prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Lagstiftningen börlill en början syfta till alt den enskilde, när han överväger att utnyttjakredit, får tillräckligt underlag för en riktig bedömning av kreditkostnader m,m. Vidare bör lagstiftningen inriktas på att förbättra konsumentens ställning iförhållande till den som lämnat krediten, sedan ett avtal väl har ingåtts,samt ge skydd mol vissa typiskt sett 1976/77:123 75 särskiltbetungande eller riskabla avtalsvillkor. Konsumenten måste också ges slörretrygghet för den händelse han råkar i belalningssvårigheter. Lagstiftningenbör omfatta alla kreditformer som är av praktisk betydelse frånkonsumentsynpunkt. Den bör emellertid särskilt inriktas på kreditformer som harelt mer samband med köp, eftersom behovet av konsumentskyddotvivelaktigt gör sig starkast gällande vid sådana kredilformer. har i betänkandet (SOU 1975:63)Konsumentkreditlag m. m. lagt fram förslag till lagstiftning som i sina grunddragmotsvarar de anspråk som enligl vad jag har anfört bör ställas på en konsumentskyddandelagstiftning på kredilområdel. Den föreslagna konsumentkredillagen, som förkonsumenlköpens del är avsedd all ersätta avbelalningsköplagen, innehåller ellomfattande regelsystem som syftar till all i olika avseenden stärkakonsumenternas ställning i kreditsammanhangen. Hit hör bestämmelser om vidgadupplysningsplikt för kreditgivare rörande kredilkoslnader m, m, samt krav påkontantinsats och maximering av kredittiden vid kreditköp. Kommittén föreslårockså en kraftig begränsning av säljarens möjligheter all lill säkerhet förfordran på gmnd av kreditköp förbehålla sig rätt att återta försåld vara. Under remissbehandlingen av kommitténs förslag harpraktiskt tagel samtliga remissinstanser ställt sig bakom tanken på attkonsumenternas ställning i kreditsammanhang behöver förbättras. Man sluterallmänt upp kring den gmndläggande idén om en vidgad konsumentupplysningrörande kredilkoslnader m. m., även om del från några håll anförs kritiska synpunkternär det gäller tillämpningsområdet för och den närmare utformningen av deföreslagna reglerna om upplysningsplikt för kreditgivare. Många remissinstanserpåpekar atl reglerna bör samordnas med den nya marknadsföringslag som haranlagils sedan kommillén lade fram sitt belänkande, I övrigt koncentreras flertalet remissinstansersintresse till förslagen om krav på kontantinsats, maximering av kredittiden ochbegränsning av återtaganderätten vid kreditköp. Tämligen fö remissinstanserstöder eller godtar helt kommitténs förslag på dessa punkter. I stället anserman på många håll all förslaget går alltför långt och all de föreslagnareglerna är alltför stela. Till de remissinstanser som för fram sådana synpunkterhör bl. a, företrädare för konsumentintressena. Åtskilliga instanser framhålleratl förslagen i vart fall sammantagna kan i alltför hög grad försvårakonsumenternas möjligheter att ingå och fullfölja kreditköp. Detta befarasdrabba främst de ekonomiskt sämst ställda, vilka har behov av liberalarekreditvillkor och vars främsta och ofta enda möjlighet att erhållakonsumtionskredii är att erbjuda säkerhet i den inköpta varan. Med hänsynhärtill menar man all förslagen inte kan anses främja konsumenternas intressen,i vart fall inte så länge del saknas andra lättillgängliga former förkreditfinansiering av köp. Främst från näringslivets sida befaras all del kanuppstå en avsevärd 1976/77:123 76 efterfrågeminskningsom t, o, m, skulle kunna påverka sysselsättningen inom vissa branscher. Förmin del vill jag först understryka vikten av alt konsumenterna får tillräckliginformation om de omständigheter som är av betydelse när det gäller att fattabeslut om utnyttjande av en kredit. Upplysning och vägledning har alltidutgjort väsentliga inslag i konsumentpolitiken. Genom den både centralt ochlokalt alltmer utbyggda konsumentverksamheten kommer konsumenterna att fötillgång till allt bättre information och allt större rådgivningsresurser ävenpå kredilområdel. Det slår emellertid klart alt konsumenternas behov avinformation på detta område inte kan tillgodoses tillräckligt genomkonsumentupplysande insatser från och den kommunalakonsumentverksamhetens sida. De som lämnar konsumenlkrediter, kreditgivarna,måste tillhandahålla sådan information all konsumenterna klart kan bedömavillkoren för olika krediterbjudanden. Inte minst viktigt är atl så långtmöjligt utforma informationen så, atl olika krediterbjudanden utan alltförstora svårigheter kan jämföras med varandra. Informationen bör bl. a. gekonsumenterna tydliga upplysningar om kreditkoslnaderna. Delfinns anledning anta atl en ökning av konsumenternas kunskaper om villkoren förkrediterbjudanden kommer att fö en dämpande inverkan på kreditkoslnaderna.Tidigare har jag nämnt atl konsumenlemas koslnader för vissa krediter kan varapåfallande höga. Som kreditköpkommillén har funnit är det skäl att tro altsäljaren vid en del kreditköp tillgodogör sig vinst både på varan och påkrediten. Kräver man av kreditgivaren att kreditkoslnaderna skall redovisas såfullständigt och öppet som möjligt samt i en form som medger jämförelser medandra kreditgivares utbud för kreditgivaren ett av konkurrenshänsyn betingatintresse av att hålla nere kreditkoslnaderna. Jag anser att kommitténs förslag rörandekreditgivares upplysningsplikt i huvudsak är väl underbyggda och väsentligenmotsvarar de krav som bör ställas på konsumentinformationen inom detta område.Som redan nämnts har emellertid en ny marknadsföringslag antagits sedankommittén lade fram sitt betänkande. Lagen ger bl, a. berörda myndighetervidsträckta möjligheter all ålägga näringsidkare all lämna information som äravintresse för konsumenterna, I likhet med etl fiertal remissinslanser anser jagdel lämpligast alt kreditgivares upplysningsplikt rörande kredilkoslnader m, m.samordnas med bestämmelserna i marknadsföringslagen. Jag skall senare redovisahur jag har tänkt mig all denna samordning skall åstadkommas. Enbart ökad information kan inte undanröja riskernaför mindre väl övertänkta beslut att utnyttja konsumtionskredii.Informationsplikten beträffande kredilkoslnader m. m. bör därför kompletterasmed ytterligare åtgärder som lar sikte på atl förebygga att konsumenterna ulantillräckliga överväganden binder sig vid oförmånliga och alltför betungandekreditålaganden. 1976/77:123 77 Framförallt behövs regler som tar sikte på kreditköpen. Olika åtgärder kan ifrågakomma i delta sammanhang.Hit hör till en början krav på att den som köper en sak på kredit alltid skallerlägga en viss minsta kontantinsats. Ett sådant krav är ägnat atl avhålla frånimpulsköp som senare visar sig vara alltför betungande. Kravet på en ickealltför obetydlig kontantinsats har också andra fördelar frånkonsumentsynpunkt, 1 likhet med kommittén anser jag därför att bestämmelser omkontantinsats bör tas in i lagstiftningen. Som jag skall återkomma lillanser jag dock all kommitténs förslag på den punkten går alltför långt. Detinnefattar också en alltför stel reglering. Förslaget kan på det sättet vållaallvariiga ölägenheter för en seriös kredilgivning. Beaktas bör också atl, ävenom lagstiftningen syftar till atl molverka alltför betungande eller på annatsätt ofördelaktiga kreditköp, detta inte för resultera i en lagstiftning somonödigtvis försvårar för förtänksamma konsumenter att genomföra önskadekreditköp. Vad jag nu har sagt leder lill att man när del gällerkontantinsats bör ha mer flexibla regler än kommittén har föreslagit, så alldel bl. a, blir möjligt atl la hänsyn lill särskilda förhållanden vid olikakreditformer och i skilda branscher. Angelägenheten av alt så långt möjligtundvika regler som kan vålla praktiska problem och som inte är klart motiveradefrån konsumentsynpunkt gör också atl jag i likhet med flertaletremissinstanser anser atl man bör avstå från all införa bestämmelser om längstakredittid vid kreditköp. Jag återkommer lill dessa frågor i det följande. Vissa remissinstanser har antytt möjligheten altinföra en allmän s. k, ångerräll vid kreditköp efter mönster frånhemförsäljningslagen. Detta skulle innebära alt köparen gavs rätl att inom visstid efter slutandet av ett kreditköpsavtal frånträda detta. Jag villemellertid erinra om atl hemförsäljningskommittén (Ju 1973:10), som f. n. seröver hemförsäljningslagen, vid sidan härav har alt utreda frågan om införandeav en allmän lagstiftning om s, k. öppet köp. Frågan om en allmän ångerrätt vidkreditköp bör uppenbariigen inte prövas innan hemförsäljningskommittén harredovisat sitt uppdrag. En fråga som har diskuterats utföriigl både avkommittén och av remissinstanserna är i vilken utsträckning den som säljer envara på kredit bör kunna förbehålla sig rätt att la tillbaka varan vidbristande betalning e. d. För min del anser jag i likhet med kommittén att ensådan återta-ganderätl otvivelaktigt kan innebära nackdelar för konsumenterna.En viss begränsning av säljarens möjligheter att ställa upp villkor omåtertaganderätt bör därför ske. Även på denna punkt anser jag dock allkommittéförslaget går för långt. Onekligen kan det i fråga om vissa varor, därdet finns en fungerande andrahandsmarknad, föreligga ett legitimt behov för säljarenatl kunna ta tillbaka varan vid kvalificerat betalningsdröjsmål från köparenssida, 1 en del fall kan det även för köparens del innebära en lämplig lösning 1976/77:123 78 attvaran las tillbaka. Viktigt är emellertid all man för de fall där återtagandeför ske ställer upp effektiva regler till konsumenternas skydd, bl. a. när detgäller den ekonomiska avräkning som skall ske i samband med återtagandet. Pådenna punkt har kommittén fört fram flera värdefulla förslag. Även i övrigt har kommittén lagt fram åtskilligadetaljförslag som enligt min mening bör genomföras. Hit hör regler om rätt tillförtida betalning vid konsumentkreditköp, inskränkning i kreditgivarens rättall kräva betalning och begränsning av konlohavares ekonomiska ansvarvid förlust av kontokort. Kommillén har föreslagit att bestämmelserna om bl.a. upplysningsplikt och konlanlinsals vid kreditköp skall straffsanktioneras.Förslaget i denna del, som har rönt delvis principiell kritik från vissaremissinstansers sida, torde fö ses mot bakgrund av att den nya, utbyggdamarknadsföringslagen inte förelåg när kommillén avgav sill belänkande. För egendel anser jag av flera skäl all man så långt möjligt bör lila till sanktionerav marknads-rättslig natur när del gäller all upprätthålla efterievnaden av dennu aktuella lagstiftningen. Bl, a. kan man pä det sättet fö en betydligtsmidigare handläggning av fall då överträdelse har skett. Detmarknadsrätlsliga systemet, som bygger på förhandlingar och i sista handvilesförbud, har också visat sig lämpligt i andra närtiggande sammanhang. För alt skydda konsumenterna mot oskäligakredilkoslnader har kommillén övervägt all föreslå särskilda lagregler omhögsta tillåtna ersättning för sådana koslnader. Kommittén har dock funnit allen maximering av kostnaderna för olika kreditformer med inbördes varierandekreditbelopp, kredittider, kreditrisker m. m. skulle kräva etl alltförkomplicerat och osäkert syslem. Fastställandet av kostnadslak skulle enligtkommillén också kunna föra med sig en tendens hos kreditgivare som liggerklart under taket att vilja närma sig det. Kommittén har därför låtit tanken påen koslnads-maximering falla. Även jag anser alt man bör avstå från alt införasärskilda lagregler om högsta tillåtna ersättning för kredilkoslnader Som jagtidigare har anfört torde redan en skyldighet för kreditgivare att lämna tydliginformalion om kreditkoslnaderna få en dämpande inverkan på dessa, I övrigttorde avtalsvillkorslagen och den förmögenhetsrältsliga generalklausulenerbjuda tillräckliga möjligheter att komma till rätta med användningen avoskäliga k.-editkostnadsvillkor. I sammanhanget vill jag också erinra om tillsatta reklamalionsulredningen (H 1976:02) har fåll i uppdragalt undersöka möjligheterna att ge konsumentombudsmannen (KO) rätl atl föraenskild konsuments talan i tvistemål inför allmän domstol. Flera remissinstanser har, särskilt mot bakgmnd avde nackdelar som kan vara förenade med det traditionella avbelalningsköpel ochsom ofta drabbar de ekonomiskt sämst ställda, ifrågasatt åtgärder i syfte atlbättre tillgodose konsumenternas behov av kredit på förmånliga villkor. 1976/77:123 79 hardiskuterats är bl. a. någon form av statlig kreditgaranti eller kreditförsäkring.Med anledning därav vill jag erinra om de tidigare berörda möjligheterna lillstatligt bosättningslån, I övrigt finns det inte anledning alt låta stödet tillekonomiskt eftersatta gruppersärskilt ta sikte på konsumenlkrediter utan meragenerell t verkande stödformer bör väljas. Jag kan härbl. a, hänvisa till denyligen genomförda höjningarna av bostadsbidragen. De regler som jag har förordat haruteslutande gällt konsument-relationer, dvs. fall då kredit erbjuds ellerlämnas av en näringsidkare lill en konsument för enskilt bmk. Reglerna omfattaralltså inte förhållanden mellanolika näringsidkare. Del vis omfatlassådana fallav gällande bestämmelser i avbelalningsköplagen. Det kan emellertid hävdas altdel skydd för kre-dillagaren som avbelalningsköplagen ger i dessa fall ärotillräckligt och all det alltså finns skäl att införa bättre skyddsregler ävenutanför konsument-området. Kommittén harockså uppmärksammat denna fråga ochkreditköputredningen,som harefterträll kommittén,avseratt överväga i vad månderegler som föreslås bör göras tillämpliga på relationer mellannäringsidkare m, m. Uppenbariigen bör detta utredningsarbete inte föregripas.Jag anser därför atl man i detta lagstiftningsärende bör nöja sig med attställa upp föreskrifter till skydd för konsumenterna. Jag vill emellertidpåpeka att den införda förmögenhetsrältsliga generalklausulen gällerbåde inom och utom konsumentområdet och all domstolarna således har möjlighetall jämka oskäliga avtalsvillkor även lill förmån för den som inte ärkonsument. Som tidigare nämnts föreslår kommittén alt de nyareglerna om konsumentkrediter skall tas upp i en särskild lag. På den punktenanser jag liksom en del remissinstanser att det i och för sig kan ifrågasättasom inte bestämmelserna borde tas in i avbelalningsköplagen. Mol detta talaremellertid all de nya reglerna, som jag har anfört, är avsedda alt enbartgälla relationerna näringsidkare - konsument, medan avbelalningsköplagen gälleräven andra partsrelationer. omfattar de nya föreskrifterna flerkreditformer än avbelalningsköplagen. som ju bara gäller del traditionellaavbetalningsköpet. Jag anser därför inte atl de nya reglerna bör tasin i avbelalningsköplagen. Inte heller finns del enligl min mening skäl atl,som någon remissinstans har föreslagit, föra in reglerna i konsumentköplagen. Istället bör de bilda en ny konsumentkreditlag. bör man i avvaktan pådel fortsalla utredningsarbetet behålla avbelalningsköplagen i huvudsakoförändrad. Den kommer då atl gälla vid sådana avbelalningsköp som inteomfattas av konsumentkredillagen, dvs. framför allt köp mellan näringsidkare. Kreditköpkommillén har i sill betänkande även lagtfram ett förslag lill lag med särskilda bestämmelser om uthyrning avvara(uthymingslag). Bakgmnden härtill är alt kommillén har ansett att etlgenomförande av dess förslag lill reglering beträffande konsumenlkredilköpenskulle kunna leda till en överströmning på marknaden mot kreditköpsliknandelånglidsför- Prop.1976/77:123 80 För all hindra en sådan överströmning, som enligt kommitténs meningskulle innebära nackdelar för konsumenterna, har kommillén föreslagit reglerom bl. a. depositionsplikl vid långtidsförhyrning, motsvarande reglerna omkontantinsats vid kreditköp, saml bestämmelser om rätt för konsumenten atl görasig fri från hyresavtal och att förvärva den förhyrda varan efter eltavräkningsförfarande. Kommittén har också föreslagit bestämmelser om skyldighetför uthyrare atl lämna konsumenten vissa upplysningar om avtalets innebörd. Förslaget till uthyrningslag har fåll ell blandalmottagande hos remissinstanserna. Flertalet av de remissinstanser som haryttrat sig synes visseriigen mena all en mer allmän övergång från kreditköplill långlidsförhyrning knappast är önskvärd. Åtskilliga remissinstanserframhåller emellertid all motiven för den föreslagna ulhyrningslagen sannoliktskulle bortfalla, om lagstiftningen rörande kreditköp ges en mindrelångtgående utformning än kommillén har föreslagit. Del understryks också attdet f n. finns former av uthyrning som är lill fördel för konsumenterna och alldenna verksamhet skulle bli allvariigt hotad, om kommitténs förslag genomfördesi oförändrat skick. För min del vill jag först påpeka all de regler omkreditköp m. m. som jag har förordat i del föregående innebär en mindrelångtgående reglering än som skulle följa av kommitténs förslag. Därmedbortfaller lill slor del riskerna för en mera allmän överströmning frånkreditköp lill uthyrning. Även i övrigt anser jag all kommitténs farhågor fören sådan överströmning är överdrivna. Det kan inte heller bortses från attvissa former av uthyrningsverksamhet fyller ett angeläget behov och att sådanverksamhet självfallet inte i onödan får försvåras. Samlidigt vill jagframhålla att kommitténs förslag till uthyrningslag innehåller flera värdefulladetaljer, inte minst när del gäller uthyrarens upplysningsplikt. Som jag senareskall återkomma till anser jag emellertid att man kan åstadkomma denkonsumentinformation som behövs på området även utan en särskild ulhyrningslag. Sammanfattningsvis anser jag atl man åtminstone fn, bör avstå från alt införa en särskild lagstiftning om uthyrning av varorlill konsumenter. Del finns emellertid anledning atl följa utvecklingen påområdet med uppmärksamhet. Skulle det visa sig alt del behövs särskildaskyddsregler får frågan las upp på nytt. Jag ämnar i ell följande avsnitt behandlaspörsmålet om uthyrning något utförligare. avser jag emellertidatt gå igenom de regler som bör gälla i fråga om kreditköp och andrakonsumentkrediter, 5.2Lagstiftningens tillämpningsområde m. m. Kommittén föreslår atl den nya lagen skall gällaalla former av kredit (beialningsanslånd eller lån) som lämnas till konsumentoch är avsedd huvudsakligen för enskilt bmk, under fömtsättning att kreditenlämnas eller förmedlas av näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. 1976/77:123 81 Även om den föreslagna lagen sålunda gäller vidalla former av kredit har den sin tyngdpunkt i regler om kreditköp av vara.Vissa bestämmelser föreslås emellertid också beträffande fristående län. Vidareavses reglema om marknadsföring bli gällande vid all kredilgivning tillkonsumenter. När det gäller tjänsteområdet anför kommittén attdet inte förekommer i någon slörre omfattning all tjänster tillhandahålls påkredit. Kommittén sägersig inte heller ha uppmärksammat några påtagligaolägenheter av kredilgivning i del sammanhanget. , somnumera har efterträtt kommittén, avser emellertid atl under sill arbete närmareöverväga i vad mån skyddsregler behövs för de fall där tjänster tillhandahållspå kredit. Härvid kommer att beaktas det arbete som bedrivs inomkon-sumenlljänstutredningen (Ju 1972:07), föreslagit om den nya lagenstillämpningsområde har i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Från ettpar håll hävdas dock att lagen borde omfatta även avtal mellan olikanäringsidkare eller mellan privatpersoner. Vidare har några remissinstanserifrågasatt om inte vissa kredilformer, t. ex. fristående lån i bank, börundantas från lagens tillämpningsområde. För min del har jag redan i föregående avsnittförordat att den nya lagstiftningen begränsas till att gällakonsumenlrelalioner, dvs. i allmänhet fall då kredit lämnas till konsument avnäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. För all molverka kringgående avlagen och fönga in vissa situationer som i fråga om skyddsbehovet framstår somi del närmaste likvärdiga med huvudfallet bör lagen dessutom, som kommitténhar föreslagit, omfatta fall där kredit förmedlas lill konsument av näringsidkaresom ombud för annan kreditgivare. I klarhetens intresse bör vidare anges attlagen omfattar inte bara krediter som faktiskt lämnas till konsument utan ävenkrediterbjudanden som är riktade till konsumenter I likhet med kommittén anser jag att lagen i principbör omfatta alla typer av krediter. Jag har emellertid redan tidigareframhållit atl skydds-behovet för konsumenterna gör sig starkast gällande närkredit lämnas med direkt inriktning på köp. Lagens tyngdpunkt bör därför liggapå regler om sådana kredilsituationer. Vissa bestämmelser, nämligen sådana somrör kreditgivares informationsskyldighet rörande kreditkostnader m. m., bördock gälla även andra former av krediter, t. ex. fristående lån i bank. Jagåterkommer till detta i följande avsnitt. När del gäller tjänster som tillhandahålls påkredit delar jag kommitténs uppfattning att man för avvakta resultatet avkonsumentljänstulredningens arbete innan särskilda skyddsregler på delta områdekan införas. Jag utgår från all kreditköputredningen beträffande tjänster ochandra nyttigheler som inte utgör varor återkommer med förslag i den månlagregler bedöms erforderiiga. Den nya konsumentkreditlagen kommer alltså alt tillväsentlig del uppta regler för del fallet atl kredit lämnas med direktinriktning på köp. Kom-6 1976/77. 1976/77:123 82 mittenhar som en sammanfallande benämning på hithörande transaktioner använt termenkreditköp. Härmed avses enligt kommitténs förslag för det första köp av vara,vid vilket säljaren lämnar köparen anstånd med någon del av betalningen.Hämnder faller del traditionella avbelalningsköpel och andra delbetalningsköpmen även köp där hela betalningen eriäggs på en gång någon tid efter det att varanhar kommit i köparens besittning. Vidare bör enligl kommittén under begreppetkreditköp inordnas vissa transaktioner som visseriigen innebär att säljaren gören kontantaffär men som för köparens del betyder att han sätter sig i skuld.Kommittén åsyftar här olika former av s. k. kontoköp och läneköp avseende vara,där det utmärkande är att hela eller någon del av betalningen eriäggs medbelopp som köparen får låna av bank, konlokortsförelag eller annan kreditgivarepå gmnd av en överenskommelse mellan kreditgivaren och säljaren som går ut påatt kreditgivaren skall lämna kredit för inköp hos säljaren. Vidare bör enligtkommittén till kreditköp givetvis hänföras köp av vara, vid vilket någon delav betalningen eriäggs med belopp som köparen för låna av säljaren själv. sålunda anfört om innebörden av begreppet kreditköp har godtagils avdel helt övervägande antalet remissinslanser, och även jag ansluter mig tillförslaget. Jag förordar all man i konsumentkreditlagen lar in en bestämmelse omatl med kreditköp förslås köp av vara, vid vilket säljaren lämnar köparenanstånd med någon del av betalningen eller vid vilket någon del av betalningenerläggs med belopp som köparen för låna av säljaren eller av annan kreditgivarepå gmnd av överenskommelse mellan denne och säljaren. Kommillén har föreslagit alt i konsumentkreditlagenlas in också en definition av den särskilda kreditköpsformen konloköp. Härmedbör enligl kommitténs förslag avses kreditköp vid vilket köparen förbetalningens er-läggande lar i anspråk elt av kreditgivaren medgivet utrymmeför fortlöpande kredit. Föregen del har jag inte funnit det erforderiigt med enlegaldefinition av begreppet kontoköp. Jag har emellertid inte någon erinranmol den beskrivning av begreppet som kommittén har gett. I detta sammanhang bör nämnas att en delremissinstanser har ifrågasatt om inte olika former av låneköp och kontoköphelt bör lämnas utanför den ifrågavarande lagstiftningen, främst på den grundenatt dessa kreditformer är relativt fördelaktiga för konsumenterna, Enligl minmening bör man emellertid inte generellt undanta vissa lyper av kreditköp frånregleringen. En annan sak är i vilken mån de olika bestämmelserna om kreditköpbör äga tillämpning på låneköp och kontoköp. Till denna fråga, som har blivitföremål för livlig diskussion under remissbehandlingen, återkommer jag i detföljande.