prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Vad som åsyftas är inte bara rent fackligutbildning utan även utbildning som har samband med facklig verksamhet.Utbildnmgen får alltså även avse förhållanden som mera allmänt rör deanstäUdas ställning som arbetstagare. Förslaget har i allmänhet godtagits avremissinstanserna. I ett yttrande framhålls dock att betydande svårigheter kanuppkomma, när det gäller att bestämma vad som avses med facklig utbUdning. Jag anser i likhet med kommittén att ledighet förfacklig utbildning bör grunda rätt till semesterlön. Detta bör gäUa närutbildningen till väsentlig del avser fackUga eller med facklig verksamhetsammanhängande frågor. Med anledning av påpekandet om tolkningssvårighetervill jag betona, att den föreslagna bestämmelsen bör ges samma tolkning sommotsvarande bestämmelse i studieledighetslagen. Utanför bestämmelsen fallerbl. a. sådan verksamhet som inte kan sägas ha någon anknytning tiU förhållandetmellan arbetsgivare och arbetstagare som sådant. Den praxis som utbildas iarbetsdomstolen (AD) vid tiUämpning av 3 § andra stycket studieledighetslagenbör sålunda bli direkt tiUämp-1ig vid tolkningen av semesterlagstiftningensbestämmelse. Även om tolkningssvårigheter inte alltid kan undvikas, anser jagdock inte invändningen vara av sådan art att förslaget inte bör genomföras. TiU ledning för bestämmelsens tolkning viU jagerinra om de uttalanden min företrädare gjorde i prop. 1974: 148 med förslagtill lag om arbetstagares rätt tiU ledighet för utbildning (s. 96). Hananförde där följande beträffande det förut nämnda undantaget från kravet påkvalifikationstid. 1976/77: 90 135 Undantaget gäller inte bara rent facklig utbildningutan även utbildning som avser med facklig verksamhet sammanhängande frågor.Den UtbUdning som sålunda omfattas av 3 § andra stycket är inte bara utbildningi frågor som direkt rör arbetstagarens intressen i förhållande till denenskilde arbetsgivaren. Utbildningen får avse även förhåUanden som mera allmäntrör de anställdas ställnuig såsom arbetstagare. Utbildningen kan avsetraditionella fackliga uppgifter som förhandlingar, företagsnämndsarbete etc.men också uppgifter som genom de senaste årens lagstiftning har lagts pä defackliga organisationerna, t. ex. i fråga om anställningstrygghet, arbetsmiljöoch representation i företagens eller myndigheternas styrelser. Genomstudieledighetsreformen ges nya uppgifter åt de s. k. studieorganisatörerna,vilket självfallet ställer krav på UtbUdning av de arbetstagare som anförtrosde nya uppgifterna. Ytterligare betydande uppgifter väntar de fackligaföreträdarna dä det gäller att skapa ett vidgat arbetstagarinflytande i frågorsom berör dem nära och . Detta måste också återspeglas i de ämnen, somtillförs den fackliga utbildmngen. Den föreslagna lagtexten innehåller en bestämmelsesom innebär att utbildningen endast till väsentlig del behöver avse deämnesområden som jag nu har antytt. Denna bestämmelse syftar till att skapa enmöjlighet för utbildningsarrangörerna att inom rimliga gränser förena den meraspecialinriktade utbildningen med avsnitt av mera grundläggande natur, t. ex. imatematik och ekonomi, för att arbetstagaren skall få den bakgrund som fordrasför att han på ett mera allsidigt sätt skall kunna tillgodogöra sigutbildningen i övrigt. Jag vill erinra om vad jag i den allmänna motiveringenhar anfört om att med facklig utbildning också bör kunna förstås sådaninformation om arbetsplatsens olika frågor som företrädesvis riktas tillnyanställd personal. I övrigt vill jag beträffande begreppet facklig utbUdninghänvisa till de uttalanden som gjordes i samband med tillkomsten av lagen omfackUg förtroendemans stäUning på arbetsplatsen (prop. 1974: 88 s. 154 f.). Till detta kan läggas att den utbildning som bliren följd av den nya medbestämmanderättslagsUftningen av naturliga skäl hörhemma i detta sammanhang. I fråga om privilegieringen av ledighet på gmnd avmilitärtjänst m. m. föreslår jag, som jag har nämnt, i huvudsak intenågon ändring i förhållande tiU vad som gäller. Bestämmelserna bör utformaspå sådant sätt, att privilegieringen omfattar även tjänstgöring som avses i 9 a§ andra stycket krigssjukvårdslagen (1966: 52). I det nämnda lagmmmet avsesutbildning och övning för sådan tjänst som under krig kan åläggas med stöd avgällande tjänsteplikt för medicinalpersonal (jfr 8 § samma lag). Den nu nämndatjänstgöringsskyldigheten har ytterst sin grund i vämpliktslagen. Jag har redogjort för de olika former avledighet som enligt min mening bör vara semesterlönegmndande i den nyasemesterlagen. I detta hänseende vill jag endast tiUägga, att arbetstagare, ilikhet med vad som gäller, inte bör intjäna semesterlön under frånvarotidsom infaller efter det att han har varit oavbrutet frånvarande från arbetet pågrund av sjukdom under mer än två intjänandeår. 1976/77: 90 136 Avslutningsvis vill jag ta upp en särskild fråga,som är gemensam för den semestergrundande frånvaron. Reglerna SemLom privilegierad frånvaro har som jag nämnt ett undantag. I 7 § tredje stycketsägs nämUgen att sjukdom och därmed jämställd frånvarotid inte skall räknas somarbetad tid, om det är uppenbart att det inte har funnits något arbete hosarbetsgivaren . Undantaget gäller dock inte vidsemesterstängning. Syftet är att hindra att t. ex. en sjuk arbetstagare bUrgynnad framför arbetskamrater som är permitterade. Som jag tidigare anfört harnumera undantaget i 7 § tredje stycket SemL kommit att inskränkas vidpermittéring genom ett tillägg till 21 § tredje stycketanställningsskyddslagen. Semestern tjänas nämligen också in vid sjukdom ellernär annan semestergrundande frånvaro inträffar när permittéring varat längreän i sträck eller under samma kalenderår. Av kommittéförslaget följer att semesterlön tjänasin, när pérmitteringslön utgår enligt lag eller avtal. Pérmitteringslön utgåri normalfallet enligt avtal under karensdagama i arbetslöshetsförsäkringen,dvs. Ett undantag motsvarande det somnu finns i tredje stycket SemL skulle alltså endast komma att täcka den tid dåpérmitteringslön inte skall utgå enligt lag eller avtal. a. av nu nämnda skälansett, att undantagsbestämmelsen inte bör föras över tiU den nyasemesterlagen. Jag delar den uppfattningen. Semesterlön bör alltså tjänas invid semestergrundande frånvaro, oavsett om arbetsgivaren hade kunnat gearbetstagaren arbete eller ej . 12.6Rätt att spara semester 12,6,1Inledning Enligt SemL skall all semester som harförväi"vats under kvalifikationsåret utgå under det närmast följande året.Har semesteråret gått till ända utan att arbetsgivaren har lagt ut intjänadsemester, kan arbetstagaren inte kräva att få den . Han har endast rätttill ersättning för den förlorade semestern. Ersättningen skall motsvarasemesterlönen. Dessutom kan arbetsgivaren bli skadeståndsskyldig. Förarbetstagare på fartyg kan dock semestem skjutas upp efteröverenskommelse. Enligt kollektivavtal på den statliga och den kommunala sektornfinns möjlighet att förlägga semester närmastefter semesteråret. , som har haft i uppdrag attundersöka olika lösningar i fråga om utformningen av en femveckorssemester,anför att man i samband med en ökning av semestern frän fyra till fem veckorkan i någon mån släppa på kravet att hela semestern skall utgå under ett ochsamma år. Behovet av en längre tids avbrott i arbetet 1976/77: 90 137 förvila och avkoppling kan nämligen uppfyllas med fyra veckors semester. Denfemte veckan kan enligt kommittén därigenom utnyttjas mera fritt. Man pekar påatt det från löntagarhåll har visats intresse för att den femte semesterveckanskall kunna samlas upp under för att sedan läggas ut till enlängre sammanhängande ledighet för t. ex. studier, resor eller andra intressensom kräver mera tid än som ryms inom den vanliga semestern. Kommittén föreslåren begränsad rätt att spara intjänade semesterdagar från ett är till ettsenare år. I stora drag går förslaget ut på att en arbetstagare skaU kunrtaspara av varje års semesterledighet under högst . En arbetstagarefår alltså rätt att samla högst . Under det sjätte året kanhan sålunda ta ut tio veckors semester, inkl. den ordinarie semestern. Den avkommittén föreslagna rätten att spara semesterdagar kan endast utnyttjas avsådana anstäUda som stannar kvar i anställning hos samma arbetsgivare,eftersom det inte finns någon anordning för att föra över semesterlön frånanställning hos en arbetsgivare till anstäUning hos en annan. Kommittén anserdet lämpligt att en på detta sätt begränsad rätt att spara semester prövasnågon tid varefter erfarenheterna får visa om rätten bör utvidgas. Den närmareinnebörden av kommittéförslaget är följande. Kommittén utgår från att arbetstagaren alltid skalltä ut minst fyra veckors semesterledighet . Det är alltså endast denfemte veckan som skall kunna sparas. Avtal får inte träffas om att mer än envecka av femveckorsledigheten skall sparas. Arbetstagaren skall hatjänat in semesterlön för minst fyra veckors semesterledighet jämte föratt få rätt att spara semester. Endast betalda semesterdagar kan sparas. Ifråga om beräkningen av antalet betalda ledighetsdagar bygger kommittéförslagetpå förutsättningen att semesterlön för arbetad tid betalas av arbetsgivaren ochs. k, särskUd semesterlön för semesterlönegrundande frånvarotid betalas utgenom fonden. Har arbetstagaren haft lön under hela intjänandeåret och har hanendast varit ledig av anledning som är semesterlönegrundande får han rätt till25 betalda semesterdagar och kan alltså spara () av dessatill ett kommande semesterår. Har arbetstagaren varit anställd mot lön underkortare tid, minskas i motsvarande mån antalet betalda semesterdagar. Detsammagäller om arbetstagare har varit ledig utan lön under någon del avintjänandeåret och det inte har varit fråga om semesterledighet ellersemestergrundande frånvaro. En arbetstagare som vill spara semesterdagar skallenligt förslaget begära det hos arbetsgivaren inom efter det attarbetstagaren har fått veta tidpunkten för huvuddelen av årets semester. Närarbetsgivaren har fått meddelande om att en arbetstagare viU spara vissasemesterdagar, skall han innehålla semesterlönen för de dagar som skall 1976/77: 90 138 sparas.Sparandet förutsätter att arbetsgivaren känner till hur stor fordranarbetstagaren har hos fonden för semestergrundande frånvaro, vilket framgår avden avi som arbetstagaren får från . Semesterdagar som har sparats skall enligtkommittéförslaget läggas ut från utgången av det semesterår då deskulle ha utgått i vanliga fall. Arbetsgivaren skall vara skyldig att lägga utden uppsamlade semesterledigheten innan har löpt ut. Rätten attspara semesterdagar föreslås vara fri inom de angivna gränserna, så att arbetstagarenkan skjuta upp tiU nästa semesterår eller också samlaihop . Arbetstagaren skall anmäla minst tremånader i förväg att han önskar ta ut sparad semesterledighet. Fristen får sinstörsta betydelse när arbetstagaren har samlat upp många semesterdagar, men dengäUer även vid uttag av enstaka uppskjutna dagar. Föriäggningen av uppskjutensemesterledighet föreslås ske enligt samma regler som gäller för den vanligasemestern. Utläggningen blir alltså i första hand en förhandlingsfråga. I detfall avtal inte har träffats om förläggning av semesterledighet, hararbetsgivaren ensam bestämmanderätt. Utläggnmgen skall dock alltid föregås avsamråd med iakttagande av lagens varselregler. Enligt förslaget kanarbetstagaren vidare aUtid kräva, att den uppskjutna semesterledigheten skallförenas med hela den ordinarie semesterledigheten . Genom att ta uten sparad vecka och spara en ny vecka skulle en person kunnaskaffa sig förmånen av att ständigt kunna kräva fem veckors semester i enföljd. För att hindra detta föreslås att semesterledighet inte får sparas pånytt från det semesterår då sparade semesterdagar har tagits ut. I fråga om semesterlöneberäkningen vid uttag avsparade semesterdagar föreslår semesterkommittén att man skall utgå frånarbetstagarens lön då dessa läggs ut. Semesteriönen blir därigenom normaltvärde- och standardsäker. Samma grunder skall tillämpas vid beräkningen i dettafall som vid beräkning av den vanUga semesterlönen. De som har vecko- ellermånadslön skall alltså ha sin ordinarie lön de sparade dagarnautgår. Har arbetstagaren haft ett rörligt tillägg av något slag vid sidan avsin fasta tidlön, skaU semesterlön beräknas särskilt på den delen enligtprocentregehi. För andra än vecko- och månadsavlönade skall semesterlönen förde sparade dagarna räknas ut enligt procentregeln. För varje sparad dag somläggs ut skaU semesterlönen uppgå till av arbetstagarenssammanlagda lön i anställningen för tid då han har utfört arbete underintjänandeåret närmast före innevarande semesterår. Därtill skall ett tiUägggöras för all fränvarotid utom semesteriedighet under intjänandeåret. Närsemesterlön för sparade semesterdagar räknas ut enligt procentregeln, skallall 1976/77: 90 139 frånvarotidunder intjänandeåret särbehandlas antingen den är semestergrundande eller ej.Det beror på ätt arbetstagaren har sparat betalda semesterdagar. Om inte tiUägggjordes tiU lönesumman för frånvarotid, skulle semesterlönen minska ocharbetstagaren förlora en redan intjänad förmån. För varje frånvarodag ökas denunder intjänandeåret erhållna lönen med arbetstagarens genomsnittliga dagsinkomstunder det intjänandeår som föregår det aktuella semesteråret. Hararbetstagaren inte haft någon lön i anställningen, skall tillägget grundas påden sannolika inkomsten under intjänandeåret. Beräkningen av semesterlönenskall slutligen ske också med hänsyn till samma andel av heltid som gällde förarbetstagaren under det intjänandeår till vilket de sparade semesterdagarnahänför sig. Genom kollektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits av centralarbetstagarorganisation skall avvikelse få göras från semesterlöncberäkningenenligt lagen. Förslaget att arbetstagare skall kunna spara visssemesterledighet har mottagits positivt av de flesta av remissinstanserna.Enligt LO utgör förslaget en utmärkt lösning på de krav och önskemål, som harframkommit under senare är om en ordentlig långledighet med längre jänmamellanrum. Förslaget anges i denna del ha mottagits väl av LO-för-bunden. LOvUl dock påpeka att utformningen medför att den som är anställd inombyggnads- och anläggningsindustrin i praktiken inte kommer att fådel av denna förmån, eftersom branschen tillämpar objektanställning. Enmöjlighet att lösa detta problem anges emellertid vara att förbunden i dennabransch träffar överenskommelser om särskilda branschregler. LO framhållervidare att den som byter anstäUning befinner sig i samma situation som anläggningsarbetarna.Organisationen ifrågasätter om det inte bör göras en justering av förslaget omhopsparande av semester för det faU arbetstagaren stannar inom en koncern, Idetta fall bör den enskilde arbetstagaren i Ukhet med vad som gäller inom vissannan lagstiftning få rätt att tillgodoräkna sig anställning inom helakoncernen. På samma sätt bör den som är anställd inom den offentliga sektorn fåtillgodoräkna sig olika anställningar. Kammarrätten i menar att förslaget är välavvägt och bör kunna ge erfarenheter för en prövning längre fram av ytterUgaremöjligheter att sammanföra semesterdagar till längre semesterperioder. Detförhållandet att förslaget i praktiken kommer att få betydelse endast för enmindre del av arbetstagarna, nämligen dem som inte bytt anställning underspartiden, bör enligt kammarrätten inte vara skäl att avstå från förslaget. AMSfinner den föreslagna möjligheten till ökad flexibilitet i semesteruttaget överen vara av intresse också från allmännaarbetsmarknadssynpunkter. Man kan enligt styrelsen tänka sig att ett utbyggtsådant system vid behov kompletteras med särskilda stimulanser i syfte att ernåen ökad förläggning av lång- 1976/77: 90 140 semestrarnatUl perioder då detta är lämpUgt från arbetsmarknadssynpunkt och att systemetdärmed också får en konjunkturstabiliserande funktion. Positiva uttalanden görsockså av bl. a, hovrätten för , , , universitetskanslersämbetet (UKÄ) och juridiska fakultetenvid samt /SR. I några av dessa yttranden beklagasatt möjligheten till uppspaming begränsats till de fall då arbetstagaren ärkvar hos samma arbetsgivare. Hovrätten ifrågasätter om förslaget bör genomförasutan att en omarbetning sker på denna punkt. UKÄ menar att parterna päarbetsmarknaden efter överenskommelser kommer att kunna utveckla ettsystem för utsträckning av den föreslagna rätten att skjuta upp uttaget av endel av semestern. Enligt AMS framstår den föreslagna begränsningen iuppsparningsrätten som mindre tillfredsställande från arbetsmarknadssynpunkt, eftersomden också kan befaras motverka en önskvärd rörlighet pä arbetsmarknaden.Styrelsen anser det därför viktigt, att frågan om anordningar för att föra översemesterdagar från en anställning till en annan ytterligare utreds. ÄvenSACO/SR föreslår att sparad semester skall kunna tas ut vid byte avanställning. En klart avvisande hållning intas av SJ, SAF, KFOoch, såvitt gäUer de mindre företagen. SJ menar attförslaget inte är reaUstiskt när det gäller företag där det pä grund avkvalitén på många arbetsuppgifter och med hänsyn till att verksamheten inte kansemesterstängas måste finnas fast anställda ersättare. Det blir enligt verketmycket svårt att på dess område anpassa vikaricresurserna pä ett ekonomisktförsvarbart sätt, I vissa fall kan det enligt SJ bli omöjligt att uppehållaverksamheten. SAF anför att förslaget om uppspaming av semesterledighet försenare uttag i och för sig kan framstå eftersträvansvärt och iöverensstänunelse med önskemål om flexibilitet beträffande arbetstidrespektive ledig tid. Föreningen motsätter sig ändå förslaget, med hänsyn tillatt dess genomförande ställer alltför stora krav på arbetsgivarna både närsparande sker och senare när uttag av uppsparad ledighet skall ske. Självauttagandet av sparad semesterledighet sägs leda till mycket stora problem,eftersom arbetsgivaren måste planera sin produktion med hänsyn till attanställda gör anspråk på en semesterledighet som varierar från fyra veckoreller . Vissa av de föreslagna reglerna omsemesterlönens beräkning i detta fall torde enligt föreningen vara omöjliga atttill-lämpa. Under alla förhållanden måste bestämmelserna göras dispositiva,KFO motiverar sin avvisande inställning med att förslaget för arbetsgivarnamedför stora problem av främst personaladministrativ och finansiell art. Manhänvisar till att det inom många branscher och inte minst inom processindustrimed skiftgående personal är av stor vikt att arbetsgivaren vid sin planeringkan överblicka personalsituatio- 1976/77: 90 141 nenåtminstine ett är framöver. De föreslagna reglerna om rätt att spara en veckavarje år medför att den årliga planeringen och schemaläggningen svårligen kanutföras, eftersom den enskildes ledighet enligt semesterlagen är okänd . Avsaknaden av sådan tUlförlitlig planering sägs kunnamedföra betydande produktions-bortfaU. Även bland de remissinstanser som accepterar rättenatt spara semesterledighet finns det sådana som är kritiska mot förslagetsutformning i vissa hänseenden. Kritik anförs sålunda mot regleringen av arbetstagarensunderrättelseskyldighet. anser för sitt vidkommande attsemesterönskemålen måste vara kända redan vid planeringen, dvs. Den somönskar spara semester bör därför vara skyldig anmäla detta senast i februariföre semesteråret. Utnyttjande av sparad semester bör meddelas under det år då arbetstagaren vill utnyttja semestern. Svenska kommunförbundetoch menar att det från praktisk synpunkt är orimligt attarbetstagaren inte får skyldighet att anföra sina önskemål om sparande av dagaroch om uttagande av dagar förrän efter det att förläggnings-ochutläggningsproceduren redan är avslutad. FFO vill avsevärt förlängavarseltiden vid uttag av sparad semester. De praktiska konsekvenserna av att arbetstagarnaefter eget bestämmande vid vissa tillfäUen tar ut längre tids semesterledighetinger oro hos några remissinstanser. ÖB menar att utbildningsverksamheten inomförsvaret kan komma att nära nog lamslås och att det är nödvändigt attmyndigheter får möjlighet att genomföra noggrann personalplanering. Skåneshandelskammare framhåller att det för små företag kan varautomordentligt svårt att avstå från en medarbetare som tioveckor. Även för stora företag kan en bestämmelse som den föreslagna vållapiroblem genom att svensk industri av ekonomiska skäl har valt att i principstänga fabrikerna som i StäUet utnyttjas för översyn avmaskinparken, reparationer etc. Med utredningens förslag sägs ett sådantarrangemang kunna bli svårt eller i allt fall kostnadskrävande att genomföra.Om exempelvis en stor del av arbetsstyrkan sparar den femte semesterveckan,medan den andra delen väljer att ta ut fem veckors semester, blir företagettvingat att, om det inte kan finna ändamålsenlig sysselsättning åt den del somvalt att inte ta ut full semester, utge pérmitteringslön åt dessasenare arbetstagare. Situationen upprepar sig sedan när de senare tar ut denfemte veckan i form av långtidssemester. Handelskammaren anser det naturligtatt bestämmelsen kompletteras med en föreskrift som förhindrar uppkomsten av ensådan situation. Vägledning kan hämtas ur bestämmelserna rörande fackligförtroendemans rätt till ledighet för facklig verksamhet, vilka hänvisar tillvad som är rimligt med hänsyn till förhållandena på den enskilda arbetsplatsen. 1976/77: 90 142 12.6.2Förutsättningarna för rätten att spara semesterledighet Förslaget att ge möjlighet för den enskildearbetstagaren att under spara viss del av semesterledigheten föratt längre fram få ut en längre sammanhängande ledighet är enligt min mening ihög grad tUltalande. som fyra veckors semesterledighet i allmänhetkan anses tUlgodose det rekreationsbehov som semestern avses skola fylla, finnsinte säUan behov av längre tids betald ledighet för studier, resor och andrafritidsaktiviteter, som inte ryms inom den normala semesterledigheten.Förslaget har också i allmänhet fått ett positivt mottagande, även om kritikhar riktats mot enskildheter i utformningen. För egen del vill jag förorda atten rätt att spara semesterledighet nu införs. De invändningar som har gjorts ifråga om enskildheter i förslaget är i många fall motiverade. Med denutformning av rätten att spara semesterledighet som jag i det följande avseratt föreslå, bör dock enligt min mening de tillämpningssvårigheter som skulleföranledas av det framlagda förslaget kunna i betydande utsträckning avhjälpas.De bestämmelser som jag nu kommer att behandla, bör ges karaktär av normeranderambestämmelser. Det bör vara möjligt att genom centrala kollektivavtal införaandra bestämmelser som är anpassade till exempelvis en viss bransch. Dencentrala bestämmelsen om en rätt för arbetstagaren att till senare år sparasemesterdagar bör dock vara tvingande. Beträffande de allmänna förutsättningarna förrätten att spara semesterledighet kan jag i sak ansluta mig till vad kommitténhar anfört. Sålunda bör rätten att spara ledighet inträda först närarbetstagaren har tjänat in mer än tjugo betalda semesterdagar. Sparandet skallalltså inte få ske på bekostnad av en i förhållande till vad som gällerminskad semesterstandard under det semesterår dä ledigheten normalt skaU utgå.Vidare bör endast betald semesterledighet kunna sparas. Jag har tidigare (12.3.1) behandlat frågan hurantalet betalda semesterdagar skall fastställas. Denna beräkning måste underalla förhållanden ske, eftersom arbetsgivaren enligt vad jag förut har anförtskall vara skyldig att alltid lägga ut betald semesterledighet, medan obetaldsådan inte skall läggas ut i de fall då arbetstagaren inte önskar sådanledighet. Med hänsyn till att något fondsystem för administrationen av den särskildasemesterlönen inte nu föresläs, kommer arbetsgivaren att i den egna personal-och lönebokföringen ha tiUgång till de uppgifter som behövs för fastställandeav den betalda ledighetens längd.