prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Gränsvärdet skallvara så lågt att den som i arbetet utsätts för en luftförorening eller annanstörning som ej överskrider gränsvärdet är skyddad mot skador eller besvär pågrund av denna. Detta bör gälla även för Prop.1976/77: 149 73 långvarigtarbete och så långt möjligt även för särskilt känsliga grupper.Kombinationseffekter måste beaktas. Man bör söka bygga in en säker-hetsfakior igränsvärdet och därmed skapa en säkerhetsmarginal. Vad gällercancerframkallande ämnen framhåller utredningen att det från praktisk synpunktsynes nödvändigt att i avsaknad av exakt kunskap utgå från att det inte finnsnågon säker expositionsnivå. Vissa cancerframkallande ämnen måste sålundaförbjudas i arbetslivet. För andra ämnen bör sättas mycket stränga gränsvärdenoch hanteringen kringgärdas med rigorösa säkerhetskrav. Vidare konstateras attvälbefinnande är beroende inte bara av objektivt konstaterbar verkan avfysikaliska och kemiska miljöfaktorer utan även av upplevelsen av miljön. Detkan enligt utredningen vara motiverat att beakta även psykosociala faktorer vidavgöranden i gränsvärdesfrågor. Möjligheten att påverka genom informationframstår enligt utredningen som viktig. Dehygieniska gränsvärdena bygger normalt på tanken att en icke önskvärd effektsätter in om intensiteten hos påverkande faktorer höjs över en viss tröskel.Utredningen fäster uppmärksamheten på att varje angivande avgränsvärde bygger på vissa förutsättningar som inte är vetenskapligt givna utanframkommer som resultat av en värdering av vilka kriterier som skall väljasför icke acceptabel påverkan, vad som är önsvärda säkerhetsmarginaler, vilkensammansättning hos exponerad grupp som man bör räkna med osv. Vidarepåpekar utredningen att det måste finnas möjlighet att väga in även alternativahälsorisker som följd av omplaceringar, nedläggningar av företag m. m.Ingripanden får heller inte orsaka större säkerhetsrisker på andra områden.Sådana ytterligare överväganden kan enligt utredningen leda tillnedtrappningsprogram där man sätter in ekonomiska insatser och teknisktutvecklingsarbete i syfte att så snabbt som möjligt nå de gränsvärden somframstår som motiverade från vetenskaplig synpunkt. Utredningenframhåller att riskbedömningarna vid fastställande av gränsvärden ofta ärsvåra. De fömtsättningar som ett gränsvärde bygger på måste klarläggas såtydligt som möjligt. Ett gränsvärde rör ofta förhållanden inom många områdenav arbetslivet. Från arbetsmarknads-partemas sida måste därför bedömningen iallmänhet ske på central nivå. Arbetarskyddsstyrelsen har sedan att träffa sittavgörande på grundval av föreliggande fakta och parternas synpunkter. Utredningenbehandlar i första hand gränsvärden för olika faktorer i arbetsmiljön.Samtidigt framhålls att ett sätt att komma närmare den faktiska belastningen påmärmiskan är att mäta halten av ämnen i biologiskt material som urin ellerblod. Utredningen konstaterar att välgrundade biologiska gränsvärden harkunnat fastställas för några substanser. I många fall kan enligt utredningenden biologiska kontrollen ses som ett komplement till luftkontroll. 1976/77:149 74 I ett särskilt avsnitt framhålls att förbättradeeliminationstekniska resurser och nya krav på livskvalitet gör att man vidfastställande av gränsvärden inte alltid bör stanna vid Iröskelgränsvärdetenligt tidigare angivna betraktelsesätt. Där goda möjligheter finns förmiljöförbättring bör enligt utredningen kravet gå längre. I sak blir effektendensamma som om den tidigare nämnda inbyggda säkerhetsfaktorn ökas. Denna ärdock i princip relaterad till en miljöfaktors speciella riskegenskaper och intetill de eliminationstekniska möjligheterna. Det kan enligt utredningen å andrasidan förekomma att i en viss bransch otillfredsställande miljöförhållandentemporärt måst accepteras, t. ex. därför att branschens produktion bedöms somoumbärlig. Det förefaller rimligt att därvid låta ett gränsvärde övergångsvisbestämmas av det teknisk-ekonomiskt möjliga fömtsatt att betryggande säkerhetuppnås t. ex. genom användande av personlig skyddsutmstning. Som ytterligare ett användningsområde förgränsvärden framhåller utredningen möjligheten att ange tillåtna värden förenstaka komponenter i en arbetsmiljö. Det kan t. ex. föreskrivas att en maskinav visst slag inte får avge mer än viss dos damm eller visst buller.Utredningen påpekar att ett sådant värde inte primärt som de tidigare nämndatröskelvärdena utgår från den slutliga effekten av störningen. För att förankra systemet med gränsvärden ilagstiftningen föreslår utredningen en bestämmelse i arbetsmiljöförordningenatt arbetarskyddsstyrelsen skall kunna meddela föreskrifter om gränsvärden förplanering och kontroll av arbetsmiljön. Föreskrifter om gränsvärden avses iförsta hand verka som påbud för dem som enligt arbetsmiljölagen är ansvarigaför arbetsmiljöns beskaffenhet. I den mån efterrättelse inte sker ligger det påtillsynsmyndigheterna att genomdriva tillämpning med de tvångsmedel som stårtill buds i form av föreläggande eller förbud. Utredningen konstaterar att dethär kan vara fråga om komplicerade avgöranden. Är gränsvärdet inte kopplat noga beskriven mätmetod, får kontrollen av gränsvärdets efterföljd ses somett bland flera moment i underlaget för myndighetens bedömning. Utredningenframhåller vidare att arbetarskyddsstyrelsen genom förslaget även i övrigt gesvidsträckta möjligheter att efter hand som underlag skapas meddelaföreskrifter om gränsvärden. Här pekas på att lagförslaget innehållerbemyndiganden för styrelsen att i olika avseenden meddela direktstraffsaktionerade föreskrifter om tekniska anordningar och kemiska produkter. Enligt utredningen är det för arbetet medgränsvärden grundläggande att tillsynsmyndigheten har ett dokumentationssystemsom fungerar väl. Detta bör omfatta allt faktaunderlag och alla kriterier somanvänds när gränsvärdet fastställs. Utredningen förutsätter attarbetarskyddsstyrelsen får möjligheter till bevakning som är internationellttäckande. Prop.1976/77:149 75 måste också kunna engagera forskare för studier på fälteteller i laboratoriet när angelägna frågor kräver detta. Som viktigainformationskällor anges vidare företagshälsovården, tillsynsverksamheten ocharbetsmarknadsparterna. Utredningen framhåller att eneffektiviserad kontroll av arbetsmiljön med hjälp av hygieniska gränsvärdenställer stora kvav på tillgång till resurser för mätning ute påarbetsplatserna samt för analys och utvärdering. Det slås fast att det ärarbetsgivaren som har att svara för att mätningar och provtagningar samt analysoch utvärdering kommer till stånd i tillräcklig omfattning och med den noggrannhetsom erfordras. Detta följer direkt av de grundläggande bestämmelserna omarbetsgivarnas ansvar i förslaget till arbetsmiljölag. En väsentlig tillgångnär det gäller mät- och analysverksamhet är företagshälsovården där arbetetinom den tekniska delen går ut på att i nära samverkan med den medicinska delenkartlägga och bevaka olika förhållanden i arbetsmiljön. Resurser för mätningoch analys finns dessutom inom den offentliga hälso- och sjukvården, särskilthos de yrkesmedicinska sjukhusenheterna. Utredningen föreslår fortsattutredningsarbete av frågan hur man kan bygga ut de nuvarande resurserna föryrkeshygienisk övervakning. Utöver de nu nämnda resurserna förmätning och analys pekas på den omfattande verksamhet som sker inomarbetarskyddsverket. När det gäller yrkesinspektionen avses här i första handden löpande tillsynsverksamheen med kontrollmälningar o. d. Inom styrelsensar-betsmedicinska avdelning bedrivs jämsides med forsknings- och utredningsarbeteten uppdragsverksamhet som lill största delen utgörs av provtagning, mätning ochframför allt analyser på uppdrag av företag m. fl. Den innefattar ocksålaboratoriemässig analys i anslutning till yrkesinspektionens mätning ochprovtagning. Utredningen tillägger alt det förutom de nu nämnda resursernafinns en rad institutioner inom universitets- och högskoleorganisationen medverksamhet som kan nyttiggöras i arbetsmiljöarbetet. Vidare finns enskildaföretag som åtar sig mät- och analysuppdrag från industrin. Här tas också uppfrågan om en yrkeshygienisk mät- och analysverksamhet som grundar sig pålagstiftningen om riksprovplatser. Det finns f.n. inte något organ som kanutses till riksprovplats för yrkeshygienisk mätning och analys. Utredningenframhåller angelägenheten av att man prövar möjligheterna att fåtill stånd en kontroll av de yrkeshygieniska förhållandena på gmndval avlagstiftningen om officiell provning. Utredningen betonarsammanfattningsvis kraftigt vikten av att nuvarande och kommande behov av mätning,analys och utvärdering tillgodoses. För detta ändamål måste ytterligareresurser skapas. Samtliga nu angivna frågeställningar innefattas i utredningensförslag till fortsatt utredningsarbete. 1976/77:149 76 Angående skyddsombudens roll när det gäller attkontrollera att föreskrifter om gränsvärden följs utgår utredningen från attskyddsombuden inte skall överta uppgiften att kontrollera att föreskrifter omgränsvärden följs. Däremot bör skyddsombuden alltid hållas informerade ommätningar, mätmetoder, principer för provtagningsteknik och analysteknik etc.Skyddsombuden bör också ha möjlighet att påverka undersökningamas inriktning,att följa undersökningen och att få del av resultaten efter hand som sådanaerhålls. Utredningen lämnar också en redogörelse förutländska gränsvärdesystem. Utredningen konstaterar att det är svårt och ivissa avseenden omöjligt att jämföra olika länders gränsvärden men framhåller åandra sidan att internationellt utbyte av erfarenheter är av stort värde förgränsvärdesarbetet. Vad utredningen anför angående gränsvärden godtasallmänt av remissinstansema. LO anser att systemet med gränsvärden för kemiskaoch fysikaliska faktorer i arbetsmiljön bör utsträckas så långt det är möjligt.Rätt använt kan nämligen hygieniska gränsvärden utgöra ett effektivt verktygför att skydda arbetstagarnas hälsa. Ett gränsvärde måste därvid ligga på såsäker nivå att några skador eller besvär ej uppträder under ett helt arbetslivoch så långt det är möjligt ej heller för speciellt känsliga gmpper.Bestämningen av gränsvärden är komplicerad. Ett oavvisligt krav från LO:s sidaär att representanter för arbetstagarna deltar i dessa beslut tillsammans medrepresentanter från arbetsgivarna och samhällets organ för arbetarskydd ochhälsovård. Enligt LO:s mening bör det tyngsta ordet i dessa frågor ligga hosarbetstagama, som är de som kan drabbas av sjukdomar eller besvär. Det ansesutomordentligt viktigt att man med fastställandet av ett hygienisktgränsvärde också bestämmer hur den tekniska kontrollen skall tillgå såväl vadgäller val av mätinstmment och analysmetoder som i fråga om uppläggandet avsjälva det praktiska mät-förfarandet. Många hygieniska gränsvärden gällermycket låga halter och det är därför ytterligt lätt att om inte rättmätmetodik används över- eller undervärdera mätresultaten. I anslutning tillvad utredningen anför om biologiska gränsvärden framhåller LO att värdefullkontroll kan ske genom mätningar i biologiskt material. Emellertid är detendast ett fåtal ämnen som på detta sätt kan kontrolleras. Det är enligt LO:suppfattning nödvändigt att man utvecklar metoder för sådana biologiska prov förett betydligt större antal substanser. LO understryker vidare kraftigtbetydelsen av utredningens förslag att ge 1976/77:149 77 arbetarskyddsstyrelsenbemyndigande att ange tillåtna värden för enstaka komponenter i enarbetsmiljö. TCO delar också utredningens omfattning att gränsvärden böranvändas som ett styrmedel för att åstadkomma bättre arbetsmiljö. SAF framhåller att det krävs ett stort teoretisktoch praktiskt kunnande hos arbetarskyddsstyrelsen för att styrelsen skallkunna klara att fastställa gränsvärden på ett kvalificerat sätt. Vidare påpekasatt arbete med hygieniska gränsvärden måste innefatta kostnads-nyttoanalyser.Ändringar i redan fastställt gränsvärde måste meddelas före ikraftträdandetså att företagen får skälig tid till att företa de omställningar av teknisk ochannan natur som är nödvändiga för en anpassning till det nya värdet. Föreningenanför vidare att partssamverkan och samarbete med akademiska institutioner ärnödvändigt i arbetarskyddsstyrelsens arbete med gränsvärden. Rutiner förfortlöpande sådant samarbete bör enligt föreningens mening skapas. KF-KFO anser att ett system med gränsvärden är ettoumbärligt hjälpmedel för att komma till rätta med bl. a. de kemiska riskerna iarbetet. Som ett komplement till hygieniska gränsvärden kan gränsvärden förutsläpp från maskiner o. d. bli ett värdefullt instrument inom det förebyggandearbetsmiljöarbetet. KF-KFO framhåller vikten av att föreskrifter anpassas eftertillgången på resurser av eliminationsteknisk eller annan art. För attförhindra ett felaktigt utnyttjande av begränsade mättekniska resurser ansesdet nödvändigt att undersökningskrav och mätaktiviteter blir föremål för enomsorgsfull prioritering. delar också utredningensuppfattning att ett system med gränsvärden är ett oumbärligt hjälpmedel för attkomma till rätta med de kemiska riskerna i arbetet. Enligt talar övervägande skäl föratt man i lagstiftningen i ökad utsträckning bör arbeta med hygieniskagränsvärden. Viktigt är att de hygieniska gränsvärdenas karaktär av minimimålklart markeras och att man parallellt arbetar med planeringsmål. Riskvärderingenbeträffande olika miljöfaktorer skiljer sig mellan olika samhällssektorer ochbaseras på olika premisser. Styrelsen understryker att en bättreöverensstämmelse mellan principer och kriterier för riskvärdering inom skildamiljösektorer är önskvärd. S. k. nollexponering är i många sammanhang den endaexponeringsnivå som fullt ut garanterar en sund och säker miljö. är detenligt styrelsen dock praktiskt orimligt att kortsiktigt och i vissa fall ävenlångsiktigt förverkliga nollexponering. Detta skulle inte sällan kunna fåuppenbart negativa hälsomässiga och sociala konsekvenser. Det gäller att inteunderminera grundvalen för den materiella och sociala välfärd som har lett framtill vår i stort sett fördelaktiga hälsosituation med låg spädbarnsdödlighet,lång medellivslängd och ringa frekvens av allvarliga smittsamma sjukdomar. Prop.1976/77:149 78 anför följande.Som utredningen påpekar saknas i många fall medicinsk-hygienisktbedömningsunderlag för gränsvärden. Detta förhållande gäller i än högre gradinom omgivningshygienen. Här har emellertid ett s. k. bästatekniksystem sedanlänge tillämpats. Systemet innebär att bästa tillgängliga teknik inom rimligaekonomiska ramar utnyttjas i sådana fall där underlaget förmedicinsk-hygieniska kriterier saknas eller är otillräckligt. En fördröjning avmiljöförbättrade åtgärder i avvaktan på bättre bedömningsunderlag kan därigenomförhindras. Samma princip bör enligt verket kunna tillämpas även när detgäller arbetsmiljön. För välavgränsade branscher bör sålunda övergångsviskunna utarbetas generella anvisningar i miljöförbättrande syfte även om denmedicinska doseffektinformationen saknas. menar attanvändande av gränsvärden är en bra teknik eftersom det inte låser sättet attåtgärda de aktuella arbetsmiljöproblemen. innebär dock denna teknikatt krav ställs på resurser för mätningar, analyser och utvärderingar för attkontrollera de olika gränsvärdena. Verket anser, i likhet med utredningen, attansvaret för att de olika kontrollåtgärderna kommer till stånd måste ligga hosarbetsgivarna. i länframhåller rent allmänt att frågan om gränsvärden inte får överbetonas.Erfarenheten från andra områden visar att ambitionen till ytterligare åtgärderofta avtar markant när väl det föreskrivna värdet uppnåtts. Målet bör i ställetvara att erhålla en arbetsmiljö som är så fri från miljöförstöringar som denmoderna tekniken medger. Det bör enligt klart utsägas attskyddsombud har rätt att påfordra mätning när så enligt hans mening erfordras.Vidare anser att det hade varit av intresse om utredningen hadediskuterat frågan om ansvarsfördelning vid skador som inträffar trots att avarbetarskyddsstyrelsen föreskrivet gränsvärde inte har överskridits. Ett kontrollsystem som bygger påhygieniska gränsvärden är mycket resurskrävande, framhåller IVA. Det kan därförvara motiverat att införa emissionskontroll via typprovning av utrustning. Detförfarandet tvingar leverantörer och konstruktörer av maskiner och annan utrustningatt uppmärksamma framtida arbetsmiljöproblem i den miljö där deras produkterskall användas, vilket måste vara en eftersträvansvärd utveckling. IVA påpekarvidare att beträffande kemiska risker liksom arbetsmiljöproblem i form av buller,drag, belysning m. m. bör olika slag av fjärrmanövrering och helautomatiseringses som möjliga alternativ till gränsvärden. Kemikontoret uppehåller sig bl. a.vid utredningens uttalande att, då gränsvärden fastställs, så långt möjligtäven särskilt känsliga grupper skall skyddas. Detta anses i princip riktigt,men Kemikontoret erinrar om att verkligheten ofta erbjuder förhållanden som gördet mer till 1976/77:149 79 uttryckför en önskan än till något praktiskt genomförbart. Genom alt undvika attsärskilt känsliga personer ägnar sig åt vissa uppgifter inom industrin finnsenligt Kemikontoret en säkrare möjlighet att skydda dessa arbetstagare. Vadgäller kombinationseffekter mellan olika ämnen framhåller Kemikontoret attantalet variabler här är så stort att bedömningar endast undantagsvis kangöras mer målmedvetet. Enligt Kemikontorets åsikt är det i första handmöjligheten av kombinationseffekter med t. ex. alkohol, tobaksrökning, vissaläkemedel samt vissa livsmedel som närmare bör utredas. Det är enligt SAF med hänsyn till den juridiskainnebörd gränsvärdena får nödvändigt att ställa ökade krav på att gränsvärdenagrundas på vetenskap och beprövad erfarenhet och att den dokumentation vilkenarbetarskyddsstyrelsen grundar sina beslut på offentligt redovisas. Det ärvidare nödvändigt att dokumentationen finns tillgänglig innan ettgränsvärde fastställs så att berörda parter har möjlighet att komma medkompletterande synpunkter. Viktigtär enligt vad även arbetarskyddsfonden påpekar att det finns ett väl fungerandedokumentationssystem som kan presentera faktaunderlag och kriterier i sambandmed att gränsvärdet fastställs. bör självfallet hatillgång till ett sådant system. Ett dokumentationssystem med data om toxiskaeffekter från olika ämnen i miljön bör dock kunna utnyttjas inte bara avarbetarskyddsstyrelsen utan även av myndigheter på andra områden. En anknytningtill motsvarande system i andra länder måste också förutsättas ske. Med hänsynhärtill anses att man bör närmare pröva en fristående uppbyggnad av systemetutan någon fastare organisatorisk anknytning till en enskild myndighet. Vidpublicering av nya gränsvärdeslistor bör enligt IVA arbetarskyddsstyrelsenäven redogöra för det material som ligger till gmnd för dess beslut samt vilkarisker som är förknippade med varje miljöstörning. Detta blir av värde såvälför företagen som i den allmänna debatten. Även Kemikontoret framhåller att ensammanställning och ett offentliggörande av arbetarskyddsstyrelsensdokumentationsunderlag skulle utgöra ett välkommet tillskott till såvälindustrins som arbetstagarnas informationsbehov. Inte minst skulle materialetvara värdefullt och öka säkerheten vid framtagandet av ämnesspecifika skyddsbladoch liknande produktinformation. Behovet av mät- och analysresurser understryks aven rad remissinstanser. LO framhåller att systemet med hygieniskagränsvärden kan undergrävas om man på arbetsplatserna inte har tillgång tillkvalificerade mätresurser. Det fordras en betydande uppryckning på resurs- ochkompetenssidan. Förutom de bristande mättekniska resurserna utgör befintliga laboratorieresurser för analytisk kontroll en flaskhals. 1976/77:149 80 ansesdärför av stor vikt att resurskapaciteten ökas även på den analys-tekniskasidan. TCO och /SR konstaterar likaledes stora brister när det gällerarbetsplatsernas tillgång till kvalificerade mät- och analysresurser. Enutbyggnad av systemet med hygieniska gränsvärden anses kräva en betydandeökning av resurserna för mätning, analys och utvärdering. TCO tryckerspeciellt på att de små och medelstora företagen ofta saknar resurser påområdet. LO och TCO erinrar vidare om att ett stort antalkommersiella företag etablerats till följd av det växande mättekniska behovet.Den okontrollerade uppbyggnad av mätföretag som sker betecknas som oroande.Enligt organisationerna måste man söka åstadkomma en ordning där mätföretagauktoriseras efter vissa normer. Även SAF konstaterar att behovet av mätning ärstort och ökande. Skillnaden mellan behov och resurser kommer att tillta genomökad efterfrågan från företagen och vidgade krav från de anställda och till följdav större krav från myndigheterna. För att tillfredsställa behovet krävs enökad tillgång på konsultmöjligheter som företagens interna resurserför kontroll och utveckling av arbetsmiljön behöver stärkas. Här har en välfungerande lokal skyddsorganisation och företagshälsovård i företagen eller enfristående företagshälsovårdscentral viktiga uppgifter att fylla. Bristen påutbildad personal till såväl den tekniska som den medicinska delen inomföretagshälsovården hämmar dock utvecklingen. Vidare förutsätts en utbyggnadav de yrkesmedicinska enheterna. För att arbetsgivaren skall kunna ta sittansvar fordras enligt föreningens mening att arbetarskyddsstyrelsen fastställerklara normer för provtagning, anger den mätmetod som skall användas samtfastställer godkända instrument för utvärdering av mätresultaten. KF-KFO anföri huvudsak liknande synpunkter och betonar särskilt arbetsskyddsmyndigheternasansvar för utbildning av kvalificerade mättekniker och utveckling av enkla ochtillförhtliga mätmetoder. , statskontoret och statensprovningsanstalt framhåller fördelarna med att i möjlig utsträckning förläggamätningar och analyser hos riksprovplatser. Beträffande rapporteringen av arbetshygieniskamätningar och andra imdersökningar som utförs av yrkesinspektionen,arbetarskyddsstyrelsens arbetsmedicinska avdelning, andra institutioner ellerenskilda personer föreligger enligt svårigheter närdet gäller att få del av resultatet. Förbundet föreslår därför att iarbetsmiljölagen eller arbetsmiljöförordningen slås fast att mätresultatenframför allt från statliga institutioner men också från enskilda sådana skallöversändas dels till arbetsgivaren och dels till arbetstagarnas organisationer.Arbetarskyddsstyrelsen tar upp samma fråga och konstaterar att förslagetinnebär att skyddsombud har rätt att ta del av sådana handlingar som är avbetydelse för hans 1976/77: 149 81 verksamhet.Motsvarande bestämmelser i arbetarskyddslagen innebär enligt styrelsen endasten rätt att ta del av handlingar som förvaras hos skyddsombudets arbetsgivare.Detta har medfört vissa problem i sådana fall där andra företag utförtprovning, mätning eller annan undersökning för arbetsgivares räkning. Liknandeproblem kan uppkomma beträffande t. ex. servicejournaler, som förvaras hosfristående serviceföretag. Styrelsen fömtsätter att arbetsgivaren i fall av nubeskrivet slag ser till att skyddsombudet får ta del av alla handlingar som ärav betydelse för honom. I SR menar alt resultat från pågåendeutvecklingsarbete av mätmetoder rörande den psykiska miljön ger vid handen atlen intensifierad satsning på området kan ge användbara instrument inom en snarframtid. En satsning på ett sådant utvecklingsarbete är nödvändig liksom ettklarläggande av att arbetsgivaren även har ansvar för »mätningar» av denpsykiska miljön. 7 Allmänna skyldigheter för arbetsgivare m. fl. Enligt 7 § arbetarskyddslagen är arbetsgivareskyldig att iaktta allt som med hänsyn till arbetets natur och de förhållandenunder vilka arbetet bedrivs samt arbetstagares ålder, yrkesvana och övrigaförutsättningar för arbetet skäligen kan erfordras för att förebygga att hoshonom sysselsatt arbetstagare ådrar sig ohälsa till följd av arbetet ellerdrabbas av olycksfall i arbetet.