prop · G003141 · 1976-12-31 00:00:00 — Framför alltav praktiska skäl bör tredskodom som påföljd för parts utevaro vid förbe- Prop.1976/77:141 89 redelsenmeddelas av ordföranden i målet. Därmed markeras att avgörandet haren annan karaktär än de domar som domstolen meddelar efter prövning av målet isak. 5 Rättegångsförfarandet vid arbetsdomstolen Reglerna om rättegångsförfarandet i 4 kap.arbetstvistlagen bygger på regler om rättegången idispositiva tvistemål. I mål som behandlas av arbetsdomstolen som förstadomstol dömer domstolen i huvudsak efter regler förtingsrätt, medan rättegången i arbetsdomstolen som fullföljdsinstans bygger påde allmänna reglerna i om hovrättsprocessen. På vissa punkterinnehåller dock arbetstvistlagen avvikelser från de allmänna rättegångsreglerna.Dessa avvikelser har i stor utsträckning förebilder lag omarbetsdomstol och hänger samman med arbetsdomstolens ställning avspecialdomstol med särskild sammansättning, dess karaktär av eninstansdomstoli åtskilUga mål och slutinstans i andra mål och den särskilda arten av vissaav de mål som prövas av domstolen. Av särskild betydelse för utvecklandet av speciellaregler om rättegången i arbetsdomstolen har varit målen om tolkning ochtillämpning av kollektivavtal. I sådana mål har tvisten ofta betydelse utanförförhållandet mellan de närmast inblandade partema, den enskilde arbetsgivarenoch den eller de berörda enskilda arbetstagama. Detta återspeglas i rättegångsreglerna,där flera bestämmelser har tillkommit just i syfte att tillgodose deutomstående kollektiva intressen som kan vara berörda av den enskilda tvistensprövning. Ifråga om rättegångsförfarandet vid arbetsdomstolen som första domstol gällerenligt arbetstvistlagen bl. a. följande särskilda regler. Förberedelsen kanalltefter vad domstolen finner lämpligt vara muntlig eller skriftlig (4 kap. 9§). I den praktiska tiUämpningen inleds förberedelsen i regel genomskriftväxling och fortsätter med en muntlig förhandling. Det muntliga inslagetbedöms ofta som nödvändigt för att målet skall kunna bli tillräckligt berettför huvudförhandling. Part och ställföreträdare för part kallas personUgen tUlförberedelsen om det kan antas att denna därigenom främjas. Visar det sig vidden muntUga förhandlingen att förberedelsen kan vinna på ytterligareskriftväxling, är domstolen oförhindrad att förordna därom. Om part uteblirfrån förhandUng eller underlåter att komma in med skriftligt svaromål kanlikväl handläggningen avslutas. Domstolen vidtar då åtgärder för fortsattförberedelse av målet, om den bedömer att detta är tiU gagn för utredningen,och sätter i annat fall ut målet till huvudförhandling. Till huvudförhandlingenkallas part att infinna sig personligen, om hans närvaro behövs 1976/77:141 90 förutredningen (4 kap. 11 §). Uteblir ena parten från sammanträde förhuvudförhandling, kan motparten yrka att målet företas tiU förhandling ochavgörs i sak. Erinran om denna påföljd av utevaro skaU tas in i kallelsen tillhuvudförhandlingen. Uteblir båda partema eUer framställs inte yrkande omavgörande utan hinder av parts utevaro, avskrivs målet. Parts utevaro vidmuntlig förberedelse eller vid huvudförhandling kan däremot inte som vid allmänunderrätt föranleda tredskodom. Någon motsvarighet finns inte heller tillmöjligheten enligt för utebliven part att söka återvinningmot en dom som har meddelats efter förhandling i hans utevaro. De särskilda reglerna på denna senaste punkt harpraktiskt taget oförändrade förts över års lag om arbetsdomstol. Vidtillkomsten av denna lag anfördes som motivering till dessa bestämmelser attarbetsdomstolens avgöranden, särskilt i tolkningsfrågor, ofta har betydelseutöver det enskilda fallet. En på den närvarande partens framställning grundadtredskodom skuUe lätt kunna missuppfattas som ett auktoritativt besked itvisten. Härtill har kommit att man med hänsyn tiU parts-förhållandena och tillmålens karaktär har bedömt att ett tredskoför-farande skulle komma att spela enjämförelsevis obetydUg roll vid arbetsdomstolen (jfr SOU 1974: 8 s. 133). Vidtillkomsten av arbetstvistlagen anfördes i stora drag samma skäl till förmånför att behålla dessa regler om påföljd för parts utevaro vid förhandling infördomstolen. Det betonades särskilt att avgöranden i kollektivavtalsmål ofta harbetydelse utanför den enskilda tvisten och att man genom särskilda regler iarbetstvistlagen (t. ex. 5 kap. 1 §) har velat skapa bästa möjliga förutsättningarför materiellt riktiga avgöranden av sådana tvister. Mot denna bakgrundbedömdes det inte vara tillfredsställande om arbetsdomstolen skulle vara tvungenatt vid ena partens uteblivande från förhandling meddela tredskodom ochdärigenom bli förhindrad att pröva målet i sak (SOU 1974: 8 s. 133, prop. 1974:77 s. 120, 185). Man kan också se ett samband mellan den särskildaregleringen på denna punkt i arbetstvisdagen och de regler om arbetsdomstolensdomförhet för vilka har redogjorts i avsnitt 4. Som anförts där har manhittills ansett sig böra hålla fast vid som en allmän princip att mål vidarbetsdomstolen inte skall avgöras av en juristdomare ensam. I vädjade mål som AD avgör i egenskap avfullföljdsinstans sker prövningen utan huvudförhandling, om ej muntligbevisning skall förebringas eller eljest särskilda skäl föranleder annat (4kap. 15 §). Besvärsmål avgörs utan huvudförhandling. Vid huvudförhandling imål som fullföljts till domstolen gäller följande om parts utevaro (4 kap. 16§). Om käranden uteblir förfaller hans vadetalan. Erinran om denna påföljdskall tas in i kallelsen till huvudförhandlingen. Käranden kan ansöka omåterupptagande av målet enligt de allmänna reglerna därom i 50 kap. 20 §rättegångsbalken. Är det svaranden som uteblir före- 1976/77:141 91 tasmålet ändå till förhandling och avgörande, om svarandens närvaro inte är avbetydelse för målets handläggning eller utredning. Även om denna påföljd skallkallelse till huvudförhandling innehålla erinran. De förfaranderegler som redovisats har heltnyligen prövats och formulerats vid tillkomsten av arbetstvistlagen. Det tordeinte finnas skäl till ändrade värderingar i fråga om deras huvudgrunder.Särarten hos många av de mål som prövas av arbetsdomstolen motiverar speciellaprocessregler både på de här behandlade punkterna och i andra avseenden, sominte är av intresse i detta sammanhang. Helt allmänt torde ocksåmöjlighetema vara jämförelsevis små att nå mera betydanderationaliseringsvinster genom ändringar i förfarandereglema. Ett särskilt skälatt gå fram med försiktighet är också att man bör undvika att föregriparesultaten av den allmänna översyn av i syfte att förenklaoch förbilliga det allmänna rättegångsförfarandet som förestår (Ds Ju 1976:8 Översyn av rättegångsförfarandet vid allmän domstol). Inte desto mindretorde det finnas skäl för justeringar på några punkter. Ett uppslag till omläggnmg av förfarandereglerna isyfte att förenkla och spara tid åt domstolen i sammansättning med fleraledamöter vore att med sikte särskilt på vissa mål utan allmänt intresse införatredskodom som påföljd vid utevaro från förhandling. Genom lämplig utformningav reglerna skulle man kunna sörja för att det inte blir fråga om någotegentligt avsteg från principen att AD:s mål skall avgöras under medverkan avföreträdare för arbetsmarknadens parter. Ett förslag till sådana reglerutvecklas närmare i avsnitt 5.2. En ytterligare möjlighet till förenkling avförfarandet skulle vara att införa vidgad rätt för arbetsdomstolen att avgöramål på handlingarna. Den frågan behandlas i avsnitt 5.3. 5.2Tredskodom som påföljd vid utevaro Parts utevaro från förhandling för muntligförberedelse eller från huvudförhandling i dispositivt tvistemål hos tingsrättmedför i normalfallet att tredskodom meddelas mot den uteblivne. Enfömtsättning är dock att den tillstädeskomne parten yrkar tredskodom (44 kap. 2och 4 §§ ). Sker inte det skall målet i princip avskrivas. Omsvaranden uteblir från muntlig förberedelse kan käranden dock utverka att måletsätts ut till fortsatt muntlig förberedelse. Uteblir svaranden då ännu en gångstår valet enbart meUan tredskodom och avskrivning. Om av något skäl ett målsätts ut till fortsatt huvudförhandling får parterna föreläggas att inställasig vid påföljd att tredskodom kan meddelas mot part som uteblir eller attmålet kan avgöras utan hinder av partens utevaro (43 kap. 11 §rättegångsbalken). Vid parts utevaro i ett sådant fall kan den tillstädeskomneparten välja mellan 1976/77:141 92 attyrka tredskodom och att begära slutförande av förhandlingen och materielltavgörande av målet utan hinder av utevaron (44 kap. 4 § ). Omingetdera av dessa alternativ väljs avskrivs målet. I mål som handläggs enligt lagen (1974:8) omrättegången i tvistemål om mindre värden skall också som huvudregel partkallas till sammanträde vid påföljd att tredskodom annars kan meddelas mothonom. I det förenklade förfarande som regleras i lagen motsvarar sammanträde,beroende på omständigheterna, såväl muntlig förberedelse som huvudförhandlingenligt . Om särskilda skäl föreligger får rätten utöverpåföljden tredskodom förelägga part den alternativa påföljden att målet kankomma att avgöras i sak utan hinder av hans utevaro. I förarbetena harunderstmkits att befogenheten att kalla part vid denna senare påföljd är avseddatt tillämpas restriktivt. Man har velat markera bestämmelsens karaktär avundantagsregel genom att ställa upp villkoret om särskilda skäl. Bestämmelsenär avsedd att till-lämpas huvudsakligen i fall där målet redan handlagts vidsammanträde eller där tvisten tidigare behandlats av reklamationsorgan (prop.1973: 87 s. 190). Därmed torde undantagsregeln i det väsentliga bygga på sammatanke som de regler i 43 kap. 11 § och 44 kap. 4§ som gervissa möjligheter till avgörande i sak vid parts utevaro; tillstädeskommen partskall inte behöva nöja sig med tredskodom i ett läge där handläggningen avmålet i båda parters närvaro har framskridit så långt att förutsättningar finnsför ett säkert avgörande i sak. Även i tvistemålen om mindre värden är docktredskoförfarandet det väsentliga påtryckningsmedlet för att förmå parterna attinställa sig till förhandling inför domstolen. Som antyddes i avsnitt 5.1 kan skäl anföras för attinföra tredskodom som påföljd för utevaro även i rättegången införarbetsdomstolen. Det väsentliga skälet är att man på den vägen skulle kunnabidra till att förenkla förfarandet i vissa mål genom att domstolen fårmöjlighet att skilja sig från dem utan att behöva sätta ut dem tillhu\aidförhand-ling. Vidare sparar man in förhandlingstid i fall när partuteblir från ett huvudförhandlingstilltälle. Till förmån för införande avtredskodomsinstitutet i arbetstvistlagen kan även sägas att de mål hos arbetsdomstolen,där part utan laga förfall uteblir från förhandling, mera sällan torde vara avden arten att det av sådana skäl som har angetts i förarbetena tillarbetstvistlagen skulle vara olämpligt med ett avgörande genom tredskodom.HärtiU kommer att det bör vara fullt möjligt att utforma tredskodomsinstitutetså att olägenheter av sådana skäl kan undvikas. Framför allt kan detta skegenom att den tillstädeskomne parten inte som i den allmänna processen får enobetingad rätt till tredskodom vid motpartens utevaro. Av de arbetstvister som kom in till arbetsdomstolensom första domstol den 1 juli 1974den hadevid Prop.1976/77:141 93 utgångenav 370 mål avgjorts genom dom eller slutligt beslut. I 38 av dessa måluteblev arbetsgivaren från förberedelsen eller huvudförhandlingen. Av dessa 38mål utgjorde tio hänskjutna betalningsförelägganden, medan två hade stämts inav enskild medlem i arbetstagarorganisation. Om man av hänsyn till delösningar som har förordats i avsnitt 3 drar av dessa mål, utgör detåterstående antalet mål där arbetsgivaren uteblev från förberedelsen ellerhuvudförhandlingen 26, dvs. 7 c av avgjorda mål. I ett falluteblev arbetsgivaren endast vid förberedelsen medan han i övriga 25 falluteblev helt. Dessa 25 mål avgjordes genom dom, vilket gör av helaantalet mål som avgjordes genom dom. Av målen rörde fem tolkning eller tillämpningav kollektivavtal, tio anställningsskydd och elva semesterersättning ellerandra lönekrav. I 16 av dessa mål har anställningsförhållandetreglerats av kollektivavtal, i nio fall har det inte reglerats av sådant avtaloch i två faU har det inte funnits någon uppgift på den punkten. I samtUga faUhar den uteblivne arbetsgivaren varit oorganiserad och i samtliga har han varitsvarande i målet inför arbetsdomstolen. De fall där arbetstagare har utebUvit vidförhandling inför arbetsdomstolen torde genomgående ha gällt mål om olovligstridsåtgärd, i vilka enskilda arbetstagare har varken instäUt sig personUgeneller före-trätts av organisation eller på annat sätt. Dessa uppgifter torde visa att de mål där partuteblir från förhandling inför arbetsdomstolen regelmässigt är sådana, att maninte skall be-höa befara missförstånd eller andra negativa konsekvenser av atttredskodom införs som påföljd för utevaron. Utevaro från förhandlingförekommer mest i mål som inte har principiellt intresse och som inte på någotväsentligt sätt skiljer sig från mål som kan handläggas vid tingsrätt och däravgöras genom tredskodom. I de mål som i främsta rummet har intresse utanförden enskilda tvisten, de egentliga kollektivavtalsmålen, är parterna i deflesta fall organiserade på ömse sidor. I de målen torde det oavsett hurpåföljderna utformas enbart i rena undantagsfall förekomma att part utebUr frånförhandling. Regler i arbetstvistlagen om tredskodom som påföljdför parts utevaro synes lämpligen böra utformas på följande sätt. Eftersom det kanske främsta syftet är att förenklahandläggningen och undvika att domstolen samlas till huvudförhandling med fuUtantal ledamöter när part inte vill medverka till en sakligt riktig domstolsprövningoch därför inte hörsammar kaUelse tiU domstolen, bör tredskodom kunna meddelasvid parts utevaro från muntUg förberedelse. Liksom enligt allmännarättegångsregler bör tredskodom kunna meddelas enbart efter yrkande avtiUstädeskommen part. Däremot bör den parten inte ha rätt tiU tredskodomoavsett målets art. Somredan har framgått meddelas enligt tredsko- 1976/77:141 94 domefter en summarisk prövning av den tillstädeskomne partens talan (44 kap. 8 §).När tredskodom meddelas mot käranden skall käromålet ogillas, såvitt det inte harmedgivits av svaranden eller det annars uppenbart framgår att käromålet ärgrundat. Tredskodom mot svaranden skall grundas på kärandens uppgifter omomständigheterna i målet, såvitt svaranden har fått del av uppgiftema ochdessa inte strider mot allmänt kända förhållanden. Om den framställning somkäranden gör inte innefattar laga skäl för hans talan eller om det annarsuppenbart framgår att käromålet är ogrundat, skall det ogillas. I andra fallbifal-les kärandens talan i tredskodomen. Dessa regler torde i praktiken innebära att dentillstädeskomne parten regelmässigt får sin talan bifallen. När man övervägeratt införa tredskodom som ute varopåföljd även vid arbetsdomstolen måste mandock uppmärksamma den reservation som ligger i att kärandens talan inte skallbifallas om käranden inte har åberopat rättsUgen hållbara skäl för den. Även deövriga reservationerna kan ha sitt intresse. Inför man efter förebild av deaUmänna rättegångsreglema en obetingad rätt för tillstädeskommen part tilltredskodom när motparten uteblir från förberedelsesammanträde skuUe följden, omän i undantagsfall, kunna bli att domstolens ordförande tvangs att ensam taställning tiU svårbedömda rättsfrågor på det arbetsrättsliga fältet. Andraavgöranden skulle komma att få bygga på både en bedömning av de faktiska omständighetersom påståtts i målet och en analys av rättstillämpnings-frågor. I de fall partuteblir från förhandling i en kollektivavtalstvist skulle det även i etttredskoförfarande kunna bli nödvändigt att göra åtminstone en allmän bedömningav framställda yrkandens förenlighet med ett åberopat kollektivavtalsbestämmelser. Här kommer också in den komplikation som ligger i att entiUämpning av 5 kap. 1 § arbetstvistlagen, enligt vilken parterna ikoUektivavtal som kan tänkas få betydelse i andra parters tvist skall få yttrasig innan tvisten avgörs, knappast kan på ett naturligt sätt passas in i etttredskoförfarande (jfr SOU 1974: 8 s. 133). Det är mot denna bakgrund tydUgt att regler som tillstädeskomne parten rätt till tredskodom när motparten uteblir kan tesig svåra att förena med synsättet bakom de regler som i övrigt gäUer om domstolenssammansättning vid målens avgörande. Det kan visserligen sägas att tredskodomi huvudsak meddelas efter en formeU prövning och att den därför inte skalltillmätas betydelse utanför det enskilda fallet. Till den del domen meddelasefter en prövning av huruvida laga skäl åberopats för framställda yrkanden,dvs. efter en rättslig prövning av den tillstädeskomne partens talan, är dettadock som antytts inte helt riktigt. I tillspetsade fall är det inteuteslutet att en tredskodom skulle behöva grundas på ett ställningstagande svårbedömd arbetsrättslig fråga eller till en svår fråga om innebörden avett kollek- 1976/77:141 95 tivavtal.I mål av den arten, och framför aUt i rena kollektivavtalstolk-ningsmål, bördärför tredskodom i princip inte förekomma. är förarbetsdomstolens del mer lämpat för mål där den tvist som kan föreUgga mellanpartema gäUer främst faktiska omständigheter eUer när man har skäl att antagaatt det inte är fråga om en tvist i egentlig mening utan i stället t. ex. omutverkande av betalning för en i realiteten ostridig fordran. I mål omarbetstagares deltagande i olovlig stridsåtgärd finns i regel nödvändigutredning tillgänglig, även om några enskilda svarande uteblir, och ettavgörande av sådana mål i sak bör därför vara det naturliga. Det sätt som står till buds att åstadkomma enlämplig inriktning av ett tredskodomsförfarande hos arbetsdomstolen synes motdenna bakgrund vara att det läggs i domstolens hand att med ledning av synpunkterav det här redovisade slaget pröva om tredskodom bör komma i fråga. Blir svaretnekande bör i stället nuvarande regler i arbetstvistlagen tillämpas. Ett särskilt problem erbjuder de mål i vilka partyrkar s. k. allmänt skadestånd för brott mot lag eller mot kollektivavtal.Sådana yrkanden är vanliga hos arbetsdomstolen. I anställningsskyddsmål och målmot enskilda arbetsgivare om i och för sig förhållandevis klara brott motkollektivavtal är sådana yrkanden regel. torde värdet avtredskodomsinstitutet vara särskilt stort just i sådana mål. Den tillämpningav regler om tredskodom som ter sig riktigast när allmäntskadestånd yrkas synes vara att framställt krav godtas om det inte är uppenbartogrundat. En bifaUande tredskodom innebär då inte att domstolen har tagitställning till skäUgheten av yrkandena i vidare mån än att domstolen harfunnit, att de yrkade beloppen inte är uppenbart för höga mot bakgrunden avdomstolens praxis och de faktiska omständigheter som har påståtts av kärandenoch på vilka tredskodomen bygger. Är yrkande om allmänt skadestånd uppenbartför högt när det begärs tredskodom vid muntlig förberedelse, bör domstolensordförande kunna antingen vägra att meddela tredskodom eller i tredskodomensätta ned skadeståndsbeloppet. Det senare alternativet bör kunna tillämpas t.ex. i faU där det har yrkats aUmänt skadestånd för brott mot regler ianställningsskyddslagen om förfarandet vid uppsägning eller avskedande ochyrkandet klart överstiger de skadeståndsbelopp som vanligen tillämpas vidarbetsdomstolen för brott mot regler av det slaget. Uteblir ena parten från huvudförhandling itingsrätt har enligt de allmänna reglerna i dentillstädeskomne motparten rätt till tredskodom. Det skäl som talar förinförande av tredskodom även i rättegången vid arbetsdomstolen, nämligen därigenom skulle kunna spara huvudförhandlmgstid åt domstolen, kan inte medriktigt samma styrka åberopas till stöd för en motsvarande regel vid Prop.1976/77:141 96 huvudförhandlingpå domstolens område som när det gäller tredskodom vid muntlig förberedelse.Även när domstolen har samlats tiU huvudförhandling kan emellertid värdefulltid vinnas genom att domstolen får möjlighet att meddela tredskodom i ställetför att företa målet till saklig prövning när part uteblir. Härtill kommer attdet i åtskilliga mål även sakligt sett finns anledning att föredra tredskodom,med den möjlighet som då ges den uteblivne att söka återvinning, framför enslutlig prövning på ett ofullständigt material. En ytterUgare synpunkt tillförmån för tredskodomsinstitutet även vid huvudförhandling är att man därigenomskapar möjlighet för domstolen i dess fulla sammansättning att ledautvecklandet av domstolens praxis vid tiUämpning av institutet. Domstolen kan ifull sammansättning ta ställning till i vilka faU och under vilkaomständigheter yrkanden om allmänt skadestånd skall anses vara så uppenbart förhöga, att de inte bör bifaUas i tredskodom, och även i övrigt utformariktlinjer för när tredskodom bör komma i fråga och när domstolen i stället börvägra att meddela sådan dom. Mot bakgmnd av det anförda föreslås att tredskodominförs som påföljd för utevaro vid förhandling för muntUg förberedelse eUer huvudförhandlingvid arbetsdomstolen. Detta synes böra ske på det sättet att reglema omtredskodom i görs tillämpUga även i processen införarbetsdomstolen som första domstol, med den reservationen att domstolen fårrätt att pröva om tredskodom bör konmia i fråga med hänsyn till tvistens artoch övriga omständigheter i målet. Prövningen bör ske redan när kaUelse tillförhandling utsändes och vidare när yrkande om tredskodom framstäUs infördomstolens ordförande vid muntlig förberedelse respektive inför domstolen idess helhet vid huvudförhandling. Vid prövningen i samband med förhandling bördomstolen kunna vägra tredskodom och då i stäUet tUlämpa nu gäUande regler i 4kap. 9 och 11 §§ arbetstvistlagen. Men domstolen bör också kunna tillämpatredskodomsinstitutet fuUt ut och därmed även, när det i fall som det tidigareantydda befinnes lämpUgt, meddela tredskodom som går den tillstädeskomne partenemot. I samband med förberedelsema inför den föreståendeöversynen av det allmänna rättegångsförfarandet har diskuterats möjUghetema atteffektivisera den skriftliga handläggningsformen genom att rätten får befogenhetatt knyta tredskodomspåföljd tiU föreläggande att avge inlaga i målet (Ds Ju1976: 8 s. 75). I diskussionen på denna punkt har särskilt framhållits behovetav en sådan reform i mål som handläggs enligt lagen om rättegången i tvistemålom mindre värden. Det synes inte lämpligt att för arbetsdomstolens del övervägadenna fråga iiman den hunnit utredas i ett vidare sammanhang. Liksom hittiUsbör därför tills vidare gälla att arbetsdomstolen får sätta ut målet tillmuntUg förberedelse när svaranden vid skriftligt förfarande imderlåter attkomma in med svaromål, om sådan muntlig förberedelse kan antas vara till Prop.1976/77:141 97 gagnför utredningen, och i annat fall kalla parterna till huvudförhandling. I mål som handläggs av arbetsdomstolen somfullföljdsinstans tillämpas enligt 4 kap. 16 § arbetstvistlagen i stora dragsamma regler på påföljd för parts utevaro från huvudförhandling som ihovrättsprocessen enligt (SOU 1974: 8 s. 214, prop. 1974: 77s. 121, 191). Detta iimebär i korthet att utebUven vadekärandes talan förfallermedan utevaro av svaranden inte hindrar att målet företas till förhandling ochavgörande. Är vadesvarandens närvaro av betydelse för målets handläggningeller utredning kan det dock komma i fråga att målet på nytt sätts ut tillhuvudförhandling. I dessa regler finns inte skäl att göra ändring i dettasammanhang, 5.3Måls avgörande utan huvudförhandling Enligt 4 kap, 10 § arbetstvistlagen skaU mål somarbetsdomstolen handlägger som första domstol avgöras efter huvudförhandling.Vid huvudförhandling är domstolen domför med sin större sammansättning, dvs.med fem, sex eller sju ledamöter (3 kap. 6 §). Beslut om avskrivning elleravvisande av mål och dom över yrkande som medgivits eller eftergivits får dockmeddelas utan huvudförhandling.