prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — 8.2.2 Friskrivning i garantiåtaganden frånansvar för fel Vid köp av lös egendom åliggerdet köparen enligt 52 § köplagen attreklamera fel eller brist i godset utan oskäligtuppehåll (vid handelsköp genast) vid äventyratt han annars, med vissa undantag, mister sin rätt att föra talan om felet eller bristen. Köparen måste vidare enligt 54 § köplagen inomett är från det han mottagit godset göraklart för säljaren att han vill göra gällande ("tala å") fel eller brist. Vid konsumentköp är reklamationsskyldigheten något mindre rigorös,köparen skall reklamera "inom skälig tid" efter det han bort märka felet dock oj senare än inom ett årfrän det han mottog varan.Preskriptionsbestämmelsen i 54 § köplagen är tillämpligäven såvitt avser konsumentköp. Underlåter köparen attreklamera mister han dock inte sin rättenligt köplagen, om säljaren förfaritsvikligt och inte heller om säljaren varitgrovt vårdslös och felet eller bristen medför"märklig" skada för köparen. Svek frnnsäljarens sida bryter också preskriptionsbestärcmelsen i 54 § köplagen att köparen måste göra gällande fel och brist frånmottagandet. Preskriptionsbestämmelsen gäller inte heller om säljaren förbehållit sig genom garantiåtagandeeller på annat sätt att svara förvar.in efter ettårsfristens utgång. Vid rena entreprenadförhällanden tillämpas52 S köplagen beträffande reklamation analogt, se UJA 1943 s 272, och så torde vara förhållandet även vid entreprenader enligt AB:ssystem såvitt avser ansvaret för dolri.i fel, se 72 s 229. Även 53 y köplagenangående verkan av svek och grov vårdslöshet på reklamationsskyldigheton torde tillämpas analogt påentreprenadförhällanden, jfr AB 72 5:8 angåendeentreprenörens ansvar för dolda fel efter garantitidens utgång om felet har c-.in grund i grov vårdslöshet -inkluderande även svikligt förfarande Prop.1976/77:110 '" och uppsåt - från entreprenörenssida (72 s 157 f). Preskriptionsregeln i 54 § köplagen, somavskär möjligheten att tala på fel i varansenare än från mottagandet,anses inte tillämplig på entreprenadförhållan den (se , Särskilda avtalstyper I s 122 f m hänv). Såkunde exempelvis enligt NJA 1946 s 666 inte en utfäst garantitid åberopassom en preskriptionsbestämmelse. Flera år efter en avtalad ettårig garantitids utgång uppmärksammades ett dolt fel avseende dräneringsrörkring en husgrund. anförde, att den i kontraktet intagna bestämmelsen om entreprenörens ansvarighet väl fick ansesinnebära att ansvarigheten i allmänhet förarbetets utförande och byggnadens bestånd begränsatstill men att bestämmelsen inte kunde tillämpas i frågaom fel som yppats först efter utgången av och inte rimligen kunnat upptäckas . Det kontrakt som var föremål för bedömning i NJA 1946 s 666 var byggt på AB 36, som saknade regler om entreprenörens ansvar efter garantitidens utgång. Vid utarbetandet av AB 54 fann man lämpligt att införaen föreskrift om detta. I 72 s147 f anförs härom: "Kontraktskommitténville nämligen tillmäta bestämmelsernaom garantitid en viss preskriberande verkan , särskilt med hänsyn till dels den kontroll, somunder entreprenadtiden utövas av såväl beställaren som myndigheter, dels de regelmässigt förekommandeslut- och garantibesiktningarna, vilkas syfte är att fastställa entreprenadens kvalitet ochkvantitet. En regel om begränsning avansvaret efter garantitiden att gällafall av grov vårdslöshet ansågs tillgodose kravet på och behovet av en avveckling av kontraktsförhållandetmellan parterna; skydd behövdes endast för de undantagsfall, som gått förbi allakontroller och beställarens egen övervakning samt dessutom beror på kvalificerad vårdslöshet. Därmedfår givetvis jämställas vad somi köplagen kallas "svikligt förfarande", dvs närmast uppsåt. Vårdslöshet av angiven art, som iblandockså kan karaktäriseras som yrkesfusk, finns icke anledning attskydda genom en förkortad preskriptionstid. 1976/77:110 141 Vid utarbetandet av AB 65 diskuterades ingående, huruvida bestämmelsen borde gälla endast vid grov vårdslöshet. Tillstöd härför anfördes samma skäl, som ligger bakom ettårs-preskriptionen i 54 § köplagen nämligen att parterna i ett affärsförhållande har ett intresse av att bli skilda frän varandra utan alltför stor tidsutdräkt. Gentemot detta framhölls bland annat, att detta intresse icke är lika starkt, om priset för "skilsmässan"till större delen skall betalas av enaparten. Besiktningsförrättare har icke praktisk möjlighetatt undersöka annat än synliga delar, och vissa fel uppenbaras först efter garantitidens utgång. Kravet pågrov vårdslöshet föranleder i åtskilliga fall orimliga bevissvårigheter, varigenom entreprenörens ansvar fördolda arbeten blir nära nog illusoriskt. Även en motsatt uppfattning hävdades, nämligenatt bestämmelsen medförde ett alltförstort ansvar för entreprenören. Kontraktskommitténfann icke bärande skäl föreligga attfastställa en regel, som väsentligt skulle avvika från vad som gällerinom andra motsvarande delar av näringslivet,bland annat de ovan berörda reklamationsreglerna i köplagen. Beställarensmöjligheter att följa och kontrollera arbetena är oftast lika goda som eller bättre än vid annanproduktion, Hans möjligheter att på ett tidigt stadium upptäcka brister och fel är därför goda. Härtill kommer att garantitiden för det färdigaobjektet icke sällan är längre, än vad som normalt brukar gälla för lös egendom; en entreprenad är dessutom icke mera särpräglad än att den härutinnan i princip bör kunna jämställas med de prestationer, som ryms under 2 § köplagen, ochsom innebär att någon "skall mot vederlag i penningar något förfärdiga och ämnetdärtill bestå". Vidare måstebeaktas det allmänna intresset av att endast meraexceptionella omständigheter bör förlänga ett eljest avslutat affärsförhållande. Angivna omständighetervar vägledande för Kontraktskommit-téns beslut att bibehålla grov vårdslöshet som förutsättning för entreprenörensansvar efter garantitidens utgång. Även vid utarbetandet av AB 72 har från något håll påyrkats, attendast s k enkel vårdslöshet skulle krävas för entreprenörens ansvar. Bestämmelsen har dock på de ovan anförda skälen behållitsoförändrad." De omständighetersom sålunda föranlett att man vid utformningen av AB ansett sig böra låtagarantitidens utgång medföra en viss preskriberande effekt (såvitt avser annat ändolda fel pä grund av grov vårdslöshet) föreligger endast om köparen själv lämnat ut uppförandet av huset på entreprenad. Vid småhusöverlåtelser i allmänhet inom grupphusbebyggelse o dyl är köpa.ren emellertidnästan aldrig beställare. kommer han in som Prop.1976/77:110 142 köpare först då byggnaden närmar sig sin fullbordan. Hans möjligheter att utövainflytande genom byggkontroll är mycket små,ibland obefintliga. Likasåär hans möjligheter ofta småatt tillvarata sina intressen vid besiktning, eftersom han inte utserbesiktningsman. Med hänsyn härtill kan småhusköparen i allmänhetenligt kommitténs uppfattning inte anses jämställd med beställare som regelbundet anlitar byggföretag och dåtillämpar . Med hänsyn till köpeobjektets värdeoch förväntade varaktighet får engarantitid anses alltför kort, åtminstonesåvitt gäller vissa fundamentala delar eller funktioner avobjektet. Småhusköparen har inte haft möjligheteratt följa och kontrollera uppförandet av huset och det finns därför starka skäl som talar föratt han i stället skall ha möjlighet att iaktta husets kvalitet och förmåga att klaraalla årstidsväxlingar och med god marginal påpeka de fel och brister som därefter kan ha uppkommit. När det i en del kontrakt medentreprenadinslag inte sägs något om säljarens ansvar efter garantitidensutgång kan frånvaron av bestämmelserhärvidlag uppfattas som friskrivningfrän allt ansvar efter garantitidensutgång. Redan enligt allmännarättsprinciper anses emellertidfriskrivningar frän ansvar för skada vålladuppsätligen eller genom grov vårdslöshet intenormalt kunna godtas (se , Standardavtalsrätt, 2 uppl, s 32 m hänv) och i själva verket torde säljaren i sådana fall, om kontraktet inte är baserat påeller hänvisar till AB:s system, få svara ävenför s.k. enkel vårdslöshet. För undvikande av ovisshet för köparen bör enligt kommitténsuppfattning i de småhuskontrakt som här avses tas in uttrycklig bestämmelse om säljarensansvar efter garantitidens utgång. 1976/77:110 143 Preciseringen i garantiåtagandenenligt AB:s system av säljarens ansvar efter garantitidensutgång fungerar inte bara som en friskrivning från allt felansvar som inte kan hänföras tilldolda fel på grund av grov vårdslöshet utanmedför just genom denna begränsning, att en småhusköpare som vill tala på ett uppkommet fel i byggnaden ställsinför mycket stora bevissvårigheter. Köparensreella möjligheter att göra gällande påföljder mot säljaren torde härigenomvara mer inskränkta jämfört med hansmöjligheter enligt de dispositivabestämmelserna i jordabalken, oaktat även dessa naturligtvis ställer köpareninför bevissvårigheter, närdet gäller att visa felets uppkomst,orsakssammanhang m m. De ansvarsfriskrivningar som förekommer beträffandemaskinell utrustning och som beskrivits i avsnitt 7.2.2 kan vid eventuella felföra med sig att smähusköparen är hänvisad att vända sig till olika leverantörer eller tillverkare och aktualisera, tillämpningen av garantiåtaganden, som sinsemellan inte ärav samma innehåll. Detta system fungerar måhända i en delfall snabbare och med mindre administrativ omgång än hänvändelse via säljaren till leverantör/tillverkare. Kommittén anseremellertid att inskränkningen i säljargarantin beträffandemaskinell utrustning m m och hänvisningentill leverantör/tillverkare ger småhusköparen en svåröverskådlig bild av ansvaret för fel . Härtill kommer att säljaren sannolikt har störrepåtryckningsmöjligheter gentemot leverantör/ tillverkare änvad småhusköparen kan åstadkomma. För säljaren måste det ocksåvara av väsentligt intresse att genom Xelanmälningar o dyl skaffa sig en allsidig bild av försäljningsobjektetsfunktionsduglighet. Enligt kommitténsmening bör säljaren inte som ofta sker i köpekontraktenmed entreprenadinslag undanta den maskinella utrustningen från den (vanligen) ettåriga garantin i övrigt. I stället kan i kontraktet anges, att leverantör/tillverkare av viss utrustning svarar enligt särskilt garantiåtagande 1976/77:110 144 men att detta inte inskränker säljarens garanti och inte hindrar köparenatt till säljaren anmäla och få avhjälpta eventuella fel på den maskinellautrustningen. erinra om att den i sina direktiv fått i uppdrag att överväga tvingande regler till köparens civilrättsliga skydd som oavsetteventuella garantiutfästelser förlänger den tid under vilkensäljaren-entreprenören är ansvarig för fel på fastigheten. Prop.1976/77:110 145 8.2.3 Friskrivningi tillträdes- och force majeure- klausulerfrån ansvar för dröjsmål Vidrena entreprenadförhållanden utanför AB:s system torde dröjsmålspåföljder såsom skadestånd och hävning kunna göras gällande mot entreprenören endast om hsinvarit försumlig med att söka färdigställa entreprenaden inom utsatt ellerinom skälig tid. Varken i frågan om hävning eller skadestånd torde de stränga reglerna i 21 och 24 §§ köplagen kunna tillämpas analogt med hänsyntill grundtanken att ett entreprenadförhållande inte i onödan skallupplösas. Hävning på grund av dröjsmål kan således sannolikt tillgripas förstmed anledning av en avsevärd försening med arbetets utförande (seBengtsson, Särskilda avtalstyper I, 1971, s 116 ff m hänv). Videntreprenader enligt AB:s system ger avtalet i stor utsträckningentreprenören rätt till tidsförlängning (AB 72 4:3). Tillämpning av havningspåföljdenblir därför i många fall inte aktuell. Frågan om skadestånd är vanligen löstpå förhand genom vitespåföljd vid försening, se s 68 not 2 ovan. Såväl tillträdes- som force majeure-klausulerna är vanligtvis utformade som tidsförlängningsklausuler. I ena fallet senareläggs tillträdesdagen utan rätt för köparen tillskadestånd och i andra fallet föranleder vissa angivna omständigheter attförsening inte skall tillräknas säljaren som kontraktsbrott. Friskrivningen från skadeståndsansvar i tillträdesklausulerna är enligtordalydelsen i det närmaste total. Klausulerna kräver endast av säljarenatt han skall meddela senareläggningen i förväg. Småhusköparen färrimligen det intrycket, att han inte har några möjligheter att erhålla skadestånd på grund av dröjsmål. 10 1976/77. 1976/77:110 146 Fri skrivningen i force majeure-klausulerna är uppbyggd på attett stort antal omständigheter, i flera fall avospecificerad karaktär, hindrar köparen att göragällanae skadestånds- eller hävningspåföljd (alternativtutesluter att försenat färdigställandebetraktas som kontraktsbrott). Småhusköparens mångagånger bristande insikt om vad sominbegrips under de angivna omständigheternakan ge honom det intrycket, att han måsteacceptera dröjsmål med färdigställandet utan att enligt kontraktet kunna tillgripa några sanktioner. I AB finns ett regelsystem med bestämmelser om entreprenadens färdigställandeinom kontraktstiden (4:2), om rätt för entreprenörenunder vissa omständigheter till tidsförlängning (4:2och 3), om vite vid försening (5:1) och om hävning frånbeställarens och entreprenörens sida (8:1 och 2). Av detta regelsystem har tidsförläng-ningsbestämmelsen i vissa delar eller i omarbetad form tagitsin i köpekontrakten med entreprenadinslagmedan beställarbefogenheterna lämnats åsido. Enligt kommitténsmening tillgodoser tillträdes- och force majeure-klausulernasammantagna likaväl som bedömda var försig ensidigt säljarens intressen och rubbar därigenom den önskvärda balanseni köpekontrakten med entreprenadinslag. Enligt kommitténsuppfattning kan skäl föreligga för en force majeure-klausul av innehåll att köpareninte har rätt till skadestånd, om säljarenpå grund av vissa omständigheter av betydelsefull art inte kan fullgöra sina åtagandeni tid. Lämpligen bör i kontrakten anges både köpares och säljares möjligheteratt under vissa förutsättningar häva köpet. Jämför vidare kommitténs bedömning av behovet av hävningsklausuler i avsnitt 8,5. Om tidsförlängningsklausuler anses erforderligai småhuskontrakt med entreprenadinslagbör dessa klausuler inte Prop.1976/77:110 147 införas under rubriken "force majeure"utan fä sin plats vid bestämmelserna om fastighetens tillträde. Omständigheterav mindre betydelsefull art bör i regelinte få åberopas såsom grund förtidsförlängning. Omständigheter som får åberopas bör anges mera precist i kontrakten. Det förefaller lämpligt att i småhuskontraktmed entreprenadinslag föra in bestämmelser som ger köparenrätt till ersättning vid försening,om inte säljaren har rätt till tidsförlängning. Föratt åstadkomma förutsebarhet och minska anledningen till tvist om ersättningens storlek bör ersättningen lämpligen ges formen av ett på förhand bestämt vite förvarje påbörjad förseningsvecka. En föiut-sättning för att en sådanavtalskonstruktion skall kunna ersättatillämpning av allmänna skadeståndsregler,enligt vilka köparen skall visa vilken ekonomiskskada han lidit och fä ersättning därefter, är att vitet sättstill så stort belopp att det kan fyllafunktionen att ersätta köparen dennes skada och öva påtryckning påsäljaren att färdigställaförsäljningsobjektet . I rena entreprenadförhållanden sätts förseningsvitetper vecka normalt till 1/4 i" aventreprenadsumman vid större entreprenader och 1/2 io vid mindre entreprenader (bl a småhusentreprenader). Med utgångspunkt frånköpeskillingen vid småhusköp skulledetta innebära vitesbelopp om , vilket torde utgöra betydligt mer realistisk ersättning till köparenän de vitesbelopp om 200 ä 5OO kronor som kommittén sett exempel påvid genomgången av olika kontrakt. 1976/77:110 148 Av framställningen ombesiktningsklausuler i avsnitt 7.3 framgår,att smähusköparen sällan utser besiktningsman eller harmöjlighet att påverka valet av sådan.Det torde för övrigt vid grupphusbebyggelse under uppförande av praktiska och ekonomiska skäl inte vara lämpligt att åstadkomma sådanmedverkan från köparnas sida. Deras berättigadeanspråk på sakkunnig och opartisk besiktning får tillgodoses på annat sätt. Enligt besiktningsklausulcrna i köpekontrakten med entreprenadinslag tvingas småhusköparna f n istor utsträckning på förhandacceptera att besiktningsmannens utlåtandevid besiktningstillfällena blir avgörande förvad som skall anses som fel och brist i fastigheten. I de fall säljaren utser besiktningsman kan köparen komma att hamna i den situationen att detframstår som om säljaren ensidigt genom besiktningsmannen bestämmer vad som vid slutbesiktning ochgarantibesiktning skall anses som fel och brist och därigenom falla in under säljarens leverans- och garantiåtaganden. Kommitténser här en bristande balans mellan köpare och säljare(jfr AB 72 7:6 som erbjuder entreprenörenmöjlighet att påkalla överbesiktningnär beställaren utsett besiktningsman). Kommittén anser det vara angeläget att köparen - oaktat han inte är beställareeller eljest anses som part i besiktningsförfarandet-ändock får möjlighet atttillvarata sina intressen vid besiktningar. Ett sätt att tillgodose småhusköparensintresse i detta sammanhang är att, där så är möjligt bl amed hänsyn till tidpunkten för slutbesiktning, delge köparen besiktningsmannens utlåtande med föreskriftatt inom viss "anmärkningstid" meddela säljaren i vilka hänseendenköparen finner besiktningsutlåtandet felaktigt eller ofullständigt. Köparenskulle härefter ha rätt att föratalan 1976/77:110 149 såväl i fråga om fel och brister som påpekats av besiktningsmannen som i de hänseenden han självanmärkt på besiktningsutlåtandet. Klausuler som lämnaråt köparen att (ofta skriftligen) påkallagarantibesiktning kan - i vart fall dåde är kombinerade med bestämmelse att säljarenbetalar köparen viss ersättning om han avstår från garantibesiktning -genom sinutformning fresta köparen att låta bli att påkallagarantibesiktning. Detta kan i sin tur medföraoskäliga verkningar för honom genom rättsförluster i framtida tvist rörande fråganom fel eller brist i fastigheten uppkommit . En bestämmelse motsvarande den i AB 72 7:3 att garantibesiktningskall verkställas före garantitidens utgång "om parterna icke annat överenskommer"bör bättre kunna tillgodose konsumentens intressen, därigenom att han inte genom passivitet går miste om sin möjlighetatt genom vederbörlig garantibesiktning undvikabevissvårigheter och risker för rättsförlust (jfr 72 s 209). Bestämmelserna om hur snabbt fel ochbrister som antecknats av besiktningsmannen vid slutbesiktning och garantibesiktningskall avhjälpas är såvitt kommittén funnit vid sin kontraktsgenomgång inte i sig oskäligamot småhus-köparen. Genom att de utformats oklart försämrar de emellertid köparens möjligheteratt bedöma vad han i detta hänseende kan krävaav säljaren och medger därigenom denne att i viss mån efter eget val bestämma när han skall fullgöra sina avhjälpningsåtaganden. Det skall häravslutningsvis nämnas att det inte ankommer på kommitténatt gå in på frågor om hur den närmast offentligrättsligakontrollen och besiktningen av småhusbyggenskall utformas. Dessa frågor har tagits upp ikonsumentverkets rapport om småhus (1975:1 s37 ff) och övervägs f n av byggadministrationsutredningen (B 1974:04). Prop.1976/77:110 150 I översikten i avsnitt 3.3.1 över avgöranden hairredogjorts för domstolens ställningstagande i beslutet 5/1975, där frågavar om ett företags skiljeklausul i leveransbestämmelser avseende monteringsfärdigtträhusmaterial (lös egendom). Skiljeklausulen gav enligt sin lydelsesäljaren rätt att avgöra om framtida tvist på grund av leveransavtalet skulle hänskjutas till avgörcinde av skiljemän eller avgöras av allmändomstol. ansåg, att eftersom ersättning till skiljemäninte betalas genom den allmänna rättshjälpen kunde klausulen indirektföranleda konsumenten att av ekonomiska skäl avstå från att göra sin rättgällande vid en tvist. Detta förhållande jämte det att klausulen felaktigtgav intryck att näringsidkaren alltid ensam bestämmer valet av rättsligtförfarande (jfr 3a § skiljemannalagen) ansågs göra klausulen oskälig. Ett skiljeförfarande kan naturligtvis även när det gäller fast egendom te sigalltför kostnadskrävande för konsumenten, eftersom ersättningen till skiljemännen inte heller här betalas genom den allmänna rättshjälpen ellergenom hemförsäkringens rättsskydd. Konsumenten kan härigenom dra sig för atthänskjuta tvisten till skiljemän och säljaren, som kanske utan svårighetkan bära kostnaden, kan indirekt utnyttja klausulen för att hindra motpartenfrån att få tvisten prövad. I direktiven för kommitténs arbete anförs, att det kam finnas skäl för kommittén att undersöka om användande avskiljeförfarande bör kunna ske i tvister som rör konsumentersfastighets-förvärv. Det påpekas, att just skyldigheten för konsumentenatt i sådEina fall svara för arvoden till skiljemän kan hindra honom attgöra sin rätt gällande. Direktivens utformning i nu angivet hänseende bör emellertidenligt kommitténs uppfattning inte hindra att KO och , efter den utvidgning av avtalsvillkorslagen som kommittén föreslår, tar uppfrågan om skäligheten av skiljeklausuler i småhuskontrakt till bedömning. 1976/77:110 151 Enligt lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värdenkan vissa dispositiva tvistemål, dvs mål vari förlikningär tilläten, handläggasenligt ett förenklat förfarande om värdetav vad som yrkas i målet uppenbart inte överstiger hälftenav basbeloppet för oktober året innan (gränsengår vid ). I tvä fall skall det förenkladeförfarandet tillämpas ocksänär värdet av det som yrkas är högre, nämligendels dä parterna kommit överens om det och rätten finner det lämpligt att tillämpa lagen och dels då tvisten huvudsakligen rörfråga i vilken allmänna reklamationsnämndenavgivit yttrande och part första gången hEUi förtalan i målet åberopar yttrandet. Yttrande av fastighetsreklamations-nämnd kan dock f n inte åberopas för att ett mål om högrevärde än ett halvt basbelopp skall handläggasi förenklad form. För att hindra att det förenklade förfarandet sätts ur spel genom skiljeavtal har, såsom beskrivits i avsnitt 7.4, införts förbudet i 3a § skiljemannalagen att i konsiimenttvister som rör vara eller tjänstgöra gällande skiljeavtal om tvisten ej rörhögre värde än ett halvt basbelopp. Förbudets begränsningtill tvister rörande "vara eller tjänst" torde innebära att det i vart fall ej ärtillämpligt på GkiljeklauGuler i köpekontrakt med entreprenadinslag i de delar kontraktet avser överlåtelse avfast egendom. Förarbetena till lagen om rättegången itvistemål om mindre värden och till 3a §i skiljemannalagen (prop 1973:87 s 182 och 202 f) ger såvitt kommitténkunnat 1976/77:110 152 finna inte någotklart svar på spörsmålet om innebörden av uttrycket "vara eller tjänst". Utan att vilja föregripa lösningenav frågan om yttrande av fastighetsreklamationsnämnden skall kunna ges samma verkan som yttrande avallmänna reklamationsnämnden - nämligenatt tvisten oavsett värdet kan handläggas enligt det förenkladerättegångsförfarandet - vill kommittén föreslå att förbudeti 3a § i skiljemannalagen utsträcks till att omfatta även mindre tvister om fast egendom. Skyldigheten för konsumenten att betala skilje-mannakostnaderna kaneljest i särskilt hög grad avhållahonom från att söka göra sin rätt gällande isituationer där tvisteföremålets värde inte överstigerett halvt basbelopp. 1976/77:110 '53 8.5 Hävnings- och återgångsklausuler I sedvanliga köpekontrakt rörande äldre hus eller redan färdigställda nyasmåhus finns såsom nämnts i avsnitt 7.5 vanligtvis intagen hävningsbefogenhet och förverkandebestämmelser till förmån för säljaren om köparen intefullgör sina betalningsförpliktelser enligt avtalet. I köpekontrakten medentreprenadinslag finns motsvarande hävningsbef ogenhet och vidare bl aklausuler som skall hindra köparen att häva köpet med anledning av dröjsmålfrån säljarens sida. Kommittén anser starka skäl tala för att KO och fårmöjlighet att pröva skäligheten av de bestämmelser om förverkande avhandpenning, skadestånd o d i hävningsklausuler som utformats av säljaren ensam.