prop · G003137 · 1976-12-31 00:00:00 — Sådan delegation förekommer istor omfattning till olika befattningshavare i bolag men kännetecknas då av enskyldighet att rätta sig efter instruktioner från det delegerande organet ochen ovillkorlig rätt till återkallelse av delegationen. Det delegerande organetbär å andra sidan ansvar för skada som har föranletts av försummelse medavseende på själva delegationen eller av bristande instruktioner ellerbristande övervakning. Lagrådet hänvisar tiU dessa regler och uttalar vidareatt det kanske får antas att kollektivavtal om delegation får tillerkännasgiltighet i så måtto att bolaget kan bli skadeståndsskyldigt om det ingriper ibeslutsfattandet utan att ha objektiva skäl därtiU. Mot bakgrund av det anförda säger lagrådet att detförefaller äventyrligt att anta att kollektivavtal om direktabeslutsbefogenheter för arbetstagarsidan skall i rättspraxis tillerkännasgUtighet i vidare mån än vad lagrådet antytt. Vilka ingrepp i denaktiebolagsrättsliga lagstiftningen som man med utgångspunkt häri kan ha skälatt överväga har lagrådet inte ansett sig ha möjlighet att uttala sig om.Oavsett hur beslutanderätten fördelas mellan arbetsgivar- och arbetstagarsidanbör enligt lagrådets mening reglerna utformas så att befogenhet att beslutaoch skyldighet att ta ansvar skall följas åt. Isamband med att lagrådets yttrande anmäldes vid regeringssammanträde gjordedepartementschefen vissa uttalanden som visar att han har ett annat synsätt änlagrådet på möjligheterna att förena medbestämmandelagens regler medaktiebolagslagen. Enligt departementschefen kan aktiebolagslagen inte gesreservalionslöst företräde. Bedömningen av vilket arbetstagarinflytande som kanuppnås inom den associationsrättsliga lagstiftningens ram blir beroende inte minstav de mål lagstiftaren säger sig vUja nå genom lagstiftningen påmedbestämmandeområdet. Departementschefen hävdar att det bör vara möjligt attmed stöd av medbestämmandelagen få tUl stånd kollektivavtal om medbestämmanderättför arbetstagarna inte bara i arbetsledningsfrågor och besläktade frågor utanäven på företagsledningsplanet. I anslutning tUl tidigare redovisade resonemang ommöjlighet tUl delegation av rena beslutsbefogenheter säger departementschefenatt de 1976/77:137 84 allmännareglerna om delegation får anses gälla och att problemen om ansvar för beslutsynes kunna lösas genom kollektivavtal. Ytterst får man räkna med att ettdelegerande beslutsorgan har rätt att återta sin beslutanderätt men att ettsådant återtagande sker under skadeståndsansvar, om fog saknas föråtertagandet. Departementschefen står alltså fast vid sinuppfattning att problemen t. v. bör kunna på ett tillfredsställande sätt lösasav parterna på arbetsmarknaden och vid behov i rättspraxis. Departementschefenhänvisar vidare lill att hela problemområdet bör analyseras genom en särskildutredningsinsats. Det är hans avsikt att ett sådant arbete skaU komma tUlutförande möjligt. I ett par motioner behandlas frågan om sambandetmellan aktiebolagslagen och medbestämmandelagen. I partimotion2430 påtalas den rättsosäkerhet som kan uppkomma på området. Motionärerna villalt den aviserade utredningen kommer till stånd och att i avvaktanhärpå den av lagrådet uttalade regeln om sambandet mellan beslutsbefogenhet ochansvarsskyldighet skall upprätthållas. I moderata samlingspartiets motion 2494 riktaskritik mot departementschefen för att han inte följt lagrådets uppfattning.Motionärerna åberopar lagrådets argumentering som ett skäl för att undantaforetags-ledningsfrågorna från medbestämmandelagen. Det allmänna spörsmålet omföretagsledningsfrågor skall inbegripas under lagen tar utskottet upp i ettsenare sammanhang. () anser i motionen 2500 att detär otUlfreds-ställande att på det arbetsrättsliga området inför en nylagstiftning som direkt kolliderar med annan lagstiftning. Motionären villdärför ha en utredning om kollisionen mellan medbestämmandelagen i fråga omföretagsledningsfrågor och aktiebolagslagen och annan lagstiftning somreglerar befogenheter och ansvar för företagen. Av den tidigare redovisningen framgår att det finnsolika uppfattningar om möjligheterna att förena den nya lagen med associationsrättsliglagstiftning. De olika uppfattningar som lagrådet och departementschefenredovisar medför med nödvändighet att osäkerhet uppkommer om rättsläget. Detbör dock framhållas att uppfattningarna på en viktig punkt synesstämma överens, nämligen i fråga om möjligheten att återkalla delegation tUlarbetstagarorganisation. Sådan återkallelse sker dock under skadeståndsansvar.Det är angeläget att den påtalade osäkra situationen ut då deneljest kan utgöra ett hinder att få till stånd kollektivavtal på medbestämmandeområdet.Det utredningsarbete som departementschefen utiovat bör därför bedrivasskyndsamt. Det är också väsentligt att frågorna får en allsidig belysning.Enligt utskottets uppfattning bör förutom expertis pålämpligt sätt anlitas sakkunskap från exempelvis rättsvetenskapligt håll ochfrån parterna på arbetsmarknaden. Prop.1976/77:137 85 önskvärtatt arbetet bedrivs med inriktning på att lagändringar som kan visa sigerforderliga kan genomföras före medbestämmandelagens ikraftträdande den 1januari 1977. Vad utskottet i anslutning till motionerna anfört i den aktuellafrågan bör regeringen underrättas om. Deassociationsrättsliga problem som ovan behandlats aktualiserar frågan om enmera genomgripande förändring av aktiebolagslagstift-ningen med sikte på attöka arbetstagarnas inflytande. Denna fråga togs upp redan i den väckta motionen 1107 av herrar () och i (fp). Motionärerna begärde en parlamentarisk utredning. Ipropositionen (s. 204) säger departementschefen att det nämndautredningsarbetet om associationsrätten och medbestämmandelagen också börkunna skapa ett underlag för att när förutsättningar föreligger att inleda ettutredningsarbete av det slag som berörs ta stäUning tUl vilken inriktning somarbetet bör ges. Utskottet delar departementschefens uppfattning ochförutsätter att en parlamentarisk utredning tillsätts så snart det är möjligt.I sak innebär detta att motionärernas önskemål om utredning kan blitillgodosett. Motionen synes inte behöva föranleda någon åtgärd. Prop.1976/77:137 86 Bilaga 2 Det remitterade förslaget Lag om ändring i lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet Härigenom föreskrives att 32 och 57§§ lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet skall ha nedan angivnalydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 32 § Mellan parter som träffarkollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor bör, omarbetstagarparten begär det, även träffas kollektivavtal om medbestämmanderättför arbetstagama i frågor som avser ingående och upphörande avanställningsavtal, ledningen och fördelningen av arbetet och verksamhetensbedrivande i övrigt. / kollektivavtal om medbestämmanderättkan, med beaktande av vad som föreskrives i 3 §, bestämmas att beslut somannars skulle fattas av arbetsgivaren i stället skall fattas av företrädare förarbetstagarna eller av ett särskilt inrättat partssammansatt organ. 57 § skallersätta uppkommen skada, om den i tvist som avses i 33 eller 34 § har föranletteller godkänt felaktig till-lämpning av avtal eller av denna lag och organisationenhar saknat fog för sin ståndpunkt i tvisten. Detsamma gäller om organisationenhar saknat fog för förklaring enligt 39 §. svararvidare för skada som tillfogas arbetsgivaren genom att företrädare förorganisationen i förhållande till honom missbrukar sin ställning som ledamot isärskilt genom avtal inrättat beslutsorgan eller på annat jämförligt sättföranleder felaktig tillämpning av avtal om medbestämmanderätt för arbetstagarna. Denna lag träder i kraft . Kollektivavtal, som har ingåttsföre lagens ikraftträdande och som innefattar avvikelse från 57 § andrastycket, gäller i den delen endast om avtalet har tiUkommit för att utgörasådan avvikelse. 1976/77:137 87 Närvarande: justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet Mannerfelt, justitierådet Welamson. Regeringen har påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till lag om ändring i lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet. Förslaget, som finns bilagt dettaprotokoll har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: Lagrådet vill inledningsvisuttala sin anslutning till vad i remissprotokollet anförs därom, attomfattande och betydelsefulla medbestämmandeavtal i en mångfald ämnen kanträffas utan att man behöver hysa några som helst tvivel om deras ställning avfullt bindande avtal. De frågor som är av intresse hänför sig endast tillmedbestämmandeavtal, varigenom direkta beslutsbefogenheter anförtros åtarbetstagarrepresentanter eller åt ett särskilt organ med mer eller mindrestarkt inslag av arbetstagarrepresentation. Avtal av sådan innebördaktualiserar vissa problem oberoende av företagsform. Företrädesvis är detemeUertid förhållandena i aktiebolag och vissa andra associationer somhärvidlag tilldrar sig intresset. Det är, såsom också framhåUs iremissprotokollet, inför perspektivet av medbestämmandeavtal inom området förden egentiiga företagsledningen som frågan om förhållandet meUan MBL och denassociationsrättsliga lagstiftningen blir mest akut.i De antydda begränsningarna avområdet för hithörande problem föranleder emellertid inte, att problemenskulle kunna betecknas som föga betydelsefulla. Det i remissprotokollet angivnaförhållandet, att de fackliga kraven på medbestämmande i form avbeslutanderätt åtminstone inte har riktats mot de övergripande ochstörre företagsledningsfrågorna, medger inte några slutsatser för framtiden.Och de problem, som medbestämmandeavtal om direkta beslutsbefogenheter påföretagsledningsområdet kan aktualisera, synes ha en högst realistisk bakgrunddäri, att var för sig legitima intressen på arbetstagarsidan och på ägarsidani ell aktiebolag kan länkas skarpt bryta sig mot varandra och att enderasidans eller båda sidornas intressen kan komma att stå mot borgenärsintresseneller andra tredjemansintressen. Detta kan belysas av exem- 1 Vad som i det följande anförsbeträffande aktiebolag torde ha i huvudsak motsvarande tillämpning beträffandeekonomiska föreningar och vissa andra juridiska personer. 1976/77:137 88 pelvisspörsmål om nedläggning av ett företag eUer av viss gren av dess verksamhet. Omarbetstagarsidan i frågor av detta slag har förhandlat sig till vissa direktabeslutsbefogenheter i medbestämmandeavtal, har den med säkerhet avsett attarbetstagarnas intresse av fortsatt sysselsättning skall kunna så långt möjligttillgodoses även till priset av en ekonomisk förlust för arbetsgivaren.Problemet, hur långl elt medbestämmandeavtal skaU få effekt i fall av dennatyp, kan inle ses som en fråga, hur arbetsgivaren skall kunna skyddas mot skadagenom att arbetstagarsidan i något särskilt fall söker utnyttja formellabefogenheter på ett sätt som strider mot avsikten med avtalet (jfrremissprotokollet s. 13). Iremissprotokollet (s. 13) antar departementschefen såsom en utgångspunkt förden fortsatta behandUngen av ämnet följande uttalande av expertgruppen: "blir bindande som andrakollektivavtal och överträdelse av avtalet på arbetsgivarens sida blir liksomandra kollektiv-avtalsbrott skadeståndsgrundande. Lika litet som annars närnågon som är rättsligt självständig har utsett annan att handla på sina vägnarkan däremot i detta sammanhang den utsedde göra anspråk på att mot sinhuvudmans vilja få fortsätta att företräda denne i den meningen, atthuvudmannen även i fortsättningen kan bindas i förhållande till utomstående.En sådan verkan av ett medbestämmandeavtal skulle i princip vara oförenlig medallmänna grundsatser om självständiga personers och sammanslutningars rätt attytterst själva råda över sin rättsliga ställning." I anslutning till expertgruppen uttalardepartementschefen vidare, att ett frångående i princip av denna utgångspunktskulle innebära att man fick överväga djupgående ingrepp i det hittillsgällande regelsystemet. Man skulle därmed, tillägger departementschefen blandannat, vara "inne på betydligt mera vidsträckta frågor om inflytande förde anställda i nya former, och till dessa frågor kan någon ställning inte tasutan ett omfattande utredningsarbete". Beträffande den återkallelighetsprincip som sålundautgör själva grundvalen för den nu förevarande lagrådsremissen vill lagrådetförst framhåUa, att principen inte var berörd i den remiss angående MBL, var-överlagrådet tidigare yttrat sig. En första antydan från vederbörandedepartementschefs sida om en sådan princip gjordes i hans anförande medanledning av lagrådets yttrande på följande sätt: "Att det om saken ställspå sin spets kan bli nödvändigt att ytterst räkna med en rätt för delegerandebolagsorgan att återta sin beslutanderätt ser jag inte heUer som elt stortproblem" (prop. 1975/76: 105 BU. 1 s. 529). Till tolkningen av detciterade uttalandet har expertgruppen lämnat bidraget: "Vad som här har åsyftatstorde inte vara en allmän rätt att häva medbestämmanderättsavtalet underpåstående om avtalsbrott av motparten (jfr 31 § MBL), utan enbart rätt att idet enskilda fallet undvika skada om ett medbestämmanderättsavtal skulle kommaatt utnyttjas på ett oriktigt sätt" (PM s. 46 f.). 1976/77:137 89 Expertgruppen har i sin PM (s. utvecklat uppfattningen, att departementschefens uttalande står isamklang med vad som aUmänt anses gälla inom förmögenhetsrätten i fråga omåterkallelse av fullmakt och uppdrag och vissa därmed närbesläktade former avbemyndigande att företräda annan eller att sköta annans angelägenheter. Detnyss citerade uttalandet i nu förevarande remissprotokoll ger intrycket, att denifrågavarande återkallelighetsprincipen erbjuder en lösning som självklart följerav allmänna avtalsrättsliga grundsatser. Enligt lagrådets mening kan manemellertid inte utan vidare utgå från att allmänna avtalsrältsliga grundsatserom återkallelighet av uppdrag och liknande låter sig otvunget tillämpa påavtalsförhållanden av den innebörd det nu gäller. De uppdrag och likartaderättsförhållanden, beträffande vilka en återkallelserätt allmänt anses gälla,torde kännetecknas av att det typiskt sett i första hand ligger iuppdragsgivarens intresse att uppdraget blir utfört. Att man på samma sätt haratt behandla avtalstyper, som till det yttre framstår som uppdragsförhållandenmen där det centrala avtalsinnehållet är just alt "uppdragsgivaren"skall ge avkall på sin beslutanderätt till förmån för"uppdragstagarens" eget intresse av att få bestämma, synes långtifrån givet.i I själva verket synes det hellerinte vara fråga om att allmänna grundsatser rörande återkallelighet av uppdragtänkts få en motsvarande till-lämpning på förevarande område. Därvidlag måförst uppmärksammas den särskilda sanktion, som återkallelse av delegationenligt medbestämmandeavtal kan medföra, nämligen skadestånd som inte ärbegränsat till ekonomisk skada. Det skadestånd som vid normalauppdragsförhållanden kan vara förbundet med återkallande är begränsat till denekonomiska skada uppdragstagaren kan lida genom att inte längre få företrädahuvudmannen, dvs. det motsvarar i allmänhet den ersättning uppdragstagarenkunnat påräkna för uppdraget. Risken för sådant skadestånd kan naturligtvismedföra effekten, att huvudmannen drar sig för att återta sin beslutanderätt,men det är inte denna effekt som skadeståndet i sådana sammanhang väsentligensyftar tiU. Det skadestånd som ifrågakommer, om arbetsgivare återtar en imedbestämmandeavtal gjord delegation av beslutanderätt, skall däremot i förstahand fylla funktionen att just avhålla arbetsgivaren från att besluta. 1 Se AlménrEklund, Lagen om avtal,9 uppl. s. 60 (noter här uteslutna): "Huruvida i-------- fall, då fullmakten utfärdals i fullmäktigens eget in tresse, det i själva verket föreligger en fullmakt, eUer om icke fastmera den s. k. fullmakten innefattar en överlåtelse av fullmaktsgivarens rätt mot tredje man, kan emellertid vara föremål för olika menmgar. I förevarande lagstift ning har man icke tagit ståndpunkt till detta eller andra med frågan om oå terkalleliga fullmakter sammanhängande spörsmål. Finnas sådana fuUmakter, har naturligtvis en återkallelse av fullmakten icke någon verkan." Jfrnoten å s. 48 i expertgmppens PM. Det är en sak för sig, att man i frågan, hur be tungande en rättslig förpliktelse kan få bU, har att räkna med vissa yttersta gränser beträffande alla slag av avtal. Sådana gränser, inom förmögenhetsrät ten i första hand representerade av 36 § avtalslagen, torde i sammanhanget vara av underordnat inttesse. Prop.1976/77:137 90 det aktuella sammanhanget ett pris på gmndsatsen omsjälvständiga personers och sammanslutningars rätt att ytterst själva rådaöver sin rättsliga ställning. I samma mån som ett allmänt skadestånd åläggsnågon just därför att han bestämmer över sina angelägenheter, i samma mån harman gjort ett intrång i själva den nämnda grundsatsen. Att ett skadestånd somavser annat än direkt ekonomisk förlust utgår innebär nämligen, att manförnekar rättsenligheten i det handlande som utgör gmnden för skadeståndet. Det bör här också uppmärksammasatt, såsom redan har antytts, den tilltänkta återkallelserätten inte avsettsvara en rätt att för framtiden befria sig från medbestämmandeavtalet i desshelhet; häremot har 31 § MBL ansetts utgöra hinder. Det får antagas attmotsvarande tänkts gälla i fråga om upphävande för framtiden av denifrågavarande beslutsbefogenheten, även om denna utgör endast en del av vadsom regleras i medbestämmandeavtalet (jfr 31 § tredje stycket MBL). Vad det ärfråga om synes därmed inte heller i detta hänseende vara en sådan återkallelserättsom i normala uppdragsförhållanden följer av allmänna avtalsrättsligaprinciper utan i stället om någonting som mera träffande kan betecknasstoppningsmöjlighet. Med det anförda har lagrådet velatframhålla, att lösningen av de i lagrådets tidigare yttrande berörda problemennäppeligen synes vara på förhand given av avtalsrättsliga principer föruppdragsförhållanden och liknande avtalstyper och att den lösning, åt vilkenremissprotokollet ger uttryck, knappast heller kan sägas innebära att sådanaprinciper utan vidare överförs till förevarande område. Det är terminologiskt viktigtatt fasthålla att den återkallelserätt, varom remissprotokollet talar och somhär benämns stoppningsmöjlighet, är en "rätt" att förhindra attarbetsgivaren blir bunden gentemot tredje man eller att eljest ett avarbetstagarorgan fattat beslut sätts i verket, alldeles oavsett om utövandetav "rätten" medför skadeståndsskyldighet för arbetsgivaren eller ej.I vilken utsträckning det härvidlag kan bli fråga om skadestånd är i själva verketdet centrala problemet i förevarande sammaiUiang. Tills vidare skallemellertid detta problem lämnas åsido. Innan lagrådet går in härpå skalluppmärksamheten ägnas åt vilka former för beslutsdelegation som är förenligamed den förutsatta principen om stoppningsmöjlighet. Det kan då först konstateras, attnågra svårigheter inte uppkommer beträffande medbestämmandeavtal som gerarbetstagarorgan rätt att inom visst område påkalla att arbetsgivaren fattarbeslut i enlighet med dess önskemål. Detsamma gäller, om avtalet visserligenutformas som en 1 Härtill kan exempelvis erinras omrättsgrundsatsen, att utfästelse att köpa fastighet ej är bindandeför avgivaren. Denna rättsgrundsats har antagits innebära ej blott att någotköp ej kan framtvingas pä grund av sådan utfästelse utan även atl underlåtenhetatt infria den icke medför skyldighet att utge skadestånd för avtalsbrottenligt allmänna regler. Se NJA 1974 s. 526. 1976/77:137 91 rättför organet att besluta i visst ämne men det framgår att det ankommer påarbetsgivaren att verkstäUa beslutet. (Under termen verkstäUighet inbegripshär aUa sådana åtgärder som ifrågakommer för att arbetsgivaren skall kunna blibunden gentemot tredje man.) Stoppningsmöjlighet föreligger i sådana faU aUtidoch kan utnyttjas genom att arbetsgivaren vägrar att fatta beslut eUer attverkställa fattat beslut. På samma sätt synes man ha att bedöma det fall, attarbetstagaror-gans beslutsfunktion enligt medbestämmandeavtal är förenad medrätt att agera utåt med stöd av en för det särskilda fallet utfärdad fullmakt.Om arbetsgivaren får begränsa fullmakten till behörighet att fatta ochverkställa ett beslut av specificerat innehåU, är ju hans faktiska möjlighet altstoppa ett sådant beslut tillgodosedd. Den ifrågavarande beslutsformen synes iförevarande hänseende helt likvärdig med en befogenhet att fatta beslut, somdet ankommer på arbetsgivaren att verkställa. Låt oss emellertid antaga, att medbestämmandeavtalavser behörighet för arbetstagarorgan att företräda arbetsgivaren på visstområde, endera genom att avtalet självt ger uttryck åt sådan behörighet ellergenom att däri föreskrivs förpliktelse för arbetsgivaren att utfärda enåtminstone tills vidare gällande fullmakt för arbetstagarorganet. För att detför sådana fall skall bli meningsfullt att tala om en återkallelserätt av deninnebörd som förutsätts i remissprotokollet, måste det tydligen finnas någongaranti för att arbetsgivaren får tillfälle att utöva den. En viss sådangaranti skulle väl i och för sig kunna vinnas genom föreskrift om skyldighetför arbetstagarorganet att understäUa arbetsgivaren fattat beslut. Detremitterade förslaget upptar emeUertid inte någon sådan föreskrift. En medunderställningsskyldighet förenad behörighet för arbetstagarorgan förefallerknappast heller kunna vara av något särskilt värde från arbetstagarsynpunkt ijämförelse med en befogenhet att fatta beslut, som arbetsgivaren skallverkställa. Det synes med hänsyn till det anförda ligga i linje medremissprotokollets intentioner, att någon sådan behörighet förarbetstagarorgan att företräda arbetsgivaren som diskuterats inte skallkunna skapas genom medbestämmandeavtal. En särskild form av beslutsdelegation tilldrar sigi detta sammanhang uppmärksamhet, nämligen den beslutsdelegation som i företagav någon storleksordning måste ske till skilda personer i deras egenskap av anställda.Med befattning som exempelvis inköpschef eUer personalchef följer en vissställningsfuUmakt. Man kan nu fråga sig, huruvida ett medbestämmandeavtal kanförenas med principen om stoppningsmöjlighet i fråga om fattade beslut i detfall att avtalet går ut på att arbetsgivaren efter anvisning avarbetstagarsidan skall anstäUa någon i sådan befattning. Ä ena sidan kanhävdas, att arbetsgivaren inte skulle ha mindre möjlighet att stoppa beslut sombefattningshavaren avser att fatta och effektuera med stöd av sinställningsfullmakt än arbetsgivaren skulle ha haft om han fritt hade tUlsattdenne. Ä andra sidan kan de be- 1976/77:137 92 gränsademöjligheter att stoppa beslut som föreligger vid denna typ av delegation blisärskUt kännbara, när arbetsgivaren inte får fritt utvälja en person som harhans förtroende. I likhet med expertgruppen (PM s. 66) anser lagrådet, attarbetstagarsidan inte kan med giltig verkan i medbestämmandeavtal uppnå, attarbetsgivaren vid skadeståndsansvar skall i dylik befattning tillsätta vilkensom helst person som arbetstagarsidan anvisar men att arbetsgivaren blirpliktig att följa ett personförslag mot vilket i och för sig ingen befogadinvändning kan riktas. Möjligen får man emellertid göra den begränsningen, attdet skall röra sig om en med ställningsfullmakt förenad befattning som underalla omständigheter förutsätts skola finnas i företaget. Framförs frånarbetstagarsidan krav på inrättande av ny sådan befattning synes frågan, i vadmån den förutsatta "återkallelserätten" skall innefatta någonrealitet, bli mer accentuerad. Det sagda kan sammanfattas så, alt enåterkallelserätt i remissprotokollets mening torde förutsätta attarbetstagarsidan inte kan genom medbestämmandeavtal uppnå någon egentligbehörighet att utåt företräda arbetsgivaren. Det iföregående avsnitt anförda har tagit sikte på den tekniska utformningen avmedbestämmandeavtal. Lagrådet övergår nu tiU det centrala problemet, nämligen ivad mån ett beslut kan med hänsyn till beslutets innehåll stoppassanktionsfritt.