prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Genomgående drag har varit en starksträvan efter ökad trygghet för de anställda, vidgning avsysselsättningsmöjlighetema och demokratisering av arbetslivet. De olikapolitiska partierna har varit ense om huvuddragen i denna utveckling. Detarbetsrättsliga reformarbetet avses nu fullföljas genom en helt nyarbetsmiljölag. ändringar i arbetarskyddslagstiftningenvar en delreform där man sökte lösa vissa särskilt angelägna frågor inomarbetarskyddet. Huvuddelen av arbetarskyddslagen kvarstår dock i samma skicksom den har haft sedan sin tillkomst . Mot denna bakgmnd och med denutveckling som har skett i arbetslivet är det naturligt att arbetarskyddslageninte speglar de synsätt och de sociala och miljömässiga krav som bör komma tilluttryck i en arbetsmiljölagstiftning anpassad till vårt nutida samhälle.Anställningsskyddslagen i sin tur avser en betydelsefull men avgränsad sektorav den totala arbetsmiljön. 1976/77:149 188 generbjuder viktiga instmment för en omgestaltning av arbetsförhållandena menställer i sig inga krav på arbetsmiljöns beskaffenhet. Liknande synpunkter kanläggas på lagen om vissa anställningsfrämjande åtgärder, förtroendemannalagenoch lagen om styrelserepresentation för de anställda. Alltjämt saknas sålunda en modem och framåtsyftandearbetsmiljölagstiftning som garanterar en tillfredsställande standard påarbetsplatsen och ger en bas för vidare förbättringar. Jag vill i det följandeange några linjer som enligt min mening är särskilt viktiga när det gäller attutforma en sådan lagstiftning. Till en början vill jag beröra den successivautvidgning som har skett av arbetarskyddsverksamheten alltsedan den tid då manbörjade att i lag reglera skyddet mot risker i arbetet. Verksamheten syftadeförst bara till att undanröja faktorer som är riskabla för denarbetandes säkerhet och att förebygga vissa speciella yrkessjukdomar. Arbetarskyddslagenstår formellt i mycket kvar på derma ståndpunkt. Steg för steg har manemellertid börjat tillämpa lagen på ett vidare fält. ökade kunskaper om breddenav yrkesrisker i förhållande till arbetsmiljön har medfört förskjutningar iframför allt uppfattningen av begreppet hälsa. En renodlat teknisk och fysiologisksyn på arbetsplatsens hälsorisker har sålunda efter hand avlösts av en insiktatt man för att väma om hälsan bör sträva efter bästa möjligaarbetsförhållanden också från social och psykologisk synpunkt. Lagstiftningenbör enligt min åsikt klart spegla att bedömningar av arbetsmiljön skall skeutifrån ett sådant vidare hälsobegrepp. Genom att förorda detta betraktelsesätt iarbetsmiljölagstiftningen vill jag rikta en skärpt uppmärksamhet mot såvälolika fysiska faktorer i arbetsmiljön som omständigheter sammanhängande medarbetets uppläggning och innehåll. Grundläggande bör vara att man beaktar allade sidor av arbetsmiljön som kan vara ogynnsamma för den fysiska och psykiskahälsan. En ny lagstiftning måste driva fram effektiva insatser mot dåligaarbetsmiljöer. Ingripanden måste kunna ske på ett tidigt stadium även motsådana negativa verkningar på hälsan av arbetsförhållandena som yttrar sigförst . Behov firms av en stark inriktning på de kemiska riskernai arbetsmiljön. Såväl i detta avseende som när det gäller tekniska anordningaroch i övrigt är den effektivaste vägen till en god arbetsmiljö att beaktaarbetsmiljöaspekterna på ett tidigt stadium av planeringsprocessen. Med hänsynhärtill är det nödvändigt att den centrala arbetarskyddsmyndigheten fårtillräckligt vidsträckta befogenheter att utfärda generella föreskrifter omolika slag av förhandsbedömning. Lagstiftningen måste också ge underlag försträvanden att allsidigt tillgodose de arbetandes behov. Med utgående från arbetetscentrala betydelse för människans möjUgheter till ett fullvärdigt liv bör manmed detta krav kunna sikta till att oberoende av skyddssynpunkter skapa be- 1976/77:149 189 tingelserför att arbetet skall främja möjlighetema till arbetstillfredsställelse. Jagvill framhålla att alla slag av arbetsmiljöns problem inte behöveromfattas av tillsynsaspekter. Den antagna medbestämmandelagen kansägas ha arbetsmiljön som sitt område och kan bl. a. ses som ett ytterligareinstmment för att förverkliga de krav som slås fast iarbetsmiljölagstiftningen. En arbetsmiljölag bör även så tiU vida ge uttryckför en helhetssyn på arbetsmiljön att den vidgar arbetarskyddslagstiftningensgiltighetsområde. Lagen avses skydda de anställda och vissa gmpper medliknande ställning men regleringen bör i väsentUga delar också avse skyddet fördem som ulan att vara anställda arbetar yrkesmässigt. Arbetsmiljön skapas i första hand genom beslut somfattas inom företag och förvaltningar. En inriktning har därför funnits attgenom lagstiftningen söka få fram garantier för ett saraspel mellan parternapå arbetsmarknaden och den offentliga tillsynen i syfte att åstadkomma godainsatser för arbetarskyddet. Dessa strävanden bör enligt min mening fullföljas.De anställdas möjligheter att påverka sin arbetsmiljö och därigenom ta ansvarför de förändringar som behövs av arbetsförhållandena måste utökas. Även idelta avseende kan hänvisas till möjligheter som innefattas imedbestämmandelagen. Förbättringar av arbetsmiljön främjas vidare om såmånga som möjligt av dem som är sysselsatta i arbetslivet har goda kunskaper omarbetsmiljöfrågor. En lag om arbetsmiljön bör alltså utgöra gmnden församhällets, ar-betsmarknadspartemas och de yrkesverksammas agerande när detgäller arbetsmiljön. Den offentliga tillsynen har en viktig roll när det gällerinformation och annan vägledning på arbetsplatsema. Viktigt är att lagen geren vid ram för den ansvariga myndigheten att ingripa med närmare föreskrifterallteftersom nya erfarenheter görs och nya rön sker. Lagen måste erbjudaeffektiva medel att, om det behövs, med tvång hävda skyddskraven. Den måsteockså innehålla bestämmelser om straffpåföljder i alla de fall då det ärnödvändigt för att trygga efterlevnaden. redovisade arbetsmiljöutredningensitt slutbetänkande (SOU 1976: 1) Arbetsmiljölag jämte tre bilagor (SOU 1976:24) med bakgrundsmaterial till betänkandet. Detta innehåller förslag tiUarbetsmiljölag och arbetsmiljöförordning. Lagförslaget innebär i väsentligadelar en helt ny reglering jämfört med vad som gäller. Arbetarskyddslagstiftningensallmängiltighet betonas genom en utvidgning av tillämpningsområdet bl. a. ifråga om familjejordbmken, ensamföretagarna, utbildnmgen och försvaret. Inomden föreslagna arbetsmiljölagens ram ryms åtgärder mot alla slag av hälso- ochsäkerhetsrisker som anknyter till arbetsmiljön. Gmndläggande är attarbetsmiljön skall anpassas till människans förutsättningar i fysiskt ochpsykiskt avseende. De anställdas medverkan i utformnmgen av sin arbetsmiljö ärstarkt 1976/77:149 190 framhävd.Genom olika regler om förhandsbedömning ges underlag för att hänsyn skall tastill arbetsmiljösynpunkter på ett tidigt stadium. Det kan gälla en helanläggnmg, tekniska anordningar eller kemiska ämnen. Det kan också vara frågaom arbetsprocesser eller arbetsmetoder. Gmndläggande principer för övervägandenom gränsvärden slås fast. Stor vikt läggs vid arbetarskyddsstyrelsensförfattningsverksamhet. I betydande utsträckning kan direkta straffpåföljderknytas till överträdelser av arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter.Arbetarskyddsmyndigheternas möjligheter att kontrollera och göra direktaingripanden stärks dessutom väsentligt. Vidare sker i olika avseenden enutveckling av de regler som infördes genom reform avarbetarskyddslagstiftningen. Detta innebär bl. a. att skyddsombudens ochskyddskommittéemas ställning ytterligare stärks enligt lagförslaget.Utredningen är i huvudsak enig i sina överväganden och förslag. Slutbetänkandet har remissbehandlats.Remissinstanserna har i allt väsentligt ställt sig bakom utredningsförslaget.LO och TCO stöder sig därvid på arbetsplatsremisser där över 100 000 medlemmarhar deltagit. LO konstaterar med tillfredsställelse att det framlagda förslageti stor utsträckning motsvarar de krav som har ställts av de fackliga organisationernapå förändring av lagstiftningen. LO ansluter sig således till lagförslaget idess huvuddrag och grundläggande principer. TCO tar särskilt fasta på det nyaarbetsmiljöbegrepp som läggs fast i lagförslaget. Det anses vara ett viktigtsteg i samhällsutvecklingen som tas om arbetsmiljölagstiftningen reformeras iden riktning som förslaget anger. /SR ansluter sig till de grundläggandevärderingar som redovisas i slutbetänkandet. () och övriga arbetsgivarorganisationer instämmer i stort i utredningensförslag. Myndigheterna och en rad intresseorganisationer sluter också starktupp kring förslaget. Även jag ansluter mig i allt väsentligt tillutredningens förslag, som i de grundläggande linjema för en lagstiftning omarbetsmiljön överensstämmer med de allmänna synpunkter jag har anfört i detföregående. Utredningsförslaget synes även i enskildhetema väl avvägt. Ienstaka frågor som i den samlade lagstiftningen framstår som detaljspörsmålkan visserligen jämkningar behöva göras eller andra lösningar böra väljas. Somhelhet anser jag emellertid utredningens förslag väl ägnat att läggas tillgrund för lagstiftning. Det förslag till arbetsmiljölag som jag lägger frami det följande innehåller allmänna bestämmelser som översiktiigt anger kravenbeträffande olika arbetsmiljöfaktorer. Detta ställer stora fordringar påarbetarskyddsstyrelsens kapacitet när det gäller att utarbeta närmareföreskrifter. Anspråken från arbetslivet på att sådana föreskrifter meddelasär också höga. Även på yrkesinspektionen ställs stora krav. Det gäller härsåväl information och aiman vägledning på arbetsplatserna som direkt 1976/77:149 191 tillsynav efterlevnaden av lagen och med stöd därav meddelade föreskrifter. Som jaghar antytt i det föregående har både arbetarskyddsstyrelsens ochyrkesinspektionens resurser byggts ut väsentligt . Dearbetsmiljöproblem som har aktualiserats har oftauppmärksammats genom att man vid forskiung och undersökning enligt modema metoderhar kunnat påvisa hälsorisker. För att arbetsmiljölagstiftningen skall kunnautvecklas och befinna sig i linje med aktuella problem inom området behövsomfattande forskningsinsatser. I detta syfte har skett enutbyggnad av forskningsorganisationen såväl via arbetarskyddsstyrelsen sominom universitets- och högskoleorganisationen. Av stor betydelse är också deresurser arbetarskyddsfonden kan ställa till förfogande som stöd för bl. a.forskning och teknisk utveckling. Närdet gäller grunddragen i den föreslagna lagstiftningen har utredningen som jaghar nämnt fått stöd av en praktiskt taget enhällig remissopinion.Riksrevisionsverket och några länsstyrelser har dock gjort vissa uttalanden ianledning av att utredningen inte har gått in på de ekonomiska konsekvensema avförslaget. Verket har erinrat om att inom alla samhällsområden behoven måsteställas mot resurserna. Det hade enligt verket därför varit värdefullt omutredningen hade diskuterat de ekonomiska konsekvenserna av kommandeföreskrifter med utgångspunkt enhgt nu gällande anvisningar.Liknande synpunkter har vissa länsstyrelser framfört. Härvid har efterlystsungefärliga beräkningar för att visa de kostnader som kan tänkas påverka olikabranscher och företagsstorlekar. Med sådana beräkningar skulle utredningenockså i någon mån ha kunnat ta ställning till takten för förslagetsgenomförande. Enligtmin mening är det inte möjligt att lägga en samlad kostnadskalkyl till grundför en reform av hela arbetarskyddslagstiftningen. Arbetsmiljölagen bör varautvecklingsbar och kunna användas som underlag för en stegvis och fortlöpandenärmare reglering. Härvid måste hänsyn även tas till rön som är okända ifråga om samband mellan hälsa och arbetsmiljö. kommersäkert också att aktualiseras åtgärder mot risker som kommer fram medanledning av nu inte kända eller tillämpade förfaranden. Jag vill samtidigtframhålla att arbetsmiljöförbättringar har positiva värden för samhället ochden enskilde och företaget som självfallet måste vägas in. Dessa värden kanäven från ekonomisk synpunkt framstå som påtagliga men låter sig inte beräknapå något entydigt sätt. Det är också viktigt att erinra om att förbättringargenom insatser på konstmktions- och produktionsstadiet ingalunda behöver ledatill kostnader som är att jämföra med kostnader för motsvarandetilläggsåtgärder i en redan uppbyggd arbetsmiljö. Tilldetta kommer att genomförandet av en ny lagstiftning om arbets- 1976/77:149 192 miljönkommer att betyda en kraftig stimulans för bättre arbetsmiljö. Men givetvishandlar det inte om att i ett steg omvandla arbetsmiljön utan hänsyn tillekonomiska och tekniska resurser. Det är här fråga om en utveckling gradvis därlagstiftningen ger impulser och stöd för myndigheterna ocharbetsmarknadspartema och för alla dem som på arbetsplatserna aktivt engagerarsig i arbetsmiljöfrågoma. Lagstiftningens till-lämpning får därvid utvecklasmed hänsyn till dels behoven att förbättra arbetsmiljön, dels det vid varjetidpunkt tillgängliga samhällsekonomiska utrymmet. I detta sammanhang bör även beröras frågan om vemsom skall svara för kostnaderna för arbetsmiljöförbättringar. Som engrundprincip har LO understrukit att det är produktionen som skall bärakostnadema för arbetsmiljöarbetet. Vissa andra remissinstanser har å andrasidan ifrågasatt om arbetsgivaren alltid ensam skall svara för kostnader somkan bli följden av myndigheternas föreskrifter. Som exempel har nämnts bl. a.kostnader för undersökningar av produkters egenskaper, utveckling av mät- ochanalysmetoder samt utbildning av och informationsverksamhet hos de anställda.Leder undersökningar till skärpta arbetsmiljökrav kan det enligt dessa remissyttrandenvidare ifrågasättas om inte samhället i vissa fall bör lämna bidrag tillförbättringar i arbetsmiljön. Det är enligt min uppfattning väsentligt attsamhällstöd utgår till forskning, utveckling och utbildning påarbetsmiljöområdet. Detta sker redan nu i betydande utsträckning. Jag vill ävenerinra om möjligheten att för sådan verksamhet få bidrag frånarbetarskyddsfonden. Det är härvid naturligt att man prioriterar åtgärder sombedöms vara mest angelägna från arbetsmiljösynpunkt. När det gäller arbetsmiljöförbättrandeåtgärder ute på arbetsplatsema slogs fast vid delreform att kostnademaför sådana åtgärder är en del av produktionskostnaderna och i princip börbäras av produktionen. Detta uttalande äger enligt min mening alltjämt giltighet.Samhället bör inte avlasta arbetsgivarna deras ansvar för arbetsmiljön. Dettautesluter givetvis inte att det som vid nämnda tillfälle också framhölls inom ramen för samhällets näringspolitik och arbetsmarknadspolitik görsinsatser som innefattar stöd till åtgärder på arbetsmiljöområdet. I linjehärmed ligger att viss möjlighet har öppnats till statliga garantilånför att förbättra arbetsmiljön i första hand i de mindre företagen (SoU 1975:16, rskr 196, SoU 1976/77: 20, rskr 70). Det förslag till arbetsmiljölag som jag nu läggerfram utgår ifrån att arbetsgivaren skall tillhandahålla resurser för kontrollav arbetsmiljön samt ansvara för att de anställdas förhållanden ärtillfredsställande från säkerhets-, hälso- och anpassningssynpunkt.Företagshälsovården är den resurs inom företag och förvaltningar som skall gemöjligheter till detta. Oavsett i vilken form företagshälsovården bedrivs börden vara en del 1976/77:149 I93 avden lokala skyddsorganisationen och planeras och drivas av de ansvarigaparterna inom det lokala arbetarskyddet. Med detta synsätt blir det en fråga av högangelägenhetsgrad att företagshälsovården byggs ut i skilda hänseenden.Utbyggnaden av företagshälsovården sker på frivillighetens väg och i takt medatt resurser kan ställas till förfogande. Frågor om företagshälsovårdenregleras genom överenskommelser mellan parterna. Målet bör vara att allaanställda skall ha tillgång till företagshälsovård. Dit syftar också arbetetinom den tillsatta företagshälsovårdsutredningen (A 1976:01). Utredningen har bl. a. att bedöma den framtida utbyggnadstakten avföretagshälsovården på de delar av arbetsmarknaden, som inte omfattas av avtaldärom, och att i förekommande fall överväga alternativa vägar att uppnå detuppsatta målet. har ägnat stor uppmärksamhetåt frågor om internationellt samarbete på arbetsmiljöområdet. För egen del villjag också starkt understryka att arbetsmiljöfrågoma griper över gränserna. Attinsikten om värdet av en god arbetsmiljö sprids över världen måste från svensksida framstå som angeläget. På olika sätt är vi dessutom beroende av attgemensamma ansträngningar görs för att lösa arbetsmiljöproblem. Vi kan på såsätt få del av rön i andra länder. Det är också viktigt att vi inte nås avprodukter som är illa utformade eller otillräckligt provade i skyddshänseende.Det är således av största vikt att vi även på det internationella planet verkarför arbetsmiljöförbättrande åtgärder. Jag vill erinra om att Sverigetillsammans med de övriga nordiska ländema med kraft har aktualiseratarbetsmiljöfrågorna i intemationella arbetsorganisationen (). På nordisktinitiativ har tagit upp vissa arbetsmiljöfrågor vid konferens. Jagvill också särskilt erinra om det samarbete som förekommer inom . Pårekommendation av (nr 14/1976) har låtitutarbeta ett förslag till nordiskt handlingsprogram på arbetsmiljöområdet.Avsikten är att programmet efter behandling vid rådets tjugufemte sessionskall antas i sin slutliga form . Vidare kan nämnasatt under nordiska ministerrådet arbetar en särskildämbetsmannakommitté för arbetsmiljöfrågor. Även den fackliga rörelsen har iolika sammanhang tillsammans med motsvarande organisationer utomlands kraftigtengagerat sig i dessa frågor. Arbetarskyddslagen gäller numera i princip alltarbete som utförs av arbetstagare. Lagen avser i begränsad utsträckningdessutom verksamhet som två eller flera personer utför för gemensam räkningsamt även ar- 13 1976/77. Prop.1976/77:149 194 betesom utförs av elever vid särskilt förtecknade skolor, av värnpliktiga och avpersoner intagna på vissa anstalter. Från lagens tillämpningsområde harundantagits s. k. okontrollerbart arbete samt delvis också arbete, som utförs avmedlem av arbetsgivarens familj, och arbete inom försvaret. Vidare undantasvissa verksamhetsområden där arbetarskyddet regleras i särskild lagstiftning. Enligt utredningen bör även arbetsmiljölagenstillämpningsområde i första hand bestämmas med utgångspunkt i ettarbetsgivar-arbetstagar-förhållande. Utredningen har framhållit attarbetsmiljölagen allmänt sett bör ha en vid täckning. Det finns enligtutredningen anledning att överväga en utvidgning till all yrkesmässigverksamhet och att även i övrigt pröva om arbetarskyddslagstiftningenshittillsvarande till-lämpningsområde kan breddas. Arbetsmiljölagen bör enligt min mening syfta tillatt ge garantier för att arbete kan utföras under så riskfria förhållanden sommöjligt och under betingelser som även i övrigt upplevs som tillfredsställandemed hänsyn till möjlighetema att öva inflytande över den egna arbetssituationen.Det ligger i sakens natur att lagstiftning för att skydda mot ohälsa ocholycksfall i arbete i första hand påkallas i sådana lägen där den som utförarbetet allmänt sett är beroende av annans insatser för att förebyggandeåtgärder skall vidtas. Så är fallet vid anställning och i liknandeberoendeförhållanden. Det finns emellertid anledning att anlägga ett vidarebetraktelsesätt. Även i fråga om arbete som utförs yrkesmässigt utan anlitandeav anställda föreligger sålunda behov av att ge stöd åtskyddsarbetet genom att föreskrifter i arbetsmiljölagstiftningen blirtillämpliga och genom att arbetarskyddsmyndigheterna kan gå in med vägledning.Jag vill dock understryka att den huvudsakliga inriktningen av arbetsmiljölagenbör avse anställningsförhållanden. För detta talar de behov som föreligger inomskilda områden liksom vikten av att arbetarskyddets resurser används såeffektivt som möjligt. Arbetarskyddslagens tillämpningsområde bestämsväsentligen genom en bestämmelse att lagen med vissa särskilt angivnauiskränkningar är tillämplig på varje verksamhet i vilken arbetstagare användstill arbete för arbetsgivares räkning. Lagstiftning om arbetsmiljön påkallas i första handi anställningsförhållanden. I likhet med utredningen förordar jag därför attarbetsmiljölagen inleds med en bestämmelse att lagen gäller varje verksamhetdär arbetstagare utför arbete för arbetsgivares räkning. Vissa utvidgningar ochinskränkningar i förhållande till denna gmndsats kommer att behandlas iföljande avsnitt. Utredningenhar i fråga om innebörden av arbetsmiljölagens arbetsta- Prop.1976/77:149 195 garbegreppförklarat att den praxis som har utvecklats vid tiUämpningen av begreppetarbetstagare i socialförsäkringslagstiftningen delvis bör kunna vara vägledandeäven när det gäUer att bestämma arbetsmiljölagens huvudområde. är det emellertid viktigt att i sammanhanget beakta ävenomständigheter som spelar in särskilt på arbetsmiljöområdet. Irmebörden avarbetsmiljölagens arbetsgivar- och ar-betstagarbegrepp bör bestämmas medutgångspunkt i lagens grujidläg-gande syfte att åstadkomma sådana förhållandenpå arbetsplatserna att risker för ohälsa och olycksfall så långt som möjligtundanröjs. Man kan då aldrig bortse från vem som har de omedelbara möjUgheternaatt påverka skyddsförhållandena på arbetsplatsen och fatta beslut om verksamhetendär. Ett arbetsgivaransvar bör läggas på personer som typiskt sett med hänsyntill de organisatoriska och ekonomiska förutsättningama har goda möjligheteratt infria ansvaret. Enligt utredningen bör därmed alla, som utför arbete undersådana förhåUanden att det är naturligt att den för vars räkning arbetetutförs fuUgör en arbetsgivares uppgifter, i sin tur betraktas som arbetstagarevid tillämpningen av arbetsmiljölagen. Avgörande vikt bör inte fästas vid omden som utför arbetet formellt uppträder som självständig företagare, såvidahan i organisatoriskt och ekonomiskt avseende och i betraktande av deförhållanden under vilka arbetet utförs intar en beroende ställning. Under remissbehandlingen har utredningenssynpunkter på detta område i allmänhet godtagits eller länmats utan erinran.Arbetsdomstolen har dock invänt att det på detta område numera anses föreUggaen enhetlig begreppsbildning som kommer tUl uttryck i försäkringsdomstolenspraxis men även i arbetsdomstolens rättstillämpning. I den mån utredningensuttalanden skaU tolkas så att man av hänsyn tUl syftena med arbetsmiljölagenhar velat lägga ett ansvar även på dem som inte är att betrakta somarbetsgivare i andra arbetsrättsliga sammanhang bör enligt domstolen en sådanutvidgning ske genom en uttrycklig lagregel. Jag delar i princip det synsätt som Ugger bakomutredningens återgivna uttalanden om vad som bör vara innebörden avarbetsmiljölagens arbetsgivarbegrepp. Avgörande vid placering av ansvaret förarbetsmiljön bör rimligen vara vem som organisatoriskt och ekonomiskt har debästa fömtsättningama att bära detta ansvar. Kännetecknande för utvecklingen ipraxis på olika områden har också varit att arbetstagarbegreppet efter handhar fått en alltmer vidsträckt irmebörd. En utveckling i den riktningen harrekommenderats i förarbetena till åtskiUig modem socialrättslig ocharbetsrättslig lagstiftning, senast i propositionen med förslag till lag ommedbestämmande i arbetslivet (prop. 1975/76: 105 bilaga 1 s. 324). Mot denna bakgrund är det naturligt attrekommendera en vid till-lämpning av arbetstagarbegreppet även påarbetsmUjölagstiftningens område och att i det sammanhanget anvisa detillämpande instansema att 1976/77:149 196 vägain de syften som ligger bakom lagstiftningen. Därmed är emeUertid inte sagt kan på den vägen fullt ut nå de resultat i fråga om placeringen avarbetsgivaransvaret som utredningen har åsyftat. Vissa av de exempel somutredningen anför i detta sammanhang belyser problemet. Utredningen förklararbland annat att det för arbetsmiljölagens till-lämpning blir av stor betydelseom ett arbete utförs under ledning av personal från ett annat företag.