prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — För kollegiets delframstår önskemålet all uppnå internationell likformighet inompreskriptionsrätten som det främsta motivet för en omläggning. Den ökadehandeln och samfärdseln mellan länderna utgör enligt kollegiets mening ettbärande skäl för en ändring i syfte att uppnå internationell likformighet inompreskriptionsrätten. Både kollegiet och handelskammaren anser att resultatet avdet arbete som pågår inom ram bör avvaktas innan en ändring skerav den svenska lagstiftningen på området. Enligt kollegiets mening skulle detinte vara tillfredsställande om det nuvarande regelsystemet med sin djupaförankring i rättsmedvetandet nu ersattes av regler som i sin tur kanske skullebehöva ändras för att uppnå en mer vidsträckt uniformitet. Skadeslåndskommiltén, som har inskränkt sitt yttrandetill frågor om preskription av skadeståndsfordringar, uttalar all denföreslagna preskriptionslagen ger mycket allmänt hållna bestämmelser ompreskription, gemensamma för fordringar av en rad olika slag. Med hänsyn tillvärdet av enkla och överskådliga regler på området är detta en fördel, men detmedför åtskilliga svårigheter när det gäller skadeståndsfordringar. Sådanakrav intar en särställning inte bara genom sin uppkomst - i regel oberoende avgäldenärens vilja - utan också genom de speciella hänsyn som här framträder: åena sidan den skadelidandes behov av ersättning, å andra sidan de betungandekonsekvenser som ett sent framställt och kanske överraskande krav kan medföraför den skadeståndsskyldige som kan sakna kännedom om fordringens storiek ochibland rent av om dess existens. Frågan om preskription av sådana fordringarkan väntas fl allt större praktisk betydelse, t. ex. vid skador genom fariigaprodukter och miljöföroreningar. Att i preskriptionslagens system infogabestämmelser om skadeståndspreskription, vilka dessuton skulle avse ansvarenligt all skadeståndsrältslig lagstiftning som inte innehåller särregler, gerupphov till problem från både rättsteknisk och materiell synpunkt. Införandetav nya reglerom skadeståndspreskriplion 1976/77:5 68 kräverenligt kommitténs mening betydligt mer ingående utredning än vad som föreliggerf n. En sådan utredning kan väntas bli ganska tidskrävande. Läggspromemorieförslagel till grund för lagstiftning som träder i kraft den 1 juli1976, finns del skäl alt genom särskilda beslämmelser t. v. behålla ungefärnuvarande rättsregler beträffande skadeslåndsfordringar. Frågor om preskriptionav sådana fordringar kan då utredas ytteriigare med syfte atl infogamer tidsenliga reglerom skadeståndspreskription i lagen. Även om enhetligaregler bör eftersträvas för fordringar av olika slag, torde en vissspecialreglering för skadeståndskravens del vara svår alt undvika också ipreskriptionslagens slutliga lydelse. 1 sammanhanget bör eventuellt ocksåövervägas behovet av regler om specialpreskription av skadeståndskrav i vissalagar där bestämmelser härom saknas, bl. a. miljöskyddslagen. Kommitténavstyrker följaktligen atl promemorieförslagel läggs till grund förlagstiftning såvitt angår preskription av skadeståndsfordringar. framhåller atlpromemorieförslaget såvitt framgår inte har föranletts av något mer allmäntutbrett missnöje med gällande regler om tioårspreskriplion. Den kortfattadeargumenteringen i promemorian ger inga egentliga konkreta belägg på olägenheterav gällande lagstiftning. Mot fördelarna av en reform flr vägas bl. a. att dennu gällande regeln om tioårspreskriplion flr förmodas vara en av decivilrättsliga principer som allmänheten känner bäst till och att en ändringdärför medför risker för rättsföriuster framåt.Utredningen förklarar sig inte ha iakttagit några praktiska olägenheter av denuvarande preskriptionsreglerna inom det område som omfattas av utredningenseget uppdrag. Detta utesluter givetvis inte att sådana kan förekomma.Utredningen anser sig inle kunna uttala sig om reformbehovet utan inskränkersig lill alt behandla de föreslagna reglerna, särskilt i den mån de berörköpförhållanden. Enligt utredningen synes det ovisst om de föreslagna reglernai fråga om köpförhållanden medför någon generell förbättring i förhållandetill vad som gäller . Att en köpare inte längre behöver bevara kvitton mer synes vara den största fördelen. Även detta omdöme måste emellertidförses med reservationer, bl. a. när det gäller fordringar som förfaller tillbetalning vid anfordran. De viktigaste olägenheterna av de föreslagna reglernaär förknippade med atl förfallodagen föreslås utgöra utgångspunkt för ensärskild preskriptionsregel och att det föreslås gälla olika preskriptionsbestämmelserför förfallna och för icke förfallna fordringar, vilka inte har samordnats.Detta kan leda till komplikationer som motverkar preskriptionens syften. anför att det finns skälsom förefaller tala för regler om förkortad preskriptionstid. De viktigastesynes enligt utredningen vara dels att det kan vara betungande för mångamänniskor att behöva behålla verifikationer så som för ätt heltkunna säkra sig mot dubbelkrav, dels att oklara fordringar blir svårare allutreda ju äldre 1976/77:5 69 deär och dels att ell krav som härieder sig från ett gammalt rättsförhållandeofta kommer som en överraskning för gäldenären även om det är ostridigt. Aandra sidan är det utredningens intryck att egentliga ölägenheter av nugällande preskriptionsregler sällan aktualiseras i praktiken. Den nuvarandelioårsregeln torde också vara välkänd bland allmänheten. Enligt utredningen harde skäl som främst talar för en förkortning av preskriptionstiden, åtminstoneteoretiskt, full aktualitet i fråga om avtal om konsumenttjänster. Utredningentillstyrker därför i princip en förkortning av preskriptionstiden i fråga omsådana tjänster men ställer sig tveksam till frågan om de föreslagna reglernaär de mest ändamålsenliga. Härvidlag pekar utredningen bl. a. på allbestämmelser om en treårig preskriptionstid räknad från förfallodagen kan medförabevissvårigheter i fråga om fordringar som förfaller till betalning vidanfordran. Möjligen är också de föreslagna bestämmelserna om preskriptionsavbrottbeträffande förfallna fordringar förenade med vissa nackdelar. Kravet pårättslig åtgärd för preskripiionsavbrotl medför risker för ökade kostnader förkonsumenterna och föriusler för näringsidkarna. förklarar sig inte kännatill i vad mån de anförda skälen för ändring av preskriplionsbeslämmelserna görsig gällande i rent kommersiella förhållanden. Problematiken kring behållandeav verifikationer måste dock uppenbariigen ligga annoriunda till förbokföringsskyldiga än för konsumenter. Vidare är att märka att denna typ av avtalsförhållandeni hög grad har internationella aspekter. Stora divergenser i förhållande tillpreskriptionsregler i närstående nationers rättssystem kan tänkas påverkaparternas val av tillämplig lag och bör såvitt möjligt undvikas. En samordningsom endast hänför sig till de nordiska länderna är möjligen alltför begränsad.Också när del gäller rent privata fordringsförhållanden, ett ämne som är fögaberört i promemorian, kan det enligt utredningen ifrågasättas om en förkortningav nu gällande preskriptionslid är lillräckligi motiverad. De skäl som talarför en förkortning av preskriptionstiden synes ha betydligt mindre tyngd påprivatlivels område än i förhållanden mellan näringsidkare och konsumenter. Somnärmare skall behandlas i ett följande avsnitt anser utredningen atl starkaskäl kan anföras mol en förkortning av preskriptionstiden när det gällerprivatlivets fordringar. LO anser alt det huvudsyfte som ligger bakompromemorieförslagel, nämligen att åstadkomma snabbare avveckling avfordringar, har vissa skäl för sig. Del kan således hävdas atl starkakonsumentpolitiska intressen tillgodoses genom en förkortning avpreskriptionstiden för fordringar på varor och tjänster. Genom att förkortapreskriptionstiden slår förslaget vakt om den svagare partens intressen i ettavtalsförhållande där partsbalans saknas. LO ansluter sig därför tillpromemorieförslaget såvitt gäller fordringar härledda urkonsumentförhållanden. LO framhåller emellertid att förslaget intetillgodoser den svagare partens intressen i andra avtalsförhållanden. Inomarbetslivet är bristen på parts- 1976/77:5 70 balansdet utmärkande draget i avtalsförhållanden mellan arbetstagare ocharbetsgivare. Enligl LO:s uppfattning kan del inte komma i fråga alt dehittillsvarande reglerna om preskription förändras i oförmånlig riktning förarbetstagarparten i ett anställningsförhållande. Från denna utgångspunktframför LO kritik mol promemorieförslagel såväl när del gäller preskriptionstidenslängd som när det gäller bestämmelserna om preskripiionsavbrotl. LO kan inlefinna all hänsynen till det internationella samarbetet eller andra skäl vägerså tungt att promemorieförslaget i dessa delar bör genomföras i föreliggandeskick. Sammanfattningsvis anser LO att inomobligatoriskaskadeståndsanspråk, lönefordringar och andra fordringar som är häriedda uranställningsförhållanden även bör preskriberas först efter tio år.I fråga om sådana fordringar anser LO vidare atl behovet av skydd för densvagare parten medför ett krav på att preskripiionsavbrotl liksom hittillsskall kunna ske genom en enkel påminnelse m krav på betalning. Med beaktande avde angivna synpunkterna förklarar sig LO i övrigi kunna tillstyrka promemorieförslaget. KF påpekar inledningsvis att det ännu inteföreligger någon enhetlig internationell lagstiftning om preskription och attdet nordiska samarbetet ännu inte har lett till lagstiftning i något av denordiska länderna. KF kan därför inte finna atl någol behovföreligger att ändra den svenska lagstiftningen för att nå internationelltenhetliga regler. Vidare påpekar KF atl del inte förefaller finnas någotegentligt missnöje med bestämmelserna i preskriptionsförordningen. Trots dettakan man hävda att en viss modernisering av reglerna i och för sig är önskvärd.Hänsyn bör emellertid tas inte bara till konsum.enlens intressen utan ocksåtill borgenärens önskemål att fl sin fordran tillgodosedd. Med den pågåendeomflyttningen och anonymiteten i affärskontaklema har borgenären numera oftabetydande svårigheter att fl kontakt med gäldenären för att framställa ellerförnya sitt krav. Den föreslagna treåriga preskriptionstiden kombinerad medkravet på rättslig åtgärd för preskripiionsavbrotl kan medföra avsevärdarättsförluster. Dessutom är regeln om tioårig preskriptionstid en av de bästkända reglerna bland gemene man, någol som ökar risken för all en ändring kanleda till rättsföriuster. En tioårig preskriptionstid är i många förhållandeninte någon belastning utan snarare en säkerhet. KF är mycket tveksamt till omen ändring av de nuvarande reglerna f. n. är påkallad. Det pågåendeinternationella arbetet talar närmast för att en förändring bör anstå. Om enändring anses böra genomföras, bör en annan lösning övervägas än den som harföreslagits i promemorian. KF förordar en enhetlig preskriptionstid omförslagsvis från fordringens tillkomst. Som närmare skall behandlas i nästa avsnittifrågasätter också flera andra remissinstanser om det är lämpligt atl ha olikapreskriptionstider för förfallna och icke förfallna fordringar och om denföreslagna treårsliden för förfallna Prop.1976/77:5 71 fordringarär tillräckligt lång. Sådana synpunkter framförs bl. a. av ,kronofogdemyndigheten 1 , Föreningen , Skåneshandelskammare, MRF och . Kammarkollegiet understryker betydelsen av atlpreskriptionsreglerna är enkla och lätlfatiliga. Gällande bestämmelser tordeenligt kollegiet uppfylla dessa krav och har trängt in i allmänhetensmedvetande. Det synes därför böra föreligga starka skäl fören ändring avbestämmelserna. Kollegiet framhåller att det naluriigtvis är av stort värdealt reglerna om preskription blir så likformiga som möjligt i olika länder.Emellertid finner kollegiet del något tveksamt om dessa skäl och de önskemål omförstärkning av konsumenternas ställning m. m. som har åberopats i promemorianär tillräckliga för en ändring av nuvarande bestämmelser. Om så anses varafallet, torde de nu framlagda förslagen väl kunna ligga till grund för enändring av gällande preskriptionsregler. De föreslagna allmänna bestämmelsemasynes inte vara svåra att tillämpa. Inte heller torde specialbestämmelsemamedföra svårigheter för den skolade juristen. Kö förklarar sig dela uppfattningen att dennuvarande tioåriga preskriptionstiden bör förkortas och attpreskriptionsförordningen även i övrigt bör anpassas till nutida förhållanden.KO har inte några invändningar mot det framlagda förslaget men ifrågasätter ominle en samordning bör ske med preskriptionsbestämmelserna ispeciallagstiftningen. Enligt KO torde skälet till att speciellapreskriptionsbestämmelser har utarbetats på vissa områden i stor utsträckningha varit alt den tioåriga preskriptionstiden har ansetts för lång. Eftersomdenna avsevärt förkortas enligt förslagel hade del enligt KO;s mening varitönskvärt att också de speciella preskriptionsbestämmelserna hade setts överoch i möjligaste mån bringats i överensstämmelse med de föreslagna generellareglerna. 1 vart fall bör speciallagstiftning inom rättsområden som i betydandegrad berör den enskilde individen ses över och samordnas med förslageni promemorian. Del skulle innebära betydande fördelar för den enskilde, ompreskriptionsregler på olika områden i huvudsak var likartade. Flera remissinstanser understryker betydelsen avalt allmänheten llr tillräcklig information i samband med att ny lagstiftningom preskription träder i kraft. Informationsaspekterna framhålls bl. a. avstatskontoret, försäkrings-inspektionen, och KF,framhåller bl. a. behovet av alt klargöra innebörden i sådanabegrepp som inle har samma betydelse som i vanligt språkbruk, t. ex.förfallodag och fordrans tillkomst. I vissa fall kan sådana begrepp förklaras iinformation som riktas lill allmänheten, men i detta fall bör övervägas ominle vissa centrala begrepp bör definieras direkt i lagtexten. Prop.1976/77:5 72 Av närmast föregående avsnitt framgåratt ellflertal remissinstanser godtar huvudprincif)erna i promemorieförslaget.Bestämmelserna om preskriptionstidens längd tillstyrks eller lämnas utanerinran av JK, hovrätten för Nedre , datainspektionen, ,statskontoret, kronofogdemyndigheterna i , och , KO,i och , konkurslagskommitlén. , , /SR, auktoriserade revisorer och LRF. Bankinspektionen påpekar att ett av de främstaskälen för en förkortning av preskriptionstiden enligt promemorian är att enlång preskriptionstid medför risk för en gäldenär som har betalat sin skuldatt 11 betala på nytt. Enligl inspektionen torde krav på dubbel betalning församma fordran i praktiken inte vara alltför vanliga. De kan ofta avvisas genomatt gäldenären företer kvitto på eriagd betalning. Är det fråga om störrebelopp, lorde det vara mycket sällsynt att gäldenären inte i någon form hargarderat sig för eventuella dubbelkrav från borgenärens sida. Inte desto mindreger den föreslagna förkortningen av preskriptionstiden en tryggare ställningför gäldenären. En fördel är också att förslagel beträffande presktiptionstidenslängd överensstämmer såväl med nordisk lagstiftning i ämnet som med bestämmelseri vissa särskilda lagar. Inspektionen tillstyrker därför i princip förslagetsåvitt angår preskriptionstidens längd. Inspektionen framhåller dock att förslagetkan medföra nackdelar för den som har medel innestående på bankräkning, ochinspektionen förordar att sådana fordringar undantas från bestämmelserna omIreårspreskription. Även försäkringsinspekiionen, som i princip tillstyrkerpromemorieförslaget, anser atl det beträffande bankfordringar flnns skäl fören längre preskriptionstid än den föreslagna. förklarar sig kunna godtaförslaget om en relativt kort generell preskriptionstid som räknas frånfordringens förfallodag. Vad beträffar preskriptionstidens längd kan goda skälanföras både för en femårstid och en treårstid. När fråga är om fordringar somgrundas på skuldebrev eller andra skriftliga utfästelser lorde gäldenärerna iallmänhet vara väl medvetna om vikten av att de skaffar sig och sparar kvittonpå verkställda avbetalningar och återfordrar förbindelsen vid slutbetalning.Risken för rättsföriuster på grund av att bevismaterial går föriorai tordedärför vara ganska ringa. Med hänsyn härtill och till borgenärernas intresse avatt inte behöva vidta preskriptionsavbrytande åtgärder med mycket kortamellanrum framstår enligt bankföreningens mening en femårig preskriptionstidsom lämpligast i fråga om skuldebrevsfordringar och därmed jämföriigafordringar. Beträffande fordringar som grandar sig på kreditköp i butiker ochandra s. k. vardagslivets fordringar anser bankföreningen däremot övervägande Prop.1976/77:5 73 skältala för en treårig preskriptionstid. På grund härav och då det torde varasvårt alt åstadkomma en klar och entydig gränsdragning mellan de två berördakategorierna av fordringar vill bankföreningen inte motsätta sig allpreskriptionstiden enligt huvudregeln bestäms till . Emellertid medförsystemet med två olika preskriptionstider enligl föreningens mening vissasvårigheter i bankernas verksamhet. Föreningen anför vissa synpunkter påtolkningen av de föreslagna bestämmelserna som närmare skall behandlas i detföljande. Skulle inte dessa synpunkter vinna beaktande, förordar föreningenatt den nuvarande ordningen med en tioårig preskriptionstid från fordringenstillkomst bibehålls. Även förklarar att den intemotsätter sig en förkortning av preskriptionstiden. Som närmare skall behandlasi det följande framför föreningen dock viss kritik mot utformningen avbestämmelserna om preskription av fordran på grund av borgen. Företagarorganisationerna anser att enpresktiptionstid på endast för förfallna fordringar under allaförhållanden måste anses för kort. Del är visseriigen, t. ex. vid köp, avintresse för en part atl anspråk anmäls . Men sedangäldenären har filt kännedom om anspråket måste parterna medges riklig tid lillalt undersöka och pröva anspråket för att nä en uppgörelse i godo. Att nödgaborgenären att förhandlingar pågår stämma gäldenären lilldomstol eller påkalla skiljeförfarande måste anses direkt olämpligt.Preskriptionstiden bör därför inte sättas kortare än . Särskilt i internationellarättsförhållanden måste en preskriptionstid som endast avbryts genomstämning e. d. anses alltför kort. Att inleda rättegång i utlandet kräverbetydande tid till förberedelse och risken för rättsföriuster är stor. Ihändelse av exportkredit-försäkring övergår fordringen på försäkringsgivarensom flr en orealistiskt på sig för att hålla kravet vid liv. Med en såkort preskriptionstid som är det givet all fordringens tillkomst intekan las till utgångspunkt för preskriptionstiden. Men även om denna föriängstill kan det bli nödvändigt att ta förfallodagen lill utgångspunkt.Valet av förfallodagen som utgångspunkt för korttidspreskriplion ochtillkomstdagen som utgångspunkt för långtidspreskription drar med sig åtskilligaosäkra bedömningar. De olika preskriptionstiderna gör rättsläget svårbedömt försåväl borgenärer som gäldenärer. Förslaget om en förkortning av preskriptionstidenavstyrks också av bl. a. handelskammaren 1 och Sverigesadvokatsamfund. Handelskammarens synpunkter på preskriptionstidens längdöverensstämmer på väsentliga punkter med företagarorganisationemas.Advokatsamfundet anser att en preskriptionstid på endasl måste anses förkort, i varje fall om preskripiionsavbrotl inle kan ske på ett enklare sätt änsom föreslås i promemorian. Samfundet framhåller också alt en fordransförfallodag kan vara svår att bestämma. Detsamma kan visseriigen gälla ocksåbeträffande lill- Prop.1976/77:5 74 komstdagen.Men eftersom förfallodagen bildar utgångspunkt fören så kort preskriptionstidsom är del nödvändigt att kunna bestämma förfal-lotidpunklen ganskaexakt. Vid en tioårig preskriptionstid blir det knappast lika nödvändigt attkunna bestämma lillkomstdagen. Som har nämnts anserkonsumenttjänstutredningen att de skäl som främst talar fören förkortning avpreskriptionstiden åtminstone teoretiskt har full aktualitet i fråga om avtalom konsumenttjänster. Den enskilde kan i allmänhet inle väntas föra bok överde varor och tjänster han beställer. Del är naluriigt om han inom loppet avnågra år glömmer de närmare omständigheterna kring sådana avtal. Tvisterrörande omfattningen av ett uppdrag eller ett överenskommet pris är i allmänhetsvåra att utreda även om de uppkommerefter , inte minst vidreparationsavial och avtal om mindre entreprenader. Dessa svårigheteraccentueras självfallet har förflutit. Att spara kvitton så långtid som upp till kan självfallet vara betungande fören privatperson.Vidare har konsumenter ofta en smal budget som inte ger utrymme föröverraskande fordringar. För att en förkortning av preskriptionstiden skallla avsedd verkan i fråga om konsumenttjänster börden enligt utredningensjälvfallet fl genomslagskraft på del vedertag som konsumenten skall betalaför en beställd tjänst. Det kan ifrågasättas om de föreslagna reglerna iallmänhet skulle få denna verkan. Detta hänger samman med den grundläggandeskillnaden mellan fordringar med och fordringar utan bestämd förfallodag.Enligt gällande rätt,som utredningen i delta hänseende sannolikt kommerattföreslå lagfäst, skall en tjänst som regel betalas vid anfordran sedan tjänstenhar avslutats. De föreslagna preskriptionsreglerna skulle innebära att, omkonsumenten inte kan styrka alt han har erhållit en anmaning,preskription inte inträder förrän har förflutit efter fordringenstillkomst. Detta skulle i sin tur innebära att konsumenten för att vara helt säkerpå att inte behöva en fordran två gånger måste upp till av tio årefter fordringens tillkomst säkra bevisning antingen om att han har betalateller om atl han har fåll en anmaning alt betala. Men i så fall synes påhithörande avtalsområde inte mycket vara vunnet med den föreslagna regeln omireårspreskription. Konsumentljänslulredningen ifrågasätter också om enförkortning av preskriptionstiden är tillräckligt motiverad när det gällerrent privata fordringsförhållanden. 1 släkt- och vänskapsrelationer torde lånav förhållandevis höga belopp inte vara sällsynta. Typiskt sett föreligger härkänslomässiga bindningar som gör att åtskilligt av det som anförs i promemorianpassar mindre väl, t. ex. alt brist på betalning eller erkännande inom någoteller efter förfallodagen som regel är ett tecken på att fordringen ärtvistig och alt del i allmänhet ter sig rimligt att borgenären, för att visaatl han står fast vid sitt krav, vänder sig till domstol eller utmätningsman.Frånsett vardagslivels rent bagatellanade handlån, som knappast berörs av Prop.1976/77:5 75 preskriptionsregler,lorde man på förevarande område inte heller kunna säga all de allra flestafordringsförhållanden avvecklas . De skäl som lalar fören kortare preskriptionstid lorde alltså allmänt sett ha betydligt mindre tyngdpå privatlivels område än i förhållanden mellan näringsidkare och konsumenter.Tvärtom kan det i vissa situationer anföras starka skäl mot en förkortning avpreskriptionstiden när det gäller privatlivets fordringar. Hit hör fall dåmakar lånar varandra pengar. Ett ytteriigare exempel, som inle är ovanligt idomstolarnas praxis, är alt en hushållerska som är i tjänst hos en ensam maninte (ar ut lön under en lång följd av år och att hon framställer krav därpåförst sedan mannen har avlidit. Enligl nu gällande ordning tillerkänns hon iregel lön . Enligt förslaget skulle, om dödsboet görpreskriplionsinvändning, lön kunna dömas ut för endast . Enligt uiredningen lorde det för åtskilligamänniskor framstå som stötande, om man går miste om rätten till en fordranbara därför all man av hänsyn till en närstående persons faktiskt eller förmentbesväriiga situation har underiåtit att skrida till rättsligtförfarande eller att kräva vederbörandeett skriftligt erkännande-ett muntligterkännande torde inle ha stort praktiskt värde. Blir lagförslaget tillämpligtpå privatlivets fordringar, kan det komma atl gynna förslagna personersmöjligheter atl bli kvitt stora skulder genom atl utnyttja annans godtrogenhetoch tillgivenhet.