prop · G0031 · 1976-12-31 00:00:00 — Dessa ändringarkan inle anses vara av sådan karaktär att de på något sätt föregriperhälsovårdsutredningens eller socialutredningens överväganden. Utan alt mergenomgripande påverka den materiella regleringen av dessa områden eller utgörahinder för ytterligare reformer ansluter förslaget väl till den anda sompräglar de bägge utredningarnas direktiv. Vad beträffar nykterhetsvårdslagens föreskrift attsåväl män som kvinnor skall vara representerade i nyklerhetsnämnd framstår detsom sä självklart att båda könen bör vara företrädda i nämnden atl någon tvingandebestämmelse härom inte behövs. Som föråldrad bör föreskriften mönstras ut urnykterhelsvårdslagen. 5.3Proportionella val av nämnder För flertalet kommunala nämnder föreskrivs all deskall väljas proportionelll, om del begärs av ett visst antal ledamöter ifullmäktige (minst så många väljande som motsvarar det tal som erhålls omsamtliga väljandes antal delas med det antal personer valet avser, ökat med1). Principen är att en grupp i fullmäktige, som är tillräckligt stor för atlfå mandat vid proportionell fördelning, skall kunna genomdriva att valet Prop.1976/77:1 154 Regelns syfte är atl garantera att en minoritet i fullmäktigekan bli företrädd i nämnderna och att partierna där representeras i förhållandelill sin styrka i fullmäktige. Förfarandet vid proportionella val regleras ilagen (1955:138) om proportionellt valsätt vid val inom landsting,kommunfullmäktige m. m. För val av kommunstyrelsen, nämnder för oregleradförvaltning, revisorer och beredningar för ärenden som skall avgöras avfullmäktige finns en bestämmelse om proportionellt val med angivetinnehåll i 22 S fjärde stycket KL. Motsvarande bestämmelse finns i 23 S KLS och32 S LL. Samma regel om minoritets rätt att påkallaproportionellt val finns för de flesta nämnderna för reglerad förvaltning,däribland brandslyrelse (3 a S brandlagen), social centralnämnd och socialdistriktsnämnd (3 och 8 SS lagen om social centralnämnd), socialnämnd (3 Slagen om socialhjälp), (7 S barnavårdslagen), skolstyrelse (13S skollagen), utbildningsnämnd (20 F S skollagen), sjukvårdsstyrelse (9 Ssjukvårdslagen, 1962:242), styrelse för omsorger om psykiskt utvecklingsstörda(14 S lagen, 1967:940, angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda),civilförsvarsnämnd (41 S civilförsvarslagen , 1960:74) och arbetslöshelsnämnd(4 S kungörelsen, 1966:369, med närmare föreskrifter om arbetslöshelsnämnd ochdess verksamhet). I 3 S byggnadsstadgan och 3 kap. 1 S vallagen (1972:620)finns hänvisningsregler enligl vilka val av byggnadsnämnd resp. valnämnd skallske proportionelll i de fall då sådant är föreskrivet vid val lillkommunstyrelsen. Även andra av fullmäktige eller landstingförrättade val än sådana som avser den egna kommunens nämnder kan ske proportionelllom en minoritet i fullmäktige begär det. Detta gäller exempelvis val av andraledamöter av polisstyrelse än polischefen (76 S polisinstruktionen, 1972:511),val av huvudmän i sparbank (13 S lagen, 1955:416, om sparbanker) och val avledamöter i länsstyrelse (42 S länsstyrelseinstruktionen, 1971:460). Vidare kannämnas atl en inom utarbetad promemoria (Ds Ju1975:1) angående vissa ändringar i m. m. innehåller förslagom atl val av nämndemän i tingsrätt, fastighetsdomstol, länsrätt,länsskatterätl och fastigheisiaxeringsrält skall kunna ske proportionelltenligl samma regler som i kommunallagen. Den proportionella valmetoden vid val inom debeslutande kommunala församlingarna infördes för val av landstingsförvaltningsutskoll, drätselkammare och organ med beredande uppgifter. Sedandess har metodens användning successivt utvidgats till att omfatta det storafiertalet val som förrättats av fullmäktige och landsting. Huvudinvändningarnamot atl låta metoden användas över hela linjen har varit att proportionella valdels var ägnade all leda till en icke önskvärd politisering av valen ochnämndsarbelet, dels var oförenliga med de författningsbestämmelser om krav pånämnledamöiers sakkunskap som gäller för vissa nämnder. Prop.1976/77:1 155 För hälsovårdsnämnd och nyklerhetsnämnd saknasföreskrift om proportionellt val. De väljs alltså formellt genommajoritetsval. Detsamma gäller ytterligare några specialreglerade nämnder medmer eller mindre klar anknytning, t. ex. försäkringsnämnd,irafiknämnd, sjukhusdireklion och utvecklingsstörda. Alt föreskrift om proportionellt valsätt saknas ihälsovårdsstadgan motiverades av föredragande departementschefen (prop. 1958:B46 s. 140) med all den proportionella valmetoden inte alltid var förenlig medrekommendationen i 7 S hälsovårdsstadgan atl välja in läkare och veterinär ihälsovårdsnämnd. En liknande förklaring ges beträffande nyklerhetsnämnd (prop.1956:137 s. 29). Enligt föredragande departementschefen är den proportionellavalmetoden mindre ändamålsenlig om särskilda kvalifikationer är föreskrivnaför en eller flera av nämndledamölerna. I 5 S nykterhelsvårdslagen föreskrivsatt läkare om möjligt bör vara ledamot av nämnden och atl såväl män som kvinnorskall vara representerade. Enligt 23 S KLS kan proportionelll val inteförekomma i fråga om nämnd där borgarråd är självskriven som ordförande.Kommunallagsutredningen föreslår alt regeln tills vidare står kvar (24 Sfjärde stycket EKL). Huvudregeln i är altfullmäktiges val av nämnder och andra organ skall vara proportionella, om en påvisst sätt beräknad minoritet i fullmäktige begär det. De här aktuellaundantagen förklaras framför allt av svårigheter alt förena den proportionellavalmetoden med särskilda föreskrifter om nämnds sammansättning. Eftersom rekommendationerna och föreskrifterna omhur hälsovårdsnämnd och nyklerhetsnämnd skall vara sammansatta i detföregående föreslås utgå, föreligger inga hinder mot atl bereda möjlighet förfullmäktige atl utse även ledamöterna i dessa nämnder genom proportionelll val. Den proportionella valmetoden torde i och för sigkunna tillämpas även om man behåller rekommendationerna rörande nämndernassammansättning. Sådana rekommendationer finns i flera specialförfaltningarulan all detta har ansetts behöva utesluta en föreskrift om proportionellt val.Inle heller den omständigheten atl någon är självskriven ledamot ellerordförande i en nämnd är nödvändigtvis ett hinder för proportionellt val avövriga ledamöter i nämnden. Kyrkoråd och polisstyrelse kan sålunda väljas proportionellltrots alt kyrkoherden författningsenligt är ledamot av kyrkorådet ochpolischefen ordförande i polisstyrelsen (25 S fjärde stycket och 44 S 1 mom.lagen, 1961:436, om församlingsstyrelse samt 38 och 76 SS polisin-slriktionen). Det torde ha förhållit sig på detsättet att de av fullmäktige och landsting valda organen nästan utan undanlaghar fått sina platser för- Prop.1976/77:1 156 deladeefter proportionell grund vare sig formellt stöd för proportionelll val funnitseller ej. Denna ordning har tett sig självklar och farhågorna för skadligpolitisering eller andra olägenheter har knappast besannats. I praktiken gårvalen oftast till så att partigrupperna i förväg kommer överens om en gemensamkandidatlista, som innehåller samma mandatfördelning som skulle följa av ettproportionellt val. Möjligheten alt välja hälsovårdsnämnd ellernykterhetsnämnd proportionelll leder sannolikt i allmänhet inte till att dessanämnder blir sammansatta på annat sätt än de har brukat vara. En utvidgning avden proportionella valmetodens användningsområde torde trots detta vara avvisst värde för alt fullständiga det kommunala minoritetsskyddet. Utan lagstödkan inte minoriteten framtvinga ett proportionellt val. En regel om möjlighet till proportionellt val börinföras för val av i första hand hälsovårdsnämnd och nykterhetsnämnd. Ingabärande skäl kan emellertid anföras mot alt tillämpa en sådan regel även påandra kommunala nämnder, som formellt inte kunnat väljasproportionellt. Den förslagna utvidgningen av den proportionellavalmetodens tillämpningsområde kan lagtekniskt genomföras på två olika sätt. Det första innebär alt en hänvisning lillkommunallagens regel om proportionellt val tas in i specialförfatiningen. Denkan exempelvis, såsom skett i byggnadsstadgan och vallagen, ges den formen altval av nämnden i fråga skall ske proportionelll i de fall då sådant ärföreskrivet vid val till kommunstyrelsen. Det andra innebär atl bestämmelsen i KL omproportionellt val utvidgas till alt omfatta samtliga kommunala nämnderna. Det första alternativet innebär all man fortsätterpå den beträdda vägen och successivt utvidgar den proportionellavalmetodens användning. Det andra innebär ett nytt grepp. Det ger frän flerasynpunkter det mest tilltalande resultatet. I sin nuvarande lydelse, som ikommunallagsutredningens förslag behålls i princip oförändrad, föreskriverkommunallagens bestämmelse proportionellt nämndval endast beträffandekommunstyrelsen och sådan nämnd som sägs i 44 S andra stycket KL, dvs. nämndför oreglerad förvaltning. Begränsningen lill de enbart kommunallagsregleradenämnderna bör tas bort. Hänvisningen till 44 S andra stycket utgår och regelngörs tillämplig, förutom på kommunstyrelsen, på annan nämnd. Delta skall gällavare sig nämndens verksamhet är oreglerad eller specialreglerad.Special-författningarnas regler i ämnet kan därigenom mönstras ut. Konsekvenserna härav blir i korthet följande.Förutom hälsovårdsnämnd och nykterhetsnämnd kommer några enstaka nämnder, somför närvarande inte kan väljas proportionellt, atl formellt kunna utses pådetta sätt. Med utgångspunkt i alt ändringen görs i den avkommunallagsuiredningen föreslagna enhetliga kommunallagen (24 S tredjestycket EKL). som även avser landstingskommun, gäller det sjukhusdireklion,uttagningsnämnd, slakthusslyrelse och möjligen ytteriigare någon nämnd. På deflesta håll medför Prop.1976/77:1 157 dennya ordningen sannolikt inga ändringar i sak i förhållande lill den nuvarande.Vid lagstiftning om nya kommunala nämnder blir det proportionella valsättettillämpligt på dessa, om man inle uttryckligen föreskriver annat. Uttrycket "annan nämnd" bör inte vållanågra större problem i tillämpningen. Kommunallagen innehåller fiera reglersom gäller oreglerade och specialreglerade nämnder, t, ex, bestämmelserna omersättning till ledamöter av kommunstyrelsen och annan nämnd (46 S 1 mom,) ochom besvär över beslul av kommunstyrelsen och annan nämnd (76 S 2 mom,). Den föreslagna bestämmelsen om proportionellt valavser, i likhet med kommunallagens övriga reglerom nämnd, endast kommunalnämnd.Sådana nämnder och andra organ som med hänsyn till bestämmelserna om derastillsättande, verksamhetsformer och uppgifter är att betrakta som statligamyndigheter eller åtminstone icke kommunala organ faller således utanförbestämmelsens tillämpningsområde. DeUa torde gälla bl. a. trafiknämnd,försäkringsnämnd och utvecklingsstörda vilka alltsåinte heller i fortsättningen utan ändring i resp. specialförfatining formelltkan väljas proportionelll. Vidare skall understrykas att ändringen endastgäller nämnder. För kommittéer, arbetsgrupper m. m. blir rättsläget såledesdetsamma som . Med den föreslagna ändringen vinner man denfördelen att kommunallagen uttömmande anger vilka av kommunens egna organ somkan väljas proportionellt. En sådan enhetlig reglering kan ha ett visst värdemed hänsyn till atl fullmäktige och landsting i regel förrättar valen tilldessa organ . Reglerna om proportionellt val av kommunala nämnderbehöver dä inle sökas i flera olika författningar. De särskilda bestämmelserna om proportionellt valföreslås utgå ur de specialförfaltningar som omfattas av översynen. Att tillsvidare låta dem stå kvar i övriga författningar angående specialregleradekommunala nämnder kan knappast medföra några olägenheter. Den av borgarrådsinstitutionen betingadeundantagsregeln för val av nämnder i , som intagits ikommunallagsutredningens förslag, bör inte ändras på annat sätt än så alt desslydelse i formellt hänseende stämmer överens med huvudregeln om proportionelllval. I de olika specialförfaltningarna återfinnsvarierande bestämmelser om utomståendes närvaro vid nämndsammanträden. På densociala sektorn har dessa föreskrifter i allmänhet getts formen avrekommendationer alt biträde av medicinsk eller juridisk sakkunskap bör anlitasi de fall sådan inte är företrädd i nämnden. Vid hälsovårdsnämnds sammanträdehar en flertal utomstående tjänstemän rätt att närvara. Vissa har därutöverskyldighet alt vara närvarande, om rekommenderad sakkunskap inte är företrädd Prop.1976/77:1 158 Motsvarande fråga har i socialhjälpslagen lösts så atl nämnden fårtillkalla särskilda sakkunniga att delta i överiäggningarna. Denna rätttillkommer f. ö. flertalet specialreglerade nämnder men i socialhjälpslagen hardet inle ansetts behövligt med en uttrycklig rekommendation atl anlita biträdeav viss sakkunskap. Andra specialförfatiningar innehåller varierandebestämmelser om närvarorätt lör förvaltningschef eller föredragande. Debestämmelser som gäller och de skäl som i olika sammanhang har anförts för ochmot dessa föreskrifter redovisas i det följande. har frågor om närvarorätt för andraän nämndledamöterna främst aktualiserats beträffande heltidsengageradeförtroendemän och de anställda hos kommunerna. I direktiven för utredningen omden kommunala demokratin (riksdagsberälielse C 20) nämns särskiltfrågan om närvarorätt för heltidsengagerad förtroendeman i nämnd därvederbörande inte är ledamot. Samma utredning har genom tilläggsdirektiv (1973års riksdagsberättelse C 10) fått i uppdrag atl utreda de problem som medhänsyn till den politiska demokratin och den kommunala verksamhetens karaktärär förenade med frågan om personal representation i kommunala nämnder. Med stödav lagen (1972:271) om närvarorätt vid sammanträde med ellerlandstingskommunal nämnd bedrivs under innevarande man-dalperiod vissförsöksverksamhet i ett sextiotal kommuner och landstingskommuner. Med hänsyn till del pågående utredningsarbetet ocheftersom dessa frågor främst måste prövas från andra utgångspunkter än de somgäller för översynsarbelet, kommer frågorna inte att vidare beröras i dettasammanhang. Enligl 3 a S 2 mom. brandlagen har brandchefen rättatl vid sammanträde med brandslyrelsen delta i överiäggningarna men inle ibesluten samt att få sin mening antecknad till protokollet. Bestämmelsen fannstidigare intagen i brandstadgan (1962:91). Vid brandstadgans tillkomst gav ochLandskommunernas förbund uttryck för uppfattningen att brandchefs rätt atlnärvara och yttra sig vid sammanträde med brandstyrelsen inte borde bestämmas iförfattning. Till stöd för denna mening åberopade förbunden att jämförbarakommunala tjänstemän inte har en sådan särställning. Föredragande departementschefen (prop. 1962:12 s.149) erinrade dock om att del inom den specialreglerade förvaltningen ärvanligt atl förvaltningschefen och vissa andra experter har närvaro- ochyttranderält. Med hänsyn till den ställning som tillkommer brandchefen enligtbrandlagstiftningen och viss annan lagstiftning ansåg departementschefen atthans rätt att närvara och yttra sig liksom dittills borde anges uttryckligen. Prop.1976/77:1 , 159 Enligt 6S byggnadsstadgan har tjänsteman, som harlill åliggande att föredra ärenden inför , rätt att delta inämndens överläggningar men inle i besluten samt atl där han begär del få sinsärskilda mening antecknad till protokollet. Samma rätt tillkommer sådantjänsteman vid länsstyrelse eller annan tjänsteman, som kallats all i dennaegenskap närvara vid sammanträde med nämnden. Vid byggnadsstadgans tillkomst slopades i storutsträckning tidigare bestämmelser om rätt för utomstående alt utan kallelsedelta i överiäggningar. Rätt att närvara vid nämndenssammanträden tillerkändes bara tjänsteman hos nämnden, i vars uppgifter detingår att föredra ärenden direkt inför nämnden t. ex. stadsarkitekt,stadsplanechef stadsingenjör, mätningsman, byggnadsinspektör m. fi. Omutomstående ijänslerrian av nämnden kallades alt närvara vid sammanträde ansågföredragande departementschefen (prop. 1959:168) det naluriigt alt han gavsrätt all fö sin mening antecknad lill protokollet. Enligt 16 S skollagen skall skolchefen närvara vidsammanträde med skolstyrelsen eller avdelning av denna. Han har därvid rättatt delta i överläggningarna men inte i besluten och atl få sin särskildamening antecknad till protokollet. Bestämmelsen överfördes vid tillkomsten avskollagen oförändrad från skolstyrelselagen (1956:614). 1 förarbetena tilldenna lag framhölls atl de pedagogiska facksynpunkterna vid skolstyrelsenssammanträden skall företrädas av såväl skolledare som lärare. Det påpekadesalt skolledarens deltagande i styrelsearbetet inte är betingat endast avbehovet av att ha en sekreterare och föredragande ulan också av nödvändighetenatl vid frågornas behandling ha tillgång till den särskilda sakkunskap hanbesitter. Stor uppmärksamhet ägnades frågan om fackrepresentation i skolstyrelsendvs. rätt för lärare att delta i sammanträden. Fakrepresentaiionen avskaffadesgenom en ändring i skollagen är 1970. Frågan om fackrepresentationens avskaffande väcktesav genom en skrivelse lill Kungl. Maj:t (2 LU 1969:88, rskr 376). I sambanddärmed framhöll andra lagutskottet att skolområdet inte är så säreget attbehovet av sakkunnig hjälp inte kan tillgodoses på samma sätt som pä andraområden av den kommunala verksamheten. Önskemålet om sakkunskap kan tillgodosesbl. a. genom atl skolchefen deltar, genom atl andra tjänstemän fungerar somföredragande inför styrelsen och genom atl lärare och andra tillkallas för attlämna upplysningar. För sKolstyrelserna borde enligl utskottet i fråga omsammansättningen gälla samma principer som för andra kommunala nämnder. Prop.1976/77:1 160 5.4.4 och social distriktsnämnd Som har framhållits i det föregående (avsnitt5.2.1) bör juridisk och medicinsk sakkunskap om möjligt vara företrädd inomsocial centralnämnd. Är behovet avjuridisk eller medicinsk sakkunskap intetillgodosett inom nämnden, bör den enligt 5 S lagen om social centralnämndanlita biträde av personer med sådan sakkunskap. Enligt samma lagrum fårnämnden vid behov tillkalla särskilda sakkunniga au delta i nämndensöveriäggningar och anlita det biträde i övrigt som fordras. Vad nu har sagts omsocial centralnämnd gäller också social disiriktsnämnd. Förebild till rekommendationerna att nämnden vidbehov skall anlita biträde av person med juridisk och medicinsk sakkunskap harhämtats frän barnavårdslagen resp. nykterhelsvårdslagen. Vid tillkomsten avlagen om social centralnämnd förklarade socialutredningen (Stencil S 1969:11)att man - eftersom lagförslaget endast syftade till att göra en integration avde tre vårdnämnderna möjlig - inle borde göra några sakliga ändringar igällande rätt. Utredningen framhöll dock att det i ett behandlingsteam inom socialvårdenborde ingå även andra experter än läkare, t. ex. psykolog och sociolog.Uiredningen avsåg därför att vid sin slutliga revidering av vårdlagstiftningenta ställning till frågan i vilken utsträckning det kan vara motiverat att ifortsättningen i lagtexten särskilt framhäva betydelsen av den medicinska -liksom den juridiska - expertisen. Föredragande departementschefen (prop. 1970:121)anslöt sig till utredningens uppfattning att ingen saklig ändring vid dettatillfälle borde göras i gällande ordning såvitt avsåg rekommendationen attnämnden skulle anlita biträde av juridisk och medicinsk sakkunskap. Enligt 5 S socialhjälpslagen får socialnämnd vidbehov tillkalla särskilda sakkunniga att delta i nämndens överiäggningar samlanlita det biträde i övrigt som behövs. Vid tillkomsten av socialhjälpslagendiskuterades frågan om man i lagen borde ta in bestämmelser som motsvaradefaltigvårdslagens föreskrifter om rätt för kyrkoherde och tjänsteläkare atldelta i fattigvårds-styrelsens förhandlingar. Föredragande departementschefen(prop. 1955:177 s. 275) ansåg att en sådan lagfäst rätt att närvara vidsocialnämndens sammanträden inte borde tillerkännas prästerskapet eller någonannan grupp av socialt verksamma personer och således inle hellertjänsteläkarna. I stället borde det ankomma pä nämnden själv att avgöra omförsamlingsprästen eller annan socialt intresserad person skulle tillkallas föratt såsom sakkunnig delta i överiäggningarna. Även om del kanske var självklartatl nämnden hade denna befogenhet borde en bestämmelse härom tas in i lagen.Givetvis borde nämnden också i andra fall ha rätt alt i sin verksamhet anlitabiträde av socialt intresserade män och kvinnor. Till departementschefensuppfattning anslöt sig andra lagutskottet (2 LU 1955:39), som dock framhöllatt Prop.1976/77:1 161 detär av vikt alt nämnden utnyttjar den sakkunskap och personkännedom som måfinnas hos prästerskapet eller andra. Som har nämnts i det föregående (avsnitt 5.2.3) börenligt 7 S barnavårdslagen juridisk sakkunskap om möjligt vara företrädd inombarnavårdsnämnd. Är behovet avjuridisk sakkunskap inte tillgodosett inomnämnden, bör denna enligt 10 S barnavärdslagen anlita biträde av lagfarenperson. Enligl samma lagrum får nämnden vid behov tillkalla särskildasakkunniga alt delta i nämndens överiäggningar och anlita del biträde i övrigtsom erfordras. Frågan om juristmedverkan i barnavårdsnämndensarbete har uiföriigi behandlats i avsnitt 5.2.3. Frågan om eventuellt inval avjurist i nämnden stod där i förgrunden. Här lämnas en redogörelse för de skäl som vidbarnavårdslagens tillkomst och vid andra tillfällen har anförts för och motföreskriften atl nämnden bör anlita biträde av jurist, om sådan inte ingår inämnden. Föredraganden (prop. 1960:10 s. 94-96) strök starktunder betydelsen av att juridisk sakkunskap utnyttjas i barnavårdsnämndernasarbete. Det stod enligt föredraganden fullt klart att ett ökat utnyttjande avjuridisk sakkunskap skulle främja rättssäkerheten och effektiviteten ibarnavårdsnämndernas arbete. Föredraganden framhöll atl nämndens behov avjuridisk sakkunskap kan tillgodoses också pä andra vägar än genom inval avjurist i nämnden. Nämnden borde enligt föredraganden ha en allmän befogenhet aUtillkalla särskilda sakkunniga att delta i överiäggningarna och att anlita delbiträde i övrigt som erfordras. Med stöd av denna befogenhet kunde nämndentillförsäkra sig bl. a. erforderiigt juridiskt biträde. Utan atl i någon mån förringa betydelsen för barnavårdsarbetetav annan sakkunskap kunde enligt föredraganden med fog sägas atl behovet av juristmedverkanligger på ett särskilt plan. Juristens uppgift är att vaka över att de i lagenföreskrivna formerna och anvisade utvägarna anlitas. Sålunda skall han bl. a.se till att speciell sakkunskap, t. ex. medicinsk och psykologisk sådan, ierforderlig omfattning anlitas i nämndens arbete. Kraven på rättssäkerhettalade också enligt föredraganden för att den juridiska sakkunskapen i vissmån bör inta en särställning. Föredraganden föreslog därför aU i lagen skulleinföras en direkt anmaning till att anlita biträde av lagfarenperson, om behovet av juridisk sakkunskap inte är tillgodosett inom nämnden.Närmare föreskrifter om på vilket sätt eller i vilken omfattning delta skallske ansåg föredraganden inte vara nödvändiga eller ens önskvärda. Som tidigare nämnts (avsnitt 5.2.1) harjustitieombudsmannen i en framställning till Kungl. Maj:t den 30 maj 1967tagit upp frågan om juristmedverkan i . Han har därvid uttalatatt åtskilliga ärenden angående ingripanden med stöd av 25 S barnavårdslagen omomhänder- H 1976/77. Prop.1976/77:1 162 tagandeav barn fÖr samhällsvård eller 50 S angående förbud alt flytta barn från dessfosterhem avgjorts ulan jurisimedverkan. Vid vissa inspektioner hade han kunnatkonstatera alt barnavårdsnämnderna i åtskilliga av dessa ärenden gjort sigskyldiga till allvariiga och betänkliga feltolkningar av barnavårdslagen ochandra fel. Detta framstod desto mer betänkligt som det gällde frågor omfrihetsberövanden. Enligt JO:s mening torde dessa fel i betydande utsträckningha kunnat undvikas om jurist hade medverkat vid beslutens fattande. Han villedärför ifrågasätta om inte 10 S barnavårdslagen borde ändras på sådant sätt attjuristmedverkan i någon form gjordes obligatorisk i ärenden angåendefrihetsberövanden och förbud mot förfiyttning av fosterbarn.