prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — Kommittén får härmed överlämna enpromemoria med förslag till ändring i avtalsvillkorslagen (1971:112) och skiljemannalagen(1929:145). Visst kontrakts- och formulärmaterialsom kommittén tagit del av överlämnassamtidigt med promemorian. Till promemorian ärfogat ett särskilt yttrande av experten . Prop,1976/77:110 53 arbete med övriga delar av utredningsuppdraget fortsätter. om ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga Enligt beslut föreskrives, att 1 och 2 §§ lagen(1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor skall ha nedan angivna lydelse Är villkor, som näringsidkare använder vid erbjudande av vara eller tjänst till konsument för enskiltbruk, med hänsyn till vederlaget och övriga omständigheter att anse somoskäligt mot konsumenten, kan , om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud att frrimdeles i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Förbud skall förenas med vite, om ej detta av särskilda skäl är obehövligt. Denna lag är tillämplig pånäringsidkares erbjudande av fast egendom, vara, tjänst ellernyttjanderätt till lösöre till konsument för enskilt bruk. Vad i lagen sägs om fasL egendom gäller även överlåtelse av tomträtt. Lagen gäller ej i fråga om verksamhet som står under tillsyn avbankinspektionen eller försäkringsinspek-tionen. Första stycket äger motsvarande tillämpning, om näringsidkare erbjuderkonsument att mot vederlag förvärva nyttjanderätt till lösöre förenskilt bruk. Förbud kan meddelas även anställdhos näringsidkare och annan som handlarpå näringsidkarens vägnar, Denna laggäller ej i fråga om verksamhet som står under tillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektionen. Är villkor, som näringsidkare användervid erbjudande som avses i 1 §, med häns.yn till vederlaget och övriga omständigheteratt anse som oskäligt mot kon-sumenteHy kanmarknadsdomstolen, otn det är påkallat frånallmän s.ynpunkt, meddela näringsidkaren förbudatt i liknande fall användasamma eller väsentligen samma villkor. Förbud skall förenasmed vite, om ej detta av särskilda skäl är obehövligt. Första stycket äger motsvarande tillämpning på erbjudande som förmedlas av näringsidkarei dennes .yrkesmässiga verksamhet, om erbjudandetavser förvärv av fast egendom för enskiltbruk. Denna lag träderi kraft den Förbud kan meddelas även anställdhos näringsidkare och annan som handlar på Näringsidkarensvägnar. Prop.1976/77:110 56 om ändring i lagen (1929:145) omskiljemän Enligt beslut föreskrives, att 3a § lagen(1929:145) om skiljemän skall ha nedan angivna lydelse I tvist mellein näringsidkareoch konsument rörande vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk får före tvistensuppkomst träffat avtal att tvist skall hänskjutas till skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen ej göras gällande, om tvisteföremålets värde ej ärhögre än som anges i 1 § lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden. I tvist mellan näringsidkareoch konsument rörande fast egendom, vara eller tjänst som tillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk får före tvistensuppkomst träffat avtal att tvist skall hänskjutas till skiljemän utan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen ej göras gällande, om tvisteföremålets värde ej ärhögre än som anges i 1 § lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden. Vad nu sagts om fast egendom gäller även överlåtelse avtomträtt. Första stycket gällerej om tvisten rör avtal mellan försäkringsgivareoch försäkringstagare och ej heller om annat följer av Första stycket gällerej om tvisten rör avtal mellan försäkringsgivare och försäkringstagare och ej heller om annatföljer av Denna lag träderi kraft den men tillämpas ej pä avtal som träffatsföre ikraftträdandet. 1976/77:110 58 Avtalsvillkorslagen (1971:112) ger konsumentombudsmannen(ko) och marknadsdomstolenbefogenhet att inskrida mot avtalsklausuler i standardkontrakt o.d. som ensidigt tillgodoser säljarsidan. Lagen gäller vid erbjudande tillkonsumenter för enskilt bruk av varor och tjänster och vid upplåtelse mot ersättning av nyttjanderätt till lösöre. Utanför lagens tillämpningsområde faller bank- och försäkringsrörelse och likasåöverlåtelse och upplåtelse av fast egendom. Däremot omfattaravtalsvillkorslagen avtal om uppförande av hus (entreprenadavtal) och dengäller också vid köp av byggnadsvaror, exempelvis monte-ringsfärdigt trähusmaterial. KO har i skrivelse ' den I9 till föreslagit bl.a., att tillämpningsområdet för avtalsvillkorslagenutvidgas till att omfatta även avtalsvillkor som används vid erbjudande av fast egendom till konsument för enskilt bruk och därjämte att avtals-villkorslagen skall vara tillämplig även på villkor som används avannan än näringsidkare, om erbjudandet förmedlas av näringsidkare. har i rapporten (1975:I) instämt i K0:s begäran om att avtalsvillkorslsigen skall omfatta ocksåavtal om fast egendom. Betr. det närmare innehållet i KO:s skrivelse, seavsnitt 6.1 1976/77:110 59 Utredningsuppdraget anges i yttrande till sta,tsrådsproto-kollet av statsrådet . Efter att ha lämnat en redogörelseför det utredningsarbete som pågår och deframställningar som gjorts rörande bl.a. förbättrat konsumentskydd vid förvärv av småhus, anförstatsrådet beträffande avtalsvillkorslagen följande. Oavsett vad slags förvärvstyp det ärfråga om kan det vid förvärv av småhus förekommastandardavtal som ensidigt tillgodoser säljarensintressen och som på grund därav kan va.ra oskäligamot förvärvaren. För att få till stånden effektiv sanering av avtalsvillkoren anser jag att tillämpningsområdetför avtalsvillkorslagen bör utvidgas till att omfatta också villkor som g.nvändsvid försäljning av småhusfastigheter eller tomtmark som är avsedd försmåhusbebyggelse. Mycket talar därvid föratt man inte bör stanna vid fall då säljaren är näringsidkare.Vid försäljning av äldre småhus är det i många fall en privatperson som står som säljare.Som KO har framhållit i den tidigare berörda skrivelsen är det i såfall mycket vanligt att säljaren anlitar en fastighetsmäklare som medhjälparevid försäljningen. Härvid kommer vanligen kontraktetmellan säljaren och köparen att avfattas på formulär som tillhandahålls av mäklaren.Det är i dessa fall mäklaren som i huvudsak bestämmer vilka klausuler som skall tas in i kontraktet.Olika typer av standard-villkor kommer härvidtill användning. Från konsumentsynpunkt är det uppenbarligen angelägetatt köp som förmedl3,s pådetta sätt kan granskas enligtavtalsvillkorsagen. Med hänsyn till det sagda bör de sakkunniga utgå frän att avtalsvillkorslagen skallutvidgas till att omfatta även villkor som används av annan ännäringsidkare vid erbjudande av småhus eller tomtmark, om erbjudandet förmedlas av näringsidkare.I såda.na situationer bör eventuella förbudenligt a.vtalsvillkorslagen riktas mot den näringsidkaresom har förmedlat erbjudandet och inte motden enskilde säljaren. Däremot böravtalsvillkorslagen lika, litet som gällai fall då både säljare och köpare ärprivatpersoner och transaktionen sker utan medverkan av näringsidkare. 1976/77:110 60 Avtalsvillkorslagen (1971:112) som trädde i kraft , kan betecknas som en standardavtalslag. Den är liksom marknadsföringslagen av näringsrättslig natur och syftar till attur standardavtalssystemet utmönstra avtalsklausuler som ensidigt tillgodoser näringsidkar-säljarsidan i förhållande till konsiimen-ternaoch därigenom åstadkomma en bättre avvägning mellan företagar- och konsumentintressen vid utformningen av kontraktsformulär inom olika branscher. Avtalsvillkorslagen innehåller en materiell bestämmelse, en s.k. generalklausul, som ger möjlighet att förbjudanäringsidkare att vid erbjudande av vara eller tjänst till konsument för enskilt bruk använda villkor som med hänsyn till vederlaget och övriga omständigheter är att anse som oskäliga mot konsumenten. Samma möjlighet till ingripande med förbud finns beträffande näringsidkares erbjudande till konsument att förvärva nyttjanderätt till lösöre. Däremot är från lagens tillämpningsområde undantagna såväl villkor vid erbjudande av fast egendom och nyttjanderätt till fastegendom som verksamhet som står under tillsyn av bank- eller försäkringsinspektionen. Tillämpningen av avtalsvillkorslagen är liksom när detgäller den förutvarande och den nya marknadsföringslagen (1975:1418) anförtrodd två myndigheter, och konsumentombudsmannen (KO). KO övervakar marknaden ochför det allmännas talan inför . Till grund för avtalsvillkorslagen ligger tanken att KO skall övervaka marknaden och ta upp förhandlingar mednäringsidkarna för att få till stånd ändringar i sådanastandardavtalsvillkor som kan anses oskäliga. KO skall därvid i första hand försöka att uppnå rättelse på frivillig väg. Blir förhandlingarna resultatlösa har han emellertidmöjlighet att föra talan inför om förbud enligt lagen. uppgift i sådana fall är att bedöma om ett använt villkor typiskt sett är oskäligt mot konsumenterna som kollektiv. Domstolen skall inte granska individuella avtal. Ett förbud frändomstolens sida mot ett visst villkor gäller endast den aktuellenäringsidkarens användning av villkoret . Marknadsdomstolensförbud skall i regel förenas med vite. Domstolens avgörande kan inteöverklagas. KO kan i fall som ej är av större vikt själv pröva fråga omförbud och i stället för att vända sig till förelägganäringsidkaren att godkänna ett förbud mot villkoret. Godkänns ett sådant s.k. förbudsföreläggande, är det till rättsverkningarna jämställt med ettförbud av (6 §). prop.1976/77:110 62 Beträffande frågan om lämpliglagstiftningsmetod framhölls i förarbetena till avtalsvillkorslagen (prop. 1971:15 s 60 ff) att det i princip fanns tre metoder att välja mellan. Man kunde genomföraen civilrättslig reglering, dvs. i praktikenbetydligt utvidga möjligheterna för domstola,rna att åsidosätta otillbörliga avtalsvillkor, lian kunde också genomföraen näringsrättslig reglering, dvs. införa bestämmelsersom gjorde det möjligt för samhällsorganenatt pÄ, förhand hindra ?.tt s.vi.rl med +.ypir:.kt sött otillbörligavillkor över huvud taget kom till r-t.-j.ni.Slutligen kunde en kombination av de bådametoderna tillgripas. En rent civilrättsligreglering ansågs ha vissa nvagb.oter som ensamtinstrument. Föreskrifter i den c.i.vilrättsj i;"a lagstiftningen hindrade i och för sig inte förekomstenpv otillbörliga avtalsvillkor, utan för att den enskilde skulle fä det skydd som en sådan lagstiftning syftade till måstehan normalt i det särskilda fallet angrips villkoretmed rättsliga medel. Om lagstiftning avdetta slag skulle bli effektiv måste det sålunda förutsättas att konsumenterna i gemen verkligen varberedda att utn.yttja den genom att gåtill domstol med sina anspråk. Ett sådant antagande ansågs inte realistiskt. Vidare framhöllssvårigheterna att med hjälp av en civilrättsliglagstiftning snabbt komma fram till en auktoritativ rättsbildning påområdet sa,mt att fä till ståndprincipiellt vägledande avgöranden, särskiltsom domstolarna traditionellt varit obenägnaatt göra, principuttalanden med räckvidd utöverden aktuella tvisten. Mot bakgrund av dessa omständigheter ansåg dep?,rtements-chefen att man intekunde nöja sig med en rent civilrättslig reglering. Som den avgörandesvagheten i ett civilrättsligt system framhölls sålunda att deprivaträttsliga reglerna måste ta sikte påde enskilda fallen och inte kan utnyttjas som 1976/77:110 63 instrument att skydda konsumentkollektivet som sådant eller i varje fall inte fär en sådanskyddsverkan förrän på lång sikt. En sådan verkan ansågs däremot kunnauppnås genom en näringsrättsligreglering som gav möjlighet till förebyggande ingripanden redan innan avtalen kommittill stånd. En lagstiftning av detta slagansågs kunna få stor effekt närdet gällde att hindra tillkomsten avvillkor som typiskt sett framstod som otillbörliga. Avtalsvillkorslagen bygger på en generalklausul, vilken gördet möjligt att förbjuda företagareatt använda kontraktsvillkor som med hänsyn till vederlaget och övriga omständighetermåste anses oskäligt mot konsumenten. Prövningen avser huruvida ett villkor typiskt sett är oskäligt motkonsumenterna sedda som ett kollektiv. Det äralltså fråga om en typbedömning och inte någon granskning av individuella avtal. Angående innebörden av otillbörlighetsrekvisitetanfördes i förarbetena (prop. 1971:15 s 71 jfr s 98) att ettvillkor fick typiskt sett anses som otillbörligtmot konsumenten, om det med avvikelse frångällande dispositiva rättsregler gav näringsidkarenen förmån eller berövade konsumenten en rättighet och därigenomåstadkom en sådan snedbelastning i fråga om parternas rättigheteroch skyldigheter enligt avtalet, att en genomsnittligt sett rimlig balans.mellan parterna inte längre var för handen. Det blev fråga om en tota,lbedömning avavtalets verkningp,r för avtalsparterna, vid vilken så,väl priset somövriga avtalsvillkor i.nä.ste tas i betraktande. kunde tänkas fall när ett enskilt villkor, som sett isolerat kunde synasvara mycket ofördelaktigt för konsumenten, borde godtas med hänsyn till att denne (;enom övriga villkor hade beretts förmåner som kunde anses återställs,balansen mellan parterna. Det underströkssa,rskilt att den nya lagstiftningen inte skulle kunna användas som ett instrument för priskontroll, men att å. andra sidan bedömningenav övrig.ri. Prop.1976/77:110 64 ske under hänsynstagandetill vederlagets storlek. Sammanfattningsvis uttalades att bedömningen skulle ske med utgångspunkt i en jämförelse med de verkningar som skulle följe-av gällanderättsregler, främst då köplagens dispositiva bestämmelser. Härdet gällde att bedöma hur stora avvikelser frän dessa regler som borde tolereras, skulle beaktas ivad mån bestämmelserna verkligen återspeglade det rättstillstånd som under rådandesamhällsförhållanden ansågs önskvärt. När det gällde att någotnärmare precisera innebörden av otillbörlighetsrekvisitetframhölls att bedömningen skulle ske mot bakgrund av villkorets innehåll, utformning och presentation. Vissa villkor ansågsha ett sådant innehåll att öegenomgående borde betraktas som otillbörliga mot konsumenten. hörde villkor, varigenom säljaren bereddes en till tiden obegränsad acceptfrist och således köparen hölls ensidigt bunden vid sitt anbud samt klausulen "i befintligtskick" vid försäljning av fabriks-nya va.ror. Som exempel a.nfördes vidare s.k. giira.i'. iutfäo-telser som inte gav köparen någonsom helst rätt att häva köpet på grund a,v fel i godset , klausuler som irnebar attdet var säljaren som ensidigt avgjordehuruvida fol i godset förelåg eller om ett uppkommet fel berodde på försumjnelse från köparens sida,force majeure-vil ll:or som gav säljarenrätt att uppskjuta fullgörandet av sin leveransskyldighet pågrund av omständigheter som låg utom hans kontroll samt prishöjnings-klausuler, vilka innebar att säljaren l:unde ensidigt, höja det avtalade priset under hänvisning till vilka son helst omständigheter inom eller utom ha-ns kontroll. Beträffande villkorens utformning anfördes att det inte var alldeles ovanligt att ettvillkor, inot vilket d';i £r".r.sa':liga, synpunkterkanske irito fanns anledning till någonerinran, hade utformats på ett sätt som v.?.r ;>.gn.-i.t r,11 Jfr numera konsumentköplagen (l9'3:877) 3-5 \:": Prop.1976/77:110 65 vilseleda konsumenten rörandevillkorets faktiska innebörd utan att det dock var fråga om någotbedrägligt förfarande frånnäringsidkarens sida. Även omständigheterav detta slag ansågs kunna medföra, att avtalsvillkor stämplades som otillbörligt. Ävendet sätt på vilket ett villkor presenterades förkonsumenten skulle enligt förarbetenakunna medföra ingripanden. Som exempel nämndes s.k. garantier vid köp av kapitalvaror, vilka i vidsträckt omfattning innebar sådana inskränkningari vissa av de förpliktelser som åvilade säljarenenligt köplagen att konsumenten totalt settfick sin ställning försämrad. Genoma,tt villkor av detta slag presenterades som garantierbjudanden väckte de hos konsumenten föreställningen omsärskilt långtgående åtaganden fränsäljarens sida. I vissa hithörande fall ansågsingripande även kunna ske enligt marknadsföringslagen (1970:412). ' Vid konsumentköplagenstillkomst ändrades uttrj'cket "otillbörliga avtalsvillkor" till "oskäliga avtalsvillkor". Bakgrunden till ändringen var den kritik som KO riktade mot förslaget att i en konsumentköplag förain tvingande bo-stänmelser vilka från konsumentsynpunkt var mindre förmånliga än köplagensdispositiva regler. i"n sådan ordningskulle enligt KO göra det svårare förhonom att ingripa mot vissa avta,lsvillkor. I propositionen till konsiwientköplag (prop. 1973:138 s 118) uttalade föredragande statsrådetatt de tvingande civilrättsliga reglerna självfallet inte fick lägga hinder i vägen när det gälldeatt med stöd av avtalsvillkorslagen genomdrivakontra.ktsvillkor som gav konsumenterna en starkare ställning ändessa regler innebs.r. Ett avtalsvillkor som uppfyllde de minimikrav som dentvingande civilrättsliga lagstiftningen uppställde kunde ändå vara a.tt betrakta, som otillbörligt i avtalsvillkorslagens mening med hänsyn till exempelvis den särskilda, branschens förhålla,nden, co.n sålda, vajans art eller den begagnade försäljningsmetodens Jfr heslut 17/1975 (KO ./. ) ang. påståddvilseledande användning av termen garanti m m 5 1976/77. Prop.1976/77:110 66 Föratt förhindra varje möjlighet till missförstånd och för att förebygga att tillkomsten av konsumentköplagen ledde till att näringsidkarsidan reste starkare motstånd mot förändringar av avtalsvillkor som i och för sig varförenliga med konsumentköplagens minimiregler föreslog föredraganden attavtalsvillkorslagens uttryck "otillbörliga avtalsvillkor" skulle ändras till "oskäliga avtalsvillkor". Han framhöll emellertid att ändringen inte var avsedd att medföra någon egentlig ändring i praxisoch de allmänna bedömningsprinciper som angetts i avtalsvillkorslagens förarbeten. Fråganom förhällandet mellan näringsrättolig och civilrättslig lagstiftningberördes som tidigare nämnts i förarbetena till s.vtalsvillkorsla.gen (prop. 1971:15 s 19, 52 och 62). Ett förbud enligt avtalsvillkorslagentar sikte på en typiserad bedömning av om ett visst villkor kan anses varaotillbörligt mot konsumenterna sedda som ett kollektiv. Denna bedömninggörs visserligen mot bakgrunden av en konkret situation nen måste likväl ske utan hänsynstagande till speciella omständigheter i enskilda fall och i fullt medvetande om att ett villkor som stämplas som otillbörligt enligt avtalsvillkorslagen inte nödvändigtvis måste underkännas i varjekonkret fall. Prövningen avser endast om det typiskt sett är otillbörligt att påkalla att villkoret över huvud taget tas in i avtalen. Den civilrättsliga prövningen däremot gäller frågan om det är otillbörligt att i ett visst fall, med beaktande av alla föreliggandeomständigheter, tillämpa villkoret. Departementschefenfrajnhöll att verkningarna av den bristande överensstämmelsen ' inte borde överdrivas. Den saknade sålunda betydelse i den mån överläggningar mellanKO och näringslivet ledde till en lämplig utformning av standardavtal. Vidare ansåg han att de civilrättsliga generalklausulerna i viss utsträckning gavdomstolarna möjlighet att anpassa tillämpningen till de värderingar som bordeligga till grund för en modern näringsrättsllg lagstiftning. Jfr s 41 ff om den nya generalklausulen i avtalslagen Prop.1976/77:110 67 avtalsvillkorslagen och näringsrättslig pra: is ansbgs i avsevärd mån komma attbli vägledande för domstolarnas rättsbildning.Dessutom ansågs det inte sannolikt att näringsidkarna i gemen skulle försöka tvingafram motstridiga avgöranden enligt de båda regelsystemen. Hade ett förbud utfärdatsenligt avtaisvillkorslagen, torde det ends.st i rena undantagsfall inträffa a.tt en näringsidkaretog upp frågan om villkorets tillämpning i ett enskilt fall inför allmändomstol, eftersom han då fick räkna med en avsevärdrisk för att förlora, sin talan. I promemorian med förslagtill avtalsvillkorslag diskuterades (stencil Ju 1970:3 s 31 f) vilkaavtalsvillkor ("standardformulär")som borde falla inom lagens till-lärapningsområde. Formulär som gällde köpav varor av olika slag eller som var avsedda för utbud av tjänster borde först och främstkunna granskas av KO och marknadsrädet(nu marknadsdora-stolen). Vidare borde tillsynen avse villkor för konsvunent att hyra lösa saker, såsombilar, TV-apparater m m. Däremot ansågs villkor förupplåtelse av nyttjanderätt till fast egendom inte böra omfattas av lagen. I detta avseonde anfördes i promemorian, att det redan fanns enomfattande reglering till tryggande av hyresgästers och arrendatorers ställningoch att för övrigt varken konsumentombudsmannen eller marknadsrädet kunde anses besitta, den sakkunskap somfordrades för att bedöma de särskildaproblem som uppkommer när det gäller förfogandenöver fast egendom. I propositionen (1971:15) till godtog föredragande statsrådetpromemorians förslag till avgränsning av lagens tillämpningsområde i dessa delar och anförde: Enligt promemorian skall den nya lagen inte gälla i frågaom köp av fast egendom eller upplåtelse av nyttjanderätt till sådan egendom. Hyresgästernas riksförbundhar hävdat, att det på hyresområdetfinns behov av åtgärder av det slag som förordas ipromemorian. Det synes dock vara förbundetsmening att frågan bör lösas inom ramen för hyres- Prop.1976/77:110 68 Enligt min mening bör den av förbundetväckta frågan inte behandlas i förevarande sammanhang. Jag vill sålundagodta förslaget, att den nu aktuella lageninte skall gälla såvitt avser fast egendom. Om AVL:s avgränsningtill vara, tjänst och nyttjanderätt till lösöre gjordes inget uttalande Tinder riksdagsbehandlingen. avgjort 17 ärenden enligt avtalsvillkorslagen. Avgörandena har rörtvillkor i ordersedlar, köpekontrakt och garantiformulär som använtsvid marknadsföring av varor, bl.a. radio- ochTV-apparater, böcker och bilar. I det följande redovisas beslut i ärenden avseende avtalsvillkors-lagen fördelade under olika rubriker, I en del fall harmarknadsdomstolen funnit ett avtalsvillkor vara oskäligt redan i sig.medan domstolen i andra fall gjortavtal till föremål för sn mera samlad bedömning och därvidkommit fram till ståndpunkten att avtalsvillkoret är oskäligt. Villkor i strid med tvingande lagbestämmelser har i några ärenden tagit ställning till fråganom avtalsvillkor som direkt strider mot tvingande lagstiftning till skydd för konsumenter kam anses förenliga med avtalsvillkorslagen. Ett utländskt bokförlag som bedrev hemförsäljning i hade i sitt formulär till beställningssedeltagit in bl.a. ett avtalsvillkor med följandelydelse: "Detta kontrakt kan ej ändraseller återkallas och muntliga överenskommelser som ej är intaigna i kontraktet är ej bindande." konstateradei sitt beslut (KO ,/. of , beslut 12/1972) att deifrågavarande avtalsbestämmelserna tillkommit i strid med hemförsäljnings-lagensregler om rätt för köparen att frånträda sittanbud inom och om s.k, legal ställningsfullmakt försäljarens ombud. Av allmänna rättsgrundsatserfick enligt anses följaatt bestämmelserna därmed var ogiltiga och följaktligen ocksåatt anse som otillbörliga enligt avtalsvillkorslagen. Isitt formulär till beställningssedel hade bolaget också intagit en avtalsbestämmelse som innebar att bolaget förbehöll sig rättenatt "godkänna varje köpare". Ett liknande villkor återfanns ocksåi ett särskilt formulär. Beträffandedessa bestämmelser konstaterademarknadsdomstolen att de innebar att säljarenbereddes en till tiden obegränsadacceptfrist och att köparen hölls ensidigt bunden vid sitt anbud . Bestämmelsernafick anses otillbörliga i avtalsvillkorslagensmening. ansåg dock intehinder föreligga att bolaget ikontraktsvillkor föreskrev en acceptfrist av treveckor. I ett annat ärende(KO ./. , beslut 20/1973) har prövat ett avtalsvillkor enligt vilket "köparen förbandsig att låta säljaren återta bilen utan lagligtingripande, om icke full likvid er-lades vid fastställt datum".