prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Däremotär det enligt min mening rimligt att betrakta rätten till obetald semesterledighetsom en förmån vUken arbetstagaren i betydande utsträckning får disponera över.Arbetstagaren kan ofta ha ett direkt intresse av att inte utnyttjaledighetsrätten med hänsyn till att han är i behov av inkomster. Av särskildbetydelse är i detta sammanhang, att arbetstagare som är permitterade enligt 21§ anställningsskyddslagen har tillförsäkrats rätt till pérmitteringslön efterviss tids permittéring. I det faUet är det av vikt för arbetstagaren att kuimaunderlåta att ta ut obetald semesterledighet, I annat fall skulle han kunna gåmiste om rätten till pérmitteringslön. Vad jag nu har sagt innebär, att det fiims engrundläggande skillnad i kvalitet mellan de båda slagen av semesterledighet. Enrimlig konsekvens av detta är enligt min mening, att arbetstagare bör kunnafritt avstå från sådan obetald ledighet som ännu inte har lagts ut. Även omrisk finns för att arbetstagaren i vissa fall kan komma att utsättas förpåtryckningar i sådant syfte, menar jag, i likhet med flera remissinstanser,att bindande överenskommelser mellan arbetsgivaren och arbets- 1976/77: 90 109 tagarenrimligen måste kunna träffas i fråga om den obetalda ledigheten. En sådanmöjUghet kan f, ö. ibland vara avgörande för arbetstagarens möjlighet att fåviss anställning. Jag föreslår mot bakgrunden av vad jag nu haranfört att i lagen tas in en uttrycklig bestämmelse om att arbetstagare skallkunna träffa överenskommelse med arbetsgivaren om avstående från rätten tiU obetaldsemesterledighet. En uttrycklig regel nödvändiggörs av det förhållandet, attden föreslagna lagen i likhet med SemL i princip är tvingande tillarbetstagarnas förmån. Vad jag nu har föreslagit bildar utgångspunkt förden ordning som enligt min mening bör gälla i fråga om utläggning av obetaldsemesterledighet. I princip bör sådan ledighet läggas ut endast i de faU dåarbetstagaren önskar det. Jag har emeUertid inte kuimat stanna vid en ordningsom skulle innebära, att ledigheten läggs ut endast på arbetstagarens begäran.Denna skuUe nämligen fä tUl följd att arbetstagaren skulle kunna gå miste omobetald semesterledighet till följd av bristande kunskap om sin rätt tiU sådansemesterledighet. Det bör i princip åligga arbetsgivaren att se tUl attsemesterledighet läggs ut, om annat inte har avtalats. Genom att arbetstagarenfår rätt att med bindande verkan disponera över rätten tiU obetaldsemesterledighet blir det emeUertid möjligt för arbetsgivaren och arbetstagarenatt träffa avtal beträffande ledigheten. Arbetstagaren kanavstå frän denna vid anställningstUlfället eUer . I syfte att åstadkommaklarhet mellan parterna beträffande utnyttjandet av ledigheten bör enligt minmening arbetstagaren vara skyldig att på arbetsgivarens begäran lämna besked,huruvida han under semesteråret vill få ut ledigheten eller avstår från denna.I den män arbetstagaren vid sådan förfrågan förklarar sig inte avstå frånrätten tiU ledighet, bör denna läggas ut enligt de bestämmelser som annarsgäller för semesterförläggning. I sådant fall skall arbetstagaren i principinte kunna senare ensidigt avstå från ledigheten. Undantag bör gälla närarbetsgivaren beslutar om permittéring, som arbetstagaren inte hade någon anledmngatt räkna med när han lämnade beskedet. Undantaget hänger samman med attarbetstagaren atmars skulle Icunna gå miste om sin rätt tUl pérmitteringslönenligt 21 § anställningsskyddslagen. Till denna fråga återkommer jag. Hardäremot arbetsgivaren lagt ut obetald semesterledighet utan att göra sigunderrättad om arbetstagarens önskemål, bör denne även i övrigt ha rätt attavstå från ledigheten. Genom den ordning som jag nu har föreslagit blirdet alltid möjUgt att senast i samband med semesterplaneringen klarlägga i vadmån obetald semesterledighet skaU läggas ut för en arbetstagare. Vid dettatillfälle skall ju, som jag har nämnt, arbetsgivaren efterhöraarbetstagarens semesterönskemål. Somjag har nämnt är utläggning av obetald semesterledighet för 1976/77: 90 110 arbetstagaresom önskar utfå ledigheten bindande för denne på samma sätt som gäller vidutiäggning av annan semester. Som också nämnts måste emellertid i en visssituation undantag göras från arbetstagarens bundenhet av överenskommelse omuttag av obetald ledighet. Enligt 21 § anställningsskyddslagen hararbetstagare, som har varit permitterad mer än tvåveckor i följd eUer under sanunanlagt imder samma kalenderår,rätt tUl lön och andra an-stäUningsförmäner för överskjutande tid. Undantaggörs för det fall permitteringen är en följd av att arbetet är säsongbetonateller annars till följd av sin natur inte sammanhängande. Sådan tid för vilkenpérmitteringslön utgår jämställs med arbetad tid vid tUlämpning av annan lagsom ger rätt tUl anställningsförmån för arbetad tid. Permittéring kan tUlgripas av flera skäl. Orsakenkan vara bristande avsättningsmöjligheter för företagets produkter eUerbristande lönsamhet över huvud. Uteblivna leveranser kan föranledapermittéring. Vid sidan av permittéring av nu nämnt slag, som hänger samman medekonomiska svårigheter för företaget, förekommer ett annat slag avpermittéring. En arbetstagare med ännu inte intjänad semesterrätt, som isamband med semesterstängning inte erbjuds arbete, torde sålunda få betraktassom permitterad i lagens mening och kan alltså efter 14 dagarssemester-stängning komma i åtnjutande av pérmitteringslön enligt 21 §, Med stödav trettiodagarsregeln i samma lagmm kan detta inträffa tidigare. Däremot utgårinte någon pérmitteringslön enUgt gällande permitterings-löneavtal i detta faU,Om den anställde inte kan sysselsättas , kanavtal träffas om att i stället för 21 § till-lämpa semesterlagens ellerkollektivavtalens regler om s, k, förskottssemester eller att arbetstagarenskall få tjänstledighet för att på det sättet ta ut en semester som han hartjänat in genom semesterersättning från en tidigare anställning. Om en arbetstagare vid inträffad permittéringskulle utan undantag vara bunden av beslut om utläggning av sådan obetaldsemesterledighet som han har önskat att få ut, skuUe han kunna gå miste om deförmåner som han enligt anställningsskyddslagen erhåller vid permittéring.En sådan ordning bör inte få gälla genereUt, I detta hänseende bör enligt minmening särskild betydelse tillmätas frågan huruvida arbetstagaren hademöjlighet att förutse permitteringssituationen när han begärde att få utledigheten. Var så inte fallet, har en så viktig förutsättning förarbetstagarens stäUningstagande brustit att starka skäl talar för att låtahonom rygga sin tidigare ståndpunkt, Humvida detta faktiskt sker eller intehänger givetvis samman med bl, a,, att arbetstagaren under permitteringstidenstår tUl arbetsgivarens förfogande, medan han genom utnyttjande av rätten tiUobetald semesterledighet är fri att disponera sin tid efter gottfinnande förexempelvis vistelse tiUsammans med familjen pä annan ort. Har arbetstagarendäremot av arbets- 1976/77: 90 Hl givareneller på annat sätt upplysts om att företaget tillämpar semesterstängning menhar han ändå önskat få ut den obetalda ledigheten, bör beslutet inte senare fåryggas. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört föreslår jagatt i lagen tas in en bestämmelse enligt vUken arbetstagare vid inträffadpermittéring får avstå frän utlagd, obetald semesterledighet, om arbetstagareninte hade anledning räkna med permitteringen när han gav beskedet att han avsågatt utnyttja semesterdagarna. Med en sådan utformning medför bestämmelsen attarbetsgivare som tillämpar semesterstängning kan förebygga att arbetstagare vidsemesteruppehället avstår från ledighet som han har begärt att få ut.Det sker enklast genom att arbetstagaren i samband med att besked begärsupplyses om att semesterstängning kommer att äga rum. Underlåter arbetsgivarenatt lämna sådan information, blir han nödsakad att visa att arbetstagaren ändåhade anledning att räkna med semesterstängningen. Vid permittéring i andra faU torde bestämmelsennormalt få till följd att rätt föreUgger för arbetstagaren att avstå frånledigheten. Arbetstagaren bör emellertid i allmänhet vara skyldig att iakttaviss kortare underrättelsefrist där detta är möjligt. Jag återkommer ispecialmotiveringen tUl frågan om reglernas närmare utformning. Enligt 11 § SemL skaU arbetsgivaren i godtid före semesterns början på lämpligt sätt underrätta arbetstagaren om tidenför semestern. Underrättelse bör lämnas såvitt möjligt en månad före semesternsbörjan och får inte i något fall ges senare än . understryker att båda parterna iallmänhet har ett gemensamt intresse av att tiden för semesterledighetenfaststäUs . Detta sker också i stor utsträckning inom t. ex,industrin, där semesterledigheten brukar bestämmas halvårsvis i förväg. Ibetänkandet framhålls att arbetstagarna behöver få reda på ledighetenförhållandevis tidigt för att kunna planera semestern sä att den ger bästautbyte i form av vUa och avkoppling. Från den synpunkten anges den nuvarandeminsta tiden vara alltför kort. Kommittén anser att det finnsett klart behov av en förlängning av denna. Frågan om underrättelsetidenslängd sägs i betänkandet vara en fråga om avvägning mellan arbetstagarensönskemål om att få reda pä semesterledigheten och arbetsgivarensintresse av att planera verksamheten. Eftersom semester i regel är en intjänadanställningsförmån, bör enligt konunittén stor vikt fästas vid arbetstagarnasönskemål. Enligt förslaget skaU arbetsgivaren underrätta om semestertidensenast i förväg i de fall han ensam bestämmer tiden försemesterledigheten, om inte särskUda skäl hindrar det, Ibetänkandet ges exempel på vad som skall anses utgöra särskilda 1976/77: 90 112 skäl.Det kan sålunda vara omöjligt för arbetsgivaren att iaktta tremånadersfristen,exempelvis om arbetstagaren anställs före en semesterstängningav företaget. Omständigheter som hör samman med produktionen sägs endastundantagsvis vara särskilda skäl för arbetsgivaren att vänta med att bestämmasemestertiden. Detta är emellertid fallet då fara föreligger för betydandeproduktionsstörningar. säkerhetsintressen kan också utgöra särskilda skälför arbetsgivaren att underrätta om ledigheten med kortare frist än tremånader. Viktiga samhällsintressen, t. ex. att sjukvårdens behov kanupprätthåUas, kan också motivera den kortare underrättelsetiden. Underrättelseom tid för semesterledighet skall enligt betänkandet alltid lämnas minst enmånad före semesterledighetens början, om inte arbetstagaren medger att ta utsemester med kortare varsel. Den föreslagna underrättelsetiden för arbetsgivarenom tillstyrks av bl. a. arbetstagarorganisationerna. LO anföratt den av organisationen föreslagna ordningen att semesterförläggningenbestäms av den lokala fackliga organisationen minskar behovet av en särskildregel i förevarande hänseende men organisationen anser ändå att bestämmelsenom en minsta underrättelsetid bör stå kvar. Någraremissinstanser, främst arbetsgivarorganisationer, menar å andra sidan atttremånadersfristen är för lång. och anser sålunda att de föreslagna reglerna inte har på ettrimligt sätt anpassats tUl vad det praktiska Uvet kräver. Man anför därvid bl.a. att arbetsgivare först skall iaktta att en minsta tid om fyra veckorförläggs till tiden juniaugusti. Arbetsgivaren har med den utgångspunktenatt samråda med arbetstagarna för att nå överenskommelse om tidpunkten, vUketskall ske i så god tid att arbetsgivaren, om överenskommelse inte hinner uppnåsmed arbetstagarna innan tremånadersfristen börjar, kan meddela sitt beslut omtidpunkten för semestern. Det innebär bl. a. att hela förfarandet måstepåbörjas så långt före semestertiden att flertalet arbetstagareerfarenhetsmässigt ännu inte kan bestämma sina egna önskemål i fråga omtidpunkten. Enligt SAF:s mening framstår tremånadersregeln av nu nämnda skälsom ogynnsam från såväl arbetsgivar- som arbetstagarsynpunkt. Sannolikhetentalar enligt SAF för att bestämmelse om en underrättelseskyldighet om en månadär den för båda parter riktigaste regeln, allt under fömtsättning att detprimära önskemålet om en överenskommelse undantagsvis inte har kunnatrealiseras, FFO föreslår som huvudregel en underrättelsetid . Beträffande frågan vad som skall anses utgörasärsldlda skäl anför såväl LO som TCO kritiska synpunkter mot förslaget. Manönskar en ytterligare begränsning av undantagsregeln. TCO understryker attarbetsgivaren måste planera verksamheten så, att tiden kan upprätthållasoch den kortare tiden endast komma till användning när synnerliga skälföreligger. 1976/77: 90 113 Den nuvarande underrättelsetiden tillkom i sambandmed SemL och har varit föremål för diskussion vid skilda tillfäUen. Förlängninghar krävts av flera fackliga organisationer. har med anledning av enmotion i skrivelse till regeringen hemställt om en förlängning avtiden. I motionen 1971: 755 föreslogs att underrättelse om semester såvittmöjligt borde lämnas före semesterns början och inte i något fallsenare än en månad . a. följande vidbehandlingen av motionen (SoU 1971:26 s. 18). Som uttalade vid den nuvarandesemesterlagens tillkomst är det ett berättigat önskemål, att besked om närsemestern skall utgå erhålles så långt i förväg, att det blir möjligt förarbetstagarna att planera för och på bästa sätt utnyttja semestern. Undertiden efter semesterlagens tillkomst har behovet av relativt långvarseltid accentuerats inte minst genom att arbetstagarna i starkt ökadutsträckning tillbringar semestern på annan ort än hemorten. Även omarbetsgivarna i stor utsträckning lämnar besked om semestertiden kanman inte bortse från att som motionärerna påpekar, i synnerhet i branscher därsemesterstängning av företagen inte förekommer, lagens minimi-varsel, fjortondagar, ofta utnyttjas. Med hänsyn härtill är det enUgt utskottets meningmotiverat med förlängning av . Utskottet tillstyrker därförmotionsyrkandet om en förlängning av varseltiden: De skäl som har anförts av kommittén och i andrasammanhang för en förlängning av underrättelsetiden väger enligt min meningtungt. I de fall då lagens minimitid utnyttjas av arbetsgivaren,saknar arbetstagaren möjligheter att planera för semestern på ett meningsfulltsätt. En förlängning av den i lag föreskrivna fristen bör därför ske. Kommittén har föreslagit en underrättelsetid om tremånader. Utgångspunkten var därvid att såväl betald som obetald ledighetskulle läggas ut och att arbetstagarna senare kunde avstå från utlagd obetaldledighet. Den ordning som jag har föreslagit i det föregående får tUl följd,att underrättelsen om semesterledigheten skall avse i princip, förutom betaldledighet, endast sådan obetald ledighet som arbetstagaren önskar få ut. Detta iförening med förskjutningen av intjänandeåret skapar begränsningar för denunderrättelsetid som det är möjligt att föreskriva i lag. En underrättelsetid låter sig enligtmin mening inte inordnas i det förslag jag har lagt fram. I stället bör tidenenligt huvudregeln bestämmas . Denna frist har bestämts utifrånförutsättningarna att intjänandeåret löper ut och att huvudsemesterni allmänhet förläggs till juli månad. I lildiet med kommittén anser jag attundantag bör finnas för det fall särskilda skäl kräver det samt attarbetsgivaren under alla förhållanden skall vara skyldig att iaktta en minstaunderrättelsetid om en månad, om inte överenskom- 8 1976/77.1 saml. 1976/77: 90 114 melsei det enskUda faUet träffas om semestertiden. Vad som skall anses utgörasärsldlda skäl för tillämpnmg av den kortare varseltiden torde få överlåtas åträttstillämpningen att närmare ange. Frågan berörs i specialmotiveringen. JagviU tUlägga att den omständigheten att semesterledigheten förläggs i näraanslutning tUl intjänandeårets slut i många fall måste anses som ett sådantskäl. De frister som jag nu har berört avser det slutiigameddelandet tiU den enskilde arbetstagaren om dennes semesterledighet.Självfallet är det av stor vikt att uppgifter om de generellt planeradesemesterperioderna inom företaget lämnas än vad som har nämntsi det föregående. Som jag redan har erinrat om ärsemester enligt gällande semesterlag ledighet från arbetet med bibehållen lön.Lagen anger två olika sätt att beräkna lönen under ledigheten (semesterlönen).Den ena metoden tiUämpas pä arbetstagare som har tidlön som beräknas för veckaeller . De arbetstagarna har enligt lagen rätt att uppbära den päsemestertiden belöpande lönen, dvs. de skall i princip ha samma lön som om dehade fortsatt att arbeta i stället för att ha semester (sammalönsregeln). Denandra metoden för beräkning av semesterlönen tillämpas på övriga arbetstagareeUer med andra ord på arbetstagare som har tidlön beräknad för kortare periodän , främst arbetstagare med timlön, och pä arbetstagare med ackordeUer andra former av rörlig lön. Semesterlönen för hela semestertiden utgör förde arbetstagarna av den sammanlagda arbetsinkomsten i anställningenunder året före semesteråret, det s. k. kvalifikationsåret (procentregeln).Procenttalet har begränsats i syfte att även för dessa arbetstagare säkerställabibehållen lön under ledigheten. Av min redogörelse har framgått att enväsentlig del av kritiken mot SemL har riktat in sig pä att denna gersämre semesterförmåner, eUer inga sådana förmåner alls, ät vissa grupper av arbetstagaresom borde få semester likaväl som andra grupper. Hit hör korttids- ochdeltidsanstäUda som på grund av arbetstidens förläggning eller av andra skälinte når upp till de gränser för intjänande av semesterrätt som anges i 7 § ilagen. En annan viktig grupp av arbetstagare som behandlas oförmånligt av dengällande lagen är de nyanställda, vare sig det rör sig om arbetstagare sombyter anställning eller det är fråga om nytUlträdande på arbetsmarknaden. förslag i syfte att förbättradessa arbetstagar-gruppers förhåUanden omfattar avskaffande av den gällandelagens krav för rätt tUl full semester på arbete viss minsta tid under varje 1976/77: 90 115 kalendermånadav kvalifikationsåret, förskjutning av kvalifikationsåret eller intjänandeåretnärmare sommaren och införande av rätt till obetald ledighet för sådanaarbetstagare som ännu inte har hunnit tjäna in rätt till betaldsemesterledighet eller som tjänat in sådan rätt bara för en viss kortareledighetstid. Som har framgått har förslagen pä dessa grundläggande punkter ihuvudsak fått ett positivt mottagande av remissinstanserna. Jag har i detföregående också ansett mig böra ansluta mig till dem, låt vara med vissajämkningar. De regler som jag föreslår innebär bl. a. att rätten till betaldledighet görs direkt beroende av hur av intjänandeåret somarbetstagaren har varit anställd hos vederbörande arbetsgivare. En arbetstagaresom har varit anställd under hela intjä nandeåret har därmed tjänat in rätttill fulla fem veckors betald se mesterledighet. Den som har kortareanställningstid, eUer som ha: varit ledig från arbetet utan lön, får avstå enmotsvarande andel av den betalda femveckorsledigheten. Enligt förslaget skall idetta sammanhang s. k. privUegierad eller semestergmndande frånvarotid inteavräknas från anstäUningstiden. Inom ramen för principen om rätt till betaldledighet i direkt proportion till andelen avlönad anställningstid underintjänandeåret har semesterkommittén i sitt förslag behållit gällande lags tvåmetoder för beräkning av semesterlönen. Enligt dess förslag skallsammalönsregeln fortfarande tillämpas på arbetstagare med veckolön eller tidlönför och procentregeln, med ett för femveckorssemestern avpassatprocenttal, gälla för övriga arbetstagare. Att kommittén här har byggt vidarepå den gällande lagens två gmndregler om semesterlönsberäkningen torde bl. a.hänga samman med att den har funnit nödvändigt att skjuta frågan om en meradjupgående reformering av semesterlagstiftningen . Ä andra sidansynes sammalöns-och procentreglerna som sådana inte ha föranlett någonallvarlig kritik i diskussionen om den nu gällande semesterlagstiftningen. Vid sin närmare utformning av förslaget harkommittén tiUagt ytterligare regler jämfört med bestämmelserna lag,bl. a. i syfte att modifiera tillämpningen av sammalönsregeln i fall därtillämpning fullt ut av den regeln skulle kunna leda till ett för arbetstagarensämre resultat än om procentregeln i stället hade gäUt (12 § i kommitténsförslag). Ett tillägg i lagtexten består också i att kommittén har föreslagitlagfästande av en i praxis utbildad regel om tillämpning av sammalöns-ochprocentreglerna tillsammans (kombinationsmetoden) när arbetstagaren har enrörlig lönedel vid sidan av sin fasta vecko- eller månadslön (13 §). De avkommittén åsyftade faUen i vilka tiUämpning av sammalönsregeln skulle varaoförmånlig för arbetstagaren är när denne har sänkt sin sysselsättningsgrad, t.ex. gått över från heltid tUl deltid, med resultatet att den fasta lönen vidsemesterns början är lägre än genomsnittet under intjänandeåret och närarbetstagaren av annat skäl 1976/77: 90 116 harvidkänts en motsvarande inkomstminskning. Ett ytterligare fall som harföranlett specialreglering i kommitténs förslag är när arbetstagaren underintjänandeåret eller del av detta haft enbart annan lön än tidlön för veckaeller men gått över tiU att ha sådan tidlön. I alla de här nämndafaUen skall enligt kommitténs förslag i princip göras en jämförelse mellanresultaten av tillämpning av sammalönsregeln resp. procentregeln och den senareregeln anses tillämplig om det är förmånligare för arbetstagaren.Särregleringen av dessa fall synes bygga på den s. k. intjänandeprincipen, dvs.att arbetstagaren inte skall förlora en intjänad förmån med motsvarande vinstför arbetsgivaren. Som jag redan har nämnt hat kommittén föreslagitprocenttalet tolv som det nya talet vid tillämpning av procentregeln förberäkning av semesterlönen. Detta hänger främst samman med att full semestertidutgör i stället för fyra. Under remissbehandlingen har bestämmandet av detnya procenttalet tilldragit sig stort intresse bland remissinstanserna. Vidsidan därav har den oftast återkommande synpunkten när det gäller beräkningenav semesterlönen varit att kommitténs förslag har blivit alltför kompliceratoch svårtillämpat. Åtskilliga remissinstanser har begärt förenkUngar. Ettsärskilt ofta framfört önskemål är också att reglerna om semesterlöneberäkningenskall göras dispositiva i syfte att göra det möjligt för arbetsmarknadsparternaatt vid behov själva finna de lösningar som bäst passar deras förhållanden. Jag delar uppfattningen att de av kommitténföreslagna reglerna på detta område har blivit svåra att överblicka ochsannolikt också svåra att tillämpa i praktiken. En i viss män bidragande orsakhärtill är otvivelaktigt den lagtekniska lösningen som har valts i förslaget,kanske inte minst de ganska svärtiUgängliga reglerna i 11 § i förslaget om hurandelen betald semesterledighet skall beräknas. Denna sistnämnda problematikhar jag dock redan behandlat i avsnitt 12.3.1 och dä kommit fram tiU attkommitténs principiella synsätt bör godtas men att lagens regler i ämnet börkunna utformas på ett mer konsekvent och tydligt sätt än det föreslagna. En betydelsefull orsak till att de föreslagnareglerna om semesterlöneberäkningen har blivit komplicerade är även de nyssnämnda förslagen till nya regler i syfte att i vissa fall förekomma attsammalönsregeln blir tillämplig när procentregeln skulle ge ett frånarbetstagarens synpunkt mer förmånligt resultat (12 §). Dessa nya reglertvingar till dubbla beräkningar och ganska komplicerade jämförelser i ett interinga antal fall. En kanske än mer kompUcerande faktor ligger i de delar avförslaget som rör särskild semesterlön vid s. k. semestergmndande frånvaro.Här möter både svårigheter på det lagtekniska planet och praktiskakomplikationer vid tillämpningen av de föreslagna reg- 1976/77: 90 117 lerna.Slutligen bör även reglerna om semesterlön för sparad semesterledighet och omberäkning av semesterersättning in i bilden. Avsevärda förenklingar uppnås emellertid redan medde jämkningar av kommitténs förslag på vissa närliggande punkter som jag redanhar redovisat.