prop · G00380 · 1976-12-31 00:00:00 — i behandlar isitt remissyttrande även förslaget att en filial förläggs till av det i bedrivna industriella beredskapsarbetet, vilket baseras på slöjdalster. Förslaget bör enligt min mening utarbetas och efter hörande av bl. a. Same-Ätnam föreläggas beslutande myndigheter för ställningstagande. Jag vill emellertid erinra om att förslag till nytt huvudmannaskap för industriella beredskapsarbeten, skyddade verkstäder, kontorsarbets- centraler m. m. har lagts fram av organisationskommittén för skyddat arbete (SOU 1975: 82). Frågan övervägs f.n. i . Ett eventuellt nytt beredskapsarbete i , får bedömas i detta sammanhang. När det gäller att skapa sysselsättningstillfällensom ett. komplement eller altemativ till rennäringen erbjuder turistnäringen stora möjlig heter särskilt för kvinnor och icke renskötande samer. V|d den fortsatta utbyggnaden av stugbyar och småstugor bör förutsättningarna.att för-;; lägga dessa inom samernas bosättningsområden prövas i samarbete med samerna själva. Härvid bör självfallet beaktas de krav på planering och de riktlinjer för markvändningen som stat och kommuner har lagt fast för de områden som berörs. Det statliga stöd som utgår till sådana projekt är dels det stöd som lärnnar vid upp förande av rekreationsanläggningar, dels medel för sysselsättningsfräm jande åtgärder. . , ., ,. . , Jag vill också framhålla att de kulturellastödformer som. till-, lämpas även är tillgängliga för .samebefolkningen.Detsamma gäller självfallet samhällets olikastödr pch utvecklingsinsatser pådet närings-8 1976/77. Prop.1976/77: 80 114 De kreditmöjligheter samt den rådgivning och annan' företagsservicesom står öppna-för näringsidkare kan sålunda komma även samiska företag tillgodo, i den mån företagsamheten faller inom de generella ramarna för de ohkasamhälleliga stödåtgärderna. Av särskilt intresse i detta sammanhang kan vara destödinsatser som förmedlas av företagareföreningarna och Norrlandsfonden. Företagareföreningarnahar till uppgift bl. a. att förmedla statligt kreditstöd till hemslöjd,hantverk och småindustri samt därmed jämförlig verksamhet. Norrlandsfondenskall på olika sätt främja näringslivefs utveckling i , främst iNorrbottens läh. För projekt som faller inom fondens verksamhetsområde kanlämnas bidrag eller lån. Vattenregleringsmedel som utgår enligt bestämmelsei vattenlagen kan användas för att kompensera skador som inte har ersattsenligt föreskrifter i vattendomar och för att tillgodose allmänna ändamål iden bygd som berörs av ett vattenföretag. Bidrag av sådana medel kan utgå bl.a. till renskötsel och kulturella ändamål: Medel beviljas av läns-styrelsemaoch, såvitt avser renskötseln, av lantbruksnämnderna. 5.4 Samebyn som forum för samisk gemenskap Mot bakgrund av strävandena att stärkasamhörigheten mellan de samer som har lämnat rennäringen och den mindre gruppsamer som är kvar i rennäringen togs frågan om ett stödjande medlemskap i samebyamaupp av SSR vid landsmötet i samband med remissbehandlingen av 1964 årsrennäringssakkunnigas betänkande (SOU 1968: 16). fick därefteri uppdrag att utreda frågan närmare. I huvudsaklig överensstämmelse med grundtankarna iSSR:s förslag föreslår sameutredningen vissa riktlinjer för ettstödjande medlemskap. Anslutning som stödjande medlem bör, menar utredningen,beviljas endast renskötselberättigad person och endast i den egna hembyn, mensamebyn skall under alla omständigheter avgöra vem som skall antas somstödjande medlem. Sådan medlem skall kunna tilldelas rätt till krokfiske ochsmåviltjakt. Utredningen anser att det bör ankomma på samebyn att besluta omsådana förmåner, vilket enligt utredningen förutsätter den ändringen irennäringslagen att samebyn ges rätt att upplåta sådana rättigheter. anser att ett stödjande medlemskaphar sitt berättigande om det ses som en åtgärd att stärka samhörigheten inomden samlade samiska folkgruppen. Enligt utredningen öppnar förslaget enmöjlighet främst för samebyarna att bidra till att öka samhörigheten mellan derenskötande och de icke-renskötande samerna. Den föreslagna organisatoriska formen för stödjandemedlemskap i samebyar möter kritik från åtskilliga remissinstanser, främst frånsamernas egna organisationer men också från rennäringsmyndigheterna. Prop.1976/77: 80 115 somanser att det huvudsakliga motivet för medlemskapet blir jakt- och fiskerättsom fritidsaktivitet snarare än en strävan att stärka samhörigheten. Som ettaltemativ till denna form av medlemskap föreslår flera remissinstanser istället ett ökat statligt stöd till de ideella samiska föreningar som redanfinns på flera håll i landet. F. n. finns ett tjugotal sådana föreningar, varavnågra driver sin verksamhet i , och . SSR fastslår att frågan om att skapaföratsättningar för en ökad samhörighet samer emellan är viktig, men SSRfinner att frågan om en utvidgning av medlemskapet inte ärtillräckligt utredd och att frågan därför inte f. n. kan föranleda någonåtgärd. Även Saminuorra ställer sig starkt kritisk till förslaget. Saminuorraföreslår i stället vissa insatser för att göra samebyar till centram församiska näringar och samisk gemenskap. Med hänsyn till att främst så många av samernasegna organisationer är kritiska mot utredningens förslag om ett stödjandemedlemskap är jag inte beredd att biträda förslaget. Jag har i denna frågasamrått med chefen för . Saminuorra presenterar ett eget program förutvidgade samebyar, enligt vilket samebyn bör ges möjligheter att bilda bolag.Renskötseln och dess ledning bör dock vara fristående från samebyns övriga verksamhet.Vidare föreslår Saminuorra att samebyn ges möjlighet att dels rekryteramedlemmar efter eget gottfinnande, dels avgöra hur samebyns verksamhet, medundantag för rensköfseln, skall utformas. Saminuorra föreslår att en försöksverksamhetmed utvidgade samebyar enligt denna modell inleds i vissa samebyar och attsamebyarna och de samiska organisationerna får utforma en sådanförsöksverksamhet efter egna bedömningar. Detbör i detta sammanhang nämnas att rennäringslagens (1971: 437) bestämmelser omsameby i huvudsak har form av rambestämmelser som ger samerna frihet att inomden givna ramen ordna renskötselns organisation och verksamhet. Samebynsekonomiska verksamhet är enligt beslut av riksdag uttryckligenbegränsad till sådan verksamhet som har direkt samband med renskötseln (prop.1971: 51, JoU 1971: 37, rskr 1971: 216). Avsikten härmed är emellertid inte atthindra medlemmarna från aft ägna sig åt andra sysselsättningar vid sidan avrenskötseln. Tvärtom är det, som framhålls i nyssnämnda rennäringsproposition,av yttersta vikt. att det ges utrymme åt alternativa sysseU sättningar inomrenskötselområdet. Det är emellertid nödvändigt att man i detta sammanhangskiljer mellan begreppet sameby i rennäringslagens betydelse och det meravidsträckta begreppet sameby, som omfattar byn som befolkningsenhet. Samebyenligt rennäringslagens mening är en renskötarförening, en ekonomisk föreningvars enda ändamål är att på ekonomiskt bästa sätt ombesörja renskötseln.Rennärings- 1976/77: 80 116 lagenreglerar emellertid inte några aktiviteter av ideell natur. Begreppet utvidgadsameby enligt Såminuörras förslag synes däremot inrymma dels annan ekonomiskverksamhet än renskötsel, dels aktiviteter av ideell natur. Den försöksverksamhet som Saminuorra föreslår synesalltså ligga vid sidan av den verksamhet som regleras i rennäringslagen. Detföreligger, som jag har framhållit, inget rättsligt hinder mot att samer,vare sig de är renskötande eller inte, går samman och driver ekonomiskverksamhet vid sidan av rennäringen. Givetvis står det dem också fritt att ägnasig åt ideell verksamhet. Enligt min mening vore det värdefullt om Såminuortasförslag kunde prövas. Det ankommer härvid på samerna att själva organisera sigför att kunna vidta föreslagna åtgärder och därmed stärka den samiska kulturenoch gemenskapen. Jag kommer att i det följande föreslå ett särskilt stöd tillsamiskt organisationsliv. Inom ramen för detta stöd bör det vara möjligt attge vissa ekonomiska resurser till det administrationsarbete som kan krävas ide olika sameområdena. Vissa remissinstanser, såsom , Storaman-grappen och Lapplandsgrappen, har hävdat att bl. a.rätten till jakt och fiske tillkommer alla samer och inte kan begränsas tillenbart de renskötande samema genom rennäringslagstiftning. Jag vill erinra omatt frågan om vilken rätt till land och vatten som samema kan ha på grand avhävd eller äldre rättigheter f. n.. är föremål för domstolsprövning. Med hänsynhärtill tar jag här inte upp detta spörsmål. Huvudstadgandet om samemas rätt till jakt och fiskeinom renskötselområdet finns i 25 § rennäringslagen. Enligt detta lagram fårmedlem i sameby jaga och fiska på utmark inom de delar av byns betesområdesom hör till renbetesfjällen eller lappmarkerna, när renskötsel är tillåtendär. Den jakt och fiskerätt som enligt 25 § tillkomrner medlem i sameby får iprincip-inte av samerna upplåtas till annan. Fråga om sådan upplåtelse prövas istället av lantbraksnämnden. Upplåtelsen skall ske mot avgift, om intesärskilda-skäl föreUgger för avgiftsfrihet. Av motiven till 34 §rennäringslagen (prop. 1971: 51 s. 170) framgår att med begreppet fiskesameravses samer som inte tillhör den renskötande befolkningen men som är beroendeäv fisket inom renskötselområdet för sin försörjning. Vidare'framgår av motiveni denna del att ett fall när det kan vara befogat att göra undantag frånprincipen att upplåtelse skall ske mot avgift är upplåtelse av fiskerätt åtfiskesamer. I sameutredningens uppdrag ingick att undersökafiskesamernas förhållanden och överväga vilka åtgärder sorii kunde behövas föratt säkerställa denna grupps utkomstihöjligheter. Utredningen; sona utgår Prop.1976/77: 80 117 frånbegreppet fiskesamer såsom det har använts i förarbetena till rennäringslagen,har låtit undersöka yrkesfisket ovanför odlingsgränsen i från ihuvudsak två synpunkter, nämligen från näringssynpunkt och från rättsligsynpunkt; Enligt sameutredningen är det från näringssynpunktangeläget att yrkesfisket i fjällområdet behålls åtminstone på nuvarande nivåoch utredningen har pekat på vikten av att fiskerimyndigheter och andramydigheter noga följer utvecklingen inom området och verkar för att fisket nåren optimal nivå. Jag delar utredningens uppfattning. Det är från mångasynpunkter angeläget att yrkesfisket i fjällområdet behålls åtminstone pånuvarande nivå. Genom att avsalufisket utgör en väsentlig del iglesbygdsbefolkningens försörjning skulle sociala problem uppstå i vissaområden, om det inte fanns möjligheter till en inkomstförstärkning genomfiske. Därtill kommer den direkta och indirekta sysselsättningseffekt somyrkesfisket innebär i ett område som i övrigt har stora sysselsättningsproblem.Även från fiskebiologisk synpunkt är yrkesfisket av stor vikt. Eftersom det f.n. finns medel tillgängliga för de stödåtgärder som kan behövas förfjällfisket, anser jag i likhet med utredningen att ytterligare resurser intekrävs f. n. Även i fortsättningen bör alltså arbetsmarknadsbidrag, reglerings-och villkorsmedel utnyttjas för ändamålet i åtminstone hittillsvarandeomfattning. Till åtgärder sorn stöder sysselsättningen för fiskesamerna börvissa mindre bidrag kunna utgå ur samefonden. När det sedan gäller frågan om fiskesamernasställning från rättslig synpunkt framgår av den undersökning somsameutredningen har låtit utföra i att av de ca 250 personersom bedriver avsalufiske ovanför odlingsgränsen är de flesta, omkring 165,medlemmar i samebyar och bedriver fisket som kompletteringsnäring till rennäringen.Dessa samers fiskerätt grundar sig på 25 § rennäringslagen. Av återståendefiskare som bedriver avsalufiske ovanför odlingsgränsen och som alltså inte ärmedlemmar i sameby utövar omkring 75 personer fisket antingen enligt reglernaom enskild fiskerätt eller med stöd av avtalsenlig rätt, t. ex. genomupplåtelse av lantbraksnämnd på statens vatten eller genom kombinerat avtal omlägenhetsarrende och fiskeupplåtelse. Återstående 14 avsalufiskare synesdäremot enligt utredningens undersökning varken ha fiskerätt på grund av lageller avtal och deras fiskerätt kan därför ifrågasättas. mening är det angeläget att utkomstmöjligheterna för dessa 14samer liksom för ev. andra samer i samma situation säkerställs så att de kanfortsätta sitt fiske i ungefär samma omfattning som . Utredningenföreslår att det får ankomma på lantbruksnämndema att, i nära samråd medfiskesamerna i fråga och de samebyar inom vilka fisket bedrivs, pröva olikavägar för att frågan skall få en från juridisk synpunkt tillfredsställandelösning. Utredningen påpekar att enligt praxis Prop.1976/77: 80 118 brukarsamer som upphör med den egentliga renskötseln och övergår till att jaga ochfiska för sin försörjning i vissa fall få kvarstå som medlemmar i sameby.Utredningen finner att denna praxis har fog för sig, eftersom jakt- ochfiskerätt ingår som birättighet i renskötselrätten, och att den kan vara enframkomlig väg bland andra att lösa frågan. En annan väg att säkerställafiskesamernas utkomstmöjligheter som utredningen nämner är avgiftsfriupplåtelse enligt bestämmelsema i rennäringslagen. Denna möjlighet har som nyssnämnts anvisats i motiven till 34 § rennäringslagen. Om det skulle uppkommasvårigheter att nå en tillfredsställande lösning på någon av de nu angivnavägarna, bör enligt utredningen lantbruksnämnden bemyndigas medge att fiskett. v. får bedrivas som . Utredningenhar även berört förhållandena för den grupp samer som visserligen redan harfiskeupplåtelse i någon form men som inte tillhör sameby och likväl genom sittfiske känner sig ha en mycket stark förankring såväl i en gammal samisk näringsom i den samiska miljön. Utredningen anför att även deras utkomstmöjligheterbör kunna bli föremål för sådan omsorg att förutsättningarna för fisket inteförsämras. SSRanser att de förslag som sameutredningen lämnar för att säkerställafiskesamernas rätt att även i fortsättningen utöva sin näring inte ärtillfyllest utan yrkar att fiskesamernas fiskerätt till de sjöar där de ärbosatta fastställs i lag, eftersom fiskesamerna har en urgammal rätt attbedriva fiske i de vatten de sedan generationer tillbaka har utnyttjat. Ävenvissa andra remissinstanser förordar att frågan om fiskesamernas rätt tillfiske löses genom en särskild lagstiftning och att de yrkesfiskande samema börfå samma lagstadgade rätt till nyttjande av land och vatten som de renskötandesamerna har. Ilikhet med utredningen anser jag att de s. k. fiskesamerna måste tillförsäkrassådan rätt till fiske att de i mån av tillgång på fisk kan få ungefär sammatillskott av fiske till sin försörjning som . Utredningensundersökningar visar att flertalet fiskesamer redan har rätt till fiske pågrund av lag eller avtal. Ett mindre antal avsalufiskare synes emellertid saknasådan rätt och för deras vidkommande föreslår utredningen olika utvägar föratt juridiskt sett säkerställa deras utkomstmöjligheter. Enligt min mening bördet vara möjligt att på de av utredningen anvisade vägarna nå en fullttillfredsställande lösning även för de fiskesamer vars rätt kanifrågasättas. Det fiske det här är fråga om bedrivs ju på kronans vatten ochjag utgår från att också de renskötande samerna, som enligt rennäringslagen ärtillförsäkrade rätten till fiske på dessa vatten, kommer att medverka till attnu ifrågavarande fiskesamer får skälig del i fisket i fjällområdena. Jag äralltså inte beredd att tillstyrka en särskild lagstiftning på området. Därtillkommer att frågan om vilken rätt till land och vatten i dessa områden somsamerna kan ha på grund av hävd eller äldre rättigheter f. n. är föremål förprövning av domstol. Prop.1976/77: 80 119 Vad i övrigt avser frågan om upplåtelser av rätttill fiske åt fiskesamerna vUl jag endast tillägga att jag med hänsyn tillfiskesamernas behov av trygghet ansluter mig till vissa remissinstansersuppfattning, att upplåtelsekontrakten i många fall bör omfatta avsevärt längretid än f. n., ibland hela den tid innehavaren bedriver yrkesfiske. I de frågor som redovisats rörande fiskesamerna harjag samrått med chefen för jordbraksdepartementet. Det bör ankomma på regeringenatt meddela de föreskrifter som behövs för att tillgodose fiskesamernas behov. Tillgången till social service i vid mening är avgrundläggande bety delse för den samiska näringen och kulturen. Efter samråd med chefen för vill jag redovisa några frågor inom detta om råde. . . Inom hälso- och sjukvården prioriteras genomresurstilldelning och fastställda läkarfördelningsprogram utbyggnaden av bl. a.den öppna distriktsvården i syfte att tillgodose behovet av närhetsservice. I.försöksverksamheter med nya arbetsformer för samverkan mellan socialr vård,arbetsvärd och hälso- och sjukvård är utgångspunkten en helhetssyn på denenskilda människan i hennes livsmiljö. Genom regler för tandläkarresursernasfördelning inom folktandvården, som har meddelats av ,åstadkoms en jämnare fördelning av tandläkare i olika delar av landet. Inom ramen för kommunernas sociala service skeromfattande insatser för omsorgen om äldre och handikappade. Genom den socialahemhjälpen lämnas äldre och handikappade den hjälp som kan. behövas för att deså länge som möjligt skall kunna bo kvar i sin vanliga boendemiljö. Genom andraverksamheter såsom dagcentraler för pensionärer försöker man öka möjlighetematill gemenskap och aktivitet. Till den sociala servicen på området kan ocksåräknas bl. a. kommunernas insatser för att förmedla s. k. förbättringslån förupprustning av bostäder. Jag vill i sammanhanget nämna att iNorrbottens län har gjort en framställning till omåtgärder för att förbättra samers och övrig fjällbefolkningsbostadsförhållanden. Framställningen bereds f. n. inom regeringskansliet.Kommunernas färdtjänst för handikappade är en annan viktig servicegren. Landstingens och kommunernas hälso-, sjukvårds- ochsociala service är till för alla som bor i kommunen, och kan ha behov av sådanservice. I glesbygdskommunerna kari emellertid finnas problem när det gälleratt till rimliga kostnader ordna en tillfredsställande sådan service förkommunernas invånare. finns däirför under socialdepar- Prop.1976/77: 80 120 tementetshuvudtitel ett anslag för bl', a. försöksverksamhet med åtgärder för vård ochservice i glesbygder med särskild inriktning på äldre och handikappade samtbarn och ungdom. Försöksverksamheten administreras av . Bidragfrån anslaget kan utgå och så sker redan även för försöksverksamhet i syfteatt finna lösningar på de organisatoriska och andra svårigheter 'som kan finnasför kommunerna när det gäller att ge samerna en god och med övrigakommuninvånare likvärdig social service. , lantbruksstyrelsenoch SSR arbetar tillsammans på att finna former för enbättre service och ett bättre boende för samerna. Regeringen kommer inom ramenför anvisade medel att i varje enskilt fall positivt pröva ansökningar ombidrag för försöksverksamheter som syftar till att söka lämpliga framkomstvägarför att tillgodose dessa behov. Jag vill i sammanhanget också beröra en speciellfråga som har aktualiserats under propositiorisarbetet. Kostnaderna försocialhjälp och barnavård åvilar som huvudregel kommunerna. Särskilda åtagandenhar emellertid gjorts från statens sida, bl. a. beträffande samer. Bestämmelserhärom finns i kungörelsen (1956: 397) angåeiide statsbidrag till socialhjälpoch barnavård för'lappar (ändrad 1971: 981) och avser i huvudsak renskötandesamer. Statsbidrag utgår av kommunens kostnader för socialhjälp somlämnats enligt 12 § lagen (1956:2) om socialhjälp (ändrad : 704) ochför vård av barn som omhändertagits enligt barnavårdslagen. Enligt min meningkan betydelsen av statsbidraget ifrågasättas liksom motiven för att ha kvarsärbestämmelser av detta slag. Med hänsyn till att socialutredningen (S 1969:29) i sitt slutbetänkande bl. a. kommer att behandla olika statsbidragsfrågorär jag dock inte beredd att nu föreslå någon ändring i bidragsbestämmelserna. Jag vill i likhet med sameutredningen peka påförskolan som ett av de viktigaste instrumenten i den sociala servicen. Iförskolan kan de behov som alla barn har av verksamhet och samvaro med andrabarn tillgodoses under pedagogisk ledning. Inom förskolan ges möjhgheter atttillgodose varje enskilt barns behov av särskilt stöd och stimulans.Verksamheten i förskolan är därför ett första viktigt steg när det gäller attmöjliggöra för samerna att bibehålla sitt språk och sin kultur. Somsocialstyrelsen har framhållit i sitt remissyttrande är bl. a. språket engrundläggande faktor för barnets hela personlighetsutveckling. Möjligheternaatt erbjuda samebamen hemspråksträning i förskolan är därför av särskilt storbetydelse. Fr. o. m. /78 har särskilda medelanvisats för bidrag till kommunerna för hemspråksträning i förskolan (prop.1976/77: 22, UbU 1976/77: 10, rskr 1976/77: 111). Bidraget utgår med 1 900 kr.per år och barn som deltar i hemspråksträningen. har fått iuppdrag att i samråd med SÖ utforma riktlinjer för hemspråksträningen Prop.1976/77: 80 121 iden allmänna förskolan och i daghemmen. Som SÖ påpekat kan verksamheten därvidutformas på ohka sätt beroende på förutsättningarna i den enskilda kommunen.Statsbidraget bör enligt min mening också kunna användas av kommunerna föranordnande av speciell förskoleverksamhet med hemspråksträning under sommarhalvåreti de fall förutsättningar inte finns till reguljär förskoleverksamhet ikommunen eller del av kommunen. 5.7 Samisk kulturell verksamhet De samlade förslagen från sameutredningen är attbetrakta som förslag till åtgärder för samernas kultur i vidaste mening.Utredningen behandlar också villkoren för samisk kulturell verksamhet isnävare bemärkelse och konstaterar att de allmänna samhällsinsatserna påkultur-, området innebär ett stöd även för samiskt kulturarbete. När allmännabidragssystem och stödformer inte kan tillämpas bör stöd i särskilda formerutgå. Utredningen föreslår ett särskilt anslag. Bidrag till samisk kultur,vilket är avsett som ett allmänt stöd åt samernas kultur och de samiskaorganisationerna. I flera remissyttranden betonas vikten av att deallmänna kulturanslagen kan tas i anspråk även för samisk kulturell verksamhetoch att det förstärkta kulturstödet i enlighet med målen för den statligakulturpolitiken åstadkommer en reell förbättring även för samernas kulturellasituation. Remissinstanserna delar allmänt uppfattningen att stöd i särskildaformer bör kunna utgå för samisk kulturell verksamhet när allmänna insatserinte räcker till för att tillgodose de samiska behoven. I likhet med sameutredningen och remissinstansernaanser jag det vara principiellt viktigt att samerna kan utnyttja de allmännastatsbidrag och stödformer som står till buds för allmänkulturell verksamhet.De statliga bidragen är ju som regel utformade så att de inte blir styrande förverksamheten och de kan således utnyttjas helt i enlighet med samiskavärderingar. Bevarandet och utvecklingen av den samiska kulturen måstesjälvfallet ske på samernas egna villkor. ger, som statens kulturrådhar framhållit, målen för den statliga kulturpolitiken ett stöd för krav,påintegritet och utvecklingsmöjligheter även för den samiska kulturen. Det blirdå närmast en fråga om att bevaka att de statliga reformerna på kulturområdetverkligen bidrar till att förbättra samernas kultursituation. ser f. n. över rådets informationtill samernas organisationer och skall sedan studera hur de statligakulturreformerna har slagit ut beträffande den samiska kulturen. Resultatet avdenna översyn bör enligt min mening kunna tjäna som underlag för en bedömningav de allmänna stödmöjligheternas betydelse för samiskt kul- Prop.1976/77: 80 122 turarbete.Om det visar sig att man genom bidragsbestämmelsernas utformning i något fallhindrar samiska kulturarbetare att utnyttja en viss stödform, bor man sökaändra bidragsbestämmelserna. Enligtmin uppfattning bör det således ankomma på att vidfördelningen av medel som står till rådets disposition ta hänsyn till densamiska minoritetens behov.