prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Enligtarbetarskyddsstyrelsen bör möjligheten för tillsynsmyndighet att vända sig motlokal- eller markupplåtare eller mot den som råder över arbetsställe begränsastill sådana situationer där det inte är möjligt att nå önskad effekt genomingripande enbart mot den egentlige arbetsgivaren. För egen del anser jag att i arbetsmiljölagen (3kap. 11 §, 7 kap. 8 och 9 §§) bör finnas bestämmelser om upplåtares ansvar ienlighet med utredningsförslaget. Jag har tidigare (avsnUt 20.2.2) framhållitatt det särskilda skyddsansvaret för den som råder på arbetsställe även kanavse fall då inom ett företag arbete utförs med hjälp av inhyrd personal utanatt anställningsförhållande föreligger mellan företaget och denna. Jag vill understryka att det i förstahand är arbetsgivaren som har skyddsansvaret för de arbetstagare som äranställda hos honom. Bakgrunden till den förordade regleringen är att denneinte alltid kan fullt ut förfoga över lokaler eller markområde där verksamhetenbedrivs. I sådana fall bör därför möjlighet finnas för tillsynsmyndighet attvända sig även mot upplåtaren utan att härvid i detalj utreda rättigheter ochskyldigheter enligt ingånget upplåtelseavtal. Detta innebär i och för sig ingenprincipiell nyhet i förhållande tUl vad som redan gäller enligtarbetarskyddslagen. Att göra bestämmelserna dispositiva är enligt min meninguteslutet med hänsyn till syftet att komma åt just de fall då ar- 1976/77:149 272 betsgivaresförfoganderätt är begränsad. Det är emellertid angeläget att betona att med deförordade bestämmelserna inte avses att reglera förhållandet meUan upplåtarenoch den till vilken upplåtelse har skett. 20.5Förhandsbedömning m. m. har framhållit att deneffektivaste vägen att skapa en god arbetsmiljö är att beaktaarbetsmiljösynpunkter på ett tidigt stadium av planeringsprocessen. Ett antalexempel har lämnats på hur val av arbetsmaterial, produktionsapparat,arbetsprocess eller arbetsmetod i ett visst skede kan medföra låsningar ellerspärrar så att arbetsmiljön därefter i olika avseenden kan påverkas endast medsvårighet och i begränsad omfattning. Enligt utredningen måste det eftersträvasatt skapa en ordning som ger tillfälle till förhandsbedömning i varje läge dååtgärder i en viss etapp kan bli styrande för möjlighetema att formaarbetsmiljön i ett senare skede. Granskningen måste kunna omfatta såväl dettekniska skyddet och arbetshygieiuska faktorer av olika slag som anpassningenöver huvud av arbetsförhållandena efter människans förutsättningar och behov.Med stöd av arbetsmiljölagen bör sålunda arbetarskyddsstyrelsen inom en vidram kunna meddela föreskrifter om förhandsbedömning. Det kan här gällaförhandsprövning vid nyetablering eller ändring av verksamhet. Det kan ocksågälla godkännandekrav eller annan kontroll vid överlåtelse, installation elleranvändning av maskiner, redskap, skyddsutrustning eller andra tekniskaanordningar och vid användning av ämnen som kan föraiUeda ohälsa ellerolycksfall. För effektiv användning av tUlsynsmyndighetemas resurser harsamtidigt ansetts att regler om obligatorisk förhandsgranskning genom myndighetsförsorg bör införas bara i sådana fall där viktiga arbetsmiljöintressenpåkallar det. Utredningen har också framhållit att formerna för de anstäUdasdeltagande i planeringsprocessen bör ytterligare utvecklas. Möjligheter för deanställda att medverka vid planeringen kan enligt utredningen motivera attföreskrifter om obligatorisk förhandsbedömning ges främst för sådana typfalldär en stark styrning behövs från arbetarskyddsmyndigheternas sida. Remissinstanserna har allmänt slutit starkt uppkring uppläggningen av det föreslagna systemet för förhandsbedömning. LO harkonstaterat att det från organisationens synpunkt kanske mest värdefullainslaget i utredningsförslaget är den vidgade rätten för myndighet tillförhandsbedömning av maskiner, redskap, kemiska ämnen, arbetsprocesser och arbetsmetoder.Den obligatoriska förhandsgranskningen bör enligt LO omfatta ett så vitt fältsom möjligt vad gäller maskiner, kemiska ämnen, arbetsprocesser o. d. Vid LO:sarbetsplatsremiss har uttryckts krav på obligatorisk förhandsgranskning av bl.a. all maskinell utrustning. Prop.1976/77: 149 273 har instämt i att detta vore önskvärt men har ansett attförhandsgranskning inte kan göras generellt obligatorisk med tanke på deinsatser som detta skulle kräva från myndigheternas sida. En central punkt är ivilka fall en obligatorisk förhandsgranskning skall föreskrivas. LO har ansettatt prioriteringen härav blir av så avgörande betydelse att ett samråd medarbetstagarparten oundgängligen bör ske i dessa frågor. Även TCO har tillstyrktutredningsförslaget. Särskilt stort värde har enligt TCO:s uppfattning detförhåUandet att arbetsprocesser och arbetsmetoder skall kunna underkastasförhandsbedömning även vad avser de psykiska och sociala effekterna. SAF harfunnit utredningens förslag att bemyndiga arbetarskyddsstyrelsen att föreskrivaom förhandsbedömning vara i stort sett ändamålsenligt. Den dynamik som krävsoch som främjas av möjligheterna att finna speciella lösningar i de enskildaföretagen får enligt vad SAF har anfört inte hämmas genom en detaljreglering.Arbetsmarknadsstyrelsen har framhållit att de arbetshandikappades behov börvid förhandsgranskning beaktas inte enbart beträffande byggnadsdetaljer utan ilika hög grad när det gäller t. ex. arbetsprocesser, arbetsmetoder, utrustningoch individuell arbetsplatsutformning. På arbetsställe där anpassningsgruppfinns bör denna konsulteras. För egen del vill jag framhålla attde arbetsmiljöbetingade insatser som har förekommit ej sällan harsatts in i ett skede där de tekniska och organisatoriska förutsättningarnaredan varit givna. De har då ofta varit svåra att genomföra med gott resultat.De senare årens debatt om miljön och arbetslivets villkor har riktat uppmärksamhetenpå att man i större utsträckning måste föra in arbetsmiljösynpunkter redan påplaneringsstadiet. Frågor som gäller såväl den fysiska som den psykiska ochsociala arbetsmiljön bör redan i de grundläggande besluten gå in som elementjämbördiga med andra produktionsmål. För att detta skall kunna förverkligasbehövs insatser på en rad allmänna områden forskning, utveckling av tekniskalösningar, utbildning, information osv. och ett nära och effektivt samarbetemellan arbetsmarknadens parter, samhällets organ för arbetsmiljöfrågor ochforskningsinstitutioner av olika slag. Även lagstiflningen kommer in i dettasammanhang som ett stöd i planeringsarbetet och som underlag för parternas ochmyndigheternas handlande. I vissa avseenden kan särskild förhandsbedömninggenom offentliga organ behövas för att bevaka att arbetsmiljöaspekternatillgodoses i planeringsarbetet. Möjligheterna att införa enomfattande förhandsbedömning av kemiska varor diskuterades vid tillkomsten avlagen om hälso- och miljöfarliga varor. Det konstaterades att det skulle mötastora praktiska svårigheter att införa en genereU förhandsprövning. Vidareanfördes att införandet av ett omfattande sådant system knappast skulle varasakUgt motiverat. Även möjligheterna att införa omfattande godkännandeförfarandenbeträffande förhållandena på arbetsplatserna har stundom diskuterats och någotberörts även i remissyttrandena. 18 1976/77. 1976/77:149 274 Inte heller på arbetsmiljöområdet kan det enligtmin uppfattning anses genomförbart eUer önskvärt att tillämpa en generellförhandsprövning beträffande kemiska risker. På arbetsplatserna hanteras ettmycket stort antal kemiska produkter och dessutom alstras kemiska ämnen sombiprodukter vid ohka slags arbetsprocesser. Nya och ändrade produktertillkommer ständigt och nya arbetsprocesser och arbetsmetoder utvecklas. Trotsatt som tidigare understrukits de kemiska riskerna är ett dominerande problempå arbetsplatserna gäller dock beträffande det stora flertalet kemiskaprodukter antingen att de är relativt harmlösa vid avsedd användning ellerockså att riskerna är väl kända och att hanteringen sker under betryggandeformer. Beträffande snart sagt alla ämnen förhåller det sig vidare så att dekan ge skadeverkningar under vissa förhållanden. En generell förhandsprövningskulle förutsätta att i den officiella prövningen ingår att ta ställning tillverkningarna på alla tänkbara användningsområden och med alla tänkbaraanvändningssätt. Dessutom är verkningarna beroende av vilka andra ämnen somsamtidigt används och vilka miljöfaktorer som i övrigt råder. En sådan förhandsprövningskulle förutsätta enorma resurser hos den prövande myndigheten. Administrativtskulle ett sådant system inte kunna fungera. Motsvarande gäller i stor utsträckning tekniskaanordningar och förhållandena över huvud på arbetsplatserna. Det kan bl. a.hänvisas till att utarbetande av varje enskilt typgodkännandeförfarandeförutsätter resurskrävande insatser. Man måste tillse att man med olikaegenskapskrav och provningsmetoder fångar in de risker som kan vara aktuellaoch att hinder inte uppkommer för en sund ekonomisk utveckling.Hänsyn till förhållanden som hänger samman med internationellt handelsutbytekan vidare resa komplicerade spörsmål. Det gäller alltså även här att inte,genom att inrikta sig på ett alltför stort område, äventyra möjligheterna attåstadkomma en effektiv officiell förhandsbedömning i de fall då det verkligenpåkallas. Det är därför enligt min mening uppenbart att ettansvar i första hand måste ligga på producenter och arbetsgivare. Med sikte påarbetsmiljön bör arbetsmUjölagen innehålla bestämmelser som innebär att allade åtgärder skall vidtas som behövs för att förebygga ohälsa och olycksfall.En långtgående undersökningsplikt bör gälla för de ansvariga vad avserprodukters egenskaper. Innan tekniska anordningar och kemiska produkter släppsut eller används måste de ha noggrant prövats från skyddssynpunkt så att de somhanterar varorna inte utsätts för risker. Det är nödvändigt atttillsynsmyndigheterna härvid kan ingripa i det hanteringsled oftatUlverkningsledet beträffande såväl tekniska anordningar som kemiska änmen där ingripande sker mest effektivt. Även om någon allomfattande officiell förprövninginte kan genomföras är det angeläget att samhället i tidigaste möjliga skedeutövar kontroU av att risker inte uppstår på arbetsplatserna. 1976/77:149 275 hainstrument att, allteftersom riskområden kan definieras och särskild tillsynanses påkallad, föreskriva om förhandsbedömning i olika avseenden. När detgäller att ta dessa instrument i bruk är det viktigt att partema påarbetsmarknaden deltar vid avgöranden av på vUka områden förprövning skallsättas in och att föreskrifternas närmare innehåll får en god förankring. Närprövning sker i det enskilda fallet måste stor betydelse tillmätas synpunkterfrån skyddskommitté och skyddsombud. Vid förekommande prövning skall ocksåbevakas att hänsyn har tagits till människors olika förutsättningar och attsysselsättning för arbetshandikappade främjas. Möjligheten till förhandsbedömning frånmyndigheternas sida beror bl. a. på om det finns närmare föreskrifter angåendedet som skall granskas. Man kan inte vänta sig att föreskrifter frånarbetarskyddsstyrelsen skall tiUhandahålla lösningen på alla arbetsmiljöproblem.Tyngdpunkten när det gäller att bevaka arbetsmiljösynpunkter vid olika projektmåste Ugga i de anstäUdas deltagande vid och granskning av projekteringen. 1973års delreform av arbetarskyddslagstiftningen lagfäste de anställdas rätt attdelta i planeringsarbetet. Denna fråga bör ytterligare uppmärksammas vidutformningen av arbetsmiljölagens samverkansregler. LO har i sitt remissyttrande anfört att avutredningens lagförslag inte tillräckligt klart framgår att arbetstagarna skallha möjlighet att på motsvarande sätt som arbetsgivaren begära en förprövningfrån tillsynsmyndighetemas sida. KF-KFO har menat att det vore av värde omlagstiftningen sloge fast att myndigheten är skyldig att vid förfrågan lämnaerforderliga upplysningar om de krav som skall ligga till grund för planeringav en anläggning i dess helhet eller för ett speciellt arbete. Det har ocksåansetts att det borde vara möjligt att frivilligt få typgranskning genomfördhos arbetarskyddsstyrelsen. 1 anslutning till dessa synpunkter vill jag förstkonstatera att genom frivUlig förhandsgranskning arbetarskyddsmyndigheternasbedömning ofta kan erhåUas på ett tidigare stadium än enligt tvingande regler.På gmnd av den sållning som bör ske vid det lokala planeringsarbetet kandessutom myndigheternas bedömning inriktas på fall då deras insatser är särskUtbetydelsefulla. Att inom ramen för sina resurser bistå med sådan granskning påbegäran av tillverkare, företagare eller skyddsombud ligger helt inomarbetarskyddsmyndigheternas allmänna uppgifter. Vid all förhandsgranskningmåste myndigheten i normalfallet yrkesinspektionen men i vissa faU ävenarbetarskyddsstyrelsen kunna hos företrädare för verksamheten infordra deuppgifter som behövs för bedömningen. Arbetsmiljölagen (7 kap. 3 §) bör somjag tidigare (avsnitt 20.4.7) har nämnt inrymma sådan befogenhet för myndigheten. Utredningen har anfört att särskiltarbetarskyddsstyrelsen f. n. i ganska stor omfattning utför frivilligförhandsgranskning av standardan- 1976/77:149 276 läggningar,tekniska anordningar och arbetsprocesser. Detta har av utredningen bedömts ioch för sig vara positivt. har framhållits vissa olägenheter, bl. a.den arbetsanhopning som uppkommer hos myndigheten. För egen del vUl jagkonstatera att det för tillverkare och försäljare är en självklar fördel attpå förhand kunna inhämta arbetarskyddsmyndighets bedömning av olika produkter.Det torde förhålla sig så att det i regel är beställare som ejsällan på föranledande av arbetstagarna kräver att säljaren utnyttjar denmöjlighet som står öppen att få en förhandsbedömning. På detta sätt drivs ensorts förhandsgranskning fram som ofta är till stort gagn för arbetarskyddetvid utformningen av olika produkter. A andra sidan kan denna för-handsgranskandeverksamhet vara förenad med vissa problem. Antalet granskningsärenden ökarsnabbt och omfattar stundom bedömningar som borde kunna utföras av tillverkare,säljare eller köpare med ledning av kontroUer och provningar som dessa självalåter vidta. Här finns en tendens till att man under alla förhåUanden villåterförsäkra sig genom ett besked från arbetarskyddsstyrelsen. Detta leder isin tur tUl en anhopning av ärenden som kan medföra långa väntetider, dröjsmålför produktionen och irritation gentemot myndigheten. 1 stället har företagenatt i första hand söka sina egna experter och göra sina bedömningar utifrånmyndigheteraas generella föreskrifter och rekommendationer. Med hänsyn till attolika anordningar m. m. måste ses i samband med andra faktorer på arbetsplatsenkan det vidare inte påräknas att myndigheten utom på klart avgränsade områdenskall kunna generellt avgöra om en anordning är godtagbar från skyddssynpunkteller inte. Det anförda visar enligt min mening att det finnsstarka skäl mot att i lag fastslå en skyldighet för tUlsynsmyndighet att påbegäran tillhandagå med förhandsgranskning. All anledning finns givetvis attuppmuntra tUl diskussion i arbetsmiljöfrågor, och från myndighetens sida börman inte tveka att vid förfrågan meddela sina erfarenheter. Om föreskrift omobligatorisk förprövning inte har meddelats bör emeUertid myndigheten kunnaavböja att gå in i bedömning. Anledningen härtill kan vara att det anses bör avvakta utarbetande av provningsbestämmelser e. d. eller attmyndigheten annars finner att dess resurser bör användas på annat sätt. Arbetarskydd bör i första hand vara förebyggande.Det kan med denna utgångspunkt sägas att ett moment av förhandsbedömning böringå i allt skyddsarbete och i alla föreskrifter av tillsynsmyndighet. Utredningenhar valt att under rubriken förhandsbedömiung föra samman bl. a. frågor ombemyndiganden i arbetsmiljölagen att meddela genereUa föreskrifter med direktstraffsanktion. Det är i dessa fall ofta fråga om föreskrifter som skallgarantera att arbetsmiljöhänsyn tas på ett tidigt stadium. Jag anser därförlämpligt att följa huvuddragen av utredningens disposition. Det är ocksåpraktiskt att frågor om dessa bemyndiganden behandlas samlat. 1976/77: 149 277 20.5.2Förhandsbedömning vid nyetablering eller ändring av Vid ny-, om- eller tillbyggnad av lokaler för enverksamhet på vilken arbetarskyddslagen är tillämplig kommer enarbetsmiljömässig förhandsprövning i regel till stånd genom den sammankopplingsom har skett med byggnadsstadgans regler om byggnadslov. En förutsättning äratt för verksamheten tas i anspråk utrymmen på sådant sätt att byggnadslovspliktföreligger. Regleringen bygger på att som underlag för byggnadsnämnds prövningskall finnas utlåtande från yrkesinspektionen. I byggnadslovsärendet sker enviss prövning även av den utrustning och de arbetsmetoder som avses komma tillanvändning i verksamheten. Denna prövning gäller i princip endast förhållandenav betydelse för frågan om byggnaden är godtagbart anordnad frånarbetarskyddssynpunkt. Om i byggnadslovsskedet ännu inte är känt till vilketslag av verksamhet lokalerna skall användas, får man vidare inskränka sig allmän bedömning av lokalernas lämplighet från arbetarskyddssynpunkt. Ifall då det inte krävs byggnadslov ges yrkesinspektionen vissa möjligheter tillförhandsgranskning genom regler om anmälningsskyldighet i arbetarskyddslagen.Anmälningsskyldigheten omfattar även andra fall då arbetslokals lämplighet intehar kunnat bedömas i byggnadslovsärende. En förutsättning föranmälningsskyldighet är emellertid alltid att arbetslokal skall tas i bruk förverksamheten. Frågan om arbetstagarna har haft tillfälle attdelta vid planeringen av nya eller ändrade arbetsplatser ägnades särskilduppmärksamhet vid utformningen av gällande regler om förhandsgranskning avarbetslokaler. I princip skall yrkesinspektionen i anslutning tillbyggnadslovsprövningen kontrollera att arbetstagarsidan har fått tillfälle attyttra sig. Det regelsystem vars grunddrag nu har angettsinfördes genom delreform av arbetarskyddslagstiftningen. Enligt deuppgifter som arbetsmiljöutredningen har inhämtat fungerar systemet i stortsett tiUfredsställande. Liksom utredningen förordar jag att regleringen fårkvarstå i huvudsak oförändrad. Byggnadsstadgans regler i detta hänseende börsålunda bibehållas. Bestämmelsen om att yrkesinspektionen skall avge utlåtandeatt företes i byggnadslovsärende torde få tas in i arbetsmiljöförordningen.Jag återkommer till frågan om anmälningsskyldighet. Utredningen har framhållit att systemet kan behövakompletteras på vissa punkter. En förutsättning för att arbetsmiljöprövningskall komma till stånd i samband med byggnadslovsärende är sålunda att för verksamhetentas i anspråk byggnad eller del därav. Enligt utredningen kan det emellertidockså beträffande verksamheter som inte bedrivs i någon bestämd arbetslokalfinnas anledning att på ett tidigt stadium kontrollera 1976/77:149 278 attskyddsåtgärderna är tillfredsställande. Som exempel på företeelser som det kanvara aktuellt att fånga in med särskilda bestämmelser om förhandsgranskning harnämnts vissa arbetsmiljöfrågor vid bergbyggen, gruvor, krossverk,byggarbetsplatser, avfallsanläggningar och reningsverk. Vidare bör enligtutredningen uppmärksammas att prövningen i byggnadslovsärende i princip endastgäller förhållanden av betydelse för frågan om byggnaden är godtagbart anordnadfrån arbetarskyddssynpunkt. Lika viktigt är det emellertid att skyddsfrågornabeaktas vid planeringen av det system av olika tekniska anordningar som skallingå i en anläggning. Till frågan om planeringen av tekniska anordningar hörhärvid i hög grad utformningen av arbetsprocesser och arbetsmetoder.Utredningen har dessutom framhållit att det i samband med utvidgning eUerändring av en pågående verksamhet i mycket stor utsträckning blir aktuellt attanskaffa nya maskiner eller annan utrustning eller att införa nyaarbetsprocesser eller arbetsmetoder utan att skyldighet uppkommer attsöka byggnadslov eller att anmäla att arbetslokal tas i bruk. Utredningen har mot denna bakgrund föreslagit attarbetarskyddsstyrelsen, om det är påkaUat med hänsyn till riskförhållandena ivisst slag av verksamhet, får möjlighet att med stöd i arbetsmiljölagenföreskriva att arbetsprocess, arbetsmetod eller anläggning som är avsedd förverksamheten inte får användas förrän tillstånd har lämnats på sätt styrelsenbestämmer. Meddelade föreskrifter har föreslagits förenade med direktstraffsanktion. Remissinstanserna har godtagit förslaget. har framhållit att arbetslokaler och personalrum inomjordbruket i regel inte omfattas av byggnadslovskrav. Det är enligt förbundetangeläget att förhandsprövning kommer till stånd även på detta område. Även jag ansluter mig till utredningsförslaget idenna del. I arbetsmiljölagen (3 kap. 12 § första stycket 1) bör ingå enbestämmelse med stöd av vilken kan meddelas det föreslagna bemyndigandet förarbetarskyddsstyrelsen. Jag förordar dessutom att i beslut om tillstånd skallkunna anges de villkor som skall gälla (3 kap. 12 § tredje stycket andrameningen). Som utgångspunkt för obligatorisk förhandsbedömningvid nyetablering och ändring i befintiig verksamhet bör sålunda väljasarbetsprocess, arbetsmetod eller anläggning som avses komma till användning ivisst slag av riskfylld verksamhet. kan härvid knytas exempelvistill arbetsprocess med angivet slag av teknisk anordning eller till arbetsmetodvari används angivna kemiska produkter eller alstras vissa föroreningar.Arbetarskyddsstyrelsen skall också kunna som utgångspunkt bestämma visst slagav verksamhet genom att ange att i denna används exempelvis arbetslokalerbelägna under jord eller anordningar för viss tillverkning. vill jagframhålla att den arbetsmiljömässiga 1976/77: 149 279 prövningeni samband med byggnadslovsärenden även i fortsättningen bör vara en hörnsten isystemet med förhandsbedömning av verksamheter. Skäl kan därför finnas attsärskilt uppmärksamma verksamhetsområden där byggnadslovskrav inte gäUer. har riktat kritik motatt byggnadsnämndernas byggnadslovsprövning beträffande bostadsfastigheterinte tar sikte på alt dessa fastigheter också utgör arbetsplatser förförbundets medlemmar. Jag vill med anledning därav hänvisa till att riksdagennyligen har beslutat om ändringar i byggnadsstadgan för att förbättra sophämtningspersonalensarbetsförhållanden (prop. 1976/77:31, CU 1976/77: 6, rskr 96), harfrågan om tiUämpning av byggnadsstadgans bestämmelser om avfallshantering påbefintlig bebyggelse utan samband med ombyggnad ansetts böra ytterligareövervägas. Jag vUl i övrigt understryka vikten av att arbetsmiljöfrågor somberör sådan personal, städpersonal eller annan personal, som sysslar medskötsel av eller underhållsarbeten inom fastigheter, ägnas stor uppmärksamhetvid tillämpningen av byggnadslagstiftningen. Vidare vill jag erinra om attarbetarskyddsmyndigheterna kan ingripa mot arbetsgivaren med stöd avarbetsmiljölagstiftningen, om missförhållande i skyddshänseende föreUggerbeträffande befintlig bebyggelse. Statens och landstingens byggnader omfattas inte avbestämmelserna om byggnadslov. För att de anställda skall garanteras tUlfälleäven här att framföra synpunkter och få dessa beaktade har TCO ansett att lagstiftningenbör ändras så att byggnadslov krävs även för sådan byggnadsverksamhet. Medanledning härav kan jag upplysa om att denna fråga övervägs i det arbete på enny byggnadslagstiftning som pågår inom . Jag villsamtidigt framhålla att och fortifikationsförvaltningen haratt tillse att arbetsmiljösynpunkter från yrkesinspektionen och de anställdaläggs till grund för bedömningen vid statligt byggande på samma sätt som vid byggnadslovsprövning.Jag förutsätter att landstingen tillämpar motsvarande förfaringssätt. Utredningen har vidare föreslagit komplettering påen punkt i fråga om den tidigare nämnda anmälningsskyldigheten när arbetslokaltas i bruk. Enligt förslaget utvidgas sålunda anmälningsskyldigheten till attomfatta även fall då personalrum tas i bruk utan att lokalens lämplighet harbedömts i byggnadslovsärende. Någon erinran har inte gjorts av remissinstanserna.Även jag biträder förslaget.