prop · G003129 · 1976-12-31 00:00:00 — Jag anser dettavara en riktig utgångspunkt. Som kommittén har framhåUit får planeringsinsatsernasomfattning anpassas till möjligheterna att förbättra energihushåUningen ochplaneringens övriga syften. Vad gäller glesbygden finns därför ofta skäl attstarkt begränsa inventeringar och även planeringsarbetet i övrigt. Som jagtidigare har nämnt måste över huvud vid till-lämpningen beaktas kommunernasvarierande möjligheter till inflytande på energiområdet. har föreslagit beträffandeindustriella processer och användning av drivmedel inom transportsektorn kanjag i sak i stort ansluta mig till. Enligt min mening följer emellertidavgränsningen redan av den grundläggande begränsningen av kommunernasskyldighet enligt lagen, nämligen att de i sin planering skall främja energihushåUningenoch verka för en säker och tUlräcklig energitillförsel. Avsikten är inte attgöra några förändringar i kommunernas nuvarande befogenheter och faktiskamöjligheter att vidta åtgärder inom energiområdet. Vad kommunerna åläggs äratt inom ramen för den planering som de eljest bedriver ta särskild hänsyn tillden aspekt som energihus- 4 1976/77. 1 saml Nr 129 1976/77:129 50 hållningoch en säker och tiUräcklig tUlförsel av energi utgör. En annan sak är att kommunför att kunna uppfylla lagens krav på denna punkt måste vidta de åtgärder sombehövs för att få en säker grund för bedömningen av energibehoven och vilkaåtgärder som är lämpliga för att främja energihushållningen ochenergiförsörjningen. I vad jag nu har sagt ligger att planeringsansvaretär begränsat till sådana områden som faktiskt omfattas av kommunens planering.Den planering som bedrivs av kommunerna och därmed omfattas av lagen kan grovtsett delas in i planering av egen verksamhet och samhällsplanering. Då detgäller den egna verksamheten innebär åliggandet en skyldighet att iplaneringen beakta de konkreta möjligheter tUl förbättrad energihushållning somfinns i fråga om egna byggnader, anläggningar, fordon m. m. samt, iförekommande fall, egen produktion och distribution av energi. Isamhällsplaneringen är kommunernas möjligheter till påverkan av annat slag. Detblir då fråga om allmänna lösningar för markhushållningen, bebyggelseplanering,kommunikationsleder m. m. Som jag har nämnt följer redan nu av byggnadsstadganatt kommun vid bebyggelseplanering skall ta tillbörlig hänsyn till bl. a.behovet av energihushållning. Utanför den kommunala samhällsplaneringen fallermedborgarnas och företagens "interna" energianvändning. Det ingårinte i kommunens befogenheter att när bostadsbebyggelse eller industrianläggningarhar kommit till stånd ta ställning till på vUken nivå hushållsförbrukningeneller den industriella förbrukningen av energi skall ligga. a. de industriella processerna utanför planeringsansvaret. Vad gäller den andra sektorn som kommittén harvelat undanta från planeringsansvaret, drivmedelsförsörjningen, omfattas denna,om man bortser från kommunernas egen förbrukning, normalt inte av kommunensplanering och faller därmed utanför lagstiftningen. Det finns dock ingentingsom hindrar en kommun att t. ex. genom ett kommunalt bensinbolag gå in pådetta område. I den mån så sker på frivillig väg och drivmedelsförsörjningendärmed kommer att omfattas av kommunens planering bör enligt min mening kommunha skyldighet att även i denna del av sin planering iaktta de bestämmelser jagförordar. Det ligger i sakens natur att kommunerna i sinplanering måste ta ställning till hur byggnader, anläggningar m. m. inom kommunenskall försörjas med energi. Detta gäller oavsett om kommunen har ett direktengagemang i distribution eUer produktion av energi eller inte. Om kommunernaåläggs att i planeringen verka för en säker och tillräcklig energitUlförsel,innebär detta en viss skärpning. Åliggandet innebär bl. a. att kommunen har attöverväga om den har möjlighet och anledning att engagera sig i eller förstärkasitt engagemang på energiförsörjningsområdet. Den utformning av lagen som jagförordar innebär att kommunen också i samband med planeringen avenergiförsörjningen har att 1976/77:129 51 iakttakravet på energihushållning. Detta leder till att kommunen har att ta ställningtill bl. a. om spillvärme och överskottsgas från industrin kan utnyttjas. Vad gäller avgränsningen av planeringsansvaret iövrigt har några remissinstanser fört fram kritik mot kommittéförslaget. a. från något håll att elförsörjningen bör undantas bl. a. därföratt kraftverken ofta har en nationell betydelse för elförsörjningen. I fråga om produktionen av elkraft framgår av vadjag har sagt att planeringsansvaret bör gälla endast i den mån kommunredan deltar i sådan produktion eller skäl finns för engagemang från kommunenssida. Vad gäller distributionen av el blir innebörden avvad jag har sagt att planeringsansvaret utan vidare omfattar kommuner som harsådan verksamhet. Av tekniska och ekonomiska skäl finns det på nivåföga utrymme för åtgärder för att förbättra energihushållningen vidöverföringen av kraft från produktionsanläggning tiU förbmknings-ställe. Det ärhär i första hand på leveranssäkerheten som planeringsansvarets tyngdpunktligger. Denna och andra frågor med anknytning till eldistributionen berör ocksåkommunerna i deras egenskap av företrädare för lokala intressen. Kommunernahar sålunda enligt gällande riktiinjer för eldisttibutionen (prop. 1975/76: 100bU. 15 s. 150 f, NU 1975/76: 45, rskr 1975/76: 263) att beakta att de enskildakonsumenterna skall tillförsäkras gynnsamma distributionsförhållanden. Dettagäller vem som än är huvudman för verksamheten. Ett visst planeringsansvar ifråga om eldistribution bör därför även gäUa för de kommuner som inte har egendistribution. Jag viU påpeka att sådana kommuner kan påverkadistributionsförhållandena bl. a. genom framställningar till koncessionsmyndigheten. Min slutsats är sålunda att det inte finns skäl attinskränka planeringsansvaret för el. Under remissbehandlingen har vidare denuppfattningen förts fram alt transportsektorn bör omfattas av planeringenliksom all industrieU energiproduktion och energianvändning av väsentligomfattning. Vad gäller transportsektorn viU jag erinra om attkommunerna genom sin bebyggelseplanering och planering av kommunikationslederhar inflytande över faktorer som skapar transportbehov och därmed energibehov.I denna planering bör det därför åligga kommunerna att beakta intresset avenergihushåUning. Detta kan exempelvis ske genom att möjligheter tillvaratastiU samlokalisering av bostäder, arbetsplatser, serviceinrättningar m. m. Då det gäller drivmedelsförsörjningen viU jaghänvisa till vad jag har sagt i denna fråga. Sådana frågor somkonstmklionen av motorfordon saknar kommunerna självfaUet möjlighet att gå inpå. Jag kan således inte dela uppfattningen att transportsektorn generellt böromfattas av planeringen. 1976/77:129 52 Vad beträffar industrin är till en början att märkaatt frågan om energi för uppvärmning av industribyggnader liksom annan byggnadsuppvärmningomfattas av planeringsansvaret. Det är sålunda ofta aktuellt att försörjaindustrier i tätorter med fjärrvärme. Planeringsansvaret är därför inteinskränkt i detta avseende. I fråga om energiförbrukningen i industriellaprocesser, t. ex. inom massa- och pappersindustrierna samt järn- ochstålindustrierna, är situationen en annan även om undantag finns någrakommuner levererar processånga till industrier. Kommunerna har som jag nämndenormalt varken möjligheter eller anledning att engagera sig ienergihushållningen i industriella processer. Samhällsintressena bör här även ifortsättningen bevakas direkt av staten. Som instrument har staten till sittförfogande bl. a. prövning enligt 136 a § byggnadslagen och bidrag tillenergibesparande åtgärder inom befintiiga industriella processer. Jag kan således inte heller förorda att industrinsenergianvändning generellt omfattas av planeringsansvaret. Kommunerna har docksom jag redan har nämnt att i sin planering beakta evenluella möjligheter attta till vara överskottsenergi från industriella processer för byggnadsuppvärmningoch även andra former av samordnade lösningar. 5.5Redovisningen av planeringen m. m. I stället för statlig prövning av kommunernasenergiplanering med bindande verkningar har kommittén föreslagit ett på visstsätt reglerat samrådsförfarande. Utgångspunkten för detta samrådsförfarande börenligt kommittén vara att kommunerna redovisar sin planering tUl ett statligtorgan, enligt förslaget statens industriverk. Redovisningen bör enligtförslaget i allmänhet gå till så att kommunerna lämnar uppgifter som svar påskriftliga förfrågningar från den statiiga myndigheten. Vad gäller de störstakommunerna borde dock myndigheten av praktiska skäl inhämta behövliga uppgiftervid årliga sammanträden. Uppgifterna borde avse kommunernas nuvarandeförhållanden på energiområdet, de åtgärder kommunen planerar att vidta och dessbedömning av utvecklingen på energiområdet i övrigt. Enligt kommittén borde det vara möjligt att skapaen förenklad version av enkäterna för mindre kommuner med jämförelsevis okompliceradeförhållanden på energiområdet. Kommunerna bör enligt förslaget lämna svaren påenkäterna till statens industriverk och skicka en kopia till vederbörandelänsstyrelse. Den närmare utformningen av enkäterna har kommitténansett böra ankomma på statens industriverk efter samråd med ,överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statens planverk. Prop.1976/77:129 53 kommunförbundetoch berörda branschorganisationer inom energiområdet. Remissinstanserna har i huvudsak funnit denföreslagna ordningen ändamålsenlig. Jag vill i detta sammanhang nämna några synpunktersom kommit fram vid remissbehandlingen. Vid denna har framhållits bl. a. att utformningenav enkäterna bör ägnas stor omsorg eftersom de kommer att få styrande verkan påenergiplaneringen. Det är också angeläget att kommunerna får del av enkätemainnan deras egentliga energiplanering påbörjats. Det har också framförts attenkätemas ambitionsnivå i början bör vara relativt låg och att enkätförfarandetkan utvecklas och förbättras efter hand. Vidare pekar flera remissinstanser på behovet av samrådmellan berörda intressenter vad gäller utarbetande av enkäterna. a.föreslås att en särskild samrådskommitté för frågor om energiplaneringinrättas. Jag kan i huvudsak ansluta mig tUl kommitténsförslag i fråga om redovisningen och till de här nämnda synpunktema frånremissinstanserna. Det är viktigt inte minst med hänsyn tUl både kommunemasoch berörda myndigheters begränsade resurser att uppbyggnaden av planeringensker stegvis och att enkäterna inriktas på frågor som är av betydelse förcentral och regional planering. Därvid bör särskilt beaktas möjligheterna attskapa en förenklad version av enkätema för mindre kommuner. Samråd mellanberörda intressenter av det förordade slaget är betydelsefullt i dettasammanhang och bör också kunna leda tUl att dubblerat uppgiftsinhämtande avolika organ undviks. Den närmare utformningen av redovisningen avplaneringen och av riktiinjema för denna samt samrådet mellan intressenternakräver inte medverkan. Jag avser att återkomma tUl regeringen medförslag om direktiv till berörda myndigheter i dessa avseenden. Jag vill vidare påpeka att redovisningen avplaneringen genom enkäterna eller på annat sätt inte bör ses som en avslutningpå kontakten statkommun i fråga om energiplaneringen. Det kan ofta finnas skälför vederbörande statliga myndighet att med utgångspunkt i redovisningen taupp överläggningar med enskilda kommuner om inriktningen av deras planeringmed hänsyn tUl målen för den statliga energipolitiken. Redovisningen bör såledesfylla den dubbla uppgiften att ge underlag för energipolitiska bedömningar förlandet i dess helhet och att bUda utgångspunkten för avstämningar mellan statenoch enskUda kommuner eller grupper av kommuner. Jag anser det angeläget att kommunerna så snart sommöjligt redovisar sin planering av värmeförsörjningen mot bakgrund av den nuvarandesituationen och utvecklingen av värmebehovet. I det sammanhanget bör ocksåutbyggnaden av kraftvärmeverk och utnyttjandet av 5 1976/77. 1 saml Nr 129 Prop, 1976/77:129 54 Av underlagsmaterialet till redovisningen bör framgå vilkaalternativ till planerade åtgärder som närmast har övervägts. Vissa länsstyrelser har understmkit behovet avregional samordning av energiplaneringen. Jag viU med anledning härav framhållaatt länsstyrelserna med hänsyn till deras uppgifter i fråga om regional planering har behov av att få del av de svar som kommunerna lämnar i enkäterna.Länsstyrelserna har bl. a. att bedöma om kommunernas underlag för planeringenav energiförsörjningen stämmer med de mål och riktlinjer som gäller församhällsutvecklingen i övrigt i länet. Enkätsvaren bör därför som kommitténhar föreslagit delges vederbörande länsstyrelse. har därvidmöjlighet att till berörda kommuner och statens industriverk lämna bl. a. desynpunkter som föranleds av hänsyn till den övriga samhällsplaneringens krav. 5.6 Kommunernasresurser och befogenheter Kommittén liksom vissa remissinstanser harframhållit att kommunerna till stor del saknar befogenheter och resurser föratt genomföra sin planering i fråga om uppvärmningsformer ochenergiförsörjning. Som jag har framhållit begränsas planeringsansvaretnaturligen av deras faktiska möjligheter att genomföra olika åtgärder. Jag villdock nämna att exempel finns på kommuner som genomfört en mycket omfattandeplanering av värmeförsörjningen och tillförseln över huvud taget avledningsbunden energi. har antagit lagen (1976: 838) omallmänna fjärrvärmeanläggningar. Denna innebär förbättrade förutsättningar förkommunerna att planera för fjärrvärmeutbyggnad och att genomföra den. Vidare vill jag peka på att möjligheterna tillfinansiering av fjärrvärmeanläggningar har förbättrats. Chefen förbostadsdepartementet har anmält denna fråga i prop. 1976/77: 107 om hushållningmed energi i byggnader m. m. Flera remissinstanser har behandlat frågor ombegränsning av elvärme. Från kommunalt håll har anförts att kommunerna behövermöjligheter att styra användningen av elkraft för bostadsuppvärmning för attkunna genomföra sin energiplanering. Jag återkommer tUl denna fråga i detföljande (avsnitt 5.8). Frågan om kommunerna behöver ytterligare befogenhetereller resurser i något avseende får tas upp i senare sammanhang. behöver tillföras resurser försina uppgifter i fråga om den kommunala energiplaneringen. Jag avser att, om såbe- Prop.1976/77:129 55 hövs,återkomma till regeringen med förslag att verket på grund härav får överskridasitt förvaltningsanslag för /78. Flera remissinstanser har berört kommunemaskostnader för planeringen. Förslag har förts fram om statsbidrag för denna. Jag vill erinra om att den lag som jag här harförordat förutsätter en nära koppling mellan energiplanering och densamhällsplanering kommunerna redan bedriver. En huvudpunkt i förslaget är attkommunerna i denna planering skall söka främja bl. a. energihushållningen.Denna inriktning torde inte medföra sådana kostnader för kommunerna sommotiverar statsbidrag för denna planering. Redovisningen av planeringen kanföranleda vissa kostnader för kommunema men dessa bör bli förhåUandevismåttliga. Jag finner därför inte skäl att förorda särskilt statsbidrag. Valet av uppvärmningssystem för byggnader har enavgörande inverkan på utvecklingen inom energiområdet. F. n. domineras uppvärmningsområdetav individuella oljepannor. Såväl fjärrvärme som elvärme är emellertid på starkframmarsch och enligt gjorda prognoser kommer uppvärmningen av nyproduceradebostäder att till mycket stor del baseras på fjärrvärme eller elvärme. Enövergång från enskild oljeuppvärmning i befintliga byggnader till fjärrvärmeeller elvärme pågår och väntas fortsätta. Enligt långtidsutredningberäknas av antalet nybyggda småhus fram tUl 1980 blieluppvärmda. av antalet nybyggda lägenheter i flerfamiljshusberäknas bli anslutna tUl fjärrvärmesystem. Vid enskild oljeuppvärmning och i fjärrvärmesystemsker värme-distributionen inom byggnaderna i regel via s. k. vattenburen värmemed vattenradiatorer i varje rum. Elvärme är vanligen direktverkande medelradiatorer eller vattenburen. Det senare förekommer oftast vid övergång frånenskild oljeuppvärmning. Beredningen av hushållsvarmvatten sker vidvattenburna värmesystem normalt i en värmeväxlare i detta system. Viddirektverkande elvärme installeras en särskild varmvattenberedare. Elvärme installerades till en början främst ibefintliga äldre bostäder. 1 , då elvärmen fick sittgenombrott i , fanns fortfarande ett stort antal bostäder, särskilt pålandsbygden och i mindre tätorter, som saknade centralvärme. Elvärme innebardär en möjlighet att utan alltför omfattande ombyggnader och därigenom tillförhållandevis låg investeringskostnad ge sådana bostäder modem värmestandard.Som jag har nämnt, har också oljevärmda hus fått elvärme t. ex. i sambandmed utrangering av pannor eller oljetankar. Sedanbörjan av domineras elvärmetillskottet av nyproduk- 1976/77:129 56 n. förses av alla nybyggda småhus med elvärme. Ar 1975 var enligt långtidsutredningen antaletelvärmda bostäder ca 390 000, varav 340 000 småhus. Det totala antalet bostäderi var ca 3,5 mUjoner. svarade elvärme fÖrbostadsuppvärmning för av ökningen i elkonsumtionen. Elförbrukningenför uppvärmning av bostäder var ca , vilket motsvarar avtotal elförbmkning. I en av statens industriverk framlagdreferensprognos (SIND PM 1977: 5) beräknas för elvärme 1985 åtgånärmare . Andelen elvärme för bostadsuppvärmning av förbmk-ningsökningenunder perioden 19751985 skulle enligt denna prognos vara , dvs. Inräknas elvärme i s. k. övriga lokalerinom övrigsektorn, dvs. skolor, daghem, butiker osv., uppgår den beräknadeelvärmeförbmkningen till ca . Om normala temperaturförhållanden rått under år1976 beräknas elförbrukningen för uppvärmning av bostäder och övriga lokaler hauppgått till ca . Även om hänsyn tas tiU bl. a. förbättrad energihushållningi byggnader förväntas elkonsumtionen för uppvärmning av bostäder och övrigalokaler komma att ungefär fördubblas fram . Elvärmens snabba expansion har i väsentlig gradvarit baserad på det kärnkraftprogram som har antagit.Kämkraftpro-grammet är nu under omprövning. I detta läge bör man givetvis undvikalåsningar, som sådana åtgärder vidtas som ger ökad handlingsfrihet.Vid en fortsatt kraftig elvärmeexpansion finns risk för att el föruppvärmningsändamål kan komma att produceras i fossil-eldade kraftverk avkondenstyp. Dessa har en verkningsgrad av endast medan verkningsgradenvid t. ex. fjärrvärme är väsentligt högre. Om utvecklingen skulle bli den nuskisserade får man en situation som enligt min mening inte är förenlig med engod energihushållning. Detta förhållande accentueras om olja används sombränsle i de fossil-eldade kondenskraftverken. Det finns enligt min mening goda skäl att nueftersträva återhållsamhet när det gäller användningen av el. Detta gällerinte minst på uppvärmningsområdet, där fjärrvärme i många fall är ett gottalternativ till el. Direktverkande elvärme har en nackdel i att endastel kan användas som energUcälla. Vattenburen värme ger däremot möjlighet attutan alltför genomgripande åtgärder basera uppvärmningen på såväl fjärrvärmesom el även av ackumulerande typ eller individueU oljepanna. Ettvattenburet värmesystem medför dock en något större energiåtgång och en störreinvesteringskostnad än ett system med direktverkande elvärme. Merkostnadenkan bedömas uppgå tiU 10 000 1976/77:129 57 för ett normalt småhus. Med lämplig dimensionering av radiator- ochrörsystem, bl. a. större radiatorytor, kan ett vattenburet system redan frånbörjan också anpassas tUl en ev. framtida användning av värmepump ellersolvärme. Den begränsade flexibUiteten i ett system meddirektverkande elvärme har också tagits upp av några remissinstanser.Byggnadsstyrelsen och statens råd för byggnadsforskning framhåller att enutveckling mot eluppvärmning av byggnader gör dessa svåra att anpassa tillframtida nya eller kompletterande system, som förutsätter luft- ellervattenburna system för uppvärmning. erinrar om att åtgärderför begränsning av direktverkande eluppvärmning av byggnader måste övervägasbl. a. med hänsyn till avsaknaden av flexibilitet. Också enligt fömtsätter möjligheterna att utveckla våra energisystem och utnyttjanya kompletterande energikällor att den direktverkande eluppvärmningen starktbegränsas till förmån för luft-eller vattenburna uppvärmningssystem. För att öka handlingsfriheten vad avser denframtida inriktningen av elproduktionen är det enligt vad jag haranfört angeläget att begränsa ökningstakten i elförbrukningen. Efter samråd medchefen för avser jag att ta initiativ tiU att utredafrågan om hur en sådan begränsning för uppvärmningsändamål lämpligen kanåstadkommas i områden där fjärrvärme eller liknande centraliserade vattenburnavärmesystem är eller kan väntas bU ett alternativ tUl elvärme. Ett ev. beslut grundat på det utredningsmaterialsom tas fram bör medverka till att öka handlingsfriheten inför det samladebeslut om energiförsörjningen, som skall fattas på grundval av bl. Jag viU emellertid redan nu ta upp frågan omskyldighet för eldistributör att leverera elektrisk ström för uppvärmning iområden med fjärrvärme. Enligt 2 § 4 mom. lagen (1902: 71 s. 1),innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (eUagen) är den sominnehar områdeskoncession för yrkesmässig distribution, dvs. den som har fåtträtt att ensam svara för eldistributionen inom ett visst område, i principskyldig att inom området tillhandahålla ström åt envar som har behov därav förnormalt förbrukningsändamål. En motsvarande skyldighet föreligger vidlinjekoncession, dvs. rätt att dra fram eldistributionsledning med visssträckning. Åsidosätts distributionsplikten kan koncessionenåterkallas. Frågor om distributionsplikt prövas av statens industriverk. energiplanering har berörtfrågan om eldistributörs skyldighet att tillhandahålla ström. Kommittén pekarpå att det numera allmänt anses att distributionsplikten omfattar också el förhusuppvärmning. I vissa fall har eldistributörerna enligt kommittén 1976/77:129 58 ansettsig skyldiga att leverera el för husuppvärmning även inom område medfjärrvärme, vilket kunnat innebära en orationell utbyggnad avdistributionsnäten för såväl el som fjärrvärme. Kommittén sätter därför i frågaom inte reglema i ellagen om distributionsplikt bör ändras så attdistributionsplikten inte gäller el för värmeändamål i områden för fjärrvärme. Några remissinstanser har tagit upp frågan omeldistributionsplikt vad gäller husuppvärmning. och kommun förordar attreglema i ellagen om distributionsplikt för husuppvärmning ses över och ändrasså att distributionsplikten begränsas. anser att det ärav väsentlig betydelse att kommunerna ges möjligheter att styra utvecklingen ienlighet med de i den kommunala energiplaneringen uppdragna riktlinjerna,exempelvis beträffande val av uppvärmningsform där leveransplikten för el kanmotverka kommunernas intentioner. Också jag anser att anordnande av eluppvärmning iett område där fjärrvärme finns eller planeras innebär en orationell utbyggnadav distributionsnäten. Tillhandahållande av el för uppvärmning i ett sådant områdeanser jag inte vara för normalt förbrukningsändamål. Jag förordar att ellagenändras så att det klart framgår att eldistributör i nu angivna fall är befriadfrån distributionsskyldighet vad gäller ström för uppvärmningsändamål. Denlagstiftning som jag förordar bör träda ikraft . I enlighet med vad jag nu har anfört har inomindustridepartementet upprättats förslag till 1. lag om kommunalenergiplanering, 2. lag om ändring i lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 3. lag om ändring i lagen (1937:249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar. Det under 3 angivna förslaget har upprättats isamråd med chefen för . 7.1Förslaget till lag om energiplanering I jämförelse med kommitténs förslag har i det inomindustridepartementet upprättade förslaget till lag om kommunalenergiplanering före- Prop.1976/77:129 59 Sålunda har till en början 1 § arbetats om.