalionsfrågan och framhåller alt ordination av behövligtele-fonulrustning enligt gängse regler bör avse den döve. Hörande föräldrartill döva barn, som går i dövskola, bör emellertid på samma villkor ha rätt atttelefonera med sina barn. Eftersom ordinationen i dessa fall alltid kan avsebarnet, behöver enligt SDR inget avsteg göras från ordinationsprincipen. SDRframhåller vidare, att televerkels telefonstationer för allmänheten börutrustas med telefoner som döva kan använda. Likaså måste dövskolor ochsamhällsorgan som döva behöver ha kontakt med anskaffa sådana telefoner. Beträffande hörselskadades rätttill ersättning från för inkomstbortfall under kurser ihörselträning, talkorrektion och av\åsn\ng anför , som haftanledning la ställning i denna fråga i besvärsärenden, att den tillstyrker förslaget.Handikappinstitutet uttalar, att ifrågavarande kurser har stor betydelse förden enskildes möjlighet alt använda hjälpmedel. anför,att hithörande frågor f. n. utreds inom verket, varvid avsikten är att behandlafrågan om ersättning även för andra grapper än hörselskadade. Ett antal remissinstanser tar uppfrågor angående sjukvård och rehabilitering. framhåller, attbristen på psykologer och logopeder inom sjukvården utgör ett allvariigt hinderför rehabiliteringen och att därför resursförstärkningar i dessa avseenden ärangelägna. anför att det är alltför långa väntetider vidhörcentralerna för utprovning och ordination av hörapparater och andrahjälpmedel. Det är därför angeläget att denna verksamhet byggs ut.Handikappinstitutet tillägger, att behovet av utbildning av personal förhörcentralerna, främst hörselvårdsassistenter, måste tillgodoses. SÖ tillstyrkeratt syncentraler inrättas av alla landsting och framhåller vidare, att detbehövs ökade resurser för utbildning av synpedagoger. betonar atttillräckliga resurser för rehabilitering, vård och behandling måste skapas, tydet är en förutsättning för att rörelsehindrade och andra handikappade skallorka att engagera sig kulturellt. Att t. ex. kunna klara sin personliga hygien är enväsentlig fråga i um- 1976/77:87 109 gänget med andra. anför attlandstingens hörselreha-biliterande verksamhet på sina håll ännu har brister,men det är en etablerad verksamhet med stor omfattning. Del är enligtförbundet därför mer motiverat med ökad satsning på optisk rehabilitering. Enrapport om inrättande av synhjälpcentraler har färdigställts av en arbetsgruppsom bildats tillsammans med , och förbundet hoppas att dennaskall tjäna till vägledning för landsting som planerar alt inrättasynhjälpcentraler. tar upp dialyspatienternassituation och framhåller, att svårigheter att få dialys utom hemorten iallmänhet gör det omöjligt för dem att lämna denna iföljd. De måste därför ofta avstå från kulturiiv och semester såväl inom somutom landet. Förbundet anser att dialysverksamheten skall byggas ul så vidsjukhusen att gästdialys blir möjlig samt att landstingen skall betaladialyskostnaden för patienter under vistelse utomlands. Förslaget att socioterapiens ställning inom sjukvårdsorganisationenskall närmare klariäggas tillstyrks av alla remissinstanser, som yttrat sig ifrågan. fi-amhåller, att socioterapeu-tisk verksamhet hartill uppgift att aktivera patientema. Den fungerar bl.a. som kontakt medsamhället utanför institutionerna. Föreningen finnerdel synnerligen angeläget med ett klariäggande av socioterapiens ställning ochupgifter liksom av frågan om socioterapeuter-nas utbildning. Föreningenbetonar, all socioterapien inte får ses som en form av medicinsk behandling.Den skall i stället innebära aktivt erbjudande av samhällets normala utbud avverksamhet och låta patienler-na välja utifrån eget önskemål och intresse.Socioterapi bör bedrivas av all personal och inte förbehållas en vissyrkesgrupp. Men det behövs personal, ofta kallad socioterapeuler, medsamordnande och initiativtagande uppgifter inom vage sjukvårdsditrikt. Eftersomdenna personal närmast har en organisatorisk funktion och skall arbeta genomandra, behöver den inte vara stor. Remissinstanserna är ense med utredningen omhandikapprörelsens betydelse. uttalar althandikapporganisationerna är en folkrörelse med viktiga och växande arbetsuppgifter.Statens ungdomsråd understryker att organisationema arbetar som en folkrörelsei ordets rätta mening. Förtjänstfullt för de fram krav på förbättringar ochmedverkar till ökad gemenskap i samhället. HCK betonar, att handikapprörelsenhar byggts upp av handikappade själva och, i vissa fall, av anförvanter tillhandikappade, som har svårt att föra sin talan. Medlemmarna bestämmer i sinaorganisationer. Dessa har bildats för att påverka samhällets utveckling tillgagn för handikappade. Eftersom handikappfrågorna är samhällsfrågor, ärorganisationerna en politisk rörelse. Handikappade och deras anhöriga vet bästvar det brister. Organisationemas kunskap gör dem till nödvändigasamarbetsparter för samhället. HCK har bildats av organisationer-na för att deskall uppträda samfällt i frågor aV ge- Prop.1976/77: 87 110 SRF anför, att förbundet ofta nödgasavstå från viktiga tillfällen till påverkan, därför att resursema ärotillräckliga. Detta är allvarligt, ty därigenom begås många onödiga misstagvid utformningen av miljö och service. erkänns handikapporganisationernaav alltfler som språkrör för sina grapper, men detta ökar också kraven på democh gör brislema ifi-åga om intressebevakning mera kännbara. Unga synskadadeframhåller därutöver, att samhällsorganen har helt riktiga men ävenre-surskrävande anspråk på handikapprörelsen i fråga om remissyttranden ochrepresentation i olika organ. FUB understryker dessa synpunkter och betonar atthandikapporganisationernas uppgifter är omfattande genom att de berör allasidor av människans liv. FUB måste ägna uppmärksamhet åt nästan alla sidor avsamhällslivet. Det ställer stora krav på resurser, som är svåra att bygga upp.Del gäller i så mycket högre grad som handikapp genom bl. a. bundenhet,isolering och merarbele i hemmet nedsätter förmågan att vara aktiv iorganisationsarbetet. framhåller, attpsykiskt störda ofta är osäkra och rädda människor. Därför behöver de en starkintresseorganisation. De vågar inte visa sin sjukdom i form av medlemskap iförbundet. Organisationen behöver resurser för att motverka fördomarna motpsykiskt störda. I fråga om betydelsen av kurser ochstudier inom handikapporganisationerna anlägger remissinstanser-na i stortsett samma synpunkter som utredningen. framhåller, allhandikapprörelsens betydelsefulla uppgifter i samhällsarbetet inte minstgäller kulturområdet. Studieverksamheten inom organisationema måste byggas ut.SÖ betonar, att studieverksamheten särskilt måste inriktas på medlemsskolning.Folkbildningsutredningen finner att samhällets krav på medverkan frånhandikapprörelsen i samhällsarbetet är ett viktigt skäl för ökad kurs- och studieverksamhetinom handkapporganisationerna. ABF konstaterar att bred medlemsskolning ärnödvändig i alla organisationer som har till syfte att förbättra samhället. ABFanser att studiecirklar och annan studie- och kursverksamhet i princip skallbedrivas i integrerade former. Det finns dock, som utr-edningen framhållit,välgrundade skäl till att verksamhet ordnas bara för handikappade. SRFframhåller att de allt starkare och glädjande kraven på atthandikapporganisationerna skall företräda sina grupper i olika sammanhangmedför allt större behov av välutbildade funktionärer i rörelsen. DHR betonaralt förbundets omfattande studieverksamhet i dess starkt förgrenadeföreningsliv reser stora anspråk på för-bundskansliel.