prop · G003137 · 1976-12-31 00:00:00 — I större företag kan funktionsfördelningen ha avlägsnat siglångt från lagens mönster, t. ex. så att verkställande direktören sköter denlångsiktiga planeringen och därvid mer eller mindre rutinmässigt och med mereller mindre långa mellanrum konsulterar styrelsen medan den löpandeförvaltningen är delegerad till medlemmar av direktionen. Det är också vanligtatt stora koncerner är indelade i divisioner som leds av divisionschefer. Ivarje division kan då ingå flera bolag. Rimligen är det främst enlämplighetsfråga om man i dessa sammanhang vill tala om att särskildabeslutande organ har inrättats. Ansvarsfrågorna torde emellertid genomgående haordnats så att det är fråga om delegation av beslutanderätt på dendelegerandes ansvar. Någon konflikt med aktiebolagslagens funktions- ochkompetensfördelning uppstår därför ej. Med hänsyn till bl. a. att det regelmässigtär fråga om en villkorad delegation på grundvalen av ettsubordinationsförhållande synes den delegerande inte heller riskera att komma ikonflikt med principen om att en person i sysslomannaställning inte utanhuvudmannens samtycke får sätta annan i sitt ställe. Skyddskommittéer och företagsnämnder är i och försig exempel på enheter i företag som kan ha utrustats med vissabeslutsbefogenheter utan uttryckligt stöd i den associationsrättsligalagstiftningen. Genom lagen (1974: 325) om avsättning till arbetsmUjöfond hart. ex. arbetstagarnas företrädare i skyddskommittéer och företagsnämnder fåttinflytande på hur fonderade medel skall användas. Genom det avtal som träffatsi mellan SAF samt LO och PTK om företagshälsovården har arbetstagarföreträdarnaockså fått vissa beslutsbefogenheter. Genomgående för dessa exempel är dock attdet redan på förhand har preciserats ramar (beloppsgränser) för dessabefogenheter. De ordinarie bolagsorganens kompetensområdepåverkas vidare av lagstiftning vid sidan av aktiebolagslagen. Till skydd förtredje man kan det t. ex. föreskrivas genom civilrättslig speciallagstiftningatt skötseln av vissa angelägenheter skall ankomma på ett särskUt organ, varssammansättning och befogenhet regleras indispositivt av lagen i fråga. Deordinarie bolagsorganens rätt att inom de gränser som följer av aktiebolagslagensorganisationsmönster fritt bestämma om formerna för förvaltningen av bolagetsangelägenheter inskränks därigenom i motsva- 4 1976/77. 1 saml Nr 137 1976/77:137 50 Ett exempel på ett i speciallag reglerat organ med viss exklusivförvaltningsbefogenhet utgör styrelse för pensions- eller personalstiftelse.Enligt 16 och 30 §§ lagen (1967: 531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m.skall ledamöter och suppleanter i sådan styrelse väljas till lika antal avarbetsgivaren och de arbetstagare som omfattas av stiftelsens ändamål. LageninnehåUer också tvingande bestämmelser om styrelsens åligganden i olikahänseenden. Det kan också förtjäna nämnas att lagen (1951: 308)om ekonomiska föreningar reglerar enbart styrelsens ställning men att det ändåstår klart att lagstiftaren har menat att föreningarna skall ha full frihet attbygga på lagens organisationsform i enlighet med sina egna önskemål. I vissaföreningar förekommer t. ex. förvaltningsråd som ett styrelsen överordnat organ(, Föreningslagen, 6:e uppl. 1974, s. 105, 117). Lagrådet (prop. s. 476) har i det här aktuellaärendet hänvisat till att tanken på förvaltningsråd i aktiebolagen avvisadesmed motivering att beslutsfattande inom företagen skulle kompliceras och riskuppstå för onödig byråkratisering och oklarhet i ansvarsförhållandena omaktiebolagsutredningens förslag på denna punkt godtogs (prop. 1975: 103 s. 234f.). Enligt lagrådets mening är vad som uttalades i det sammanhanget ägnat attunderstryka vilka komplikationer som möter när det gäller att tUIskapa nyabolagsorgan och inpassa dem i det aktiebolagsrättsliga systemet. Det äremeUertid då att märka att förvaltningsrådet enligt aktiebolagsutredningensförslag skulle vara ett kontakt- och informationsorgan mellan bolagsledningenoch bolagsstämman. Rådet skulle övervaka styrelsens och verkställandedirektörens skötsel av bolagets angelägenheter. Det skulle vidare avgeutlåtande rörande den årsredovisning som avges av styrelsen och verkställandedirektören och i övrigt till bolagsstämman lämna sådana uppgifter som bör kommatill aktieägarnas kännedom. Rådet skulle således inte ha några beslutsfunktionermed avseende på bolagets angelägenheter. Att det i och för sig är möjligt att passa in ettförvaltningsråd i det aktiebolagsrättsliga organmönstret framgår av attutredningsförslaget hade inspirerats av förebilder i annan nordisklagstiftning. Förvaltningsråd finns i finsk och norsk aktiebolagsrätt (prop.1975: 103 s. 81). Uppenbariigen har emellertid frågan ommöjligheterna att inrätta fakultativa bolagsorgan intresse i det nu diskuteradesammanhanget enbart i den mån det kan anses tillåtet att ge sådana organbeslutsbefogenheter som annars tillkommer ordinarie organ. Sker detta genomatt t. ex. styrelsen i ett aktiebolag överiåter vissa av sina befogenheter påett partssammansatt organ med arbetstagarinslag finns knappast anledning atttala om ett nyinrättat bolagsorgan. Det följer då av den aUmänna grundsats somtidigare behandlats att styrelsen kan begränsa eller återkalla detpartssammansatta organets beslutsbefogenheter, nämligen i den meningen attorganet då inte längre har befogerUiet att be- 1976/77:137 51 slutapå bolagets vägnar. Under den förutsättningen är det väl då naturligt att sedet partssammansatta organets befogenheter som gmndade på en delegation ellerett uppdrag från det ordinarie beslutande organets sida. När i sådana fall beslutsbefogenheter tillkommerexempelvis en utomstående företrädare för arbetstagarna kan arrangemangetbeskrivas som en beslutsdelegation i kombination med ett uppdrag att delta ibeslut om bolagets angelägenheter i de avseenden delegationen omfattar. Någotprincipiellt hinder mot extern delegation torde inte kunna utläsas avförfattningsregleringen av aktiebolags organisation. Det gör inte någonskillnad att detta uppdrag har meddelats på grund av att bolagsstyrelsen haråtagit sig i ett kollektivavtal att meddela uppdraget. De komplikationer somkan uppstå gäUer i stället ansvaret för fattade beslut i organet (avsnitt 6)och i vad mån det i förhållandet mellan bolaget och arbetstagarparten ikollektivavtalet kan bestämmas begränsningar i styrelsens möjligheter attåterkalla uppdraget av innebörd att återkallelse medför ersättningsskyldighetom inte vissa villkor är uppfyllda (avsnitt 5). Av större intresse åtminstone från principiellsynpunkt är i vad mån bolagsstämman kan genom föreskrifter i bolagsordningeninrätta särskilda beslutande organ vid sidan av styrelsen och verkställandedirektören eller underkasta beslut som fattas av dem vUlkor t. ex. om godkännandeav företrädare för arbetstagarna (jfr avsnitt 3.2 i det föregående). Det börhär beaktas att det skulle kunna påstås strida mot grunderna föraktiebolagslagen att ett överordnat bolagsorgan ger ett lydnadspliktigt,underordnat organ föreskrifter som avsevärt rubbar den i lagen föreskrivnafunktionsfördelningen mellan organen. I förarbetena till aktiebolagslagenframhålls att det inte överensstämmer med lagens anda och mening attbolagsstämman dirigerar bolagsledningens förvaltning i sådan utsträckning attstyrelsen förlorar sin ställning som ansvarig handhavare av förvaltningen(, Aktiebolagslagen, 1976, s. 163). På liknande sätt skulle det kunna sägasstrida mot aktiebolagslagens grunder att såsom verkställande direktör behållaen person vars legala förvaltningsrätt underkastats så väsentliga begränsningaratt han i realiteten kan anses äga ställning av verkställandedirektör (, Aktiebolagslagen, 5 uppl. 1966, s. 200). Skäl kan åberopas för en restriktiv inställningtill möjligheterna att på den här åsyftade vägen begränsa styrelsens ochverkställande direktörens rätt att efter eget bedömande utöva denkontinuerliga och faktiska verksamhetsledningen. Hänsynen tUl såväl aktieägamasom tredje man kan påstås kräva att den egentliga företagsledningen ochansvaret för denna koncentreras hos dessa instanser. Oavsett hur långt dettasynsätt leder gäller emellertid även här den allmänna begränsningen attbolagsstämma inte kan bindas gentemot utomstående vid att inte ändra Prop.1976/77:137 52 bolagsordningen på en sådan punkt. Det kan då knappasthävdas att det praktiska behovet påkallar att man närmare undersöker vilka möjlighetersom föreligger tUl konstruktioner av den här antydda innebörden. Denprincipiella rätten att återkalla givna bemyndiganden förutsätter attbolagsstämman behåller medel att kontrollera (och ev. ingripa mot) beslut somfattas. Detta kan knappast i praktiken ordnas utan anlitande av de organ som enligtden ordinarie ordningen sköter den löpande förvaltningen. Man ligger dååterigen nära alternativet att se arbetstagarsidans rätt till medbestämmandesåsom grundad på ett utav bolagets ordinarie organ meddelat uppdrag. Och det ipraktUcen lämpligaste sättet att meddela sådana uppdrag torde vara att det görsav styrelsen eller verkställande direktören på dess eller dennes ansvar.i Det följer av allmänna rättsligagrundsatser att en enskild person som arbetsgivare inte kan oåterkalleligt förviss tidsperiod upplåta allmän behörighet för annan t. ex. vissa anställdaeUer företrädare för de anställda, att besluta på hans vägnar och företrädahonom i förhåUande tUl tredje man. Arbetsgivaren kan alltid i det enskildafallet själv besluta jämsides med den han givit beslutsbehörighet och han kanbegränsa eller helt återkalla den givna behörigheten. Detta kan då leda tillskadeståndsansvar för brott mot ett träffat medbestämmanderätts-avtal.Rättsläget är i princip detsamma i fråga om arbetsgivare som är aktiebolageller ekonomisk förening. För den offentliga sektorns del harav hänsyn tUl den politiska demokratin gjorts vissa begränsningar imöjligheterna att träffa medbestämmanderättsavtal (jfr prop. 1975/76: 105bilaga 2). Inom de ramar som dragits upp för sådana avtal torde emellertid dethär utvecklade synsättet ha motsvarande tillämplighet även inom den sektorn avarbetsmarknaden. En annan sak är att det här torde ligga nära till att genomlagstiftning skapa en grund för arbetstagarnas deltagande i besluts- 1 Professor har påpekat att man inte behöver ialla sammanhang av intresse från medbestämmanderättssynpunkt förutsätta att ennämnd med arbetstagarföreträdare som utövar verksamhet enligtmedbestämmanderättsavtal handlar i bolagets (arbetsgivarens) namn och attbetalningar sker genom bolagets ordinarie kassakontor enligt verkställandedirektörens anvisningar. Man bör också kunna tänka sig en verksamhet utövad avett företag inom företaget vilket inom en viss finansiell ram handlar heltsjälvständigt även i förhållande till tredje man. Det kan gälla enpersonalläkarmottagning, matsalar eller fritidsanläggningar. Det naluriigavore enligt professor att knyta an tiU bestämmelserna orapersonalstittelse i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m. m.Lagstiftaren bör dock då överväga att ändra den stränga regeln i 28 § altpersonalstiftelse inte fär inneha fordran mot arbetsgivaren. Etl beslut avbolagsstyrelse att anslå ett visst belopp för till ett ändamålbör vara bindande när ändamålet avser en verksamhet som utövas av en nämnd ianslutning till ett medbestämmanderätls-avtal. I och för sig borde det intevara något hinder att beslutet skulle grunda en fordran likvärdig med andra fordringarmot bolaget. 1976/77:137 53 fattandethos statiiga myndigheter och kommunala organ. Sker det eUer väljer man t. ex.den konstruktion som tUlämpats i den s. k. DEFF-verksamheten kan självfalletdärigenom de ordinarie beslutsfattande organens möjligheter att övervaka ochev. ingripa mot verksamheten i t. ex. partssammansatta organ medbeslutsbefogenheter vara begränsade. För den kommunala arbetsmarknadens delövervägs dessa frågor f. n. av kommunaldemokratiutredningen som väntas läggafram sitt förslag . Principregelnom medbestämmanderättsavtal i 32 § MBL medför inte någon ändring av rättslägetpå dessa punkter. Klausuler i sådana avtal om oåterkallelighet av givenbefogenhet att besluta på arbetsgivarens vägnar blir inte giltiga. MBL ger interätt tUl förhandlingar om sådana avtalsklausuler och anspråk på sådanaklausuler kan inte understödjas med kvarlevande stridsrätt. En ändring av dessagrundsatser förutsätter fundamentala ingrepp i lagstiftning utanför MBL. Meddenna utgångspunkt finns det knappast anledning att i detta sammanhang fördjupasig i problemet huruvida den associationsrättsliga lagstiftningen medgerinrättande av bolagsorgan (föreningsorgan) vid sidan av de organ som förutses ilagstiftningen. Varje sådant arrangemang är i varje fall underkastat denbegränsningen att det inte kan ges innebörden av en obetingad rätt förutomstående, vare sig det är en facklig organisation eller någon annan, attutse beslutsfattare som inte kan fråntas sina befogenheter av bolagets ellerföreningens högsta ordinarie organ. Godtar man den begränsningen har man irealiteten också sagt, att de organ som inrättas med stöd avmedbestämmanderättsavtal inte är bolags- eller föreningsorgan i egentligmening. Avden allmänna förutsättningen att beslut om delegation i anledning avmedbestämmanderättsavtal är återkalleligt följer rent praktiskt att avtalentorde få inrättas så att arbetsgivaren får tiUfälle att följa beslut som fattasav partssammansatta organ eller i övrigt av företrädare för arbetstagama,åtminstone i sådana fall där besluten kan ha verkningar för arbetsgivaren iförhållandet tUl samhället eller tredje man. En nära till hands liggandelösning är att avtalen konstrueras på det sättet, att verkställandet av fattadebeslut förbehålles arbetsgivaren eller företrädare för honom. I detarbetsmiljöavtal som träffades i aprU 1976 meUan SAF samt LO och PTK föreskrivsatt minst en av arbetsgivarrepresentanterna i skyddskommitté skall, om hinder därförej föreligger, vara i företagsledande eUer därmed jämförlig ställning. Ipraktiken torde det inte stöta på några svårigheter att finna lösningar somtUlgodoser båda parters intressen härvidlag. 1976/77:137 54 5 Skadestånd vid återkallande av beslutanderätt 5.1 Förutsättningarna förskadeståndsskyldighet Som angivits i det föregående kan man emellertidtänka sig att träffa medbestämmanderättsavtal utan att därmed syfta tUlinrättande av nya beslutande organ med arbetstagarinslag, vilka skulle få sinstäUning säkrad på det sättet att given beslutsrätt överhuvud inte skulle kunnaåtertas. Avtalet skulle då rättsligt sett i stället innebära att bolaget ellerföreningen uppdrar åt arbetstagare eller företrädare för dem att fatta vissabeslut eller vidta åtgärder på företagets vägnar. De kan som ett alternativ fårätt t. ex. att ställa upp villkor för att vissa beslut skall få fattas. Dettainnebär, såvitt gäller förhållandet utåt, att de ordinarie organen inte ärförhindrade att följa och när de finner skäl till det ingripa i beslut somfattas eller åtgärder som vidtas. Avtalet är inte desto mindre ett fullt gUtigtoch bindande medbestämmanderättsavtal. Varje ingripande från arbetsgivarenssida i strid mot avtalet skulle liksom vid andra avtalsbrott medföraskadeståndsskyldighet. En sådan innebörd skulle kunna ges även åtmedbestämmanderättsavtal som på arbetsgivarsidan träffas av enskildföretagare. I själva verket skulle i det fallet ett medbestämmanderättsavtalinte gärna kunna få någon annan innebörd. Även medbestämmanderättsavtal inomden offentliga sektorn av arbetsmarknaden skulle kunna ges den här beskrivnainnebörden. Jämför dock vad som sagts under punkt 4.3 i det föregående. Granskar man detta alternativ kan man först frågasig om konstruktionen som sådan över huvud är möjlig. På den punkten finnerman knappast någon ledning i förarbetena tiU MBL. Det bör dock anmärkas attlagrådet ansåg tänkbart att det finns utrymme för delegation under vissaförutsättningar, åtminstone inom ramen för den löpande förvaltningen, äventill den som vid fullgörande av delegerade uppgifter inte kan anses handla iegenskap av anställd hos företaget. Lagrådet tUlade att det kanske också fårantagas, att kollektivavtal om sådan delegation får tillerkännas giltighet i såmåtto att företaget kan bli skadestånds-skyldigt om det ingriper ibeslutsfattandet utan att ha objektiva skäl därtill. Den rättsligakonstruktion, som lagrådet tänkte sig, torde vara just att den närmastifrågavarande ordinarie beslutsinstansen hos företaget uppdrar åt vissaföreträdare för arbetstagarna att utöva funktioner hos företaget. För bedömandet av om det över huvud är tänkbart attkonstruera medbestämmanderättsavtal på det här angivna sättet kan det finnasskäl att erinra om att det redan nu i andra sammanhang förekommer att företagikläder sig förpliktelser som knappast skiljer sig principiellt från vad somskulle kunna komma i fråga i medbestämmanderättsavtal. Ett exempel är vUlkorrörande ett företags verksamhet som en kreditgivare Prop.1976/77:137 55 kantänkas ställa upp i samband med ätt kredit beviljas. I förarbetena till aktiebolagslagen har behandlatsdet fallet att en bolagsordning innehåller bestämmelser som ger tredje man vissrättighet. Enligt förarbetena kan bolagsstämman ändra sådana bestämmelser.Detta betyder emeUertid inte att det skulle saknas rättsskydd för tredje man ien sådan situation. Bestämmelsen i bolagsordningen sägs kunna motsvaras av enobligationsrättsligt giltig utfästelse gentemot en tredje man vars brytande kanmedföra skadeståndsskyldighet för bolaget (prop. 1975: 103 s. 408). Följande exempel på tänkbara konstruktioner avmedbestämmanderättsavtal kan vara belysande. Ett företag skulle kunna tänkasåtaga sig i ett kollektivavtal att inte genomföra någradriftsinskränkningar. En variant skulle kunna vara att kollektivavtalet istället föreskriver att beslut om driftsinskränkning inte får verkställas utanmedgivande av arbetstagarparten i avtalet. Slutligen skulle man kunna tänka sigden konstruktionen av avtalet att det föreskrivs att beslut omdriftsinskränkning skall fattas av ett partssammansatt organ och att det skallråda enighet i organet för att beslutet skall få fattas. Arbetstagarnasföreträdare skulle med andra ord få ett slags vetorätt i fråga omdriftsinskränkningar. Oavsett vilken variant som kommer i fråga skulleenligt förutsättningarna för resonemanget i detta avsnitt företagets ordinarieledning (bolagsstyrelsen) ha kvar sin befogenhet inom bolaget och sin behörighetutåt att besluta och genomföra en driftsinskränkning där en sådan skulle avledningen bedömas vara motiverad. Frågan är emellertid om kollektivavtalet i ensådan situation skulle vara bindande på det sättet, att företaget skulle kunnabli ersättningsskyldigt (skadeståndsskyldigt) för frångående av avtalet. Arbetsgruppen har för sin del inte funnit någraskäl för att så inte skulle vara fallet. Principiellt sett tordeskadeståndsskyldighet för brott mot medbestämmanderättsavtalet kunna uppkommaoavsett vilken av de tre varianterna av avtalet som saken gäller. I sammanhanget kan observeras att en begränsning avföretagsledningens faktiska handlingsfrihet i företagsledningsfrågor skullekunna inträda även till följd av medbestämmanderättsavtal som inte direkt berörsådana frågor. förslag innehöll bestämmelser (26 § FKL)om rätt till medinflytande för arbetstagarsidan i frågor som rör bl. a.ingående och hävande av arbetsavtal. Beslutanderätten förutsattes kunna utövasinom ett partssammansatt organ. Tydligen kan emellertid en sådan reglering, omden upprätthålles, innebära betydande bindningar för den ordinarie ledningen. Dennakan i praktiken inte besluta om att bygga en ny fabrik, bygga ut en anläggningeller lägga ned en driftsenhet utan att försäkra sig om att detpartssammansatta organet fattar erforderliga beslut om nyanställningar resp.uppsägningar 1976/77:137 56 Även kommitténs förslag inrymde alltså möjlighet tillåterverkningar av avtalad medbestämmanderätt för arbetstagarna påföretagsledningsområdet, låt vara att kommittén inte uttalade sig föralternativ med majoritet för arbetstagarföreträdarna i partssammansatta organ.Det har inte gjorts gällande att kommitténs förslag på denna punkt skullestrida mot associationsrättsliga principer. I själva verket torde kärnproblemet inte varahuruvida skadeståndsskyldighet över huvud är tänkbar i situationer av det häråsyftade slaget. Viktigare är under vUka förutsättningar skadeståndsskyldighetkan kuraina i fråga och inte minst hur det skall fastställas att dessa förutsättningarär uppfyUda. I vissa lägen torde det komma i fråga attfastställa ekonomisk skada för arbetstagarna eller för deras fackligaorganisation som en följd av arbetsgivarens ingripande i en beslutanderätt somtUlkommer arbetstagarsidan enligt ett medbestämmanderättsavtal. Större rolltorde dock det allmänna skadeståndet för kollektivavtalsbrott komma att spela.Det är också tänkbart med på förhand normerade skadeståndspåföljder (viten) imedbestämmanderättsavtalet (är på det sättet'iispositiva att part kan ikläda sig längre gående skadeståndsansvar än somföljer direkt av lagen; se 4 § tredje stycket). Man kan imellertiduppenbarligen inte nöja sig med att helt allmänt hänvisa till möjligheten attutdöma skadestånd för kollektivavtalsbrott. Det måste undersökas om man kanprecisera förutsättningarna för sådan skadeståndsskyldighet. Av MBL:s förarbeten framgår att beslutanderätt somtillerkänts arbetstagarföreträdare (genom kollektivavtal och ett därtillknutet uppdrag) skall kunna återtas av arbetsgivaren om ett förestående beslutskulle komma att strida mot lag eller offentlig myndighets beslut (prop. En sådan rätt för arbetsgivaren att gripa in i beslutsfattandet ienskilda fall skulle få anses förutsatt av parterna i alla medbestämmanderättsavtal.På motsvarande sätt skulle arbetsgivaren ha rätt att utan påföljd återtabeslutandet i den mån ett av arbetstagarnas företrädare planerat beslut skullekomma att omöjliggöra för företaget att iaktta offentlig myndighets besluteller uppfylla avtalsförpliktelse gentemot utomstående under förutsättning attdenna avtalsförpliktelse har varit känd och godtagen av arbetstagarsidan närmedbestämmanderättsavtalet träffades (jfr prop. s. 479, 530). I fall som dessaskulle inte komma upp någon fråga om skadeståndsskyldighet för arbetsgivaren. Som exempel på situationer av denna art kan manpeka på bestämmelserna i 11 kap. 3 § . Enligt det lagrummet skallgäldenär, som fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel utanmotsvarande nytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sig påäventyrligt företag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtar annansådan åtgärd och som därigenom uppsåtiigen eller av grov oaktsamhet Prop.1976/77:137 57 framkallar eller förvärrar obestånd, dömas för vårdslöshetmot borgenärer. Uppenbarligen bör det straffansvar som enligt detta lagrumvilar på företagsledningarna innebära att ledningen för ett företag som befinnersig i ekonomiska svårigheter måste ha kvar ett handlingsutrymme och, om skälenär tillräckligt starka, kunna besluta om driftsinskränkning eller nedläggning(jfr övriga regler i 11 kap. om gäldenärsbrott och reglerna i 13kap. aktiebolagslagen om tvångslikvidation). I vad mån det då kan bli fråga omfullgörande av särskilt åtagna ekonomiska förpliktelser gentemot arbetstagarnaär en sak. Däremot är det svårt att i ett sådant sammanhang finna utrymme förallmänt skadestånd för kollektivavtalsbrott. Att det finns gränser av det härantydda slaget för medbestämmanderättsavtalen torde emellertid knappast varaett stort problem i den praktiska tUlämpningen. Om ett företag råkar iekonomiska svårigheter är ju ett av syftena med träffade medbestämmanderättsavtalatt arbetsgivare och arbetstagare skall nå fram till en gemensam uppfattningom de åtgärder som måste och bör vidtas. Läget blir ett annat i situationerdär arbetsgivaren inte kan åberopa påtagliga skäl av detta slag för sittanspråk på att visst beslut skall fattas eller viss åtgärd vidtas trots attarbetstagarparten hävdar annan mening.