prop · G003123 · 1976-12-31 00:00:00 — Åklagaren för dock väcka sådan talan endast efter anmälan avKO eller, i fråga om vite som har förelagt i samband medförbud eller åläggande enligt 2-4 §!j, efter anmälan av annan som hosmarknadsdomstolen har ansökt om förbudet eller åläggandet. Vid sidan av generalklausulerna innehållermarknadsföringslagen bestämmelser som straffbelägger vissa förfaranden vidmarknadsföring, vilka det har ansetts särskilt angeläget att motverka. Det ärhär fråga om vilseledande framställning vid marknadsföring (6 S) samt s, k,tilläggserbjudanden (7 ij) och kombinationserbjudanden (8 8)- Straffet, som kandrabba näringsidkare och vid vilseledande framställning även anställd hosnäringsidkare och annan som handlar på näringsidkares vägnar, är i samtligafall böter eller fängelse i högst . I ringa fall döms dock inte lillstraff Allmänt åtal får enligl 17 8andra stycket väckas endast efter anmälan eller medgivande av KO, 2.2.6Lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor Avtalsvillkorslagens centrala bestämmelse är 1 8,vilken är utformad som en generalklausul. Är villkor som näringsidkare användervid erbjudande av vara eller tjänst lill konsument för enskilt bruk med hänsynlill vederiaget och övriga omständigheter att anse som oskäligt mot konsumentenkan 1976/77:123 32 ,om det är påkallat från allmän synpunkt, meddela näringsidkaren förbud atlframdeles i liknande fall använda samma eller väsentligen samma villkor. Vadsom nu sagts äger motsvarande tillämpning om näringsidkare erbjuder konsumentatt hyra lösöre för enskilt bruk. Förbud kan meddelas även anställd hosnäringsidkare och annan som handlar på näringsidkarens vägnar. Förbud skallförenas med vite, om inte detta av särskilda skäl är obehövligt, I likhet med marknadsföringslagen byggeravtalsvillkorslagen på tanken att KO skall övervaka marknaden och ta uppförhandlingar med företrädare för näringsidkarna i syfte atl få till ståndändring i sådana avtalsvillkor som kan anses oskäliga. KO skall härvid i förstahand försöka uppnå ändringar på frivillig väg, men om förhandlingarna blirresullatlösa kan KO föra talan inför om förbud enligtgeneralklausulen. Beslutar KO för visst fall atl inte ansöka om förbud, fårenligt 3 8 ansökan göras av sammanslutning av näringsidkare, konsumenter ellerlöntagare. För handläggningen av fråga om förbud gäller bestämmelser som lillstor del motsvarar reglerna om handläggning av fråga om tillämpning av generalklausulernai marknadsföringslagen (se avsnitt 2.2.5). Liksom enligt den lagen kan KO ifall som inte är av större vikt själv pröva förbudsfråga genomförbudsföreläggande. Avtalsvillkorslagen är enligl 2 § inte tillämplig ifråga om verksamhet som står under tillsyn av bankinspektionen ellerförsäkringsinspeklionen. Det bör understrykas att bedömningen enligtgeneralklausulen i 1 8 avtalsvillkorslagen avser frågan om elt villkor typisktsett är oskäligt gentemot konsumenterna sedda som elt kollekliv. Bedömningeninnefattar alltså inte prövning av individuella avtal Qft avsnitt 2,2.4). Vissa ändringar i avtalsvillkorslagen harföreslagits i promemoriorna Ds Ju 1976:10 och 13. Förslagen övervägs f, n, ijustitiedepartementet. 2.2.7Inkassolagen (1974:182) Inkassolagen (ändrad 1975:744) syftar i första handtill att undanröja riskerna för att gäldenärer utsätts för otillbörligainkassoålgärder eller i övrigt tillfogas onödig skada eller olägenhet genominkassoverksamhet, varmed i lagen förslås verksamhet med syfte atl driva inbetalning för fordran. Lagen gäller enligt I 8 yrkesmässigt bedriveninkassoverksamhet. Verksamhet hos exekutiv myndighet är dock uttryckligenundantagen från lagens tillämpningsområde. För viss yrkesmässig inkassoverksamhet, nämligensådan som avser indrivning av fordringar för annans räkning eller fordringarsom övertagits för indrivning, krävs enligl 2 8 datainspektionens tillstånd.Detta gäller dock inte verksamhetsom bedrivs av riksbank, Sverigesinvesteringsbank 1976/77:123 33 AB,kreditinrättning under bankinspektionens tillsyn eller advokat. Den somuppsåtiigen eller av oaktsamhet bedriver lillsiåndspliklig inkassoverksamhetutan erforderiigt tillstånd kan enligt 17 § dömas till böter eller föng-else ihögst elt år. 14 § föreskrivs att inkassoverksamhet skallbedrivas enligt god inkassosed. Därvid skall iakttas atl gäldenär inte vållasonödig skada eller olägenhet eller utsätts för otillböriig påtryckning ellerannan otillböriig inkassoåtgärd. Om gäldenären inte betalar sin skuld får rättsligaåtgärder i regel inte vidtas utan att gäldenären först lillställts krav. Enligt5 § första stycket skall krav framställas skriftligen. Vad som fordras ikapital, ränta och ersättning för kostnader skall anges var för sig. 1 fråga omränta skall anges beloppet av upplupen ränta, räntesatsen samt den lid och detbelopp som ligger till grund för ränteberäkningen. Enligt 5 8 andra stycketskall i samband med krav anges viss skälig tid inom vilken gäldenären har attbetala frivilligt eller anmäla om han har någon invändning mot kravet. Rättsligåtgärd för enligt 6 8 tillgripas först sedan gäldenären har tillställts kravsom nu nämnts och den angivna tiden för frivillig betalning eller invändninghar löpt ut. Enligl 7 8 gäller detta dock inte, om gäldenären uppenbariigensöker undandra sig att betala eller om det annars föreligger särskilda skäl attfrångå bestämmelserna om krav. 1 8 8 föreskrivs atl inkassoåtgärd inte bör vidtas,om del föreligger sannolika skäl för alt fordran inte är lagligen grundadeller om fordringen annars framstår som obefogad. Lagen innehåller vidare bestämmelser om tillsyn m.m. Tillsyn över efterlevnaden av lagen utövas enligt I3§ av datainspektionen.Inspektionens tillsyn omfattar dock inte verksamhet som bedrivs av Sverigesriksbank, investeringsbank AB, kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn eller advokat. Tillsynen skall utövas såatt den intevållar större kostnad eller olägenhet än som är nödvändig, Enligl 14 § förstastycket har dalainspektionen rätt alt företa inspektion hos den som bedriverinkassoverksamhet och att ta del av samtliga handlingar som rör verksamheten.Den som bedriver verksamheten skall enligt 14 8 andra stycket lämna datainspektionende upplysningar om verksamheten som inspektionen begär för sin tillsyn.Datainspektionen får enligl 14 8 tredje stycket förelägga vite för att framtvingahandlingar eller upplysningar. Den som uppsåtiigen eller av oaktsamhet lämnarosann uppgift i fall som avses i 14 8 andra stycket kan enligl 17 8 dömas lillböter eller fängelse i högst . Datainspektionen kan med stöd av 15 8 förstastycket meddela de föreskrifter om bedrivande av inkassoverksamhet somföranleds av tillsynen. får förenas med vite. Om den som har fålldalainspektionens tillstånd all bedriva inkassoverksamhet åsidosätterbestämmelse i lagen eller föreskrift som meddelats med stöd av lagen fårdatainspektionen, om rättelse inte vidtas, återkalla tillståndet (15 8 andrastycket). 3 1976/77. 1976/77:123 34 2.2.8Förordningen (1959:575) med föreskrifter om vissa betalningsvillkor vidyrkesmässig försäljning av bilar, m. m. För bilhandeln gäller en konjunkturpolitisklmotiverad reglering av vissa betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning avpersonbilar samt mindre lastbilar och bussar. Regleringen gällerkontantinsatsens storiek och kredittidens längd. Bestämmelser härom harupptagits i förordningen (1959:575) med föreskrifter om vissa betalningsvillkorvid yrkesmässig försäljning av bilar (omtryckt 1976:63). Förordningensbestämmelser om betalningsvillkoren jämte vissa därtill anknytande reglerskall emellertid enligt 3 8 i förordningen inte äga tillämpning, om säljarenhar biträtt en av regeringen godkänd överenskommelse,enligt vilken det åliggerhonom att iaktta motsvarande regler om kontantinsats och kredittid. Sådanaöverenskommelser har gällt . Gällande överenskommelse,den s, k. avbetalningsöverenskommelsen, har ingåtts mellan kommerskollegiumoch ()den 18maj 1976. GenomöverenskommelsenharMRFåla-git sigatl från bilhandlarna infordraförbindelseralldeskalliakttaöverenskom-melsen. De genom förordningen meddelade föreskrifternagrundas på elt av lämnat bemyndigande i lagen (1975:90) medbemyndigande atl meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar, Enligl 18 i förordningen och överenskommelsen ägerbestämmelserna i dem tillämpning vid yrkesmässig försäljning av bilar, dock medundantag för lastbilar och bussar vilkas totalvikt överstiger I 800 kilogram.Med försäljning förstås varje överiåtelse där vederlaget enligt avtal helteller delvis skall utgå i pengar. Överiåtelse anses föreligga även om säljarenhar uppställt sådant äganderättsförbehåll eller återiagandeförbehåll som avsesi avbelalningsköplagen eller om avtalet har getts formen av hyresavtal menavsikten är att den till vilken bilen utges skall bli ägare till denna (jfr I 8andra stycket avbelalningsköplagen), 2 8 1 mom. i förordningen och 3 8 iavbelalningsöverenskommelsen innehåller bestämmelser om kontantinsats ochkredittid. Sålunda gäller att säljaren inte för utlämna försåld bil, om inteköparen lill honom har eriagt av vederlaget (konlanlinsals)saml i övrigt förbundit sig alt gälda vederlaget (kredittid).Kontantinsatsen för inte inbegripa vad köparen kan ha erhållit såsomförsträckning av säljaren eller någon med vilken denne har ekonomiskintressegemenskap. Har avtalats atl köparen får eriägga del av vederlaget iform av begagnat motorfordon, för värdet av detta inbytesfordon inräknas ikontantinsatsen. Kredittiden räknas fr, o. m, kalendermånaden efter den dåbilen utlämnades av säljaren. Det bör anmärkas, att bestämmelserna inte haravseende på det civilrältsliga förhållandet mellan säljaren och köparen. Avtali strid med bestämmelserna är sålunda giltigt i enlighet med sill innehåll. Förordningensbestämmelser om kontantinsats och kredittid är straff- Prop.1976/77:123 35 sanktionerade.Säljare som utlämnar försåld bil i strid mot bestämmelserna skall enligt 4 8 iförordningen bota en tiondel av bilens värde, dock lägst och högst . Böterna utdöms av allmän domstol. Säljare som är bunden avavbetalningsöverenskommelsen skall, om han utlämnar bilen i strid motöverenskommelsens bestämmelser om kontantinsats eller kredittid, enligt 4 § iöverenskommelsen eriägga etl civilrättsligt vite,vilket beräknas på samma sätt som böterna enligt förordningen, Vitet utdöms aven särskild nämnd, bilkreditnämnden. Ansökan om utdömande av vite görs av MRF, MRF har genom avbetalningsöverenskommelsen åtagitsig att utöva tillsyn över den sektor av bilmarknaden som består avbilhandlare anslutna lill överenskommelsen. Delta sker genom att MRF medanlitande av auktoriserade revisorer regelbundet kontrollerar bokföringen hossådana bilhandlare. Kostnaderna för tillsynen bestrids så långt möjligt medinflutna vitesbelopp, MRF har efter hörande av kommerskollegium utfärdatåtskilliga anvisningar till föreskrifterna i avbetalningsöverenskommelsen. Över den del av bilmarknaden som inte omfattas avöverenskommelsen utövar kommerskollegium tillsyn enligt förordningen. Enligt 28 2 mom. i förordningen har kollegiet genom auktoriserad revisor eller annanhärför skickad person rätt att kontrollera att säljare efterkommerföreskrifterna om kontantinsats och kredittid. för vidareenligl 5 § i förordningen meddela föreskrifter för verkställigheten avförordningen, 2.2.9Förordningen (1976:264) om statligt bosättningslån En särskild typ av banklån är de statligabosätlningslånen, vilka har till syfte alt underiätta för enskilda att ordnasin bosättning. Bestämmelserna om bosättningslånen finns i förordningen(1976:264) om statligt bosättningslån samt i tillämpningsföreskrifter som harutfärdats av . Förordningen har fr, o, m. den ersattkungörelsen (1946:570) om statliga bosättningslån. Enligt bosättningslåneförordningen gäller attbosättningslån kan erhållas av makar, av man och kvinna som sammanbor medvarandra under äk-tenskapsliknande förhållanden, av man och kvinna som avserall ingå äktenskap med varandra eller alt sammanbo med varandra underäktenskaps-liknande förhållanden, av ensamslående som sammanbor eller avser allsammanbo med eget barn (eller barn som har mottagits för adoplion) under 16 årsamt av ensamslående handikappad utan barn. Lån utgår till svenska medborgaremen kan också beviljas utländska medborgare eller statslösa som har tillståndatt vistas och arbeta i . Såsom ytteriigare villkor för lån gällerenligt 6 8 förordningen bl. a. att lånesökande har behov av medel för attanskaffa möbler och andra bosältningsföremål. Bosättningslån beviljas fr. o, m,med högst . De lämnas ur statens bosättningslånefondgenom . Lånen beviljas ulan borgen. Räntan är låg (statensnormallåneränta, f n, ). Amorteringstiden för normalt inte överstiga sju år.Uppskov med amorteringar och räntebetalning kan medges på grund av t, ex,studier för av sammanlagt , i undan- 1976/77:123 36 tagsfallför längre lid. Befrielse helt eller delvis från ålerbetalningsskyldig-hetenkan komma i fråga när låntagare har avlidit, varit sjuk, arbetslös, omhändertagenför vård eller haft stor försörjningsbörda eller när det av annan anledningframstår som skäligt. Den har KO och det tidigarekonsumentverket sammanförts till en myndighet, benämnd . Verketleds av en styrelse samt en verkschef som tillika är KO. Målsättningen för detnya , liksom fördet tidigare, äratl stödja konsumenterna ochförbättra deras ställning. Verksamheten i del nya är uppdeladpå flera olika enheter. De formella KO-uppgiflerna enligt avtalsvillkorslagenoch marknadsföringslagen ankommer på en särskild, direkt till verksche-fen/KOknuten enhet som ligger utanför linjeorganisationen, KO-sekre-larialet. och verksamheten i övrigt kan hänvisas lill förordningen(1976:429) med instruktion för samt lill prop. 1975/76:159. Kreditköpkommillén har i sitt betänkande lämnatvissa uppgifter rörande lagstiftning m. m. i en del andra länder med avseendepå bl. a. konsumentkrediter av olika slag samt rörande visst internationelltsamarbete inom detta område. I dessa delar får hänvisas till betänkandet (s.125-152). Kommittén framhåller att dess huvuduppgift gällerkrediter i samband med köp av varor. Bland dessa kredilformer märks främstavbelalningsköpel, låneköpet och kontoköpet. Fastän köpkrediterna undernuvarande förhållanden fyller en samhällsekonomisk uppgift har det enliglkommittén länge stått klart att erbjudande av kredit i samband med köp innebärflera nackdelar för konsumenterna. En alltför lättillgänglig kredit kan ledatill oöveriagda köp av mindre nödvändiga varor. Kreditmöjligheten används oftasom ett konkurrensmedel och kan undanskymma viktigare faktorer, t, ex, produktenspris och kvalitet. Transaktionerna kredit och köp sammanvävs till etlsvårtydbart mönster som ofta döljer det pris konsumenten får betala för självakrediten. Kommittén framhåller all dess material visar attden f n. dominerande kreditköpsformen, avbelalningsköpel, är förenad medpåfallande höga kre- 1976/77:123 37 ditkosinader.Kommitténs material bestyrker vidare den allmänna uppfattningen all ekonomisktsämre ställda grupper använder sig av kreditköp i större omfattning än meragynnade. De höga merkostnaderna vid avbelalningsköp drabbar enligt kommitténde konsumenter som bl, a. av ekonomiska skäl är utestängda från deförmånligare krediterna. De minst gynnade i samhället för således i regelbetala det högsta priset för atl fö kredit. De negativa verkningarna av kredilköpssystemelberör enligt kommittén inte bara den som har etl särskilt utsatt läge utan äveni varierande grad konsumenterna i allmänhet. Ölägenheterna motiverar enligtkommitténs mening en betydande utbyggnad av den rättsliga regleringen påområdet. Kommitténkonstaterar alt huvuddelen av de krediter som lämnas för enskilt bruk hänförsig lill andra ändamål än köp av varor. Den största betydelsen har de lån somlämnas för investeringar i egnahem, bostadslägenheter och fritidshus.Konsumenterna använder sig emellertid också i allt större utsträckning av lånäven vid anskaffandet av dyrare varor Lånen är, framhåller kommittén, i regelinte förbundna med samma olägenheter för konsumenterna som de direktainköpskrediterna. Enligt kommitténs mening bör dock ramen för en blivandekonsumentkreditlagsliftning i princip vara så vid all alla krediter förenskilt bruk omfattas, även om regleringen" huvudsakligen bör inriktas päde kredilformer där ölägenheterna är störst. Del krävs nämligen en långtgåendeenhetlighet beträffande begrepp och normer för all konsumenterna skall kunnaöverblicka och jämföra kreditmarknadens olika alternativ. Vidare är marknadenså flexibel atl en reglering inte lämpligen bör inskränkas till de typer avkonsumentkredil som i lag-stiflningsögonblicket är mest aktuella. Kommittén anser atl man för kreditköpens del börgöra en klarare åtskillnad mellan de båda transaktionerna kredit och köp.Kommittén ifrågasätter om inte de traditionella avbelalningskrediterna ochandra krediter som lämnas i samband med försäljning bör avskaffasoch kreditgivningen i stället helt överiåtas på banker eller andrakreditinrättningar utan direkt försäljningsintresse. Vissa av de bestämmelsersom kommittén föreslår rörande köpkrediterna syftar ytterst till atl påverkautvecklingen i den riktningen. Kommittén har emellertid inte ansett liden mogenatt avskaffa köpkrediterna, eftersom dessa ibland representerar den enda möjlighetenall fö kredit. Kommittén framhåller att kredilgivning inte i ochför sig kan lösa för-delningspoliliska problem. Kommitténs förslag syftar bl.a. lill ett bättre utnyttjande av konsumenternas resurser. En avgörandeförstärkning av de sämst ställdas resurser kan däremot, framhåller kommittén,inte ske inom ramen för dess uppgift. 1976/77:123 38 Kommittén anser att en förstärkning avkrediliagarens ställning på marknaden främst krävs då kreditgivaren har denstarkare positionen. Så är enligt kommittén i regel fallet när kreditgivaren ärnäringsidkare och krediten skall användas för privat konsumtion. Kommitténföreslår därför all den nya lagstiftningen skall gälla kredit som är avseddhuvudsakligen för enskilt bruk under förutsättning all kreditgivaren ärnäringsidkare. Med kredit avses såväl betalningsanstånd i samband med köp somlån av olika slag. Kravet att kreditgivaren skall vara näringsidkarebör enligl kommittén inte vara undantagslöst. Om kreditgivaren visseriigen ärprivatperson men krediten lämnas genom förmedling av näringsidkare befinner sigkredit-tagaren i regel i samma underiäge som när han såsom motpart har en yrkesmässigkreditgivare. Kommittén föreslår därför att lagstiftningen görs tillämplig ävenpå krediter som förmedlas av näringsidkare, oavsett huruvida kreditgivaren ärnäringsidkare eller inte. Kommittén framhåller atl den avser atl under sittfortsatta arbete närmare överväga i vad män vissa av de nu föreslagna reglernabör göras tillämpliga även på andra krediter än konsumentkrediter Kommittén föreslår atl konsumentkrediterna reglerasi en särskild konsumentkreditlag. Genom alt de bestämmelser som tar direktsikte på kredilgivning ål konsumenter samlas i en särskild lag markeras enliglkommitténs mening atl denna har en betydligt bredare syftning än gällandekreditköpsregler. Lagens vida ram förenklar den framtida ytteriigare utbyggnadav konsumentskyddet som kan visa sig nödvändig på en flexibel kreditmarknad. Kommittén framhåller att den förordadelagstiftningstekniken får vissa konsekvenser för avbelalningsköplagen ochkonsumentköplagen. Beträffande avbelalningsköplagen menar kommittén atl dennat. v. bör slå kvar i oförändrat skick för att gälla vid transaktioner som intefaller under konsumentkredillagen. Enligt kommittén bör konsumentkredillagen varatvingande till konsumentens förmån. Kommittén föreslår därför attavtalsvillkor som inskränker konsumentens befogenheter eller förmåner enligllagen skall vara ogiltiga. Kommittén framhåller atl behovet av skyddsreglerför konsumenterna är störst i samband med krediter som lämnas för inköp avvaror. Prop.1976/77:123 39 reslagnakonsumentkreditlagens tyngdpunkt ligger därför på särskilda bestämmelser omkreditköp. Enligt kommitténs mening bör till kreditköphänföras för del första varje transaktion som innebär att säljaren utger varantill köparen utan atl ha erhållit full betalning. Hit hör bl, a. dettraditionella avbetalningsköpet och andra delbelalningsköp. Vidare bör enligtkommitténs mening till kreditköp hänföras vissa transaktioner som visserligeninnebär att säljaren gör en kon-tantaffär men som för köparens del betyder atthan sätter sig i skuld. Kommittén åsyftar här låneköp och vissa kontoköp, dvs,sådana transaktioner där betalningen helt eller delvis eriäggs med belopp somköparen lånar i bank eller av annan kreditgivare. Utmärkande för transaktionerav detta slag är enligl kommillén all det finns en överenskommelse mellansäljaren och kreditgivaren som går ut på att den senare skall lämna kredit förinköp hos säljaren. Kommittén framhåller att låneköpet och konloköpet fn. inte är förbundna med mera påtagliga olägenheter för konsumenterna.Kostnaderna är mestadels lägre, och rätt att återta försålda varor förekommeri allmänhet inte. Även för kreditgivaren torde det vara fördelaktigt atlkrediten, såsom vid dessa moderna kreditformer, beviljas pä grundval av enbedömning av konsumentens förmåga att fullfölja sina åtaganden i stället föratl kreditgivaren föriitar sig på kreditsäkerhet i varor. Kommittén anserlikväl atl även låneköpel och kontoköpet bör omfattas av den föreslagnakonsumentkreditlagens bestämmelser om kreditköp. Ett uteslutande av någonkredilköpsform skulle nämligen, framhåller kommittén, med stor sannolikhet ledatill en överströmning mot det oreglerade området varigenom skyddsreglernassyfte kunde förfelas. Sammanfattningsvis föreslår kommittén att medkreditköp skall avses köp av vara, vid vilket säljaren lämnar köparen anståndmed någon del av betalningen eller vid vilket någon del av betalningen erläggsmed belopp som köparen erhåller såsom lån av säljaren eller av annankreditgivare på grund av överenskommelse mellan denne och säljaren. Dennagrundläggande bestänming av kreditköpsbegreppet syftar enligt kommittén tillatt bereda konsumenten etl tillfredsställande skydd även i förhållande tillandra kreditgivare än säljaren. Var och en som i kreditköpsförhållandetframstår som konsumentens motpart bör omfattas av lagstiftningen, alltså ävenkreditgivaren vid låneköp och kontoköp samt den som efter själva köpet övertarsäljarens eller annan primär kreditgivares fordran på konsumenten. Kommitténföreslår därför alt med kreditgivare skall avses den som lämnar krediten ellerövertar den ursprunglige kreditgivarens fordran. Enligt kommittén är det av grundläggande betydelseför konsumentskyddet att den enskilde medborgaren för god information ominnebörden Prop.1976/77:123 40 Informationen bör enligt kommitténs mening utformasså all konsumenten lätt kan göra en jämförelse mellan olika erbjudanden omkreditköp. Den bör vidare ge underiag för en jämförelse mellan kreditköp ochvanligt lån i bank eller hos annan kreditgivare. En sådan information främjarkonkurrensen mellan olika kreditformer och kreditgivare saml påverkardärigenom på elt för konsumenterna gynnsamt sätt kreditkostnaderna ochkreditvillkoren i övrigt. Kommittén anser således att alla näringsidkare somlämnar kredit för enskilt bruk bör åläggas alt lämna korrekta och med andraalternativ jämförbara upplysningar om krediikostnaden och faktorer sompåverkar kostnadens storiek. Upplysningsplikt bör enligl kommittén föreliggasåväl vid annonsering, skyltning och liknande marknadsföring därkredilerbjudande förekommer som vid de tillfällen då parterna träffar avtal omkredit. Medkreditkostnad bör enligt kommitténs mening förstås allt vad konsumenten haratt eriägga med anledning av krediten, dvs, summan av alla räntor, tillägg ochandra kostnader. För att en jämförelse mellan olika kre-ditaliernaliv skallkunna göras bör krediikostnaden anges såsom en årlig fallande ränta.