prop · G003131 · 1976-12-31 00:00:00 — omfortsatt valutareglering m. m,; Regeringen förelägger vad som harupptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för den åtgärd och detändamål som framgår av föredragandens hemställan. I propositionen föreslås att valutaregleringenföriängs att gäUa , dvs. för tiden den 1 juli 1977den 30juni 1978. För yttrande framläggs förslag tillbestämmelser om fortsatt giltighet av valutaförordningen . Dessutomföreslås i förtydligande syfte några redaktionella ändringar i valutalagen. 1 1976/77.1 saml Nr 1 Prop,1976/77:131 2 Lag om ändring i valutalagen (1939: 350j Härigenom föreskrives att 9, 10 och13 §§ valutalagen (1939: 350) skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Till böter eller fängelse i högst Den som uppsåtiigen dömes den som uppsåtiigen 1) bryter mot förbud eller vill- 1) bryter mot förbud eller vill- kor som meddelas med stöd av 2 § kor som meddelas med stöd av 2 § förstastycket 1)7) eller 5 § 3), första stycket 1)7), 2) använder sig av eller medverkarsom bulvan för att kringgå förbud som avses il), 3) genom oriktig uppgift för- 3) genom oriktig uppgift för skaffar sig sådan rätt att förvärva skaffar sig sådan rätt att förvärva eller avyttra utländska betalnings- eller avyttra utländska betalnings medel eller utländska fordringar, medel eller utländska fordringar, som behövs enligt förordnande som behövs enligt förordnande som meddelas med stöd av 2 § som meddelas med stöd av 2 § första stycket 2), eller första stycket 2) eller 5 § 3), eller tillstånd, i den mån det behövs tillstånd, i den mån enligt förordnande som meddelas det behövs enligt förordnande som med stöd av samma stycke, eller meddelas med stöd av 2 § första stycket eller 5 § 3), eller 4) underlåter att fullgöra upp- 4) underlåter att fullgöra upp giftsskyldighet som föreskrives giftsskyldighet som föreskrives med stöd av denna lag eller vid med stöd av denna lag eller vid fullgörande av sådan skyldighet fullgörande av sådan skyldighet lämnar oriktig uppgift. lämnar oriktig uppgift. Är brott som avses i första dömes till böter eller fängelse i stycket grovt, dömes till fängelse högst ett åreller, om brottet är i högst . grovt, fängelse i högst . Har gärning som avses i förstastycket begåtts av grov oaktsamhet, dömes till böter. Om ansvar för överträdelse avutförsel- eller införselförbud som meddelas med stöd av 2 § första stycket 9)finnas bestämmelser i lagen (1960: 418) om straff för vamsmuggling. För försök till överträdelse av För försök till överträdelse av utförsel- eller införselförbud som utförsel- eller införselförbud som meddelas med stöd av 2 § första meddelas med stöd av 2 § första stycket 4) eller 5) och försök till stycket 4) eller 5) eller 5 § 3) och 1 Senaste lydelse av lagens rubrik 1959: 262. 2 Senaste lydelse 1975: 204. 3 Senaste lydelse 1975: 204. Prop, 1976/77:131 3 brottsom avses i 9 § första styc- försök till brott som avses i 9 § ket 3) dömes till ansvarenligt 23 första stycket 3) dömes till ansvar enligt 23 kap. . Ha flera medverkat till brott som avses i förstastycket eller i 9 § första stycket äga 23 kap. 4 och 5 §§ brottsbalkenmotsvarande till-lämpning. Utan hinder av 35 kap. 1 § Utan hinder av 35 kap. 1 § brottsbalkenfår påföljd för brott får påföljd för brott som avses i 9 § förstatredje som avses i 9 § första och andra styckenasamt 10 § ådömas, om styckena samt 10 § ådömas, om den misstänkte har häktats eller den misstänkte har häktats eller erhåUitdel av åtal för brottet inom erhåUit del av åtal för brottet inom femår eller, om brottet är grovt, eller, om brottet är grovt, Dennalag träder i kraft . Lagom tillämpning av valutalagen (1939: 350) Härigenom föreskrives att 2 § första stycket 1, 2och 49 samt 5 § 1 och 3 valutalagen (1939: 350) skall äga tUlämpning undertiden den 1 juli 1977den . Förordningom fortsatt giltighet av valutaförordningen (1959: 264) Härigenom föreskrives att valutaförordningen(1959:264), som enligt förordning (1976: 228) gäller till utgången av juni1977, skall äga fortsatt giltighet tiU utgången av . * Senaste lydelse 1975: 204. It Riksdagen1976/77.1 saml Nr 131 Prop, 1976/77:131 Närvarande:statsministem FäUdin, ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,, , , , , Propositionom fortsatt valutareglering m. m. Enligt valutalagen (1939:350, ändrad senast1975:204) gäller i fredstid alt fullmäktige i skall göraframställning till regeringen om valutareglering, om det prövas nödvändigt föratt nå de centrala mål som har fastställts för den ekonomiska politiken.Fullmäktige skall därvid begära att regeringen föreslår en lag omtill-lämpning av valutalagen för högst . Regeringen skall somett sådant lagförslag läggs fram förelägga de valutaregle-randeföreskrifter som regeringen avser att utfärda. Sådana föreskrifter finns ivalutaförordningen (1959:264, ändrad senast 1975:206). Genom lagen (1976: 227) om tillämpning avvalutalagen (1939: 350) och förordningen (1976:228) om fortsalt giltighet avvalutaförordningen (1959:264) har valutareglering föreskrivits för tiden den 1juli 1976den . I skrivelse den 10 febmari 1976 har fullmäktige iriksbanken hemställt att regeringen begär bemyndigande att tillämpafortsatt valutareglering den 1 juli 1977den och attregeringen lägger fram förslag om att valutaförordningen skall äga fortsattgiltighet till utgången av . Fullmäktige föreslår också vissa tUläggtill och ändringar i valutaförfattningarna. Efter remiss har yttranden överriksbanksfullmäktiges skrivelse avgetts av riksåklagaren, hovrätten för VästraSverige, , bankinspektionen, kommerskollegium,generaltullstyrelsen, fullmäktige i , Svenska bankföreningen.Svenska handelskammarförbundet. , , och . Post- och Kredilbanken, ansluter sig tillbankföreningens yttrande. 1976/77:131 5 Utöver de ändringar i valutaförfattningarna somriksbanksfullmäktige föreslagit har under remissbehandlingen begärts vissaliberaliseringar i tillämpningen av valutaregleringen. Flera remissinstanser,bl. a. bankföreningen, industriförbundet och , har samtidigtbegärt en allmän översyn av valutaregleringen. Riksåklagaren har förordat engenomgripande överarbetning av valutaregleringens sanktionssystem. Jag vill därför redan nu meddela att jag avser attföreslå regeringen att det görs en översyn av valutaregleringen ochvalutalagstiftningen. Med anledning härav kommer jag i det följande att närmarebehandla endast frågan om fortsatt valutareglering. Frågan om ändringar ivalutaförfattningarna tas upp endast på några punkter, där redaktionella ändringari förtydligande syfte kan göras utan att det planerade utredningsarbetetföregrips. En närmare redogörelse för bestämmelserna ivalutalagen och valutaförordningen har lämnats i prop. 1975: 82 s. 1421. Iöverensstämmelse med förslag i samma proposition har bestämmelserna ändrats pånågra punkter. Fömtom en lagteknisk anpassning till den nya regeringsformen,bl. a. i fråga om straff och förverkande, utvidgades möjligheten förriksbanken att förelägga vite och gjordes andra mindre ändringar ilagstiftningen (prop. 1975: 82, FiU 1975: 20, rskr 1975: 132, SFS 1975: 204 och206). I det följande redovisas endast vissa av de bestämmelser,som berörs i riksbanksfullmäktiges skrivelse. När regeringen begär samtycke tillförordnande om valuta-reglering skall även de valutareglerande föreskrifter somregeringen avser att utfärda med stöd av den begärda fullmakten föreläggas riksdagen.Huvudbestämmelserna om vad sådana föreskrifter får innehålla finns i 2 § förstastycket punkterna 19 valutalagen. I punkterna 16 anges bl. a. närmare i vilkaavseenden inskränkningar kan göras i rätten att förfoga över utiändska betalningsmedel,utländska fordringar och utländska värdepapper. Enligt punkten 7 kan vidarehelt allmänt föreskrivas förbud mot att även i annat hänseende förfoga översådana tiUgångar utan tillstånd. Regeringen kan vidare enligt 5 §bl. a. meddela de föreskrifter, som behövs för att genomföra ettvalutareglerande förordnande och för att hindra åtgärder som är ägnade attuppenbart motverka ändamålet med detta (punkt 3). Valutaförordningen innehåller bl. a. skilda förbudmot valutadispositioner utan tUlstånd. Dessa förbud gäller numeraväsentligen s. k. kapitalbetalningar. För löpande betalningar ges nämligen bestämmelserom vittgående undantag från de allmänna förbudsreglerna. I 10 §valutaförordningen föreskrivs att valutainlänning, som gentemot 1976/77:131 6 utiandethar rätt att kräva betalning eller har ådragit sig betalningsskyldighet, intefår medge anstånd med eller uppskjuta betalningen eller träffa avtal ombetalning på annat sätt än med vanliga betalningsmedel, såvitt inte annatföljer av handelsbruk. Valutainlänning får inte heUer, i syfte att kringgåvalutaförordningens bestämmelser, till valutautlänning, med vilken han hargemensamt ekonomiskt intresse, sälja eller av honom köpa varor till annat prisän det som i allmänhet gäller eller i samma syfte vidta andra liknandeåtgärder. I 914 §§ valutalagen finns beslämmelser om straffför valutabrott och om förverkande på gmnd av sådant brott. Enligt 9 § förstastycket kan straff ådömas den som bryter mot förbud eller vUlkor som meddelasmed stöd av 2 § första stycket 17 (punkt 1), den som använder sig av ellermedverkar som bulvan för att kringgå sålunda meddelat förbud (punkt 2), den somgenom oriktig uppgift förskaffar sig sådan rätt att förvärva eller avyttrautiändska betalningsmedel eUer utiändska fordringar, som behövs enligtförordnande som meddelas med stöd av 2 §första stycket 2, eller tiUstånd i den mån det behövs enligt förordnande som meddelas med stöd av samma stycke (punkt 3) eller den som underlåter att fullgöra uppgiftsskyldighet som föreskrivs med stöd av lagen eller vid fullgörande av sådan skyldighet lämnar oriktig uppgift. Straffet för brott mot 9 § första stycket är bötereller fängelse i högst . Enligt andra stycket kan det dömas till fängelsei högst , om brott som avses i första stycket är grovt. I båda dessa fallkrävs uppsåt. I tredje stycket föreskrivs böter om gärning som avses i förstastycket inte har förövats uppsåtiigen utan av grov oaktsamhet. I 9 § avsesendast fullbordade brott. Brott som är straffbara redan på försöksstadiet ärenligt 10 § första stycket olovlig utförsel och införsel i strid mot förbudsom meddelas med stöd av 2 § första stycket 4 eller 5 och försök till brott somavses i 9 § första stycket 3). Medverkan till brott som avses i 9 § förstastycket och 10 § första stycket föranleder ansvar eiUigt brottsbalkensbestämmelser om medverkan till brott. Betalningsmedel, fordran ellervärdepapper kan enligt 11 § förverkas, om frågan är om brott som avses i 9 §första stycket 13 eller 10 § första stycket. Allmänt åtal för brott mot valutalagen får väckasendast efter anmälan av (12 § andra stycket valutalagen) och förbrott mot valutaförordningen endast efter angivelse av (20 §valutaförordningen). 3 Framställningom fortsatt valutareglering m. m. Riksbanksfullmäktige har hemställt att fortsattvalutareglermg skall gälla . 1976/77:131 7 valutaregleringenavse samma lagmm i valutalagen som äger tUlämpning, nämligen 2 § förstastycket 1, 2 och 49 samt 5 § 1 och 3. Fullmäktige framhåller att anledningalltjämt föreligger att ta gällande fullmakter i valutalagen i anspråk och attge valutaförordningen fortsatt giltighet. Riksåklagaren, hovrätten för ,, kommerskollegium, fuUmäktige i . och föreningsbankers förbund har ingen erinranmot framställningen om fortsatt valutareglering. och , tUl vilka och haranslutit sig, föreslår dels att det genomförs vissa liberaliseringar itiUämpningen av valutaregleringen och dels att en utredning tillsätts för attförutsättningslöst pröva valutaregleringssystemet. Under förutsättning attdessa förslag beaktas vill de nämnda remissinstanserna med hänsyn till nurådande betalningssvårigheter inte invända mot att valutaregleringen förlängsytterligare . I sitt gemensanuna yttrande anför de båda förstnämndainstansema sammanfattningsvis följande. Valutaregleringen försvårar näringslivetsutvecklings- och finansieringsmöjligheter. För att på tryggabetalningsbalansen och sysselsättningen är det angeläget att möjlighetema inteförsvåras för vårt näringsliv att delta i den fortgående intemationaliseringenoch i samarbetet över gränserna. Endast härigenom kan företagensintemationella konkurrenskraft bevaras. Om valutarestriktioner i vissa lägenbedöms nödvändiga som komplement till andra ekonomisk-politiska åtgärder, måstede utformas och tillämpas så att minsta möjliga stömingar uppstår förnäringslivet. De bör givetvis avskaffas eller uppmjukas så snart så är möjligt.Att under en lång följd av år ha ett system i kraft, som bygger på kvantitativarestriktioner och en omfattande administrativ apparat, är olämpligt. Det är angeläget att en utredning tillsättsmed uppdrag att förutsättningslöst pröva dels hur ett valutaregleringssystembör utformas , dels vUka valutarestriktioner som kan liberaliserasoch vUka som i någon form måste behållas. Målsättningen för en sådan utredningbör vara att komma ifrån det nuvarande systemet där valutaregleringenssamtliga generella förbud i stort sett är i kraft permanent, oavsett detekonomiska läget i och omvärlden. I stället bör man söka komma framtill ett motsatt system, där alla transaktioner i princip är tillåtna men därrUcsbanken ges möjlighet att införa tillfälliga restriktioner, när så bedömsnödvändigt, exempelvis efter regeringens förordnande. En översyn och prövningbör givetvis avse inte bara restrUttionerna som sådana utan även reglernastUlämpning i praktiken. 1976/77:131 8 Derestriktioner som anses nödvändiga att behålla bör förenklas och göras lättareatt överblicka och förstå. Vissa liberaliseringar i tillämpningen avvalutaregleringen bör kunna genomföras utan att man avvaktar den föreslagnautredningens resultat. Bl.a. bör lättnader genomföras i sådanarestriktioner som försämrar näringslivets möjligheter till kapitalförsörjningfrån utiandet, dvs. svensk upplåning utomlands och kurssäkring av valutariskergenom terminsaffärer. framhåller också att eneventuell förlängning av valutaregleringen bör förknippas med en allmän översynav valuta-författningarna och den praxis, som har utbUdat sig i fråga omförfattningarnas tillämpning. 4 Framställning om ändringar i valutalagstiftningen m. m. Riksbanksfullmäktige föreslår att i valutaförordningeninförs en bestämmelse om att försträckning till valutautiänning skall fordratillstånd av . Vidare förordar fullmäktige att det närmare undersöksom inte ett förbud mot påskyndande av utiandsbetalningar bör införas ivalutaförordningen. Fullmäktige föreslår också vissa redaktionella ändringaroch förtydliganden i valutalagen. Slutligen föreslår fullmäktige att genom elttillägg till 14 § valutalagen möjUghet öppnas för att vid gränsstationernastickprovsvis kontrollera att de resande inte överträder meddelade utförsel-och införselförbud. Fullmäktige anför såvitt gäller ett förbud motförsträckning till valutautlänning i huvudsak följande. Valutaförordningeninnehåller uttryckligt förbud mot skuldsättning till utiandet, med undantag förhandelskrediter, medan motsvarande förbud mot för-slräckning lill utiandetsaknas. Visserligen fordras på grund av valutaförordningens betalningsförbudoftast tillstånd för sådan försträckning men här föreliggeruppenbarligen en lucka och brist på symmetri i regelsystemet. Det är t. ex. förnärvarande oklart om har möjlighet att övervaka utlandsutlåning dåvalutautiänning inträtt i valutainlännings ställe såsom gäldenär iskuldförhållande till svensk kreditgivare, t. ex. i samband med utlänningsförvärv av fast egendom i . Valutaförordningens skuldsättningsförbud bördärför kompletteras med en regel varigenom lämnande av försträckning till valutautiänning uttryckligen erfordrar tillstånd. Frågan om att införa ett förbud mot"påskyndande" av utlandsbetalningar bör enligt fullmäktigeundersökas. Avsikten med bestämmelserna i 10 § första stycketvalutaförordningen om förbud mot "uppskjutande" avutiandsbetalningar torde vara att förhindra 1976/77:131 9 betalningsförskjumingartill och från utiandet genom åtgärder förestavade av kursförväntningar. Enligtgällande regler är emellertid valutainlänning oförhindrad att söka dra nyttaav kursändringar genom att påskynda sina utiandsbetalningar. Det finns nämligeninte något förbud för valutainlänning, som har fordran på utlandet, attöverenskomma om betalning före fordringens förfallodag eller förvalutainlänning, som stär i skuld till utiandet, att verkställa betalning föreskuldens förfallodag. Även om uppenbarligen speciella problem är förenade medatt söka reglera också påskyndande av betalningar bör denna fråga dock närmareundersökas. Förskjutningar inom ramen för gällande handelsbruk bör givetvis ejberöras av en eventuellt utvidgad reglering på denna punkt. Beträffande ansvarsbestämmelserna i valutalagenifrågasätter fullmäktige vissa redaktioneUa ändringar och förtydliganden.Straff- och förverkandebestämmelserna var före upptagna ivalutaförordningen. På grund av innehållet i 8 kap. 7 § tredje stycket andrapunkten nya regeringsformen överfördes därefter dessa till valutalagen (SFS1975: 204 och 206). I samband härmed och med den anpassning av den centralastraffbestämmelsen i 9 § valutalagen, som då ägde rum, synes enligt riksbankensmening bestämmelsen ha fått en utformning som ger anledning till redaktionellaförtydliganden i bl. a. följande avseenden. Den centrala straffbestämmelsen var, då bestämmelsenvar införd i 15 § första stycket 1 valutaförordningen, utformad så attdärigenom straffbelades överträdelser "mot någon av de i 2 § och 410 §§meddelade föreskrifterna" i valutaförordningen. När bestämmelsen överfördestill valutalagen gjordes en omformulering varigenom straffansvar föreskrevs föröverträdelser "mot förbud eller viUkor som meddelas med stöd av 2 § förstastycket 17" valutalagen. Genom omformu-leringen har uppkommit tvekan omöverträdelse mot i 10 § valutaförordningen meddelade föreskrifter om bl. a.förbud mot betalningsförskjutningar och mot kapitalöverföringar genominternprissättning aUt-jämt är straffbelagda. Dessa föreskrifter synes nämligenicke äga stöd i de fuUmakter som meddelas i 2 § första stycket 17valutalagen. Att överträdelser mot 10 § valutaförordningen straffrättsligt kanbeivras synes sålunda böra klargöras. Bestämmelserna om medverkansansvar i 10 § andrastycket och om förverkande i 11 § valutalagen hänvisar endast till 9 § förstastycket valutalagen och inte till andra stycket som rör grova valutabrott.Fråga om ansvar för medverkan och om särskild rättsverkan genom förverkandekan därför formeUt sett endast uppkomma vid uppsåtligt valutabrott, som ej ärgrovt. Den redaktionella ändring som i anledning härav synes vara påkalladtorde enklast ske genom sammanföring av 9 § första och andra styckenavalutalagen. 1976/77:131 10 I fråga om ansvarsbestämmelsen för medverkan i 10 §andra stycket valutalagen anför fullmäktige följande. Genom den ändring av bestämmelsensom trädde i kraft den 1 juU 1960 (SFS 1960: 262) begränsades medverkansansvarså att det "endast skall kunna ifrågakomma vid uppsåtliga brott"(jfr departementschefens uttalande, prop. 1960: 127). Härmed torde dock inte haåsyftats att från straffansvar utesluta uppsåtlig medverkan till valutabrottoberoende av vilket uppsåt eller vUken oaktsamhet som kan läggasgärningsmannen tUl last. Med gällande lydelse av 10 § andra stycket valutalagenfömtsätts för medverkansansvar att gärningsmannen har befunnits skyldig tUluppsåtligt brott. Den som har främjat brottet genom att ha gjort sig skyldigtill uppsåtlig anstiftan eller medhjälp kan härigenom ej ådömas ansvar omgärningsmannen ej handlat uppsåtiigen men väl av grov oaktsamhet. Detsammagäller om gärningen inte är att bedöma som brott på gmnd av bristandeuppfyllelse av det subjektiva rekvisitet hos gärningsmannen eller om gärningenär att bedöma som straffri på gmnd av ursäktiig rätisvillfarelse hos denne.Påtalade förhållanden synes otillfredsställande, I anslutning till inom denallmänna straffrätten gällande principer synes sålunda bestämmelsen ommedverkansansvaret böra utformas sä, att uppsåtlig medverkan skall vara straffbaroberoende av uppsåt eller oaktsamhet hos gärningsmannen. För medverkansansvarbör dock krävas uppsåt hos den medverkande. För väckande av åtal för valutabrott krävs anmälan(enligt 12 § andra stycket valutalagen) resp. angivelse (enligt 20 §valutaförordningen) av . I inledningsskedet av en utredning saknasofta tillräckligt underlag för ställningstagande. brukari sådana fall hemställa att vederbörande åklagare eller polisdistrikt inlederförundersökning. I samband härmed förklarar sig också beredd att tUlåtal anmäla de överträdelser som utredningen ger underlag för. Först sedanförundersökningen har slutförts eller framskridit så långt att tillräckligtunderlag föreligger tar ställning till frågan om åtalsanmälan resp.åtalsangivelsc. Enligt har det ifrågasatts om ovanangivna förfaringssätt står i överensstämmelse med bestämmelsen i 23 kap. 1 §andra stycket . Denna bestämmelse innebär att förundersökningom angivelsebrott visserligen får inledas "om angivelse inte utan fara kanavvaktas" men att målsäganden skaU underrättas så snart ske kan. Angermålsäganden inte då brottet till åtal, skall fömndersökningen läggas ned.Riksbanken påpekar att bestämmelsen främst synes vara avsedd för angivelsebrotti den allmänna straffrätten och att inte torde ha stäUning sommålsägande vid valutabrott. Enligt torde rättsläget därför vara attuppfatta så att regeln i 20 kap. 3 § andra stycket i stäUetbör anses tillämplig. Där föreskrivs att "är för allmänt åtal stadgatsärskilt villkor, såsom tillstånd av myndighet 1976/77:131 11 ellerangivelse av målsägande, vare det gäUande". Enligt synesåtalsanmälan resp. åtalsangivelse vara att anse som tillstånd av myndighet ochsåledes utgöra fömtsättning för väckande av åtal men ej för inledande avförundersökning. Eftersom tolkning av bestämmelserna ifrågasattshemställer att det klargörs att åtalsanmälan resp. åtalsangivelseinte utgör en fömtsättning för irde-dande av förundersökning men väl förväckande av åtal. Vad gäller möjligheterna tiU kontroll vidgränsstationerna av att de resande inte överträder meddelade utförsel- ochinförselförbud anför fuUmäktige följande. De bestämmelser i lagen (1960: 418)om straff för varusmuggling vartill valutalagen hänvisar ger otillräckligt stödför stickprovskontroll. För att genomföra stickprovskontroll med stöd avvarusmugglingslagen krävs nämligen att vederbörande bevakningschef"finner skärpning av tuUkontroUen å persontrafiken till eller frånutiandet med viss lägenhet eller för viss tidsrymd å någon plats oundgängUgennödvändig" (19 §). Förordnandet prövas i efterhand avgeneraltullstyrelsen. Den kontroll som verkställs av de resande frånvarusynpunkt (systemet med rödgrön fU, genomgång av bagage etc.) sker i stäUetmed stöd av tuUagen (1973: 670). har behovet att avhjälpabristen på lagstöd för stickprovskontroll av gällande valutabestämmelser omin- och utförsel varit mindre påtagligt genom att sådan kontroll i viss månlikväl har förekommit. Genom kontrollen enligt lagen (1970: 926) om särskUdkontroll på flygplats har ett hundratal sedelsmugglingsförsökupptäckts . Flygplatskontrollen övergår emellertid från tillautomatisk kontroll varigenom upptäckt normalt ej kan ske avsedelsmuggUngs-försök. Då det sålunda synes angeläget att på ett smidigt sättkunna genomföra stickprovskontroll i mån av behov och resurser föreslås, attförslag framlägges om sådant tillägg till 14 § valutalagen. I fråga om ett förbud mot försträckning till valutautlänninganför flertalet remissinstanser att en ändring sakligt sett har mindrebetydelse. Enligt hovrätten för synes försträckning tillvalutautlänning vara laglig endast i den formen att valutautiänning träder ivalutainlännings ställe som gäldenär i inländskt skuldförhåUande. Hovrättenavstyrker ett förbud eftersom ett sådant kommer att ytterligare komplicerafastighetsöverlåtelse tUl valutautiänning.