prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Delsamma torde regelmässigt bli fallet omköparen har ell pä köpet grundat penninganspråk mot säljaren som inteförutsätter att naturaanspråk först har framställts, 1 praktiken torde det sålunda bli endast iförhållandevis fö fall söm köparen för behov atl rikta penninganspråk på grundav köpel mol annan kreditgivare än säljaren. I dessa fall lär förhållandenaofta komma all vara sådana som kommittén har åsyftat när den har uppställt sinbegränsningsregel, nämligen alt säljaren undandrar sig eller inte kan fullgörasina åligganden på grund av köpel. Införs en sådan allmänt hållenbegränsningsregel öppnar man emellertid en möjlighet för kreditgivare allavvisa eller i varje fall förhala anspråk som i och för sig är befogade. Enligtmin mening skulle det å andra sidan innebära en alltför snäv begränsning avköparens möjligheter atl rikla penninganspråk mot kredilgivaren, om man somförutsättning härför uppställer att säljaren har gått i konkurs, inställt sinabetalningar, håller sig undan e.d. Härtill kommer att penninganspråk som ejöverstiger den obetalda delen av kreditfordringen alltid kan göras gällande molkredilgivaren genom atl köparen utnyttjar sin rätt all framställa invändningarmot kreditgivarens krav på betalning. Härvidlag uppställs inte några begränsningarav diskuterad art. Så långt kan kredilgivaren alltså sägas bära ettprimärt och solidariskt ansvar mot köparen försäljarens förpliktelser Prop.1976/77:123 116 pågmnd av köpel. Om då kreditgivaren, som jag här har föreslagit, åläggs ettbeloppsmässigl mer omfattande ansvar synes del knappast befogal alt detta del skulle fö krävas ut endast under vissa förutsältningar. Med hänsyn lill det anförda anser jag att del ilagen inte bör ställas upp något särskill villkor för all köparen skall föframslälla penninganspråk på grund av köpel mot den särskilde kredilgivaren. Som jag tidigare nämnde bör de nu förordadebestämmelserna om kreditgivares ansvar gälla vid alla former av kreditköp,således även vid konloköp. Härvid uppkommer vissa tillämpningsfrågor somsammanhänger med att kontohavarens amorteringar i allmänhet avräknas på kontotstotala saldo och inte hänförs till de enskilda köp som skett med utnyttjande avkontokrediten. Till dessa frågor återkommer jag i specialmötiveringen. Kommittén har inte föreslagit några regler omförhållandel mellan säljare och frislående kreditgivare vid kreditköp. Inteheller jag anser att några sådana regler behövs, Kredilgivaren kan givetvis påsamma sätt som betinga sig regressrätt mot säljaren för den händelseköparen gör gällande invändning mot krav på betalning och likaså om köparen molkredilgivaren framställer penninganspråk på grund av köpet. 117 8 konsumentköplagen finns etlslraffsanktionerat förbud för säljare, som lämnar anstånd med eriäggande avköpeskillingen eller del därav, alt beträffande sin fordran eller som bevis fördenna motta av köparen ingången växelförbindelse eller skuldförbindelse varsöveriålande eller pantsätlning inskränker köparens rätt all framslälla invändningarpå grund av köpel, om ny borgenär i god tro förvärvar fordringshandlingen.Kommittén föreslår atl dessa bestämmelser överförs till konsumentkreditlagenmed den utvidgningen atl förbudet, i stället för all riktas endast mol säljaresom lämnar betalningsanstånd, riktas mol varje kredilgivare vid kreditköp.Förslaget har allmänt godtagits av remissinstanserna och även jag ansluter miglill det. Vid avbelalningsköp har köparen enligt 6 8avbelalningsköplagen rätl att när han vill betala hela sin återstående skuld pågrund av köpel. Härvid skall lillämpas etl i 4 8 samma lag regleratavräkningsförfarande som innebär att köparen erhåller viss reduktion av sinkostnad för avbetalningskrediten eftersom han inte uinyiljar hela den avtaladekredittiden, Avbelalningsköparens ovillkorliga rätl atl betala iförtid innebär etl avsteg från vad som i allmänhet gäller Del sammanhänger medalt avbeialnings-köparen i allmänhel inte kan fö definitiv äganderätt lillgodset förrän hela eller en slörre del av betalningen har eriagts. Någonmotsvarande lagstadgad befogenhet all belala finns inte såvitt gällerandra kreditköp eller vid vanliga lån. Vid kreditköp torde del i praktiken dockknappast före- 1976/77:123 117 kommaall säljaren eller annan kredilgivare vägrar köparen atl betala sin skuld iförlid. Kommittén anser all del också vid andra kreditköpän avbelalningsköp - alltså även när köparens möjlighet att förfoga över varaninte är beroende av betalningen-bör vara till fördel för konsumenten/köparenall ha en ovillkoriig rätt att när som helst avsluta sitt mellanhavande medkreditgivaren och därvid få kreditkostnaden reducerad med hänsyn lill att heladen avtalade kredittiden inte utnyttjas. Kommittén föreslår därför beslämmelsermed sådant innehåll. sålunda föreslagit har allmäntgodtagits under remissbehandlingen. Också jag anser alt förslaget på dennapunkt är lämpligt, Konsumentkreditlagen bör alltså innehålla regler om rätt förköparen vid kreditköp all betala sin skuld lill kreditgivaren och alldärvid i förekommande fall fö krediikostnaden reducerad. Jag återkommer i detföljande till frågan hur reduktionen bör gå till. Förtida betalning av skuld kan aktualiseras ocksåav annan anledning än att gäldenären själv vill betala . Del är sålundavanligt att kredilgivare genom en s. k, förfalloklausul förbehåller sig rättatl kräva förlidsbelalning av gäldenären l, ex. för den händelse denneåsidosätter sina förpliktelser enligl kreditavtalei eller i fall då säkerhetsom lämnats för krediten försämras, 1 princip råder här avtalsfrihet. Den nyageneralklausulen i avtalslagen utgör emellertid ett skydd mol oskäligtillämpning av för-fölloklausuler (jfr prop. 1975/76:81 s. 139 0. Vid avbelalningsköp gäller särskilda begränsningari rätten att åberopa en förfalloklausul. Råkar köparen i betalningsdröjsmål försäljaren sålunda enligt 2 8 första stycket avbelalningsköplagen inte på grund häravutkräva annars ej förfallen post, om inte köparens underiåtenhet alt betalaavser belopp som ulestår obetalt minst fiorton dagar utöver förfallodagen.Vidare måsle delia belopp uppgå till minst en tiondel av avbeialningspriseleller, om i beloppet ingår två eller flera posler, till minst en Ijugondel avnämnda pris. 1 2 8 andra stycket finns bestämmelser som ger köparen vissmöjlighet att förhindra bl. a. tillämpningen av en förfalloklausul, även om hanråkat i sådant belalningsdröjsmål som sagts. Vid förtidsbetalning på gmndav atl säljaren gör förfalloklausul gällande har köparen samma rätt till reduktionav sin återstående skuld som vid förtidsbelalning på eget initiativ. Del skall framhållas alt avbelalningsköplagen inteinnehåller några bestämmelser som begränsar säljarens möjlighet all åberopaförfalloklausul av annan anledning än köparens betalningsdröjsmål. Här råderalliså - liksom vid andra kreditköp än avbelalningsköp - principielllavtalsfrihet. Kommillén föreslår alt man beträffande allakonsumenlkredilköp begränsar kreditgivares rätt atl göra gällandeförfalloklausul lill vissa angivna fall. Hit bör enligt kommittén till enbörjan hänföras köparens belalningsdröjsmål. Kommittén anser altförfalloklausul härvid bör få göras gällande endast om köparen har dröjt i merän en månad med alt eriägga förfallet belopp. 1976/77:123 118 somuppgår till mer än en tiondel av summan av krediikostnaden och kreditbeloppetför kreditköpet. Med kreditbelopp avses vid beialningsanslånd den del av varaskontantpris varmed anstånd lämnas saml vid lån, såsom vid låneköp, det lånadebeloppet. Vid kreditköp som är förenat med rätt förkreditgivaren all återta varan bör enligl kommillén en förfalloklausul fö görasgällande också för den händelse köparen överiåter varan eller i strid motparternas avtal för varan ur landet under sådana omständigheter allkreditgivarens rätt äventyras. En reservant i kommittén anser atl kreditgivarenvid kreditköp med återtaganderätt bör få åberopa en förfalloklausul också omköparen vanvårdar varan och därmed försämrar den kreditsäkerhet somåleriaganderätten är avsedd att utgöra. Till vanvård bör enligt reservantenhänföras underiåtenhet att hålla varan försäkrad, om försäkringspliktföreligger enligt kreditköps-avtalet. Kommittén framhåller atl kreditgivaren vidkreditköp ofta är en bank och atl undanlagsfall kan förekomma där bankerna medhänsyn till särskilda föreskrifter i banklagstiftningen har vägande skäl attgöra gällande förfalloklausuler på andra gmnder än de nu angivna. Kommitténföreslår därför en bestämmelse som ger utrymme för en något strängaretillämpning av förfalloklausuler i sådana fall. Remissinstansernagodtar i och för sig kommitténs förslag all kreditgivares rätt att göraförfalloklausul gällande vid kreditköp skall begränsas lill fall avkvalificerat betalningsdröjsmål och, vid kreditköp med ålertaganderält, falldär köparen har överiåtit varan eller avtalsstridigl fört den ur landet.Åtskilliga remissinstanser, främst företrädare för näringslivet, ansluter sigemellertid till reservantens uppfattning alt vid krediiköp med åiertaganderäiiutrymmet för tillämpning av förfalloklausuler bör vidgas något. För min del anser jag liksom kommillén allkonsumentkreditlagen uttömmande bör ange de fall i vilka kreditgivare vidkreditköp för använda sig av en förfalloklausul. Som kommittén har föreslagitbör detta fö ske vid kvalificerat betalningsdröjsmål. Kommitténs förslagbeträffande de krav som bör ställas på betalningsdröjsmålets omfattning synesvara väl avvägt. Det är visseriigen rikligt, som KO har påpekat i sillremissyttrande, att den av kommittén föreslagna regeln under speciellaförutsättningar kan vara något mindre förmånlig för köparen än motsvarande bestämmelsei avbelalningsköplagen. Anledningen härtill är atl den föreslagna regelnsätter del belopp som dröjsmålet avser i relation till summan av kreditkostnadoch krediibelopp och inte, vilket närmast skulle motsvara regeln i avbelalningsköplagen,lill summan av kreditkoslnad och kontantpris (kreditköpspriset). För allanormala fall innebär kommitténs förslag emellertid en förbättring av köparensställning jämfört med regleringen i avbelalningsköplagen. Dessutom kommerskyddet mot åberopande av förfalloklausuler alt gälla även vid andra former avkrediiköp än del traditionella avbelalningsköpel. Jag ansluter mig därför lillkommitténs förslag i denna del. 1976/77:123 119 Däremot kan jag inte dela kommitténs uppfattningatl kredilgivaren skall kunna göra en förfalloklausul gällande även i fall dåen säkerhetsräll äventyras. Frågan om kreditgivaren skall ha rätt atl påfordrabetalning bör enligt min mening avgöras enbart med hänsyn till omköparen fullgör sin betalningsskyldighet på elt godtagbart sätt eller ej.Sköter köparen sina betalningar, finns del inte anledning att likväl tillåtakredilgivaren alt fordra betalning med frångående av gällande belalningsplan.Regler av den innebörd som kommitlémajorilelen och reservanten har förordatskulle f ö. säkeriigen fö en begränsad praktisk belydelse. Så länge köparenfullgör sin betalningsskyldighet torde det sålunda i regel bero på renatillfälligheter, om kreditgivaren för veta att köparen överiåter ellervanvårdar varan eller för den ur landet. Och i de fall reglerna verkligenaktualiserades skulle de uppenbariigen kunna ge upphov lill svårbedömdatvister. Vid krediiköp - med eller utan återtaganderätt -bör kredilgivare således inte fö utkräva betalning i andra fall än dåköparen har råkat i sådant kvalificerat betalningsdröjsmål som harberörts. I 2 8 andra stycket avbelalningsköplagen finns somtidigare har nämnts beslämmelser som ger köparen vissa möjligheteratt genombetalning i efterhand avvärja lillämpningen av en förfalloklausul. Kommitténhar inte ansett att några motsvarande regler behöver införas ikonsumentkredillagen. Jag har emellerlid för min del en motsatt uppfattning.Sålunda anser jag när del gäller krediiköp med återtaganderätt atl en rätt altavvärja tillämpningen av en förfalloklausul behövs för att inte skyddet molobefogat återtagande skall urholkas. Jag återkommer till detta spörsmål isamband med alt jag behandlar frågor om återtagande. Som kommittén har framhållit är bank oftakreditgivare vid kreditköp. Enligt 63 8 lagen (1955:183) om bankrörelse (63 8ändrad senast 1975:227) gäller vissa föreskrifter om löptiden för lån och omförtida uppsägning av lån. Om lånetiden överstiger skall bankaktiebolagsålunda, utom i vissa fall, förbehålla sig rätt att säga upp lånet lillbetalning . Vidare skall bankaktiebolag förbehålla sig rätt all sägaupp vissa lån lill betalning senast , om säkerheten för lånetförsvagas i märklig mån eller, i fråga om lån utan säkerhet, om trygghet intelängre föreligger för låneförbindelsens fullgörande. Motsvarande föreskrifterfinns i lagen (1955:416) om sparbanker (ändrad senast 1976:143) och lagen(1956:216) om jordbrukskasserörelsen (ändrad senast 1976:144), Kreditgivare som är bunden av dessaförfattningsföreskrifler bör givetvis vara skyldig att iaktta föreskrifternaäven beträffande lån som lämnas lill konsument under sådana förhållanden allfråga är om kreditköp. 1 likhet med kommillén föreslår jag därför allkreditgivaren för fordra betalning även i andra fall än vid sådantbetalningsdröjsmål som har nämnts, om skyldighet att göra det följerav annan författning. Som kommittén har framhållit torde detta med hänsyn tillrådande bankpraxis inte medföra risk för all konsumenterna utsätts för oskäligtillämpning av 1976/77:123 120 förfallo-och uppsägningsklausuler Skulle det ske i något fall, har konsumentenmöjlighet all åberopa generalklausulen i avtalslagen. Som har fastslagits bör kredilköpare sombegagnar sig av möjligheten alt belala sin skuld ha rätt all fökrediikostnaden reducerad med hänsyn lill all hela den avtalade kredittideninte utnyttjas. Detsamma bör givetvis gälla om kreditgivaren med stöd av enförfalloklausul eller i samband med återtagande av vara utkräver betalning iförlid. Det i 4 8 avbelalningsköplagen regleradeavräkningsförfarandet vid förtida betalning innebär i huvudsak att köparensskuld reduceras genom alt säljaren tillgodoräknas endast så slor del av de vidavräkningslillföllet ej förfallna posterna som godsets kontantpris utgör iförhållande lill avbeialningsprisel. Kommittén framhåller att avbetalningsköplagensmetod för avräkningen inte tar hänsyn till vare sig kredittidens längd ellerlill del förhållandet all en relativt slörre del av krediikostnaden kan utgörakostnad för uppläggning av krediten och därmed hänföra sig till kredittidensbörjan. Enligt kommittén har från bl. a, finansieringsförelagens sida hävdatsatl en mera genomarbetad metod bör införas. Kommittén föreslår för del första all kreditgivarenalltid, oavsett när kredittiden avbryts, skall fö tillgodoräkna sig kostnadenför uppläggning av krediten, under fömtsättning att denna kostnad särskilt harangetts i kreditavtalet och inte är oskälig. När det gäller metoden förreduktion av krediikostnaden i övrigt anser kommittén att hänsyn bör tas lillkredittidens längd. Kommittén föreslår därför en regel där del sägs all frånköparens kvarstående skuld skall avräknas den del av kreditkostnaden som hänförsig till den ej utnyttjade kredittiden. Enligt kommittén bör ändamålsenligametoder för avräkningen kunna utformas i samråd mellan ochberörda näringsidkare. Kommittén har därför avstått från att föreslå meradetaljerade beslämmelser om hur avräkningen skall gå lill, I betänkandet harkommittén emellertid redovisat vissa möjliga normer för avräkningen, bl, a.den s. k. 78-regeln (betänkandet s, 201, jfr s. 139 f och 150). Kommitténs förslag har lämnats utan erinran avpraktiskl taget samtliga remissinstanser. () framhålleremellertid atl metoden för reduktion av kreditkostnaden inte bör vara merakomplicerad än att den kan hanteras av parterna själva och förordar attavbetalningsköplagens avräkningsregler kommer till användning i stället för deav kommittén förordade. Det är naturiigivis i och för sig önskvärt atlavräkningen mellan parterna vid förtida betalning i kreditköpsförhållanden kanske enligl regler som ger ett så rättvist resultat som möjligt. ärdel ell väsentligl iniresse alt avräkningsreglerna ulan större svårighet kanlillämpas vid uppgörelser mellan parterna själva och i det summariskaförfarandet vid handräckning för återtagande av vara. Inte minst viktigt är altreglerna ges en sådan utformning alt den enskilde konsumenien lätt kankontrollera att avräkningen i visst fall inte har gett elt sämre resultat förhonom än som följer av lagen. 1976/77:123 121 Mot bakgrund av del nu anförda kan jag biträdakommiiténs förslag att kredilgivaren vid avräkningen alllid skall fåtillgodoräkna sig kostnaden för uppläggningen av krediten, om denna kostnadsärskill har angetts i avtalet mellan parterna och inte är oskälig. När del gäller metoden för reduktion av återståendedel av krediikostnaden torde visseriigen intresset av största möjliga rättvisamellan parterna kunna tillgodoses inom ramen för de av kommittén föreslagnareglerna. Dessa synes emellerlid ofta förutsätta alltför kompliceradeberäkningar för alt uppfylla kravel på nödvändig enkelhet. Enligt min meningbör reduktionen av krediikostnaden kunna ske genom en schablonmässig beräkningsom i huvudsak ansluter lill principen bakom motsvarande regler i avbelalningsköplagen.Jag förordar därför att, vid beräkningen av kreditgivarens fordran vid förtidabetalning i kreditköpsförhållande, den obetalda delen av kredilfordringenskall minskas med så stor del av kreditkostnaden som den ej utnyttjadekredittiden utgör i förhållande till den avtalade kredittiden. Som tidigarenämnts skall kredilgivaren dock alltid fö tillgodoräkna sig skäliguppläggningskostnad som särskill har angetts i avtalet. Vad som har anförts rörande konsumentens rätllill förtida betalning, möjligheten all göra gällande förfalloklausuler ochavräkning vid förtidsbelalning har endast avseende på kreditköp, Kommillén harmenat atl rätten atl göra förfalloklausuler gällande bör begränsas även såvittgäller frislående lån, som lämnas till konsument under sådana förhållanden allkonsumentkreditlagen är tillämplig. Kommittén föreslår för de frislåendelånens del en regel av innebörd all förfalloklausul får göras gällande endastom trygghet inte längre föreligger för låneförbindelsens fullgörande. Denföreslagna regeln skulle enligl kommitténs mening i allmänhet utgöra hinder motatl förfalloklausul görs gällande vid mindre omfattande betalningsdörjsmål. Kommitténs förslag på denna punkt har underremissbehandlingen i allmänhet lämnats utan erinran. Bankinspektionen ochSveriges föreningsbankers förbund anser emellertid att den av kommitténföreslagna regeln i viss mån skulle komma i konflikt med de tidigare berördareglerna i banklagstiftningen enligt vilka kredilgivaren - utom i vissa fall -är skyldig bl, a, att förbehålla sig rätten att säga upp lån till återbetalninginom . För egen del kan jag hålla med de båda nämndaremissinstanserna. Den av kommittén förordade regeln skulle uppenbarligen kunnahindra bank atl göra gällande den rätt all säga upp lån lill betalning inom etlår, som bank enligl banklagsliftningen är skyldig all förbehålla sig. Detskulle därför i varje fall bli nödvändigt alt göra ett förbehåll för banklagsliftningenmotsvarande del förbehåll som jag har förordat beträffande krediiköp. Mol dennu diskuierade regeln kan emellertid också åberopas alt den skulle fö ringapraktisk belydelse, ålminslone såvitt gäller bankerna. Sålunda torde bankpraxisredan nu motsvara innehållet i regeln. Däremot skulle den föreslagna regeln möjligen kunnavara av visst värde för konsumenterna i förhållande lill andra kredilgivare änbanker. 1976/77:123 122 gällerfrislående lån rör man sig emellertid på elt område som är svårt attöverblicka. Sådana lån kan vara av den mest skiftande beskaffenhet och lämnasunder synnerligen olikartade förhållanden. Det kan därför finnas ett flertalfullt legitima skäl för kreditgivaren att ställa upp och göra gällandeförbehåll om betalning även för andra fall än som avses med kommitténsförslag. Medhänsyn till det anförda finner jag åtminstone f n. inte anledning att införanågra särskilda regler om begränsningar i kreditgivares rätt att göraförfalloklausuler och därmed jämförbara avtalsvillkor gällande vid friståendelån, I den mån det behövs ett skydd mot oskälig tillämpning avförfalloklausuler i hithörande fall torde man kunna nöja sig med generalklausuleni avtalslagen, som ger möjlighet att beakta samtliga förhållanden i delenskilda fallet, Kommillénhar framhållit alt andra särskilda, i avtal föreskrivna påföljder förkonsuments åsidosättande av avtalet - t, ex, viten - i regel inte bör godtasvare sig vid kreditköp eller fristående lån. Kommittén har emellertid inteföreslagit några särskilda regler därom utan har hänvisat till att avtalsvillkorsom föreskriver sådan påföljd bör kunna lämnas utan avseende med stöd avgeneralklausulen i avtalslagen. Jag ansluter mig lill detta synsätt Gfr prop.1975/76:81). En särskild lyp av avtalsvillkor som behandlas iavbelalningsköplagen är s. k, kopplingsförbehåll och avräkningsförbehåll. Medkopplingsförbehåll avses ett avtalsvillkor enligl vilket två eller flerakreditavlal mellan samma parter kopplas samman på vissl sätt. Kopplingen går ulpå alt kredilgivaren ges rätt atl utnyttja säkerhet som ställts enligt ett avavtalen som säkerhet även för fullgörande av övriga avtal. Med avräkningsförbehållåsyftas ett avtalsvillkor som ger kredilgivaren rätt att bestämma på vilken avflera fordringar, som han kan ha mot en kredittagare, en inbetalning från denneskall avräknas. Enligt8 8 avbelalningsköplagen för vid avbetalningsköp kopplings- ochavräkningsförbehåll förekomma endast i begränsad omfattning. Sålunda förbjudsi princip koppling som innebär all gods som sålts med ålertaganderält förutnyttjas som säkerhet för att köparen fullgör även annan förpliktelse än sådansom åligger honom enligt avbelalningsköpel. Undanlag görs dock för det falletatt ett kopplingsförbehåll avser ersättning för reparation eller annan åtgärdmed avseende på godset. Inte heller avräkningsförbehåll får förekomma annat ändå del avser ersättning för reparation e.d. Förbehåll som strider mol dessaregler är utan verkan. När det gäller andra kreditköp än avbetalningsköpsaml fristående lån finns del inte några särskilda beslämmelser i lag sombegränsar möjligheterna atl göra gällande kopplings- och avräkningsförbehåll.Förbehåll som med hänsyn lill omsländigheierna framstår som oskäligt kanemellertid jämkas 1976/77:123 123 ellerlämnas ulan avseende med stöd av generalklausulen i avtalslagen (jfr prop,1975/76:81, särskilt s, 145 f). Kommittén har - såvitt angår kreditköp medåtertaganderätt - lagt fram förslag som innebär all återtaganderätten inte kanutnyttjas som säkerhet för annan fordran än den som rör själva köpet.Förbehåll om återtaganderätt för sålunda enligl kommitténs förslag görasgällande endast vid dröjsmål med betalningen av köparens skuld på grund avkreditköpet. Med den konstmklionen anser kommittén att del inte behövs någonmotsvarighet till avbetalningsköplagens principiella förbud mol kopplingsförbehåll. Avräkningsförbehåll bör enligt kommillén heltförbjudas vid alla konsumenlkredilköp. Kommittén framhåller alt sådanaförbehåll bl.a,, såvitt angår kreditköp med återtaganderätt, kan leda till atlåtertaganderätten faktiskt kopplas lill andra fordringar. Kommittén föreslårdärför en regel av innebörd atl avräkningsförbehåll vid kreditköp skall varaogiltigt. Enligt förslaget skall denna regel dock inte ulgöra hinder förkreditgivare vid kontoköp alt avräkna eriagt belopp mol kontots saldo. En reservant i kommittén anser atl kopplings- ochavräkningsförbehåll vid kreditköp även i fortsättningen bör fö tillämpas i denbegränsade utsträckning som f n, medges enligt avbelalningsköplagen. Enligtreservanten har detta stor praktisk betydelse särskilt för bilbranschen. Ommöjlighetema att begagna sådana förbehåll helt slopas kan det enligtreservanten fö till följd alt köparen inte för reparera den köpta varan påkredit hos kreditgivaren.