prop · G003124 · 1976-12-31 00:00:00 — Närdet gäller brott som avses i art. le grova brott som utgör angrepp motdiplomats eller annan internationellt skyddad persons liv, kroppsliga integriteteller frihet blir i första hand bestämmelserna i 3 och 4 kap. aktuella. som gäUer brott mot liv och hälsa straffbeläggs bl. a. mord, dråp,misshandel och grov misshandel. Den som berövar annan livet kan dömas enUgt 3kap. 1 § för mord tUl fängelse eller på livstid. Är brottet med hänsyntiU bakomliggande omständigheter eller eljest mindre grovt, kan i ställetdömas för dråp, som enligt 3 kap. 2 § kan medföra fängelse i lägst sex ochhögst . Bestämmelserna om straff för misshandel resp. grov misshandelfinns i 3 kap. 5 och 6 §§. Som misshandel anses enligt brottsbeskrivningen i 3 kap. 5 § att tillfoganågon kroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätta någon i vanmakt eller annat sådant tillstånd. Straffet är fängelse i högst eller, om misshandeln är ringa, böter. För grov misshan del är straffet enligt 3 kap. 6 § fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om miss handeln var livsfarlig eller om gärningsmannen tiUfogat den angripne svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller annars visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet. Bestämmelsernai 4 kap. BrB avser brott mot frihet och frid. Människorov varmed förstås bl.a. gärning som innebär att någon bemäktigar sig och spärrar in annan meduppsåt att skada honom till liv eller hälsa eller att utöva utpressning är i4 kap. 1 § första stycket belagt med fängelse , lägst fyra och , eller på livstid. Är brottet mindre grovt, förskyller det enligt 4 kap.1 § andra stycket fängelse i högst . Den som på annat sätt än genommänniskorov bortför, spärrar in eller annars berövar någon friheten kan dömasenligt 4 kap. 2 § för olagafrihetsberövande till fängelse i lägst ett och högst . Är sådant brott mindre grovt, är straffet böter eller fängelse i högst . Enligt 4 kap. 4 § kan straff ådömas för olaga tvång, om någon genom misshandel eller eljest med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar annan att göra, tåla eller underlåta något. Straffet är böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . 1976/77:124 21 Med hänsyn till att art. 1 c avser diplomater och andrainternationellt skyddade personer bör vidare nämnas att det i 19 kap. 11 § BrBfinns en bestämmelse om straffskärpning för förgripelse mot främmande maktsstatsöverhuvud eller representant här i riket genom gärning som avses i 3 och 4kap. För bestämmelsens tillämpning fordras att den främmande makten har kränktsgenom gärningen. Under samma förutsättning inträder förhöjt straff då någongör intrång i lokal som innehas av främmande makts representation eller omskada görs på sådan lokal eller på egendom som finns där. Enligt ettmotivuttalande (prop. 1948: 80 s. 136) bör under uttrycket främmande maktsrepresentant anses ingå inte bara främmande statsöverhuvud och diplomatiskarepresentanter utan även andra härvarande utlänningar med officiell ställning. Art. l.d avser brott som innefattar människorov,tagande av gisslan eller grovt olaga inspärrande. Sådana brott fallerregelmässigt under någon av de berörda bestämmelserna i 4 kap. 1 och 2 §§BrB om människorov och olaga frihetsberövande. Beroende på omständigheternakan även andra straffbestämmelser bli aktuella såsom bestämmelsen i 9 kap. 4 §om utpressning. Detta brott, som består i att medelst olaga tvång förmå någontill handling eller underlåtenhet, som innebär för gärningsmannen ochskada för den tvungne eller någon som denne företräder, förskyller fängelse ihögst eller, om brottet är ringa, böter. Är brottet grovt, döms tillfängelse, lägst och högst . Art. 1. e riktar sig mot brott som innefattar användningav bomber, granater, raketer, automatiska skjutvapen eller brev- ellerpaketbomber, om användningen innebär fara för personer. För sådana brott kan enrad olika straffbestämmelser bli aktuella, bl. a. de förut nämnda brotten i 3kap. BrB mot liv och hälsa. Andra brott som kan bli hänförliga under art. 1 eär olaga hot och rån. För olaga hot (4 kap. 5 §), som i straffskalan har bötereller fängelse i högst , straffas den som lyfter vapen mot annan ellereljest hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotadeframkalla allvarlig fruklan för egen eUer annans säkerhet till person eUeregendom. För rån döms enligt 8 kap. 5 § den som stjäl medelst våld å personeller medelst hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara,till fängelse, lägst ett och högst . Detsamma gäUer den som sedan han harbegått stöld och anträffats på bar gärning sätter sig till motvärn mot den somvill återtaga det tUlgripna och därvid använder sig av våld eller hot som nyssnämnts. Som rån betraktas även gärning som innebär att någon med sådant våldeller hot tvingar annan till handling eller underlåtenhet som innebär vinningför gärningsmannen och skada för den tvungne. Är förfarandet med hänsyn tillvåldet, hotet eller omständigheterna i övrigt av mindre allvarlig art, dömsdock inte för rån utan för annat brott som förfarandet innefattar. 1976/77:124 13 I detta sammanhang bör också nämnas bestämmelsen i13 kap. 3 § BrB om allmänfarlig ödeläggelse. För detta brott döms den som åstadkommerbl. a. explosion eller annan sådan ofärd och därigenom fram-kaUar fara förannans liv eller för omfattande förstörelse av annans egendom. Straffet ärfängelse i lägst två och högst eller, om brottet är grovt, fängelse ilägst sex och högst eller på livstid. Punkten 1 av art. 2. avser grov våldshandling som,utan att omfattas av art. 1, riktar sig mot en persons liv, kroppsligaintegritet eller frihet. Dessa brott faller under samma straffbestämmelser sombrotten enligt art. 1 c, dock utan att omfattas av den särskildastraffskärpningsregeln i 19 kap. 11 §. Punkt 2 samma artikel gäller grovt brottmot annan egendom än sådan som avses i art. 1, om brottet medför kollektiv faraför personer. Här kan, förutom de förut berörda brotten, ansvar komma i frågaäven för vissa andra brott. Om någon anlägger brand, som innebär fara förannans liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av annans egendom,skall sålunda gärningsmannen dömas för mordbrand enligt 13 kap. 1 § tillfängelse, lägst två och högst . Är brottet att anse såsom grovt, blirstraffet fängelse , lägst sex och högst , eller på livstid.För grov skadegörelse kan enligt 12 kap. 3 § den dömas som förstör eller skadaregendom, fast eller lös, till men för annans rätt till egendomen. Straffet ärfängelse i högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskUtbeaktas bl. a. om av gärningen kommit synnerlig fara för någons liv eller hälsaeller skadan är synnerligen kännbar. Enligt art. 1 f och punkten 3 av art. 2 omfattarartiklarna även försök att begå något av de särskilt uppräknade brotten ellermedverkan till sådant brott, liksom också medverkan tUl försök till sådantbrott. Enligt svensk rätt är samtliga de i det föregåendeangivna gärningarna straffbelagda även på försöksstadiet. Straffet kan sättaslägre än vad som gäller för fullbordat brott, dock inte under fängelse, omlägsta straff för det fullbordade brottet är fängelse eller mera (23kap. 1 § BrB). Samma staff som ådöms gärningsman drabbar också densom gör sig skyldig tUl medhjälp tUl en i BrB kriminaliserad gärning (23 kap. 4§). Dock får den som har förmåtts att medverka till brott genom tvång, svekeller missbruk av hans ungdom, oförstånd eller beroende ställning eller ocksåhar medverkat endast i mindre mån enligt 23 kap. 5 § ådömas ett straff somunderskrider straffminimum för brottet. I ringa fall kan han befrias helt frånansvar. Medverkan till försök är straffbar i samma mån som det fullbordadebrottet är straffbelagt på försöksstadiet. 1976/77:124 14 4.2Svensk domstols straffrättsliga kompetens Reglerna om svensk strafflags tillämplighet irummet finns intagna i 2 kap. BrB. I överensstämmelse medterritorialitetsprincipen omfattar svensk domstols kompetens enligt 2 kap. 1 §till en början aUa i begångna brott liksom, enligt 2 kap. 3 § förstapunkten, alla brott som har begåtts utomlands ombord på svenska fartyg ellerluftfartyg. I fråga om brott mot svensk lag som har begåttsutomlands är vidare svensk domstol enligt 2 kap. 2 § första punkten alltidbehörig, om brottet har förövats av svensk medborgare. Medborgarskap skall haförelegat för gärningen. Utlänning med hemvist i kanenligt 2 kap. 2 § första punkten alllid straffas i för brott utom riketmot svensk lag liksom, enligt 2 kap. 2 § andra punkten, den utlänning utanhemvist i som efter brottet blivit svensk medborgare eller tagit hemvisti eller som är medborgare i annat nordiskt land och finns i Sverige.Detsamma gäller enligt 2 kap. 2 § tredje punkten annan utlänning som finns iSverige, om det utomlands förövade brottet enligt svensk lag kan föranledafängelse . I de här berörda fallen gäller regeln om dubbelstraffbarhet i 2 kap. 2 § andra stycket. Sålunda föreligger inte domsrätt försvensk domstol, om gärningen är straffri enligt lagen på gärningsorten, ochinte heUer om gärningen har begåtts inom område, t. ex. öppna havet, som intetillhör någon stat och enligt svensk lag svårare straff än böter inte kan följapå gärningen. I de fall domsrätt föreligger enligt 2 kap. 2 § första och andrastycket får inte ådömas påföljd som är att anse som strängare än det svårastestraff som är föreskrivet för brottet enligt lagen på gärningsorten. En regelhärom finns i 2 kap. 2 § tredje stycket. Bestämmelserna i 2 kap. 3 § BrB utsträcker densvenska domsrätten ytterligare i vissa specialfall av utomlands begångna brott.Sålunda är svensk domstol behörig att döma bl. a. om brottet har förövats motSverige eller svensk allmän inrättning, exempelvis svensk beskickning ellersvenskt konsulat (tredje punkten). Detsamma gäller om brottet hat begåtts inomområde som inte tillhör någon stat och har förövats mot svensk medborgare ellermot utlänning med hemvist i (fjärde punkten). Svensk domstol har likasåaUtid domsrätt om brottet är kapning av luftfartyg eller luftfartssabotageeller försök till sådant brott samt i fråga om brott för vilket enligt svensklag det lindrigaste straffet är fängelse eller däröver (femte ochsjätte punkterna). Enligt 2 kap. 5 § får åtal för brott, som harförövats utom , i regel inte väckas utan förordnande av regeringen ellerden som regeringen har bemyndigat därtill. Utan särskilt åtalsförordnande fåråtal dock anställas bl. a. om brottet har förövats i annat nordiskt land eUerpå fartyg eller luftfartyg i reguljär trafik mellan orter belägna i Sverigeeller i annat nordiskt land eller av svensk, dansk, finsk, isländsk eller 1976/77:124 15 norskmedborgare mot svenskt intresse. Bestämmelser om inskränkning i svensk domsrättunder vissa förutsättningar finns i 2 kap. 5 a §. Paragrafen tar sikte påsituationer då fråga om ansvar för viss gärning har prövats genomlagakraftägande dom som har meddelats i främmande stat där gärningen harförövats eller i främmande stat som har tillträtt den europeiska konventionenden om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (SÖ 1973: 55).Lagföring i får inte ske, om den tilltalade genom en sådan dom församma gäming har frikänts från ansvar eller förklarats skyldig till brottetutan att påföljd har ådömts eller ådömd påföljd har verkställts i sin helheteller verkställigheten pågår eller ådömd påföljd har bortfallit enligt lagen iden främmande staten. Enligt lagen (1976: 20) om ändring i BrB, som träder ikraft den dag regeringen bestämmer, skall motsvarande gälla, om domen harmeddelats i stat som har tillträtt den europeiska konventionen den 15 maj 1972om överförande av lagföring i brottmål (SÖ 1976: 21). Från de nu berörda reglerna om utländskbrottmålsdoms rättskraft har i 2 kap. 5 a § andra stycket gjorts undantag bl.a. för fall då brottet har förövats i eller utomlands mot ellersvensk allmän inrättning, då brottet är kapning av luftfartyg ellerluftfartssabotage eller försök till något av dessa brott samt då detlindrigaste straffet enligt svensk lag är fängelse eller däröver,förutsatt dock att lagföringen i den främmande staten inte har skett på begäranav svensk myndighet. I fall när fråga om ansvar för brott har prövatsgenom dom i främmande stat men domen inte enligt de nu berörda reglerna harrättskraft i får åtal väckas endast efter förordnande av regeringeneller den som regeringen har bemyndigat (2 kap. 5 a § tredje stycket). Genom brev (1972: 818) till riksåklagaren () harKungl. Maj:t bemyndigat RA att meddela åtalsförordnande bl. a. för brott somhar förövats utomlands av svensk medborgare eUer utlänning med hemvist iSverige eller för gärning som har begåtts av svensk medborgare eller utlänningmed hemvist i i fall då frågan om ansvar för samma gärning har prövatsgenom dom meddelad i främmande stat. Bestämmelser om utlämning för brott från Sverigetill utomnordiskt land finns i lagen (1957: 668) om utlämning för brott(aUmänna utläm-ningslagen). Utlämning tUl nordiskt land regleras av lagen(1959: 254) om utlämning till , , och (nordiskaut-lämningslagen). Båda dessa lagar bygger på principen att fråga om utlämningskall prövas fritt på grundval av samtiiga föreliggande omständigheter i varjeenskilt fall. För beviljande av utiämning krävs inte att 1976/77:124 16 detföreligger ett utlämningsavtal mellan och den stat som begär utlämning.Beslut om utlämning fattas av regeringen eller i vissa ärenden enligtnordiska utlämningslagen av åklagare. För att utlämning skall få medgesmåste vissa i ullämningslagarna uppställda vUlkor vara uppfyllda. Enligt allmänna utlämningslagen får svenskmedborgare inte utiämnas (2 §). Däremot utgör det förhållandet att brottet harbegåtts i inte något formellt hinder mot utlämning, låt vara att detligger i sakens natur att särskUda skäl måste föreligga för att utiämning skallkunna medges i ett sådant fall (prop. 1975: 35 s. 111). För utiämning förutsättsatt den gärning för vilken utiämning begärs motsvarar brott som enligt svensklag kan föranleda fängelse . Har personen dömts för gärningen iden anmodade staten, får han utlämnas bara om påföljden utgör minstfrihetsstraff eller annat omhändertagande i anstalt påmotsvarande tid. Utlämning får dock beviljas även för mindre allvarligt brott,om utlämning begärs för flera brott och åtminstone ett av demuppfyller de angivna kraven på svårhets-grad (4 §). Regler som begränsar möjligheten att utlämna förmilitära och politiska brott har tagits in i 5 och 6 §§. Enligt 6 § förstastycket får utlämning inte ske för politiskt brott. Innefattar gärningen ocksåbrott av icke politisk beskaffenhet, får enligt andra stycket samma paragrafutiämning dock beviljas för det brottet under förutsättning att gärningen idet särskilda fallet har övervägande karaktär av ett icke politiskt brott.Utlämning får emeUertid inte vare sig i denna eller i annan situationbeviljas, om åtgärden kan medföra risk för att den utlämnade på grund av bl. a.sin härstamning eller religiösa eller politiska uppfattning blir utsatt förförföljelse av svår beskaffenhet (7 §). Inte heller får utlämning ske, omåtgärden i särskilt fall på grund av den avsedda personens ungdom,hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt, med beaktande även avgärningens beskaffenhet och den främmande statens intresse, skulle varauppenbart oförenlig med humanitetens krav (8§). I syfte att ytterligare tillgodose intresset avrättsskydd för den som begärs utlämnad har i 9 § uppställts vissa krav påbevisning i skuldfrågan. I princip fordras dom eller häktningsbeslut frånmyndighet i den stat som ansöker om utiämning. I 10 § föreskrivs förbud motutlämning när dom eller beslut om åtalsunderlåtelse beträffande det uppgivnabrottet redan har meddelats här i landet samt när straff för brottet skullevara förfallet enligt svensk lag. Även dom i annan främmande stat än den somhar gjort utlämningsframstäUning utgör i vissa särskilt angivna fallutlämningshinder. Enligt 11 § utgör slutligen också inledd förundersökning,väckt åtal eller meddelad dom här i landet för annat brott än det somutlämningsbegäran avser i vissa fall hinder mot utlämning. Prop.1976/77:124 17 När utiämning beviljas skaU vissa villkor ställasupp (12 § första stycket). Villkoren, som är avsedda tUl skydd för denutlämnade, är följande. Den utlämnade får inte, utan särskilt medgivande av densvenska regeringen, åtalas eUer straffas i den främmande staten för annat brottsom har begåtts före utlämningen eller vidareutlämnas till annan stat, innan 45dagar har förflutit efter rättegång och avslutad verkställighet av påföljd fördet brott för vilket utlämning har ägt rum (p. Rättegång inför extraordinärdomstol får inte äga rum (p. Från detta villkor kan regeringen dock medgeundantag i vissa fall. Den som utlämnas skall inte få straffas med döden (p.3). Att den utlämnade inte får straffas för miUtärt eUer politiskt brott skalli förekommande fall anges särskilt (andra stycket). Utöver dessa obligatoriskavillkor kan regeringen ställa upp de ytterligare villkor som anses nödvändiga(tredje stycket). Regleringen i den nordiska utlämningslagen innebärpå flera punkter en uppmjukning i förhållande tUl motsvarande bestämmelser iden allmänna utlämningslagen beroende på den rättslikhet som råder mellan denordiska ländema. För utlämning fordras att gärningen är straffbar enligt lageni den stat som begär utlämning. För andra brott än politiska brott krävsdäremot inte straffbarhet enligt svensk lag. Här upprätthålls alltså inteprincipen om den dubbla straffbarheten. Till skillnad från vad som gällerenligt den allmänna utlänmingslagen kan också svensk medborgare utlämnas, dockendast under vissa förutsättningar som anges i 2 §. I fråga om politiskt brottgäller emellertid enligt 4 § förbud mot utlämning av svensk medborgare. I 3 §uppställs som huvudregel att utlämning inte får ske, om i den anmodande statenendast böter kan ådömas för gärningen eUer om en redan ådömd påföljd inte utgörfrihetsstraff eller annat omhändertagande på anstalt. Härifrån ges dockmöjlighet till undantag, om utiämning äger rum för annat brott somuppfyller förutsättningarna för att utlämning skall få ske. Enligt 5 § nordiska utlämningslagen får utlämninginte äga rum, om i har meddelats dom eller beslut om åtalsunderlåtelseangående det uppgivna brottet. Vidare utgör enligt 6 § inledd förundersökningeller åtal för annat brott av viss svårighetsgrad hinder mot utlämning, liksomförestående verkställighet av fängelse eller annat omhändertagande på anstalt.För rättegång kan dock enligt andra stycket i samma paragraf utlämning medgespå det viUkoret att den utlämnade senare överlämnas till svensk myndighet. I 7 § anges de obligatoriska villkor som skallgälla vid utlämning till annan nordisk stat. Den utlämnade får inte åtalaseller straffas för annat brott som har begåtts före utlämningen, om dom ellerbeslut om åtalsunderlåtelse för brottet har meddelats i . För att den utlämnadei annat fall skall få straffas för brott som har begåtts före ut- t2 1976/77.1 saml Nr 124 1976/77:124 18 lämningenmen inte omfattas av utlämningsbeslutet krävs i regel särskilt medgivande avden , om den utlämnade är svensk medborgare eller om brottetär politiskt. Särskilda begränsningar i fråga om vidareutlämning skall ävenställas upp. Slutligen kan även i förhållande tiU nordisk stat de ytterligarevillkor stäUas upp som anses nödvändiga i det särskUda fallet. Som framgår av det förut anförda har inteskyldighet att bevilja utlämning, även om samtliga de villkor som anges i dentillämpliga utlämningslagen är uppfyllda. Genom utlämningsavtal med annan siatkan visserligen ha åtagit sig en del förpliktelser. Sådant avtal måstedock alltid som förutsättning för utlämning från innehåUa bestämmelsersom innebär att åtminstone de minimiviUkor för utlämning som har uppställts iutiämningslagarna skal! F. n. har bilateralautiämningsavtal endast med , , , ochStorbritannien. Som förut har nämnts har vidare tillträttden europeiska utlämningskonventionen (SÖ 1959: 65). Dennakonvention har i övrigt ratificerats av , , , ,, , , , , , ,, , och . 1 fråga om politiska brott innehåller deneuropeiska utlämningskonventionen följande bestämmelser (art. 3). Utlämningskall inte medges, om det brott för vilket utlämning begärs av den anmodadestaten betraktas som ett politiskt brott eller som ett brott förknippat medett politiskt brott. Detsamma gäller, om den anmodade staten har grundadanledning anta antingen alt utlämningsframslällningen har gjorts i avsikt attåtala eller straffa en person på grund av dennes ras, religion, medborgarskapeller politiska uppfattning eller också att hans belägenhet skulle kunnaförsvåras av sådant skäl. Vidare föreskrivs att attentat mot statsöverhuvudeller statsöverhuvuds familj aldrig skall betraktas iom politiskt brott ikonventionens mening. Mot sistnämnda bestämmelse den s. k. belgiskaattentatsklausulen som har gammal hävd inom den kontinentala utlämningsrätten gjorde förbehåll vid konventionens ratifieering (prop. 1958: 139 s.10). 4.4Annan rättshjälp i brottmål åt främmande stat Vid sidan av vad som följer av bestämmelserna omutiämning för brott kan svensk myndighet lämna rättshjälp i brottmål åtfrämmande stat i vissa andra former. De viktigaste formema för sådan rättshjälpär bevisupptagning vid domstol, användning av s. k. reella tvångsmedel (beslagoch husrannsakan), delgivning av rättegångshandlingar och utjämnande av polis-och kriminalregisterutdrag. Bevisupptagningvid domstol åt främmande stat regleras av lagen. 1976/77:124 19 (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol och kungörelsen (1947: 848) medsärskilda bestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmandestater. Enligt 1 § lagen om bevisupptagning åt utländskdomstol skall bevisupptagning ske efter framställning av den utiändskadomstolen. Bevisupptagning kan avse åtgärd som hör till rättegången i denfrämmande staten, såsom upptagande av ed, anstäUande av förhör med part eUerupptagande av bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller av skriftligtbevis. Framställningen skall överlämnas till den svenska domstolen avutrikesdepartementet. Bevisupptagning enligt lagen får dock inte ske när det ärfråga om ansvar för gärning som har karaktär av politiskt brott eller som inteär belagd med straff i svensk lag. I mål om ansvar för brottslig gärning fårpart inte höras under ed eller sanningsförsäkran. Lagen innehåller i övrigt huvudsakligen följandebestämmelser. Bevisupptagning äger rum vid allmän underrätt. I allmänhetankommer bevisupptagningen på den underrätt där den vistas som skall höraseller innehar handling eller föremål som det är fråga om (2 §). Kan begärdåtgärd inte vidtas, skall den utländska domstolen underrättas härom. Finnerdomstolen att åtgärden ankommer på annan domstol, skall framställningenöversändas till denna (3 §). Rätten utsätter dag för ärendets handläggning ochunderrättar i vissa fall den utländska domstolen om tidpunkten (4 §). Ärendetskall vid domstolen handläggas som bevisupptagning utom huvudförhandlingenligt (RB). Domare vid den utländska domstolen har rätt attnärvara vid bevisupptagning eller annan åtgärd enligt lagen (5 §). Avserframställning att part skall höras under ed, skall bestämmelserna om förhör medpart under sanningsförsäkran i rättegång vid svensk domstol äga motsvarandetUl-lämpning (6 §). Är den som skall höras eller i övrigt fullgöra något enligtlagen i det land, varifrån framställningen kommer, berättigad att utöver vadsom gäller enligt RB vägra att efterkomma vad som begärs av honom, gäller dettaäven vid bevisupptagningen inför den svenska domstolen (7 §). Om den utländskadomstolen begär att vid edsavläg-gelse skall användas andra ordalag än enligtsvensk lag eller att i övrigt annat förfarande än enligt svensk lag skalliakttas, får rätten pröva om det kan ske. Det krävs dock att den som skallfullgöra eden samtycker. Om den utländska domstolen i övrigt begärt att visstförfarande skall tUlämpas vid bevisupptagningen, skall begäran efterkommas, omdet inte strider mot svensk lag (8 §).