prop · G003110 · 1976-12-31 00:00:00 — 1976/77:110 Regeringens proposition omändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor, m. m.; Regeringenförslår atl antaga de förslag som har upptagils i bifogade utdrag avregeringsprotokoil ovannämnda dag. Enliglavtalsvillkorslagen kan förbjuda näringsidkare atl användaavtalsvillkor som är oskäliga mot konsumenterna. Lagen gäller i fråga omvillkor som används vid erbjudande av varor och tiänster eller i samband meduthyrning av lösöre. Undanlag har gjorts for verksamhet som står under tillsynav bankinspektionen eller forsäkringsinspeklionen. I propositionen föreslåsatt lagens tillämpningsområde utvidgas så atl även oskäliga villkor som användsav näringsidkare vid erbjudande lill konsument av andra nytligheter än detidigare nämnda kan förbjudas. Utvidgningen innebär bl. a. alt lagen blirtillämplig på försäljning av fast egendom. Lagen kommer ocksä atl omfattavillkor som används vid erbjudanden av annan lös egendom än varor, exempelvishus på annans mark och rättigheter av olika slag. Vidareföreslås atl lagen skall bli tillämplig på villkor som används vid yrkesmässigförmedling av erbjudanden, exempelvis villkor som fastighetsmäklare användervid förmedling av köp mellan privatpersoner. Fråntillämpningsområdet undantas liksom villkor som används i verksamhetunder tillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektionen. Slutligenföreslås viss ändring i lagen om skiljemän. Genom ändringen hindras atl delförenklade rättegångsförfarande som tillämpas i tvistemål om mindre värdensätts ur spel genom skiljeklausuler i kontrakt som används vid försäljning avsmåhus till konsumenterna. 1Riksdagen 1976/77. Prop.1976/77:110 2 Lagom ändring i lagen (1971:112) om Förbud mot oskäliga avtalsvillkor Härigenom föreskrives au 1och 3 a Si? lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avlalsvillkori skall hanedan angivna lydelse. 1 Ärvillkor, som näringsidkare använder vid erbjudande av vara eller tiänsl tillkonsument for enskilt bruk, med hänsyn ti'l vederiagel och övrigaomständigheter att anse som oskäligt mol konsumenten, kan , omdel är påkallat frän allmän synpunkt, meddela näringsidkaren forbud att framdelesi liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Förbud skallförenas med vite, om ej della av särskilda skäl är obehövligt. Förstastycket äger motsvarande tillämpning, om näringsidkare erbjuder konsument attmot vederlag förvärva nyttjanderätt till lösöre för enskilt bruk. Förbudkan meddelas även anställd hos näringsidkare och annan som handlar pånäringsidkarens vägnar. Ärvillkor, som näringsidkare / sin yrkesmässiga verksamhet använder viderbjudande av vara, tiänsl eller annan nyttighet lill konsument forhuvudsakligen enskilt bruk, med hänsyn lill vederlaget och övrigaomständigheter all anse som oskäligt mol konsumenten, kan ,om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud atlframdeles i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Förbudskall förenas med vite, om ej detta av särskilda skäl är obehövligt. Förstastycket äger motsvarande tillämpning på villkor som näringsidkare i sinyrkesmässiga verksamhet använder vid förmedhng från näringsidkare eller annanav erbjudande som avses i första stycket. Förbudkan meddelas även anställd hos näringsidkaren och annan som handlar på dennesvägnar. Näringsidkareär skyldig att pä anmaning av konsumentombudsmannen inkomma med yttrandeeller upplysning i ärende enligt 'Senaste lydelse av lagens rubrik 1973:878. 2 Senastelydelse 1973:878. 3 Senastelydelse 1972:730. Näringsidkareär skyldig atl på anmaning av konsumentombudsmannen inkomma med yttrandeeller upplysning i ärende enligl Efterkommes icke sådan anmaning, fär ombudsmannen förelägganäringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vid vite av högst . Efterkommes icke sådan anmaning, fär ombudsmannen förelägganäringsidkaren att fullgöra sin skyldighet vid vite av högst . beslut om vitesföreläggande fär lalan ej föras. Dennalag träder i kraft . Prop,1976/77:110 Lagom ändring i lagen (1929:145) om skiljemän Härigenom föreskrives all3a S lagen (1929:145) om skiljemän skall ha nedan angivna lydelse. Kan tvist mellan näringsidkare och konsument prövas av tingsrätt och rör tvisten vara, tiänsl eller annan nyttighet som tillhandahällils för huvudsakligen enskilt bruk, flr före tvistens uppkomst träffat avtal all tvist skall hänskjutas till skiljemän ulan förbehåll om rätt för parterna att klandra skiljedomen göras gällande endast om tvisteföremålets värde är högre än som anges i 1 S lagen '/ tvist mellan näringsidkare och konsument rörande vara eller tiänsl somtillhandahållits for huvudsakligen enskilt bruk fär före tvistens uppkomstträffat avtal atl tvist skall hänskjutas till skiljemän ulan förbehåll om rättför parterna att klandra skiljedomen ej göras gällande, om tvisteröremåletsvärde ej är högre än som anges i 1 S lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom mindre värden. (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden eller hinder enligt 3§ nämnda lagmöter mot lagens tillämpning. Första stycket gäller ej om tvisten rör avtalmellan försäkringsgivare och försäkringstagare och ejheller om annat följer av internationella Dennalag träder i kraft . Äldre bestämmelser gäller i fråga om avtalsom har träffats före ikraftträdandet. 'Senaste lydelse 1974:9. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , Åsling, Söder,, Mundebo, Krönmark, , , , , Lagrådsremissom ändring i lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor, m. m. Den6 tillsattes en utredning om förbättrat konsumentskydd vid förvärv avsmåhus m.m. Utredningen, som antagit namnet småhusköpkom-mitlén (Ju 1975:02)',har avlämnat en promemoria (Ds Ju 1976:10) med förslag till bl. a. lagom ändring i lagen om oskäliga avtalsvillkor (avtalsvillkorslagen). Kommitténspromemoria, vari föreslås en viss utvidgning av lagens tillämpningsområde, börfogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 1. Därefterhar inom utarbetats promemorian (Ds Ju 1976:13)Avtalsvillkorslagens tillämpningsområde. Departementspromemorian innehållerförslag till ytteriigare utvidgning av tillämpningsområdet. Förslaget bör fogastill prolokollel som bilaga 2. Debåda promemoriorna har remissbehandlats tillsammans. Därvid har yttrandenavgetls av hovrätten för Nedre , bostadsdomstolen, bankinspektionen,försäkringsinspektionen, kommerskollegium, ,näringsfrihelsombudsmannen (NO), , försäkringsrättskommittén(Ju 1974:09), arrendelagskommittén (Ju 1975:04), finan-sieringsbolagskommittén(Fi 1975:08), , landsorganisationen i (LO),(), Central- ', ordförande, professor ,utredningssekreterare , organisationschef ochledamoten av /ngegärd . 1976/77:110 6 organisationenSACO/SR, , Näringslivets byggnadsdelegalion(byggnadsdelegalionen), . Svenska bankföreningen.Svenska sparbanksföreningen, förenings bankers förbund,. Svenska ,, allmännyUiga bostadsföretag. Kommerskollegiumhar bifogat yttranden av , handelskammare,handelskammaren i Göteborg-Västsvenska handelskammaren, handelskammareoch handelskammaren för och . och har förklarat siginstämma i byggnadsdelegationens yttrande. Kommitténspromemoria innehåller värderingar av olika avtalsvillkor som används vidöveriålelse av fast egendom m. m. till konsumenter (bilaga 1 avsnitt 8).Härtill har och gjort vissaanmärkningar. En sammanställning av verkels och samfundets anmärkningar börfogas lill protokollet som bilaga 3. Konsumentpolitikensuppgift är all stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden.I detta syfte har tagits initiativ lill både näringsrältsligoch civilrättslig lagstiftning. Dennäringsrätlsliga lagstiftningen syftar till att stärka helakonsument-kolleklivets ställning. Bland lagarna på området märks främst lagen(1971:112) om förbud mol oskäliga avtalsvillkor, avtalsvillkorslagen (ändradsenasi 1973:878), och marknadsföringslagen (1975:1418, ändrad 1976:55). Dencivilrältsliga lagstiftningen är direkt inriktad pä alt stärka enskildakonsumenters ställning i förhållande till näringsidkare och ger anvisningar omhur tvister skall lösas. Hit hör bl. a. lagen (1971:238) om hemförsäljning m. m.och konsumentköplagen (1973:877, ändrad 1975:1419). Av särskilt intresse närdet gäller avtalsvillkor är den nya s. k. generalklausul som har införts i 36 §lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättensområde, avtalslagen (36 § ändrad 1976:185). Idetta sammanhang kan ocksä nämnas det förslag till konsumentkreditlag somnyligen har remitterats lill lagrådet och som innehåller både näringsrättsligaoch civilrättsliga bestämmelser. Prop.1976/77:110 7 led i konsumentpolitiken harsiatsmaklerna inrättat olika myndigheter föratt ta lill vara konsumenternas intressen. Hit hör därverkschefen tillika är konsumeniombudsman (KO) samt . Denämnda myndigheterna tillämpar den näringsrättsliga lagstiftningen.Konsumentverket övervakar marknaden och söker vid behov fä förelagen altfrivilligt anpassa sin marknadsföring och sina avtalsvillkor till konsumenternasintressen. Lyckas i visst fall inle detta, kan KO föra ärendet införmarknadsdomstolen, som kan besluta om tvingande åtgärder. Tvistermellan enskilda konsumenter och näringsidkare rörande varor och tiänster kan,förutom av de allmänna domstolarna, prövas av allmänna reklamaiionsnämnden.Nämndens beslut utformas som rekommendationer och kan således inte somdomstolsavgöranden verkställas tvångsvis. Vidsidan av den nu angivna vägen att lösa konsumeniivister har emellertidstatsmakterna också sökt göra del enklare för enskilda medborgare atl ta tillvara sin rätt inför domstol. Här åsyftas främst lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden (ändrad 1974:387). Tanken bakom den lagen är atträttegångsförfarandet skall vara enkelt och att kostnaderna skall hållas nere.Lagen gäller tvister där ivisteföremålels värde uppenbart inte översiigerhälften av basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Oavsettvärdet kan dock en tvist handläggas enligt det förenklade förfarandet, omtvisten huvudsakligen rör en fråga som har prövats av allmännareklamationsnämnden. Regeringentillsatte en utredning (H 1976:02) för översyn avreklamationsförfarandel i konsumeniivister (reklamationsulredningen).Utredningen skall också pröva om inte KO bör kunna föra talan för enskildkonsument vid allmän domstol. 2.2Rättsläget på avtalsvillkorsområdet m. m. Rättslägetpä avtalsvillkorsområdet behandlas utföriigt i kommitténs promemoria (bilaga 1avsnitt 3-5) som också innehåller en redogörelse för marknadsföringslagen. Härskall endasi anmärkas följande. Huvudsyftetmed avialsvillkorslagen är att ta till vara konsumentemas intressen när detgäller utformningen av kontraktsformulär inom olika branscher. Lagen innehålleri detta syfte ens. k. generalklausul,enligl vilken kanförbjuda näringsidkare att i fortsättningen använda avtalsvillkor som medhänsyn till vederiaget och övriga omständigheter är aU anse som oskäligt motkonsumenten. Förbud skall i regel förenas med vite. Förbud kan meddelas ävenanställd hos näringsidkare eller annan som handlar på näringsidkares vägnar. Enförutsättning för att lagen skall kunna tillämpas är att näringsidkaren haranvänt villkoret vid erbjudande av vara, yänst eller nyttianderält till Prop.1976/77:110 8 lösöre.För atl förbud skall kunna meddelas förutsätts vidare alt del är påkallat fränallmän synpunkt. Delta innebär atl ingripande med slöd av lagen inte bör ske ienstaka fall som saknar principiell betydelse. Det har framhållits atl lagenfrämst tar sikte på oskäliga villkor i formulärrätlens standardavtal (prop.1971:15 s. 82). Fränlagens tillämpningsområde har undaniagits verksamhet som slår under tillsyn avbankinspektionen eller försäkringsinspektionen. Frågoromförbud enligt avtalsvillkorslagen prövas av efter ansökan avKO. Om KO beslutar alt inte föra ett visst fall lill domstolen, får ansökangöras av sammanslutning av konsumenter, löntagare eller näringsidkare. Fall sominte är av större vikt fär prövas av KO genom förbudsföreläggande. Sådantföreläggande innebär att den som antas ha använt oskäligt avtalsvillkor av KOföreläggs förbud vid vite atl fortsätta därmed. Godkänns föreläggandel, gällerdel som förbud som meddelats av . Näringsidkareär skyldig atl på KO:s anmaning komma in med yttrande eller upplysning iförbudsärende. KO kan förelägga vite, om anmaning inle ållyds. Marknadsföringslagenhar till ändamål atl främja konsumentemas intressen i samband mednäringsidkares marknadsföring av varor, tiänster och andra nytligheter och attmotverka marknadsföring som är otillbörlig mol konsumenter eller näringsidkare.Lagens centrala bestämmelser är tre generalklausuler (2-4 §). Enligl2 § marknadsföringslagen kan förbjuda näringsidkare altfortsättningsvis företa reklamålgärd eller annan handling som genom att stridamot god affärssed eller pä annat sätt är otillböriig mot konsumenter ellernäringsidkare. Bestämmelsen gäller vid marknadsföring oavsett vilket slag avnyttighet det är fråga om. Enligt 3 § kan domstolen ålägga näringsidkare somvid marknadsföring underiäter att lämna information, som har särskildbetydelse från konsumentsynpunkt, att lämna sådan information. Även dennabestämmelse gäller oavsett vilken nyttighet som marknadsförs. Enligt 4 Sslutligen kan näringsidkare som till konsument för enskilt bruk saluhållereller hyr ut vara, som på grund av sina egenskaper medför särskild risk förskada på person eller egendom, förbjudas att fortsätta därmed. Detsamma gäller,om varan är uppenbart otiänlig för sitt huvudsakliga ändamål. Förbud elleråläggande enligt marknadsföringslagen skall liksom förbud enliglavialsvillkorslagen i regel förenas med vite. Även den som handlar pånäringsidkares vägnar kan meddelas förbud eller åläggande. 1motsats till avtalsvillkorslagen gäller marknadsföringslagen även i fråga ombank- och försäkringsverksamhet. Beträffandehandläggningen av förbuds- och informationsfrågor enligt marknadsföringslagengäller i huvudsak samma ordning som enligt avtals- Prop.1976/77:110 9 villkorslagen.Förutom förbudsföreläggande finns informationsföreläggande som ger KO möjlighelall själv pröva frågor rörande Underlätelse atl lämna information i fall sominle är av större vikt. Marknadsföringslageninnehåller vissa tillsynsbestämmelser som saknar motsvarighet iavtalsvillkorslagen. Sålunda föreskrivs alt den som avses med förbud elleråläggande är skyldig alt på anmaning av KO tillhandahålla upplysning, handling,varuprov och liknande som behövs för tillsynen. Lagen innehåller vidarestraffbestämmelser som riktar sig mot speciella marknadsföringsåtgärder,nämligen uppsåtlig användning av vilseledande framställning, erbjudande avvissa slag av rabalimärken och köpbevis samt vissa kombinerade erbjudanden avvaror eller tiänster. Tillgrund för utformningen av både avtalsvillkorslagen och marknadsföringslagenligger tanken att en förstärkning av konsumenternas ställning i första handskall ske på frivillighetens väg efter informella förhandlingar mellankonsumentmyndigheierna och näringslivssidan. De maktmedel som har ställts lillförfogande genom lagstiftning kan sägas utgöra basen för dessa förhandlingar.Förhandlingsuppgiften pä konsumentsidan ligger hos . finns ell sekretariat på vilket det främst ankommer atl biträdaverkschefen/KO med hans uppgifter enligt de båda lagarna. När det gällerkonsumentverkels organisation och verksamhet i övrigl hänvisas lillförordningen (1976:429) med instruktion för saml lill prop.1975/76:159. Somhar framgått av den redogörelsen verkar avtalsvillkorslagen endastframåt, dvs. på så sätt all ett villkor som har förklarats oskäligt inte längrefår användas. Däremot ger avialsvillkorslagen inle den enskilde konsumentennågot skydd när ett avtal redan föreligger. För att konsumenten skall få ettsådant skydd krävs civilrättsliga bestämmelser som tar sikte på enskilda falloch som kan tillämpas av allmän domstol när tvist har uppstått. Bestämmelser avdet slaget finns som nämnts bl. a. i 36 S avtalslagen (denförmögenhetsräitsliga generalklausulen). Genom36 S avtalslagen, som har trätt i kraft (SFS 1976:185), hardomstolarna fäll ökade möjligheter att göra skälighetsbedömningar. Enliglparagrafen fär avtalsvillkor jämkas eller lämnas ulan avseende, om villkoret äroskäligt med hänsyn lill avtalels innehåll, omständigheterna vid avtaletstillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigl. Harvillkoret sådan betydelse för avtalet att det inte skäligen kan krävas attdella i övrigl skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även iannal hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende. Vidskäligheisprövningen skall särskild hänsyn las till behovet av skydd för densom i egenskap av konsument eller eljest intar en underlägsen ställning iavtalsförhållandet. Medanavialsvillkorslagen, som har framhållits, endast gäller vid erbjudandeav vara, tiänsl eller nyttianderält lill lösöre, är generalklausulen i Prop.1976/77:110 10 36§ avtalslagen tillämplig på alla avtalstyper inom området för den s. k.förmögenhetsrätten, t.ex. fastighetsköp, hyresavtal, banklån och försäkringsavtal.Klausulen kan också anaiogivis tillämpas inom andra rättsområden, exempelvisinom familjeräiten. Somhar nämnts gäller avialsvillkorslagen inle verksamhet som står under tillsyn avbankinspektionen eller försäkringsinspektionen, vilket alltså innebär allbanker och försäkringsbolag inle är underkastade den villkorsgranskning somutövas av konsumentmyndigheierna. Bankinspektionens lillsynsområde omfattardock inle s. k. finansieringsföretag, exempelvis koniokortsförelag och företagsom diskonterar kredilköpskonlrakl. Oskäliga avtalsvillkor som används avsådana förelag kan således förbjudas av . Frågan huruvidafinansieringsförelagen bör ställas under inspektionens tillsyn utredsemellertid f n. av finansieringsbolags-kommittén. Kommitténs arbete kan alltsåkomma all påverka avtalsvillkors-lagens tillämpningsområde. Deregler som gäller för bankinspektionens tillsyn lar främst sikte pä enövervakning av förhållanden som kan inverka på insäliarnas säkerhet. Reglernaär inte särskill inriktade på konsumentfrågor. Den är 1976 tillsaltabanklagsuiredningen (Fi 1976:04) har emellertid fått i uppgift atl närmareöverväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning av bankernasverksamhet för all i skilda hänseenden ge ett gott konsumentskydd ätbankkunderna. Enligl direktiven bör särskild uppmärksamhet ägnas frågan hurgränsen bör dras mellan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövasav de konsumenlpolitiska organen. Utredningen har att göra en avvägning mellanönskemålet alt myndighelskoniakterna med bankerna samordnas och behovet av elllikformigt konsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet. Ävenpå försäkringsområdet pågår utredningsarbete som kan påverkaavtalsvillkorslagens lillämpningsomräde. Sålunda övervägs inomförsäk-ringsrättskommitlén bl. a. frågor som rör granskning avförsäkringsvillkor. Beträffandenyttianderäller av olika slag gäller avtalsvillkorslagen endasi villkor somanvänds vid erbjudande av nyttjanderäli till lösöre. Avtal om nyttianderälttill hus eller jord omfattas således inte. I jordabalken med anknytandeförfattningar finns åtskilliga såväl tvingande som disposiiiva regler om sådanaavtal. Inom arrendelagskommittén och hyresräUsutred-ningen (Ju 1975:06) pågårutredningsarbete som bl. a.,har till syfte all stärka konsumenternas ställningpå dessa områden. Vadsärskill gäller hyra bör anmärkas alt pä marknaden vid sidan av jordabalkensregler har utbildats ell frivilligt förhandlingssystem enligt vilkethyresvillkoren bestäms efter förhandlingar mellan pä den ena sidan hyresvärdeneller en fastighetsägarorganisation och pä andra sidan en hyresgästorganisation.Systemet, som är fullt utbyggt pä den allmännyttiga sektorn och vinner ökatinsteg på andra sektorer av bosiadshyresmarknaden, bygger på Prop.1976/77:110 H aUell avtal om förhandlingsordning träffas mellan hyresvärden eller hansorganisation och en lokal hyresgästförening. De överenskommelser som träffasblir bindande för den enskilde hyresgästen genom atl i hans kontrakt tas in ens. k. förhandlingsklausul som hänvisar till förhandlingsordningen. Med detfrivilliga förhandlingssystemet som förebild har hyresrältsutred-ningenföreslagit en lag om förhandlingsordning pä bosiadshyresmarknaden. Härigenomskulle införas en lagfäst förhandlingsrätt för organisationerna. För en närmareredogörelse om gällande lagstiftning pä hyresavlalsområdel ochutredningsförslaget hänvisas lill betänkandet Hyresrätt 1 (SOU 1976:60). Vadgäller rättsläget på avtalsvillkorsområdet skall slutligen nämnas atl deltidigare anmärkta förslaget till konsumentkreditlag innehåller en bestämmelse(15 § iredje slycket) enligt vilken kreditgivare kan under vissaförutsättningar förbjudas alt använda avtalsvillkor som ger honom möjlighet allåterta en krediiköpi vara. Beträffande sådant förbud äger i övrigtavtalsvillkorslagens bestämmelser motsvarande tillämpning. Förslaget innehållerockså flera civilrältsliga bestämmelser som riktar sig mol oskäliga villkor. 3Reformkrav och förslag beträffande avtalsvillkorslagens tillämpningsområde Fråganom avialsvillkorslagens tillämpningsområde har tagits upp av KO i skrivelsetill regeringen . KO framhåller att det finns ett stortbehov av skydd mot oskäliga avtalsvillkor på områden där lagen f n. integäller. 1 skrivelsen nämns särskilt avtal som gäller fast egendom ochförsäkringsavtal. KOföreslår att lagen görs tillämplig även på avtal om fast egendom. En närmareredovisning av KO:s framställning i denna del finns i kommitténs promemoria(bilaga 1 avsnitt 6). Beträffande försäkringsområdet anför KO all del är enväsentlig brist alt lagen inte är tillämplig pä försäkringsvillkor. Det finns,framhåller han, en rad sådana villkor som borde underkastas granskning. KOavstår dock för tillfället frän alt framlägga förslag i denna del underhänvisning till det pågående arbetet inom försäkringsrättskommittén. 1skrivelsen lar KO vidare upp frågan om inle lagen borde kunna tillämpas i vissafall där privatpersoner är säljare, nämligen när försäljningserbjudandeförmedlas av näringsidkare. Enligl KO skulle en väsentlig förstärkning avkonsumentskyddet uppnås om lagen gjordes tillämplig på villkor som används avfastighetsmäklare och av näringsidkare som förmedlar försäljning frånprivatpersoner av varor som bilar och båtar. 1976/77:110 12 Ikommitténs promemoria föreslås all avtalsvillkorslagen görs tillämplig i falldå näringsidkare erbjuder konsument all förvärva fast egendom. Vidare föreslåsatt förbud enligt lagen skall kunna riktas också mol näringsidkare somförmedlar erbjudande av sådan egendom. Vad som föreslås beträffande fastegendom skall enligt förslaget gälla även överiålelse (ej upplåtelse) avtomträtt. Promemorianinnehåller dessutom ell förslag lill påbyggnad av 3a ? ; lagen (1929:145) omskiljemän. Enligl förslaget far avtal au framtida tvist skall hänskjutas lillskiljemän ulan förbehåll om räll för parterna all klandra skiljedomen integöras gällande i tvist mellan näringsidkare och konsument rörande fast egendom,om ivisteföremålels värde inte är högre än som anges i 1 i; lagen omrättegången i tvistemål om mindre värden, dvs. ett halvt basbelopp. Kommitténhar i promemorian tagit fasta på några typer av villkor som används vidförsäljning av småhus och tomtmark lill konsumenterna, nämligenfriskrivningsklausuler, besiktningsklausuler, skiljeklausuler saml hävnings-och åiergångsklausuler. Del är fråga om klausuler i konlraktsfor-mulär somanvänds bl. a. av byggföretag, kommuner och mäklare och som kommittén harbedömt vara av särskilt intresse i sammanhanget. Kommittén beskriver de olikatyperna av villkor samt diskuterar och bedömer dem från skälighetssynpunkt. Vidbedömningen värderas klausulerna i princip var för sig.