prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Vidare finns bestämmelser om ivilka fall utlänning får avvisas, förpassas, förvisas eller utvisas. I övrigtinnehåller UtlL bl. a. bestämmelser om tvångsmedel, verkställighet, beslutandemyndighet och besvärsrätt. Närmare föreskrifter angående UtlL:s tillämpningfinns intagna i ullänningskungörelsen (1969:136 - UllK). Sedan UtlL kom till har vår syn på utlänningarnasställning och rättigheter förskjutits i riktning mot att jämställa dem medsvenska medborgare. Reformer i sådant syfte har fortlöpande genomförts. Jagvill i detta sammanhang peka pä riktlinjer för invandringspolitiken(prop. 1968:142, SU 1968:196, rskr 1968:405) och fattadebeslut om riktlinjer för den framtida invandrar- och minoritetspolitiken (prop.1975:26, InU 1975:6, rskr 1975:60). Den svenska rättsordningen tillerkänner ävenutlänningar flertalet av de fri-och rättigheter som tillkommer svenskamedborgare. Jag vill erinra om att fri- och rättighetsutredning (Ju1973:19) i sill framlagda belänkande Medborgerliga fri- ochrättigheter. Regeringsformen (SOU 1975:75) har föreslagit att ett skydd i dettahänseende också för utlänningar skal! skrivas in i regeringsformen. På utlänningslagstiftningens område harutredningsarbete bedrivits både i vårt land och i nordiskt sammanhang. Senasthar utlänningsulredningen i sina slutbetänkanden (SOU 1972:84) Flyktingskap och(Ds In 1972:20) Frihetsberövande enligt utlänningslagen, som avlämnades inovember 1972, lagt fram förslag i syfte att anpassa utlänningslagstiftningentill den utveckling av synen på utlänningens ställning och rättigheter somsålunda har ägt rum. I betänkandet (Ds In 1972:20) har utredningen lämnatförslag till nya regler beträffande frihetsberövande i utlänningsärenden. Det nordiska samarbetet har lett till atlmedborgare i annat nordiskt land i särskild grad jämställs med svenskamedborgare. Sålunda har genomförts en gemensam nordisk arbetsmarknad.För atl underiätta samfärdseln mellan de nordiska länderna träffades enöverenskommelse om gemensamt nordiskt passkontrollområde. Arbetet inom Nordenhar fortsatt i syfte alt nå ytteriigare harmonisering av de nordiska ländernasutlänningspolitik och utlänningslagstiftning. I betänkandet (Nordisk utredningsserie16/70) Ullänningspolilik och utlänningslagstiftning i har Delll A: 1 Skr1976/77:103 174 nordiskakommittén lagt fram förslag i detta syfte. De nämnda betänkandena härjämte vissa andra förslaglagts till grund för en till nu avlämnad proposition med förslag lilländring i UllL (prop. 1975/76:18), I anslutning till asylbeslämmelsernaföreslås där all det införs ett lagsladgal skydd för vissa skyddsbehövandeutlänningar. Vidare föreslås bl. a. vidgad besvärsrätl i främst a v visnings-och förpassnings-ärenden saml preskription av avlägsnandebeslut. Bestämmelsernaom tvångsmedel i UtlL anpassas i förslaget närmare till vad som gäller om destraffprocessuella tvångsmedlen. Bosättningstillstånd avses bli ersatt av ettpermanent uppehållslillstånd efler elt års bosättning här. Den nuvarandelerroristlagstiftningen föreslås efter vissa ändringar bli integrerad i UtlL.Dessutom förordas vissa mera begränsade ändringar i gällande utlänningslagstiftning.Ändringarna avses träda i kraft . I samband med remiss lill lagrådet av de frågor somtas upp i propositionen framhöll jag atl omfattningen av reformförslagen i ochför sig kunde ha motiverat en helt ny lag i ämnet. Mot bakgrund av alt vissafrågor krävde ytteriigare utredning fann jag emellertid lämpligast all avslåfrån att lägga fram förslag lill en ny utlänningslag. Jag anmälde atljag hade för avsikt alt i annat sammanhang möjligt ta upp frågan. En skyndsam handläggning av ärenden som rörutlännings rätt att få stanna kvar i vårt land är av stor betydelse, inte minstför utlänningens egen del. har i skrivelse lillregeringen pekat på att det i betydande utsträckning förekommer att utlänningarsom fått avslag på ansökan om uppehållstillstånd stannar kvar i landet underlång tid. I brist på arbetstillstånd är utlänningarna i dessa fall oftahänvisade till försörjning genom socialhjälp eller illegal arbelsanställning.Verkel har därför föreslagit en ordning som innebär att förpassningsbeslut iregel meddelas i samband med beslutet att vägra uppehållstillstånd.En sådan ordning stöter emellertid på praktiska svårigheter genom atl ,som enligl gällande bestämmelser skall höras i förpassningsärenden, inte ärdimensionerad för det slora antal förpassningsärenden som skulle bli följden avförslaget. Verkel menar emellertid atl bör kunna avskaffassedan en allmän besvärsrätl har införts i avvisnings- och förpassningsärenden. För egen del framhöll jag i samband medlagrådsremissen att jag delade invandrarverkets uppfattning, atl den nuvarandeordningen medför betydande olägenheter, vilka skulle kunna avhjälpas genom denordning som verkel har föreslagit. För utlänningen måste det i allmänhet varaen fördel att och i ett sammanhang få besked ommöjligheterna att få stanna kvar i vårt land. Till detta kommer att samhälletskostnader, i form av socialhjälp m. m., för de utlänningar som vistas här iavvaktan pä förpassning är betydande. Den nuvarande ordningen skapar vidare engrund för illegala arbetsanställningar. De arbets- och löneförhållanden somdärvid erbjuds utlänningen är inte sällan undermåliga. Jag ansåg emellertid attytteriigare överväganden behövde göras innan invandrarverkets förslag kunde tasupp lill behandling. Den föreslagna ordningen skulle i praktiken bl. a. medföraen avsevärd ökning av anlalel ärenden i . En sådan utvecklingsynes slå i strid med strävandena att flytta beslutanderätten i olika ärendenfrån regeringen och ned på myndighetsnivå. Även andra åtgärder föratt förkortahandläggningstiden i de fall som jag nu har berört liksom i utlänningsärenden tallmänhet är emellertid enligt min 175 Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Del II A:2 meningnödvändiga och bör därför nu göras till föremål för närmare utredning. Olikalänkbara framkomstvägar bör övervägas. En av de möjligheter som därvid börgranskas är all, som invandrarverket har föreslagit, avskaffautlänningsnämnden. Huruvida en sådan lösning bör väljas beror självfallet påvilken betydelse nämnden alltjämt kan anses ha för utformningen av praxis,inte minst i frågor om politiskt flyktingskap. Jag vill emellertid i dellasammanhang peka på all besvärsrällen i bl. a. avvisnings-ochförpassningsärenden enligt den till lämnade propositionen inte längreblir beroende av nämndens ställningstagande. Ett annat närliggande alternativ är att begränsautlänningsnämndens uppgifter, exempelvis på sådant sätt alt nämnden iförpassningsärenden hörs endast när invändning har gjorts om politisktflyktingskap och påståendet enligt invandrarverkels mening inte kan lämnasobeaktat. Om anses böra finnas kvar, bör undersökas vilkapersonal förstärkningar som nämnden kan behöva för att handläggningstidernaskall kunna begränsas, också om det bedöms lämpligt alt genomförainvandrarverkels förslag om förpassningsbeslut i direkt anslutning lill beslulom vägrat uppehållstillstånd. Departementschefen statsrådet , anförefter samråd med chefen för industridepartementet. Av sociala och sysselsättningspolitiska skälbörjade i slutet av 1930-ialei företagareföreningar atl byggas upp i de län dären betydande arbetslöshet fanns kvar sedan krisen i början av decenniet.Företagareföreningarna organiserades som ekonomiska föreningar. Sedan år 1959finns en företagareförening i varje län. En av föreningarnas viktigasteuppgifter under uppbyggnadsskedet var all söka medverka till en differentieringav näringslivet i områden där sysselsättningssvårigheterna var särskilt slora.Verksamheten, som inriktades på de mindre företagen inom hantverk ochindustri, kom atl få såväl ell allmänt produktionsfrämjande syfte som enregionalpolitisk inriktning. Företagareföreningarnas organisation och verksamhetbehandlades av statsmakterna (prop. 1968:61, SU 1968:102, rskr1968:254). Därvid konstaterades att mindre företag inom hantverk och industriäven skulle komma att svara för en väsentlig del avvaruproduktionen i landet. Därför borde de näringspolitiska insatsernadifferentieras så att den mindre företagsamhetens särskilda behov och intressenkunde tillgodoses. Mot denna bakgrund angavs att företagareföreningarna skulleha ett allmänt produktionsfrämjande syfte med inriktning på företag inomhemslöjd, hantverk och småindustri med ekonomiskt goda framtidsutsikter.Företagareföreningarna borde inrikta sig på att stödja inte bara redanlönsamma företag utan också sådana företag som genom föreningarnas medverkankunde utvecklas till god lönsamhet. Verksamheten skulle omfatta främstrådgivning och förmedling av statligt kredilsiöd. konstaterades allföreningarnas rådgivning och kredilsiöd måste stä i samklang med de DelllA:2 Skr 1976/77:103 176 Med hänvisning lill verksamhetens art förordades främst avpraktiska skäl all företagareföreningarna skulle behålla sin ställning somekonomiska föreningar. Föreningarnas ställning befanns inte vara något hinderför det nödvändiga samhällsinfiytandet över verksamheten. Majoriteten avledamöterna i föreningarnas styrelser skulle utses av staten och landslingenoch verksamheten skulle vara underkastad offentlig kontroll och revision. Innehållet i de näringspolitiska uppgifterna påolika nivåer har förändrats . Även organisatoriska förändringarhar vidtagits. Genom nllkomslen av statens industriverk (prop. 1973:41, NU1973:54, rskr 1973:225) skapades en fastare organisation för de utredande och verkställandenäringspolitiska uppgifterna på central nivå. övertog kommerskollegietstidigare uppgift att vara tillsynsmyndighet för företagareföreningarna.Föreningarna, som förutsattes kunna utgöra en lämplig bas för en lillindustriverket knuten regional organisation,angavs fylla vikliga uppgifter inomregionalpolitiken och borde även i fortsättningen fullgöra sådana uppgifter.Samtidigt förstärktes statens insatser i fråga om företagsservice.Industriverket fick det samordnande ansvaret för statens verksamhet på dettaområde, och företagareföreningarnas gavs en aktiv, uppsökande uppgifl somkonlaklförmedlare mellan olika serviceorgan och företagen. Förutom de ökade uppgifterna inomföretagsserviceområdet har företagareföreningarna under de senaste årentillförts ytterligare nya uppgifter. Föreningarna skall sålunda svara för vissinformation i anslutning lill den ofl"entliga upphandlingen (prop.1973:73, FiU 1973:27, rskr 1973:190). Vidare byggs successivt upp enulbildningskonsulentfunklion inom varje företagareförening (prop. 1974:47, NU1974:35, rskr 1974:227). Föreningarna har också ålagts vissa uppgifter ianslutning till staisbidragsgivningen till energibesparande åtgärder inomnäringslivet (prop. 1974:69, CU 1974:21, rskr 1974:180). Föreningarna harvidare genom lagen (1975:354) om beslutanderätt för företagareförening i frågaom kredilsiöd för arbelsmiljöförbättringar tillagts beslutanderätt i fråga omgarantilån för arbetsmiljön (prop. 1975:66, SoU 1975:16, rskr 1975:191). som företagareföreningarna har fått enrad nya arbetsuppgifter har föreningarnas sedvanliga insatser inom regional-och sysselsättningspolitiken ökat i omfattning och betydelse. I föreningarnasuppgifter ingår rådgivning i lokaliseringsfrågor, utredning i ärenden omlokaliseringsstöd saml administration av glesbygdsstödet. Vidare harföreningarna ansvaret för uppföljningen av det regionalpoliliska stödet liksomav hantverks- och industrilån samt industrigaraniilån. Den ökning av företagareföreningarnssarbetsuppgifter som jag nu har redogjort för har motsvarats av en kraftigökning av deras resurser. Det statliga administralionsbidraget tillföreningarna har ökat från 5 milj. kr. /69 lill 18,2 milj. /76. Därutöver lämnas /74 statliga bidragtill företagareföreningarna för insatser på företagsserviceområdel. /76 har 7 milj. kr. beräknats för detta ändamål. Fr. o. /75 lämnas dessutom statliga bidrag till regionalutbildningsservice vid företagareföreningarna. För /76 har 2,4milj. beräknats för sådana bidrag. För administration av garantilån förarbetsmiljön får föreningarna statsbidrag i särskild ordning. Landstingensvarar för en stor del av företagareföreningarnas intäkter. Ar 1975 beräknasadministrationsbidragen lill föreningarna från landslingen uppgå lill ca 12,5milj. Samhället finansierar härigenom huvuddelen av företagareföreningarnasverksamhet. 177 Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Del II A:2 Företagareföreningarna är organiserade somekonomiska föreningar med i huvudsak företagare som medlemmar. Även landstings-och primärkommuner ingår i regel i resp. läns företagareförening. Samhälletanvänder i allt siörre utsträckning föreningarna för all genomföra närings- ochregionalpoliliska åtgärder. I samband därmed finansierar samhället en alltsiörre del av föreningarnas verksamhet. Denna utveckling kan leda lill vissaspänningar. Den ekonomiska föreningen skall i första hand verka förmedlemmarnas bästa, medan samhällets åtgärder syftar lill all främjanäringslivels utveckling och verka bl. a. för alla medborgares trygghet ochrätt lill sysselsättning. Samhällets åtgärder riktar sig således även lillföretag som inte är medlemmar i företagareföreningarna. Enligt den nya regeringsformen fårmyndighetsutövning överiämnas till enskilda organ av typen bolag, stiftelseeller förening endast genom lag. Särskild lagstiftning har därför krävs isamband med all företagareföreningarna har tillagts beslutanderätt i fråga omkredilsiöd för arbelsmiljöförbättringar. De kredilslödjande uppgifterna kom redan tidigt atlspela en viktig roll i företagareföreningarnas verksamhet. viktigt motivför ätt statliga krediter genom företagareföreningarnas förmedling ställs lillsmåförelagsamhelens förfogande är de svårigheter som mindre och medelstoraförelag ofta möter hos de gängse till investeringaroch anskaffning av omsättningstillgångar. Dessa svårigheter bottnar främst iatl mindre, expanderande förelag sällan kan erbjuda sådana säkerheter somkrävs för atl fä lån i tillräcklig utsträckning, 1 tider av knapphet påkrediter möter de mindre företagen också svårigheter alt hävda sina intressen ikonkurrens med de siörre förelagen. Elt annat motiv för kredislödel lill mindreoch medelstora förelag är den vikliga roll dessa förelag spelar inomsysselsännings- och regionalpolitiken. De nuvarande reglerna för företagareföreningarnasallmänna kredilslödjande verksamhet återfinns i kungörelsen (1960:372;omtryckt 1973:550) om statligt kredistöd till hemslöjd, hantverk ochsmåindustri. Bestämmelserna bygger på statsmakternas beslul med anledning avprop. När statens industriverk inrättades övertogdel från kommerskollegiet uppgiften alt vara central myndighet för detstatliga kredilstödet lill hemslöjd, hantverk och småindustri. Industriverkethar i en promemoria som har överiämnals lill arbelsmarknadsdeparlemenlelaktualiserat vissa förändringar av kredilstödet. Verkel anser att della stödhar utgjort och även forlsällningsvis bör kunna utgöra ett verksamt medel föratl främja den mindre företagsamhetens konkurrensförmåga och därmed också entryggare sysselsättning. I della syfte bör emellertid enligl verkelsuppfattning reglerna för kredilstödet omarbetas på vissa punkter. Verkelföreslår ändringar av reglerna, främst med avseende på vilka typer avverksamhet som skall kunna få stöd och ändamålet med slödel. Mot bakgrund av vad jag har anfört bör nu göras enöversyn av företagareföreningarnas ställning och roll inom samhällets närings-och regionalpoliliska organisation saml en fördjupad analys av vissa frågor omde små och medelstora företagens tillgång och efterfrågan på krediter. Jagföreslår därför atl sakkunniga tillkallas för att med de utgångspunkter som jaganger i del följande göra en sådan översyn. En första utgångspunkt för utredningsarbetet börvara all undersöka möjligheterna all genom ett rationellt utnyttjande av deresurser som ställs lill förfogande för företagareföreningarna åstadkomma enallt mer effektiv verksamhet. 12 1976/77. DelllA:2 Skr 1976/77:103 178 En andra utgångspunkt bör vara alt deorganisatoriska förändringar som kan komma all aktualiseras i utredningsarbetetutformas så atl de upparbetade kontaktvägarna mellan föreningarna och i förstahand de mindre och medelstora förelagen saml del anseende somföretagareföreningarna åtnjuter noga tas till vara. En tredje utgångspunkt bör vara all delandslingskommunala näringspolitiska insatserna och de statliga insatserna påregional nivå även i framliden organisatoriskt samordnas med varandra så alt ensplittring av resurserna undviks. En Qärde utgångspunkt bör vara all den nuvarandesamordningen inom föreningarnas verksamhet av näringspolitiska ochregionalpoliliska åtgärder bibehålls. En viktig utredningsuppgift bör vara all kartläggaoch utvärdera föreningarnas verksamhet. Enligt vad jag har inhämtat pågår inomindustriverket en genomgång och kartläggning av föreningarnas organisation ocharbetsuppgifter. Resultatet av denna genomgång bör utnyttjas iutredningsarbetet. Företagareföreningarna har under de senaste årenfåll nya och vidgade arbetsuppgifter. En av dessa uppgifter innebärmyndighetsutövning. har samhällets och löntagarnas inflytande överföreningarna ökat. Fr. o. m. ingår sålunda representanter förvissa av lönlagarnas fackliga organisationer i företagareföreningarnasstyrelser. De fördelar och nackdelar som följer av att företagareföreningarnautgör ekonomiska föreningar bör mot denna bakgrund närmare studeras.Eventuella problem lill följd av organisationsformen bör preciseras och förslagtill lösningar lämnas. Sålunda bör t. ex. övervägas om del är lämpligt allföretagareföreningarna i egenskap av ekonomiska föreningar i ökad utsträckningåläggs uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Vidare bör övervägas behovet av och formerna för enökad samordning av de olika centrala näringspolitiska organens regionalakontakter. I del sammanhanget bör särskilt beaktas frågan om samordningenmellan företagareföreningarna och den filialorganisaiion som är knuten tillindustriverkels SIFU-enhel samt den rådgivnings-och förmedlingsverksamhet sombedrivs av styrelsen för leknisk utveckling (STU). I sistnämnda fråga bör desakkunniga samråda med STU-ulredningen (I 1974:06). En annan samordningsfråga av betydelse förföretagareföreningarnas verksamhet är anknytningen till regionalpolitiken.Länsstyrelse, länsarbetsnämnd och företagareförening har alla vikligauppgifter på detta område. De sakkunniga bör mot denna bakgrund belysaföretagareföreningarnas uppgifter inom regionalpolitiken. Belräffande förslagen från statens industriverk ominriktningen och utformningen av del statliga kredilsiöd som förmedlas genomföretagareföreningarna vill jag anföra följande. Företagens kapitalförsörjningsbehov förändrasfortlöpande. Detta gäller både behovens volym och sammansättning. Under senareår har tillkommit en rad nya privata och hel- och halvstatliga kreditinstitut.Tillkomsten av dessa institut har förändrat både kreditutbudels volym ochstruktur. Utbudet av krediter till små och medelstora företag har ocksåpåverkats av det samarbete som har etablerats mellan företagareföreningarna ochSveriges . En prövning av de förslag som har framförts avindustriverket förutsätter kännedom om det aktuella utbudet av krediter tillsmå och medelstora förelag. Likaså krävs uppgifter om dessa förelagsefterfrågan på olika typer av Kommittéer:Arbetsmarknadsdepartementet Delll A:2 179 krediter.De sakkunniga bör närmare studera dessa frågor och redovisa sin kartläggning ianslutning till uppdraget i övrigt. De sakkunniga bör i denna del av uppdragetsamråda med kapitalmarknadsulredning (Fi 1969:59). Utredningsarbetet bör bedrivas i nära kontakt medarbetsmarknadsstyrelsen, statens industriverk och det lill verket knutna rådetför mindre och medelstora företag, , ,, investeringsbank och statens provningsansialt. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt så att desakkunniga kan lägga fram sina förslag före utgången av . Företagshälsovården och den yrkesmedicinskaverksamheten Departementschefen, statsrådet , anförefter samråd med chefen för . Företagshälsovården är en viktig del avarbetarskyddet och har liksom arbetarskyddet i övrigt till syfte atl anpassaarbetsmiljön till den enskilde. Företagshälsovårdens uppgifter är all i förstahand vara tekniskt och medicinskt förebyggande, men även i viss utsträckningsjukvårdande och rehabiliterande. Viktigt är att det finns ett väl utvecklatsamspel mellan företagshälsovården samt en rådgivande funktion och övrigafunktioner i förelaget. Vissa frågor om företagshälsovård, främst utbyggnadenav läkarresurser och utbildningen av personal för företagshälsovård, harbehandlats i prop. Företagshälsovården har byggts ut.Enligl gjorda undersökningar finns numera företagshälsovård i samtliga företagmed över 1 000 anställda. Därutöver är ungefär 150 företagshälsovårdscentralerför små och medelstora företag i drift . Förelagshälsovård bedrivs ocksåpå många håll inom landstingskommunal och verksamhet samt inom denstatliga sektorn. har emellertid endast ca en tredjedelav landets arbetstagare tillgång till någon form av företagshälsovård. Denhittillsvarande utbyggnadstakten har bl. a. betingals av den begränsadetillgången pä kvalificerad personal. En svårighet har också visat sig vara aUfinna lämpliga former för atl tillgodose behovet av företagshälsovård inom småoch geografiskt spridda arbetsplatser. Frågan om företagshälsovård har tagits upp avarbetsmiljöutredningen i dess avlämnade betänkande (SOU 1976:1)Arbetsmiljölag. Utredningen har därvid pekat på företagshälsovårdens storabetydelse som en del av den lokala arbetarskyddsorganisalionen.Arbetsmiljöutredningen framhåller att det krävs att landels arbetsplatser päannat sätt än nu täcks av företagshälsovård med i olika avseenden specialiseradpersonal som kan spåra och värdera risker samt föreslå eller vidta förebyggandeåtgärder. Den föreslagna arbetsmiljölagen utgår från tanken attföretagshälsovården skall vara en utredande och rådgivande instans åt denlokala skyddsorganisationen. Betydelsen av att företagshälsovården i störstamöjliga utsträckning byggs in i den arbelsmiljöförbällrande verksamheten inomföretagen blir härmed markerad. DelII A:3 Skr 1976/77:103 180 För atl företagshälsovården på ett allsidigt sättskall kunna spela denna roll behövs enligl arbetsmiljöutredningen ytteriigareundersökningar. Del gäller här bl. a. utbyggnadstakt, behov av personal avolika kategorier och kompetenskrav för dessa. I nära samband härmed står enliglutredningen del alltmer ökande behovet av samplanering mellanförelagshälsovården och övrig hälso- och sjukvård saml frågan i vilkenutsträckning förelagshälsovården skall inrymma sjukvård. I della sammanhangblir även frågan om ersättning för läkarvårdskoslnaden i företagshälsovårdenfrån den allmänna försäkringen av belydelse. Andra vikliga områden som måsteundersökas är enligl utredningen behovet av yrkeshygieniska mät- ochanalysresurser, frågan om atl finna lämpliga former för förelagshälsovård försmå och geografiskt spridda förelag, behovet av en snabb utbyggnad av deyrkesmedicinska sjukhusenheterna, m, m. Jag finner det angeläget att frågan omföretagshälsovården och den yrkesmedicinska verksamheten ses över. För dettaändamål bör särskilda sakkunniga tillkallas. Målet för utbyggnaden av förelagshälsovården börvara alt alla löntagare skall ha tillgång till företagshälsovård. Det ankommerpå arbetsmarknadens parter all bestämma i vilken takt della mål skallförverkligas. Därvid måste utbyggnadstakten anpassas lill vilka resurser somkan ställas till förfogande. Detta gäller såväl direkta resurser avsalta genomavtal mellan parterna som tillgången lill personal etc. Jag vill härunderstryka atl såväl nu gällande arbelarskyddslagstiftning som den föreslagnaarbetsmiljölagen utgår från all arbetsgivarna skall tillhandahålla de resursersom behövs för de anställda från säkerhels- och hälsosynpunkt. Häri ingårförelagshälsovården som en viktig del.