prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Köparen börsåledes tillgodoräknas varans värde vid återtagandet.Beräkningen av varans värde bör ske med motsvarande tillämpning avbestämmelserna i 3 8 avbelalningsköplagen, Kredilgivaren bör å sin sida fötillgodoräkna sig först och främst den obetalda delen av kreditfordringen. Omåtertagandet sker innan den avtalade kredittiden har gått lill ända skallköparen emellertid inte behöva belala hela den avtalade krediikostnaden, ulankredilgivaren bör i sådant fall fö vidkännas samma reduktion av sin fordran somvid annan betalning (jfr avsnittet 5,7). Den obetalda delen avkredilfordringen skall alltså minskas med så stor del av kreditkostnaden somden ej utnyttjade kredittiden utgör i förhållande lill den avtaladekredittiden. Kreditgivaren skall dock alllid fö tillgodoräkna sig skälig och iavtalet särskill angiven kostnad för uppläggning av krediten. Kreditgivaren börvidare i förekommande fall fö tillgodoräkna sig viss dröjsmålsränia samt vissanödvändiga 1976/77:123 132 När det gäller kostnader för återtagandet harkommittén föreslagit en regel av innehåll att ersättning skall utgå enliglbestämmelser som regeringen meddelar. Kommittén har härvid hänvisat till denreglering .som f n. gäller för avbetalningsköpens del. 1 4 8 första stycketavbelalningsköplagen föreskrivs att säljaren, när avbetalningsgods återtas,får tillgodoräkna sig bl. a. kostnad som han måste vidkännas för godsetsåtertagande. Vidare gäller enligt tredje stycket av samma paragraf altersättning för sådan kostnad utgår enligl beslämmelser som regeringen meddelar.Bestämmelser i ämnet finns i kungörelsen (1974:812) om ersättning för kostnad imål om handräckning enligt lagen (1915:219) om avbelalningsköp, m. m. (ändradsenast 1976:796). Enligt nämnda kungörelse för i mål om handräckningenligt 10 8 avbelalningsköplagen säljaren räknas till godo ersättning för delsexekutions-avgift, dels eget arbete med anledning av målet samt arvode tillombud eller biträde, dels utgift för inställelse vid förrättning, ominställelsen har varit påkallad för tillvaratagande av säljarens rätt, och delskostnad för Iransport av godset. Ersättning föreget arbele saml arvode tillombud eller biträde bestäms enligt kungörelsen till skäligt belopp, dock högst(fr. o, m. den ) om ej särskilda skäl föreligger. Vidbestämmande av ersättning för utgift för inställelse vid förrättning skallbestämmelserna om beräkning av ersättning av allmänna medel till vittne ägamotsvarande tillämpning. Ersättning för transportkostnad bestäms enliglkungörelsen till skäligt belopp. I mål om verkställighet av dom, varigenom köparenhar förpliktals utge gods som sålts genom avbetalningsköp, räknas säljarenenligl kungörelsen till godo ersättning för kostnad enligl vad utmätningsmannenbestämmer. Jag delar kommiiténs uppfattning atl en regleringsom i sak motsvarar den nu angivna bör gälla beträffande kreditgivares rätt atttillgodoräkna sig ersättning för koslnader vid återtagande enligtkonsumentkredillagen. Emellertid bör såväl arten av de kostnader för vilkaersättning skall få tillgodoräknas som de huvudsakliga normerna förersättningens storiek anges i lagen. Jag föreslår alltså all i konsumentkreditlagen tasin beslämmelser enligt vilka kreditgivaren vid återtagande av vara fårtillgodoräkna sig ersättning för exekutionsavgift, skälig kostnad för transportav varan saml utgift för inställelse vid förrättning för återtagande, ominställelsen har varit påkallad för tillvaratagande av kreditgivarens rätl. Vidbestämmande av ersättning för utgift för inställelse bör bestämmelserna omberäknande av ersättning av allmänna medel till vittne ha motsvarandetillämpning. härom bör las in i lagen. Vidare bör i lagenföreskrivas alt kreditgivaren i mål om handräckning för återtagande fårtillgodoräkna sig även skälig ersättning Prop.1976/77:123 133 försitt eget arbete med anledning av målet saml arvode lill ombud eller biträde.Del bör ankomma på regeringen alt närmare reglera vad som härvidlag skallanses utgöra skälig ersättning. I sammanhanget kan anmärkas att regeringen genombeslut har uppdragit åt datainspektionen atl inkomma medförslag till långsiktig reglering av ersättningsfrågor av det slag som här harberörts. Inspektionens förslag bör enligt regeringsbeslutet ha inkommit tilljustitiedepartementet , I avbelalningsköplagen finns en regel av deninnebörden att, om köparen tillgodoräknas ell större belopp än kredilgivaren,varan inle för ulan alt kreditgivaren kompenserar köparen.Remissinstanserna har inte haft något all erinra mol kommitténs förslag att enmotsvarande bestämmelse las in i konsumentkreditlagen, och jag ansluter migföregen del till förslaget. När det gäller den motsatta situationen, nämligenden atl kreditgivaren vid avräkningen tillgodoräknas ett större belopp änköparen, har kommittén föreslagit att köparens restskuld inle skall fö krävasut i annat fall än då varan på gmnd av köparens åtgärder har utsatts föronormal värdeminskning. Enligt förslaget för emellertid i denna situation inteutkrävas mer än vad som hänför sig lill den onormala värdeminskningen. En ledamot av kommillén har reserverat sig motförslaget i den nu återgivna delen. Vidare har förslaget mött motstånd underremissbehandlingen. Härvid har huvudsakligen framförts invändningar avprincipiell natur. Sålunda har anförts all förslaget strider mot hävdvunnacivilrättsliga regler, närmast principen att avtal skall hållas. Vidare harframhållits att förslaget innebär all säljaren skulle slå faran för all godsetförstörs eller onormalt försämras av annan anledning än åtgärder frän köparenssida, t. ex, genom olyckshändelse. Vissa remissinslanser har å andra sidananfört att det föreslagna undantaget från del principiella förbudet att krävaut restskuld kan bli svårt atl tillämpa. För egen del vill jag lill en bönan erinra omföljande. Vid kreditköp med återtaganderätt har kreditgivaren i händelse avdröjsmål med betalningen f. n. två alternativ atl välja mellan. Del ena är alti vanlig ordning göra gällande sin på avtalet grundade fordringsräti, i sistahand genom dom-stolslörfarande och utmätning. Kommillén har inte föreslagit attdenna möjlighet skall inskränkas och delta är inle heller min avsikt. Detandra alternativet som slår kredilgivaren till buds när köparen inte uppfyllersina betalningsförpliktelser enligt avtalet är att återta varan. Som tidigarehar framhållits är del här fråga om elt relativt enkelt och bekvämt förfarandesom erbjuder vissa fördelar för kreditgivaren jämfört med domstolsförfarandeoch utmätning. Bakom kommiiténs förslag kan sägas ligga delsynsättet all kredilgivaren, om han väljer det för honom fördelaktigaålertagandeallernativet, i gengäld bör fö nöja sig med det värde somåtertagandet kan tillgodoföra honom. 1976/77:123 134 Häremotkan enligt min mening inte riktas några avgörande invändningar Tvärtom står ensådan ordning i god överensstämmelse med den syn på återtaganderätten somkredilsäkerhel, åt vilken jag har gett uttryck. Det kommer då attligga i säljarens intresse att använda förbehåll om återtaganderätt endast närdet gäller varor som är lämpade att utgöra säkerhet för den lämnade krediten.Vidare är den föreslagna ordningen ägnad atl understödja kravet påkontantinsats och önskemålet om en till varans livs längd anpassad kredittid.Flera skäl talar sålunda för att restskuld som uppkommer för köparen vidåtertagande inte skall få krävas ut. Som har nämnts innebär emellertidkommittéförslaget all restskuld skulle fö krävas ut om och i den månreslskulden svarar mot en onormal minskning av varans värde, vilken orsakals avköparen. Vad som åsyftas är vanvård och liknande. På den punkten anser jag liksom en delremissinstanser atl del kan vålla svårigheter att avgöra inte bara när detföreligger onormal värdeminskning ulan också hur stor del av en värdeminskningsom kan betecknas som "onormal". Det torde också sällan bli anledningatt tillämpa den ifrågavarande undanlagsregeln. Enligt min mening ärfördelarna med enkla och enhetliga regler så stora att de överväger denackdelar som undanlagsvis kan tänkas uppkomma, om kreditgivare efteråtertagande skärs av även från möjligheten att kräva ut restskuld som uppkommitpå gmnd av atl varan har utsatts för onormal värdeminskning. Jag förordardärför alt kreditgivaren inte i något fall skall fö kräva ut restskuld om hanhar valt att återta varan. Med anledning av vad som har anmärkts under remissbehandlingenvill jag framhålla att delta inte innebär någon principiell rubbning av regelnalt köparen slår faran för godset sedan del har kommit i hans besittning.Kredilgivaren har, som tidigare påpekats, möjlighet att driva in hela sinfordran på gmnd av köpet genom atl i stället för återtagande väljadomstolsförfarande och utmätning. Det kan fömtsättas alt kreditgivare somöverväger att återta en vara normall har möjlighet all, innan verkställighetsker, förskaffa sig upplysningar om varans skick. 5.9.3Förfarandet vid återtagande och förbud mot utmätning, m. m. Avbelalningsköplagen innehåller beslämmelser omhandräckning för återtagande av avbetalningsgods och förrättning förverkställighet av dom varigenom köparen förpliktats återiämna föremål som harsålts på avbetalning. Enligt kommitténs mening bör dessa bestämmelser i principäga motsvarande tillämpning då kreditgivaren vill utnyttja den återtaganderättsom tillåls enligl konsumentkreditlagen. Kommittéförslaget innehåller dockvissa avvikelser från vad som f n. gäller enligl avbelalningsköplagen. Sålundaföresläs som fömtsättning för atl ansökan om handräckning över huvud tagetskall fö göras, att det föreligger en skriftlig och av parterna underskriven Prop.1976/77:123 135 handlingrörande köpet som - förutom förbehåll om återtaganderätt - innehålleruppgifter om olika kredilköpsfaklorer, bl. a, den effektiva ränlan. att köparens s, k. benficium vid handräckning föråtertagande eller verkställighet av dom utökas. På denna punkt gäller enligt 118 andra stycket avbelalningsköplagen att gång- och sängkläder som äroundgängligen behövliga för köparen eller hans närmaste inle för återtas.Förslaget innebär däremot alt handräckning eller verkställighet inle får beviljasbeträffande vara som enligt 65 8 ulsökningslagen undantas från utmätning, dvs.exempelvis föremål som är nödvändiga för ell hem och dess skötsel. För egen del kan jag i likhet med remissinstansernai princip ansluta mig till kommitténs förslag. Emellertid anser jag attförutsättningarna för handräckning bör anges direkt i konsumentkredillagen. Till en början bör, som kommittén har föreslagit,anges atl handräckning för ske bara om del föreligger ett skriftligt avtal sominnehåller förbehåll om återtaganderätt. Vidare bör företes skriftligauppgifter om vissa betydelsefulla kredilköpsfaklorer. Vilka faktorer som härbör komma i fråga skall jag närmare beröra i specialmötiveringen. Ytteriigarebör som fömtsättning för handräckning gälla atl det är uppenbart alt köparenhar råkat i sådant kvalificerat dröjsmål med betalningen som krävs förattåtertagande skall fö ske. Det bör också anges att handräckning inle förbeviljas, om förbehåll om återtaganderätt har använts i strid mot förbud enligtde tidigare berörda reglerna. Slutligen bör, som kommillén har föreslagit, enregel ställas upp om att handräckning inte för ske beträffande vara som enligt65 8 ulsökningslagen undantas från utmätning. Kommiiténs förslag innebär att handräckning inteheller för beviljas, om köparen visar sannolika skäl att godset har blivit sålttill oskäligt högt pris. Enligt min mening är det dock onödigt att ställa uppett sådant villkor Genomförs de regler om avräkning och preskription avreslskulden som jag har föreslagit, innebär det att kredilgivaren fårnöja sig med det värde varan har då den återtas. Har priset från början varitoskäligt, kommer den oskäliga delen inte all kunna utkrävas. Detta innebär attju högre priset är, desto fördelaktigare är det i regel för köparen attkredilgivaren utnyttjar återtaganderätten i stället för annalindrivningsförfarande. Motsvarande gäller för övrigt beträffandekrediikostnaden. Beträffande förfarandet vid handräckning anser jagatt de nuvarande reglerna i avbelalningsköplagen i stor utsträckning bör kunnagöras tillämpliga. Jag återkommer lill denna fråga i specialmotiveringen. Vid sidan av det förenklade förfarande som enhandräckning innebär kan en säljare som vill utnyttja etl förbehåll omåtertaganderätt också gå till domstol och utverka en dom som förpliktar köparenalt lämna tillbaka varan. Säljaren kan därefter i vanlig ordning begära atldomen verkställs. Fömlsältningarna för all verkställighet skall fö ske bör istor utsträckning vara desamma som när det gäller beviljande av handräckning.Bl, a. bör 1976/77:123 136 detanges i lagen alt verkställighet inte för ske beträffande vara som omfattas avulsökningslagens utmätningsförbud. Härmed garanteras alt etl förbehåll omåtertaganderätt inte i någon situalion kan utnyttjas så, atl den enskilde gårmiste om exempelvis saker som är nödvändiga för elt hem och dess skötsel. Vid kreditköp med återtaganderätt är kreditgivaren,som tidigare framhållits, oförhindrad atl göra gällande sin fordringsräti ivanlig ordning. Delta innebär all kredilgivaren, sedan han erhållit dom ellerannat verkslällbart utslag, kan begära atl köparens egendom utmäts. För fordranpå grund av avbetalningsköp gäller emellertid enligl avbelalningsköplagen attjust del föremål som köpel avser inle får utmätas. Anledningen härtill är attutmätning och försäljning i exekutiv ordning kan ge elt sämre resultat föravbetalningsköparen än en uppgörelse enligt avbetalningsköplagens regler.Enligt kommitténs mening bör detta uimätningsförbud upprätthållas också vid tillämpningav konsumentkredillagen. För egen del vill jag erinra om att de regler omavräkning och preskription av reslskulden som jag har föreslagit för del fallatt återtagande sker är förmånligare för köparen än avbetalningsköplagensmotsvarande bestämmelser. Det är uppenbart att den avsedda förstärkningen avköparens ställning kan utebli om en vara som har sålts med återtaganderättskulle kunna utmätas för kreditfordringen. Jag föreslår därför att man ikonsumentkreditlagen tar in elt särskill förbud mot sådan utmätning. Förfullständighetens skull bör påpekas alt vara som har sålts på kredil utanförbehåll om ålertaganderält däremot, med de inskränkningar som följer av 65 8ulsökningslagen, kan utmätas för fordran på gmnd av köpet. Under remissbehandlingen har bl. a, KO hävdat altkonsumentkredillagen bör innehålla en motsvarighet lill avbetalningsköplagensregel om rätt för köparen alt återiösa en vara som harålertagils. Jag ansluter mig lill den uppfattningen. En regel av del angivnainnehållet bör alltså föras in i konsumentkreditlagen. Om köparen vill utnyttjasin åler-lösningsrätl bör han vara skyldig att betala, förutom varans värde,den eventuella restskuld som har uppkommit vid den tidigare avräkningen. Kommittén har föreslagit att återtaganderättenskall preskriberas om kreditgivaren, sedan ansökan om handräckning gjorts, harmedgett uppskov och till följd härav verkställighet inte har skett inom sexmånader. Förslaget syftar till att förhindra atl kreditgivaren utnyttjar återtaganderätten enbart som elt hot mot en köpare som harbetalningssvårigheter. Föregen del vill jag erinra om atl mina tidigare förslag innebär all åter- 1976/77:123 137 laganderältenför karaktären av en mera renodlad säkerhetsräll. En sådan rätt bör enligt minmening i princip fö fylla sin funktion så länge fordringen beslår. Med hänsynhärtill och då, som flera remissinstanser också har påpekat, den föreslagnapreskriptionsregeln med lätthet skulle kunna kringgås anser jag all förslagetinte bör genomföras. 1 sammanhanget vill jag framhålla att de förslag som jaghar fört fram i del föregående, bl, a. när det gäller preskription avrestskuld, torde leda till all återtaganderätten i betydligt mindre omfattningän tidigare kommer att på angivet sätt utnyttjas enbart som ellpåtryckningsmedel mot köparen. 5.10Särskilda bestämmelser om kontokredit m. m. Med avtal om kontokredit menas vanligen ell avtalsom berättigar kreditlagaren alt ta i anspråk ett av kreditgivaren medgivetutrymme för fortlöpande kredit. Krediliagarens uttag bokförs på ett för honomupplagt konto. Krediten är fortlöpande på det sättet atl kontohavaren genom attgöra inbetalningar på kontot kan bibehålla och variera sitt kredilulrymmeunder i princip obegränsad tid. En vanlig form av fortlöpande kredit ärcheckräkningskredil och den särskilt på löntagarna inriktade banklönekrediten.Vid fortlöpande kredit av detta slag kan kredittagaren/konsumenten disponerasill kredilulrymme för praktiskt tagel vilkel ändamål som helst. En allt vanligare lyp av fortlöpande kredit, somhar ägnats särskild uppmärksamhet av kommittén, representeras av de kontokredilsyslemsom har byggts upp av banker och andra finansieringsförelag. Utmärkande fördessa system är alt ett särskill kontoförelag lill sig ansluter delsnäringsidkare som tillhandahåller nyttigheter av olika slag, dels förbrukare-enskilda konsumenter eller andra - för vilka nyttigheterna är avsedda.Systemet fungerar i princip så, att konsumenten inom ramen fördet medgivnakreditutrymmet lånar pengar av kontoföretagei för att belala nytlighelen. 1praktiken går pengarna direkt från kontoföretaget lill den näringsidkare somhar tillhandahållit nyttigheten. För alt denne skall veta atl konsumenten harett konto som är anslutet till systemet har konsumenten i regel fött enplastbricka från kontoförelaget som uppvisas när han vill använda sig avkontokrediten, dvs. Som framgår av vad jag har sagl i etl tidigareavsnitt avses den nya konsumentkreditlagen i princip omfatta allakonsumenlkrediter, således även olika slag av konlokrediter i den mån de äravsedda huvudsakligen för enskilt bruk. Detta innebär bl. a. att näringsidkaresom marknadsför kontokredil är skyldig att iaktta lagens bestämmelser ominformation (se avsnittet 5,3). Vidare blir lagens olika regler om kreditköptillämpliga, om kontokrediten används vid inköp av varor. Av särskilt intressehärvidlag är de regler som på visst sätt gör kreditgivaren medansvarig försäljarens 1976/77:123 138 förpliktelsermot köparen på grund av köpel, t. ex. vid fel i vara (avsnitt 5.6), eller somutesluter ålertaganderält vid bl. a. konloköp (avsnitt 5.9), Kommittén har föreslagit all lagens beslämmelser omkrediiköp i visst fall skall gälla även när kontokredit tas i anspråk vidförvärv av andra nyttigheler än varor, t, ex. sällskapsresor. Del fall somkommittén åsyftar är det vanliga fallet all ell avtal om kontokredit berättigarkonsumenien atl la i anspråk kreditutrymmel såväl vid köp av vara som vid andraförvärv. Kommittén, som framhåller alt del i konlokortssysiemen inle görs någonskillnad mellan krediter som hänför sig till vaminköp och andra krediter, pekarsärskilt på alt reglerna om kreditgivarens ansvar för felaktiga varor och annatsom har med själva köpel alt göra i så fall skulle äga motsvarande tillämpningvid förvärv av tjänster o, d.,t. ex, när en researrangör inte fullgör sinaåligganden mol konsumenien. föreslagit i denna del har lämnatsulan erinran av de allra flesta remissinstanserna. Givetvis är det angeläget att konsumenternasställning stärks även i fall då andra nyttigheler än varor förvärvas på kredil.Som jag har framhållit bör man emellertid i detta lagstiftningsärendei storl sett nöja sig med all reglera krediiköp av varor. Frågor som gällerexempelvis kontantinsats eller fristående kreditgivares ansvar i samband medtillhandahållande av tjänster och andra nyttigheler utanför varuområdet böranstå i avvaktan på resultatet av främst kredilköputredningens och konsumentljänstulredningenspågående utredningsarbete. Vad jag nu har sagt bör i princip gälla oavsett påvilkel sätt krediten ges. Lagstiftning om tjänster på kredil bör alltså anslåäven när det är fråga om tjänst som betalas med användande av kontokredil.Enligl min mening finns del härvid inte anledning av göra skillnad mellan falldå ett kontokortssystem gäller enbart förvärv av andra nyttigheter än varor,exempelvis sällskapsresor, och fall då ett kontokortssystem är blandat, dvs.medger förvärv av såväl varor som andra nyttigheler. Del skulle te sigegendomligt om etl förvärv av tjänst skulle underkastas kreditköpsreglernaenbart i det speciella fallet att förvärvet sker inom ramen för ell blandalkonlokortssystem. På grund av det sagda förordar jag att förvärv av andranyttigheler än varor helt och hållet hålls utanför de regler som gällerkreditköp, alltså även i det fall som har berörts. Jag går över till ell annat spörsmål som rörkontokrediterna, nämligen frågan om betalningsansvaret när kontokort haranvänts av obehörig person. Som närmare framgår av betänkandet innehåller standardavtalenpå kon-tokorlsområdel regelmässigt avtalsvillkor varigenom konsumenten/kontohavarenpåtar sig betalningsansvar för belopp som påförs kontot genom att kontokortanvänds av obehörig. Kommittén har föreslagit alt sådana avtalsvillkor skall fögöras gällande endast om kontohavaren lämnat ifrån sig kortet till annan,föriorat kortet genom grov oaktsamhet eller, utan att grovoaklsamhel ligger honom lill lasl, förlorai kortet och underlåtit att snarastefter upptäckt av föriusten göra anmälan hos kredilgivaren. För belopp som harpåförts kontot sedan kontohavaren hos kredilgivaren gjort anmälan att han intelängre har kortet i sin besittning är kontohavaren enligt förslagetbetalningsansvarig endast om han har förfarit svikligt, exempelvis gjort osannanmälan om föriusi och sedan fortsatt all använda kortet. Förslaget har lämnats ulan erinran av praktiskllaget alla remissinslanser. par instanser vill dock gå längre i begränsningav kontohavarens ansvar. Sålunda anmärker all konlohavareenligt kommiiténs förslag i alltför slor utsträckning kan bli ansvarig förbelopp som påförts kontot efter det all han mist kortet men innan han anmältföriusten. Verket föreslår att kontohavarens ansvarighet härvidlag begränsaslill ett belopp motsvarande av basbeloppet. Enligt KO finns delanledning all överväga införande av regler som generellt begränsar kontohavarensbetalningsansvar lill visst belopp och som helt befriar honom från ansvar ifall där innehav av kortet utgjort enda legitimation för den obehörige. För egen del anser jag all det finns etl klartbehov av regler lill skydd för konlohavare i fall då kontokort används avobehörig. Vid utformningen av reglerna bör utgångspunkten vara all risken förekonomisk föriusi i första hand skall bäras av kredilgivaren. Kreditgivaren harnämligen möjlighet att på olika sätt begränsa sitt risktagande, främst genomkrav på legitimation när kort används. I vissa kvalificerade fall bör dockkredilgivaren ha möjlighet atl göra konsumenten betalningsskyldig. Liksom huvuddelen av remissinstanserna anser jagatl de bestämmelser som kommittén härvidlag har föreslagit innebären lämpligavvägning. Detta betyder att jag inte nu vill förorda ytteriigare speciellabegränsningar av den typ som föreslagits av KO och . Alt införaen generell begränsning av kontohavarens ansvar till en viss beloppsnivå skulleenligl min mening kunna alltför mycket undergräva respekten för de normer sommåsle finnas när del gäller skyldighet atl förvara kortet väl och snarastanmäla föriusi av kortet. Ansvarsbegränsningsregeln skulle ju fö belydelseendast om kontohavaren överiämnat kontokortet lill annan, föriorat kortet genomgrov oaktsamhet eller förlorat kortet på annat sätt och underlåtit att snarastefter upptäckt anmäla föriusten. Och i dessa fall blir kontohavaren ansvarigendast för sådana obehöriga konioultag som sker innan kredilgivaren harmottagit anmälan atl kontohavaren inte längre har kortet i sin besittning.Självfallet kan även ett sådant ansvar - med hänsyn till beloppels storlekeller andra omsländigheler - slundom framstå som oskäligt mot kontohavaren.Sådana fall kan emellerlid angripas med hjälp av jämkningsregeln i 36 8avtalslagen.