prop · G003151 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag delarutredningens uppfattning i detta avseende. Innebörden av kravel påändamålsenlig fastighetsförvaltning får bestämmas mot bakgmnd avomständigheterna i varje enskilt fall. Som exempel kan nämnas att det torde fåanses överensstämma med en ändamålsenlig fastighetsför- 1976/77:151 61 vattningatt genomföra en tämligen kostnadskrävande omläggning av etl läckande tak ävenom ålgärden inle ger någon omedelbar kostnadstäckning. Tillförvaltarens allmänna skyldigheter enligl förslaget hör slutligen att han skallvara verksam för att skälig avkastning erhålls. En liknande föreskrift finns itvångsförvallningslagen. En remissinslans har motsatt sig alt föreskriftenbehålls och har som motivering anfört atl den kan utgöra ett hinder mot allbehövliga åtgärder vidtas. Somjag har anfört bör det inte ställas upp något krav på atl de åtgärder somförvaltaren vidtar måste antas kunna ge en avkastning som kommer all läckakapilalkoslnaderna. 1 detta avseende bör gälla endasi den begränsningen altåtgärden skall vara förenlig med en ändamålsenlig fastighetsförvaltning. Syftetmed föreskriften om skälig avkastning är emellertid att rent allmänt betonavikten av atl förvaltaren tillvaratar olika möjligheler alt förbäilrafaslighelens avkastning. Eftersom en sanering av faslighetens ekonomi ärbetydelsefull för dess framlida skötsel, anserjag all föreskriften bör ingå blandbeslämmelserna om förvaltarens allmänna skyldigheter. 1 speciälmotiveringenkommerjag alt beröra sambandet mellan bosladsförvallningslagen ochbosladssaneringslagen när del gäller de ekonomiska förutsäuningarna för enupprustning lill lägsta godtagbara slandard. 1fråga om omfatlningen av förvallarens befogenheler föreslår utredningenbelydelsefulla förändringar. Enligl tvångsförvallningslagen åligger del iprincip förvaltaren alt samråda med fastighetsägaren om varjeförvallningsåtgärd av vikt. Vid oenighet dem emellan kan vissa frågorhänskjutas lill . Det åligger vidare förvaltaren atttill fastighetsägaren överlämna redogörelse för utredning som har verkställtsbeträffande planerade upprustningsåtgärder av större omfattning. Demöjligheler som faslighelsägaren genom dessa beslämmelser har fått att ingripai förvaltningen har i många fall visat sig försvåra etl rationellt fullgörandeav förvallningsuppdragel. 1 likhei med ulredningen anserjag därför allbeslämmelserna om samrådsförfarande bör mönslras ut. Till skillnad från vad somgäller f. n. bör faslighelsägaren så goll som hell vara skild frånförvahningen. Hans konlakier med förvaltaren i frågor om fastigheten bör ocksåi övrigl vara inskränkta till etl minimum. Om fastighetsägaren exempelvis villlåta förelä inskrivningsåtgärd beiräffande faslighe-len bör han, somulredningen har föreslagil, vända sig direki lill lill ålgärden. Medanledning av förslaget om förvallarens vidgade befogenheter har enremissinstans förordat att det skapas ett särskilt kontrollorgan motsvaranderättens ombudsman i konkurs. Jag finner det emellertid onödigt att införanågot särskilt kontrollorgan vid sidan om hyresnämnden. Beiräffandeförvallarens behörighet all förelä rällshandlingar med avseende på faslighetenföreslår ulredningen atl de nuvarande reglerna i hu- 1976/77:151 62 Jag biträder utredningsförslaget i den delen. Somhuvudregel bör alltså gälla atl förvaltaren uppbär hyror och andra löpandeintäkter av fasligheten samt att han även i övrigt företräder ägaren iangelägenheter som rör fastigheten och dess förvaltning. Förvaltaren bör iprincip få vidta varje åtgärd som kan anses vara förenlig med en ändamålsenligfaslighelsförvallning och dessa åtgärder bör alltså bli bindande förfastighetsägaren. Förvaltarens rätt atl förelräda faslighelsägaren i fråga omfasligheten bör dock inte vara helt ulan inskränkningar. Förvaltaren börsålunda inte få överiåla eller på annat sätt förfoga över fastigheten så attden helt eller delvis frånhänds ägaren. Förvaltaren bör vidare vara förhindradalt ulan hyresnämndens lillslånd låta inteckna fastighelen eller ta upp lån motsäkerhel i form av panlräll i faslighelen. 1den mån förvaltaren som ett led i förvaltningen gör åtaganden gent-emot Iredjeman binder han alltså fastighetsägaren på samma sätl som om han handlat medfullmakt för denne. Om förvaltaren exempelvis med hyresnämndens lillslånd tarupp lån lill faslighetens underhåll blir fastighetsägaren personligenbelalningsskyldig för lånet. Rättsverkningarna av eventuellabefogenhelsöverskridanden från förvallarens sida får bedömas enligt de reglersom gäller för sysslomän i allmänhel. Jagvill i detta sammanhang understryka att det följer av förvaltarens ställningsom legal ställföreträdare för fastighetsägaren att hans rätt att företrädadenne motsvaras av en skyldighet atl ombesörja den angelägenhet det är frågaom. En fömtsättning för att förvaltaren skall vara skyldig atl vidta åtgärd ifaslighelsägarens ställe är emellertid alt saken rör själva fastigheten ochinte fastighetsägarens övriga ekonomiska angelägenheter eller hans personligaförhållanden. 1 fråga om räntor och amorteringar på fastighetsägarens skulder innebärdella all förvaltningen skall belastas med betalningen endast i den månlånemedlen verkligen har lagts ned i fastighelen, dvs. har använts tillfastighetens uppförande, förbättring eller underhåll. Har fastighetsägarenanvänt lånemedlen för elt rent privat ändamål utan anknytning till fastighetenbör skulden inle infrias av hyresmedel eller annan avkastning av fastighelen. Frånde fömt angivna utgångspunkterna anser utredningen all förvaltaren måste fåavgöra om det ankommer på honom att reglera en viss skuld. Han får grunda sittställningstagande på de upplysningar som kan erhållas av fastighetsägaren,kreditgivare och andra. När det gäller skulder men panträtlssäkerhel bör enligtutredningens uppfattning utgångspunkten dock vara att medlen har kommitfastigheten tillgodo. Endast då omständigheterna klart talar för attförhållandet är det motsatta bör förvaltaren kunna underiåla alt reglera lånet. har framfört erinringar mol utredningens resonemang i denna del.Om räntor och amorteringar är betungande till följd av att faslighelen besvärasav stora skulder, leder detta enligl förbundel lill att drift- ochunderhållsåtgärder blir eftersatta. Prop.1976/77:151 63 ning är emellertid hyresgästernas intresse av godaboendeförhållanden mer skyddsvärt än långivarnas rätt till räntor ochamorteringar. Hyresintäkterna bör alltså i första hand användas till löpandeutgifter för skötsel och renhållning, bränsle, el-ström och vatten,reparationer m. m. Av hyresmedel som därefter återstår bör långivarna få betalti förmånsordning. Förvaltaren bör alltså få befogenhet att avgöra vilka lånsom skall förräntas och amorteras, sedan nödvändiga drift- ochunderhållsutgifter är betalda. Jag är medveten om atl det inle är ovanligt att ennedgången faslighel endasi ger inkomster som nätt och jämt läcker räntor ochamorteringar. Självfallet måste det även i denna situation vara förvaltarenshuvuduppgift all så snarl som möjligt inrikta sig på de speciella förhållandensom föranlett beslutet om tvångsförvaltning, dvs. all bola de brister i frågaom den löpande skötseln som vidlåder fastighelen och söka få till ståndreparationer och underhållsarbeten i bostadslägenheterna. Hans aktivitet idessa hänseenden måste emellertid i hög grad bestämmas av vilka ekonomiskamedel som slår till hans förfogande för della ändamål. Normall disponerar hanbara över del överskott av medel som återstår sedan sedvanliga drift-utgifter,amorteringar, räntor, skatter och andra allmänna avgifler har betalats. Delmåsle nämligen anses följa av förvallarens sysslomannaliknan-de slällning allhan vid utövandet av sitt uppdrag också har all beakta fastighetsägarens ochiredje mans rättmätiga intressen. Enligt min mening kan man därför inte generellt slå fastatt förvaltaren i första hand skall avsälla medel för alt avhjälpa debrisler som föranlell beslulel om Ivångsförvallning och endasi i denutsträckning som ålerslående belopp räcker lill belala skulder medpanlrältssäkerhel i faslighelen. Som utredningen har anfört måste del islället överiämnas åt förvaltaren att med ledning av de regler som gäller förförvaltarskapet själv bedöma när det ankommer på honom att reglera en sådanskuld. Att en fastighet har en i förhållande till avkastningenhög belåning lorde ofta hänga samman med att lomtvärdet är högt. Säkerheten kandå vara fullt betryggande, så atl man inte kan tala om en överbelåning iegentlig mening. Det kanske t. o. m. fmns möjlighet för förvaltaren all medhyresnämndens tillstånd ta upp nya lån för att finansiera underhålls- ochreparationsarbeten. Under alla omständigheter bör förvaltaren i dennasituation försöka träffa avtal med kreditinstituten om anstånd med betalning avräntor och amorteringar på de löpande lånen för att skapa utrymme för underhållsarbeten.Erfarenheterna av tvångsförvaltningslagen tyder på att kreditinstituten oftavisar tillmötesgående, eftersom fortsatt vanvård kan försämra säkerheten förfastighetslånen. Om fastighelen är klart överbelånad, kan förvaharen hasiörre anledning att överväga att vägra betalning av amorteringar och räntor.Särskilt gäller detta i fråga om lopplånen. Överbelåning får anses föreligganär belåningen motsvarar nästan hela fastighetens värde och inget eller endastobetydligt eget kapital finns i fastigheten. Också i detta fall måste det docköverläm- 1976/77:151 64 nasåt förvaltaren själv att avgöra hur han bör förfara. Jagvill slutligen understryka alt det inle är förvaltarens uppgift atl till varjepris hålla kvar fasligheten i fastighetsägarens ägo. Kommer fasligheten i ettläge som normalt skulle vara ohållbart om inte ägaren skjuter till kapital, börförvaltaren inle genom åtgärder som kan innebära men för hyresgästerna sökaförhindra alt elt utmätningsförfarande beträffande fastighelen inleds. Avvad jag redan har anfört framgår all de möjligheler som förvaltaren f.n. haratt skaffa medel till förvaltningen är otillräckliga. Detta gällersärskilt i del fall lånemöjlighelen är stängd, exempelvis på grund av attfaslighelen redan är högl belånad eller all del råder kreditre-slrikiioner. Jagfinner det därför angelägel atl man som en ny finansieringsform inför del avulredningen föreslagna syslemel med betalnings-åläggande. Det kan från såvälsamhällets som de boendes sida krävas alt bosladsbeslåndel sköls på etltillfredsställande sätt och atl bostäderna fortlöpande rustas upp lill engodtagbar nivå. En faslighelsägare bör i princip inte kunna nöja sig med altbegränsa sitt ekonomiska ansvar för de boendes förhållanden lill det kapitalsom represenieras av den innehavda faslighelen och dess avkaslning, ulan hanbör vara skyldig alt i den mån han äger andra förmögenhetstillgångar ur dessatillskjuta de medel som behövs för att upprätthålla en tillfredsställandefastighetsförvaltning. Elt visst uttryck för denna princip finns i 1975 årstillståndslag. Enligt 4 § i denna lag gäller att den som förvärvarhyresfastighet måste göra sannolikt att han har ekonomiska möjligheler allförvalta faslighelen för all han skall få förvärvslillstånd. Ulredningensförslag, som jag ansluler mig lill. innebär all hyresnämnden på begäran avförvaltaren kan ålägga faslighelsägaren atl betala visst belopp som förvaltarenbehöver för atl genomföra sill uppdrag. beslut ombetalningsskyldighet kan verkställas såsom lagakraftägande dom. Omfastighetsägaren underlåter att belala det fastställda beloppet, skallförvaltaren alltså kunna vända sig lill exekuliv myndighel för all få lillslånd ulmälning hos faslighelsägaren. Möjlighelenatt ålägga betalningsskyldighet bör gälla för varje slag av åtgärd som fallerinom förvaltarens kompetensområde, dvs. varje åtgärd som är förenlig med enändamålsenlig fastighetsförvaltning. Betalningsskyldighet bör alltså kunnaåläggas fastighetsägaren inte bara i det fall förvaltaren behöver medel lilluppruslningsåtgärder utan också när medel behövs för att täcka renadriftkostnader. Det får ankomma på förvaltaren att tillhandahålla den utredningom medelsbehovet som hyresnämnden anser erforderlig. Jagvill framhålla all systemet rned belalningsåläggande inte är avsett atl ersättade utvägar som f n. anlitas för medelsanskaffning ulan skall ses som eltkomplement lill dessa. Förvaltaren bör alltså även i forlsätlningen i förslåhand använda sig av hyror och andra inläkler av den löpande för- Prop.1976/77:151 65 Han får också ingå avtal om sedvanligaleveranlörskrediler och vid behov förvärva erforderliga utrustningsdetaljer m.m. genom avbe-lalningsköp. Vidare bör han söka förmå faslighelsägaren atlfrivilligi skjula lill medel. Om förvaharen inle härigenom får lillgång lillbehövligt kapital bör han försöka ulnyllja möjligheten alt med hyresnämndenstillstånd la upp lån mol säkerhet i faslighelen. Först härefter bör normallförfarandet med belalningsåläggande tillgripas. Något uttryckligt krav på all övriga möjligheler skall hauttömts för att det skall komma i fråga atl ålägga faslighelsägarenbetalningsskyldighet bör emellertid inle ställas upp. Inte heller bör enligtmin uppfallning någon särskild prövning företas av om faslighelsägaren harförmåga all ulge det begärda beloppet eller om del eljest med hänsyn till hanspersonliga förhållanden är rimligt alt betalningsskyldighet åläggs. Sådanaomständigheter får i stället beaktas på verkställighelssladiet enligl devanliga skyddsreglerna för ulmätningsgäldenär. Jag vill tillägga atl bestämmelserna ombelalningsåläggande torde komma atl få en betydelsefull preventiv effeki ochbl.a. medverka lill atl försumliga fastighetsägare frivilligt vidtar rättelseför att inte behöva riskera atl faslighelen ställs under ivångsförvallning. En remissinslans har anmärkl all del inle framgår klart avutredningens förslag om belalningsåläggande kan beslutas utan hinder av attfastighetsägaren inte har delgells ansökan därom. Med anledning därav vill jagpeka på atl enligl huvudregeln i 15 § förvallningslagen (1971: 290) ärende inlefår avgöras ulan alt part underrättas om det som har tillförts ärendet genomannan än honom själv och tillfälle har beretts honom all yttra sig över det.Undantag från kommunikationspliklen gäller bl. a. om ärendets avgörande intekan uppskjutas. Undantagsregeln syftar på del fall då det är fara i dröjsmål.Det kan även förhålla sig så att beslut av formella skäl måsle meddelasomgående i ärendet. Enligl min mening medför de nu nämnda reglerna ommyndighels kommunikationspliki all beslut om belalningsåläggande inte fårmeddelas utan all fastighetsägaren har fått del av förvaltarens begäran ochberetts lillfälle all yttra sig i frågan. Jag har i det föregående föreslagit atl ansökan omsärskild förvaltning skall kunna riktas mot den som senast har eller har ansöktom lagfart på fastighelen, även om han har överlåtit fastigheten. Denna processuellaregel kan inte tillämpas när del gäller personligt betalningsansvar för fastighetsägaren.Ansökan om belalningsåläggande måsle alltså rikias mol den som verkligen ärägare av faslighelen. På detta stadium av förvaltningen torde det i allmänhetinte medföra några problem atl ulreda de verkliga ägandeförhållandena. Ulredningen föreslår all beslui om belalningsskyldighelinte skall gälla om faslighelen övergår lill ny ägare. Belopp som redan hareriagts berörs dock inte. Den föreslagna ordningen, som inte närmare harkommenterats av utredningen, kritiseras av . Kommunen föreslåran 5 1976177. 1976/77:151 66 betalningsskyldighetför kostnader som avser förvaltningsålgärder fram lill tillträdesdagen kvarstårpå den förutvarande ägaren. Ävenjag anser att den av utredningen föreslagna ordningen bör frångås. Det finnsannars risk för all faslighelen överlåts just för atl förhindra verkställighetav ett beslut om betalningsskyldighet. Den naturiiga lösningen är enligl minmening all belalningsskyldigheien för den gamle ägaren slår kvar, ombelalningsåläggandet har meddelats före äganderättsövergången. Jag förordar enregel av det innehållet. 1utredningens förslag ges en kompletterande regel om betalningsskyldighet fördet fall att fastighetsägaren är en juridisk person, exempelvis eltaktiebolag. Ulredningen pekar på all del slundom kan inlräffa all bolagel inlehar annan tillgång än själva fastigheten, medan det bakom bolaget stårpersoner med betydande tillgångar. Om i en sådan situation åläggandel rikiasendasi mol bolaget kan åläggandel bli verkningslösl. I de fall fastighetsägarenär en juridisk person föreslår därför utredningen alt hyresnämnden skall fåmöjlighel alt meddela belalningsåläggande också mot den eller de personer somtill följd av eget eller närstående persons aktie-eller andelsinnehav eller avannan liknande grund kan antas ha ett väsentligt inflytande i den juridiskapersonen. Förslagelhar i denna del mött hård kritik från flertalet av remissinstanserna. Jagdelar dessa remissinstansers uppfattning all den föreslagna beslämmelseninnebär ell principielll viktigt avsteg från grundsatsen alt man vid bedrivandeav ekonomisk verksamhet i viss associationsrällslig form kan begränsa sittpersonliga ansvar för förelagels förbindelser lill del i förelagd insatlabeloppel. I I kap. I S aktiebolagslagen (1975:1385) föreskrivs alt delägarna iakliebolag ej svarar personligen för bolagels förplik-lelser. Enligl 2 S lagen(1951: 308) om ekonomiska föreningar är föreningsmedlemmarna frilagna frånpersonligt ansvar för föreningens förbindelser. Beiräffande kommandilbolaggäller enligl 38 S lagen (1895: 64 s. l)om handelsbolag och enkla bolag atlkommanditdelägare ej ansvarar för bolagels förbindelser med mera äninsalsbeloppet. Den av utredningen föreslagna komplelleringsregeln slår enliglmin uppfattning i sådanl motsatsförhållande till de nu nämnda bestämmelsernaatl det bör krävas mycket starka skäl för att den skall införas. Tillstöd för komplelleringsregeln har utredningen hänvisal lill att den har vissmotsvarighet inom skallelagsliflningen. I bl.a. 77 a § uppbördslagen(1953:272. omtryckt 1972:75) finns en bestämmelse enligt vilken ställföreträdareför juridisk person åläggs personlig betalningsskyldighet när skalleavdrag harverkställts men del innehållna skaltebeloppel inle i rätt tid har betalats intill statsverket. Även i 48 a § lagen (1968: 430) om mervärdeskatt och 27 a §lagen (1959:92) om förfarandet vid viss konsumiionsbeskaitning finnsbestämmelserom personlig betalningsskyldighet för företrädare för juridiskperson. Jag vill dock framhålla aft ansvarigheten enligl skalleförfaltningarnaendasi gäller den som kan belecknas som före- Prop.1976/77:151 67 irädare för arbetsgivaren och endast inträder i fall avuppsåtliga eller grovt oaktsamma underiåtelser. Ansvarigheten prövas av allmändomstol, som har möjlighet all jämka eller efterge ansvaret. Som fleraremissinstanser har påpekat avviker utredningens förslag väsentligt från dennaordning. Jag anser därför inle all man kan åberopa någon direkt parallell medskatterätten. På det praktiska planet skulle den föreslagnakomplelleringsregeln enligt min mening kunna få uppenbart obilliga följdersärskilt när det gäller när-slåendebegreppel. Som har anmärkls vidremissbehandlingen skulle en dödsbodelägare enligl förslaget kunna drabbas avpersonlig betalningsskyldighet till och med om han har ansökt om förordnandeav boutredningsman. Regeln skulle också kunna leda till att anhöriga till enperson som i och för sig är ansvarig men som häller sig undan åläggs enomfattande betalningsskyldighet. Jag vill i sammanhanget peka på att det åtminstone istorstadsområdena inte lorde bli möjligt för en fastighetsägare att kringgåreglerna om personligt betalningsansvar genom att överföra äganderätten fastighet, som har ställts under ivångsförvallning, på en juridisk person ivilken han själv eller honom närstående person har ett väsentligt intresse. sådan situation kan den juridiska personen vägras förvärvstillstånd enligt1975 års lillslåndslag. Lagen läcker också del fallet att fastigheten utgörapportegendom vid t.ex. bolagsbildning. Självfallet kan fall inträffa då det är önskvärt att kravpå tillskottskapital riktas direki mol den personkrets som står bakomexempelvis ett fastig-helsförvallande akliebolag. Anialel sådana fall får dockantas vara jämförelsevis litet. Och om man vill träffa enbart dessa flagrantafall. måste utredningens regel formuleras om. Därmed hamnar man emellertidockså i besvärliga gränsdragningsproblem. Sammanfattningsvis har jag kommii fram lill all frågan ometl avsteg från de associationsrättsliga reglerna i enlighet med utredningensförslag inte bör prövas i ett lagstiftningsärende av så begränsad räckvidd somdetta. Jag vill därför inte f n. föreslå någon motsvarighet till den avulredningen förordade komplelleringsregeln. Jag vill emellertid betona alt jagpå denna punkt kommer all följa utvecklingen med uppmärksamhet. Om erfarenheternaav lagens tillämpning skulle visa all det behövs en särregel för juridiskapersoner kommerjag att la upp frågan lill förnyad prövning. Jag övergår nu lill atl behandla ulredningens förslag omall kommunen skall utge förskott på medel som behövs till förvaltningen. Utredningenframhåller som skäl för förslaget all faslighetens förvaltning ibland kan krävaalt medel ställs till förvallarens förfogande omgående. Delta kan vara falletom fastighelen står ulan olja för uppvärmning eller om del elektriskasystemet salts ur funktion samlidigl som förvaltaren saknar medel till altköpa ens en mindre kvantitet olja eller lill alt nödtorftigt låta lagaelsystemet. 1 en sådan situation kan det 1976/77:151 68 ställasig svårt atl lillräckligl snabbt få fram medel genom lån eller belalningsåläggande.Evenluellt kan förvaltaren klara situationen genom krediter eller frivilligabidrag från fastighetsägaren. Man måsle dock enligt utredningens uppfallningräkna med all förvaltaren inle alllid kan komma till rätta med problemet pådessa vägar. Han bör därför ha möjlighet alt få vissl slöd från del allmänna.Ulredningen föreslår mol den bakgrunden en regel om att hyresnämnden kanföreskriva alt belopp som ofördröjligen behövs för fastighetens skötsel skallförskolleras av kommunen. En förulsäilning för all förskotlering skall kunnaske är all hyresnämnden har fållat beslut om belalningsskyldighel förfastighetsägaren. Förskottet skall aldrig kunna översliga del belopp somfastighetsägaren har ålagts att betala men väl vara mindre än detta.Utredningen understryker att möjligheten atl utverka förskott skall utnyttjasrestriktivt. Förordnande om förskoll bör alltså meddelas endasi när det gälleratt hjälpligt råda bot på akuta och svåra brister. Tvåledamöter av utredningen har i etl särskill yllrande framhållit alt del enligtderas uppfallning bör ankomma på slaten och inle på kommunen alt ta på sigskyldigheten atl ställa ertorderliga medel till förfogande förför-skollsulbelalning. Underremissbehandlingen har man från kommunall håll motsatt sig förslaget allkommunen skall svara förförskoltsgivningen. a. framförs den åsiklen allansvarel i denna dei bör ligga på slaten. Åtskilliga remissinslanser hardessutom kritiserat de föreslagna villkoren för förskottsgivningen. påpekats all kopplingen mellan bestämmelserna om belalningsåläggande ochförskotlering i praktiken medför all fråga om förskott inte kan handläggas ulanrisk för tidsutdräkt. Detta rimmar illa med de motiv som har anförts förbestämmelsen om förskollsutbetalning. Närdet först gäller frågan huruvida en eventuell förskollsgivning bör vara enuppgift för staten eller kommunerna vill jag ansluta mig till utredningensuppfattning all det är en uppgift. En sådan uppfattning omansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna stämmer med del synsätt somligger till grund för annan bosladspolilisk lagstiftning. Jag vill också erinraom att kommunerna redan enligt gällande Ivångsförvallnings-lag kan bli skyldigaall utge förskott på för vallararvode. Jaghar emellertid förståelse för att man från kommunalt håll vänder sig mol att enlokal statlig myndighet får rätt att disponera över kommunala medel ulan altkommunen ges möjlighet att påverka eller ens få insyn i myndighetensbeslutsfattande.