prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Redankrediiinsiiluiuiredningen ansåg atl värderegleringsreserven borde få räknas ini den legala kapiialiäckningen, men då dessa reserver liksom beskattade egnamedel skulle få viss muliipeleffekl på utlåningskapaciieien kunde utredningeninte förorda all reserverna jämställdes med eget kapital. Enligl utredningens förslagskulle reserverna dock på visst sätt få beaktas genom en särskild avdragsregel.Detta förslag avvisades i propositionen och i anslutning därtill pekade jag påall reserverna snabbt kan reduceras eller försvinna med följd att kapitalbasenskulle variera i siortek alltefter inträffade föriusler eller ändradinställning i fråga om behovet av säkerhetsmarginaler. Jag fann en på så sättrörlig kapitalbas opraktisk och svårlillämpad. beaktande av värderegleringskonlona ikapilaliäckningssammanhang synes närmast avse reserveringarna för utlåning.Dessa ökade för bankaktiebolagens del lill utgången av år 1974från ca 1 400 milj. kr. lill ca 2 400 milj. kr. och torde därmed tämligen välha följt expansionen av bankernas rörelsevolym. Kommittén bör undersöka om delgår all finna en lösning där värderegleringsreserverna kan jämställas somtäckningskapiial som de ölägenheter som jag berörde i 1968 årsproposition i möjligaste mån elimineras. Kommittén bör emellertid överväga även andra möjligheterall ordna det insällarskydd som skapas genom kapilaltäckningsreglerna.Kommittén bör med andra ord vara fri all söka finna en reglering som för enlängre lid framöver löser bankernas kapilalläckningsproblem somkravet på skydd för insäilarna tillgodoses. Avvad jag nu har anfört framgår all kommittén bör göra en fullständig DelllE:l Skr 1976/77:103 74 översynav reglerna om kapilalläckning i banklagen, sparbankslagen ochjordbrukskasserörelselagen. Som bankinspektionen har anfört i sin skrivelse bördärvid uppmärksammas i vad mån bankernas ullandsengagemang bör föranleda enskärpning av läckningskravel för dessa engagemang. Laglek-niskl innebär denuvarande reglerna en betydlig förenkling jämfört med den reglering somtidigare gällde. Även de gällande reglerna är emellertid delvis tämligenkomplicerade. Kommittén bör undersöka om reglerna kan förenklas ytterligare.Den bör särskilt pröva om riskklassystemel kan göras enklare, eventuellt ända dithänall man har endast ell läckningskrav applicerat på bankinslilulels samtligaplaceringar. Sammanfattningsvis bör utredningen såvitt gäller detre bankinstitulgrup-pernas rörelseregler inte avse någon genomgripande översynannat än i fråga om kapilaltäckningsreglerna. Förslag lill ändringar i övrigarörelseregler bör framläggas endast på punkter där jämkningar i de gällandereglerna framstår som angelägna mot bakgrund av utvecklingen efler . Med hänsyn lill all del är angelägel all finna enlösning på bankinstilulens kapilalläckningsproblem bör kommittén särbehandladenna fråga och skyndsamt framlägga förslag lill nya kapitaltäckningsregler. I detta sammanhang bör kommittén också ta uppfrågan om en översyn av de regler som avser bankinspektionens tillsyn överbankinstiluten. Inspektionen har enligt nu gällande regler till uppgift atlövervaka all bankinstiluten följer lagar och andra författningar som särskiltavser instituten saml bestämmelserna i bolagsordning, reglemente resp. stadgarliksom föreskrifter som har utfärdats av stämman eller styrelsen. Inspektionenskall även i övrigt med uppmärksamhet följa bankernas verksamhet i den mån delkrävs för kännedom om de förhållanden som kan inverka på en banks säkerheteller av andra skäl är av belydelse för en sund utveckling av verksamheten.Till dessa grundläggande regler är knutna speciella bestämmelser ominspektionens åligganden och befogenheler samt om olika sanklionsmöjligheter,ytterst återkallande av lillslåndel all driva bankrörelse. Den offentliga tillsynen är med gällande reglersålunda främst inriktad på all övervaka de förhållanden som kan inverka påbankernas säkerhet. All så är fallet hänger samman med all banklagstiftningen,särskilt rörelsereglerna, har kommit lill främst för all trygga bankinstilulenssol vens och likviditet och därmed skydda insättarna mot förlust av insattamedel. En huvuduppgift för inspektionen bör självfallet även i fortsättningenvara all kontrollera bankernas solvens och likviditet. Jag anser emellertid atttiden nu är mogen atl se över de regler som gäller i fråga om inspektionenstillsyn så all av dessa klarare än f n. framgår vilka uppgifter inspektionenskall ha vid sidan av sin rent kontrollerande funktion. Bankinstiluten och då särskilt bankaktiebolagenspelar en strategiskt viktig roll på kreditmarknaden och därmed inomnäringslivet i stort. Det är därför naluriigt all samhället har intresse av allfölja och påverka bankernas verksamhet. Från kredilpoliiisk synpunkt är delönskvärt all del finns en så noggrann kännedom som möjligt om såväl de olikabankinstilutgruppernas verksamhet i dess helhet som i vart fall de störreinstitutens individuella situation. Därigenom förbättras möjligheterna allavväga skilda kredilpoli-liska åtgärder så atl de får den effekt someftersträvas. Redan nu pågår ell intimt samarbete mellan ochbankinspektionen i sådana frågor. Även på valulahandelns område samverkarbankinspektionen och nära. Kommittén bör undersöka i vad mån delfinns anledning all närmare precisera inspektionens uppgifter och befogenheterpå nu berörda områden. 75 Kommittéer: Ekonomidepartementet Delll E:l 1 enlighet med bankinspektionens allmänna åliggandeatt vaka över sundhelen i bankinstilulens utveckling har inspektionen verkalför au bankerna i sin verksamhet uppfyller godtagbara krav på etik och samhällsansvar.Kommittén bör närmare ange vilka riktlinjer som bör gälla för inspektionensfortsalla handlande i detta hänseende. Ett annat område som särskilt undersenare år har varil föremål för uppmärksamhet från inspektionens sida gällerföretagsstrukturen inom bankväsendel. Belräffande affärsbanksseklorn harstorbankerna på inspektionens initiativ åtagit sig all avhålla sig från atlköpa upp bank som ingår i provinsbanksgruppen. Inspektionen har vidare verkalför att genom fusioner mellan sparbanker stärka sparbanksseklornskonkurrenskraft. Kommittén bör överväga behovet av riktlinjer för inspektionensverksamhet även på della område. Som jag har nämnt tar de gällandetillsynsreglerna främst sikte på en övervakning av de förhållanden som kaninverka på bankernas säkerhet. Den allmänna bestämmelsen atl bankinspektionenäven i övrigt med uppmärksamhet skall följa bankernas verksamhet i den mån delbehövs för kännedom om förhållanden som är av belydelse för en sund utvecklingav bankverksamheten har emellertid gjorl del möjligt för inspektionen all isin tillsynsverksamhet också beakta låntagares och andra bankkunders intressen.Detta sker bl. a. genom undersökningar i ärenden som aktualiseras genomklagomål av låntagare och genom granskning av t. ex. de formulär som bankernaanvänder i sin kredilgivningsverksamhel. Bankinspektionens uppgift all bevaka ävenkonsumentintressen har framhållits i samband med olikareformer på konsumentskyddets område. Lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor, som ger konsumentombudsmannen och möjlighetall ingripa mot avtalsvillkor som är oskäliga mot konsumenterna, är intetillämplig på verksamhet som slår under inspektionens tillsyn. Vid lagenstillkomst ansågs del nämligen att granskningen av villkoren i de avtal sombanker erbjuder allmänheten borde utföras av inspektionen. Del har vidare lagtspå bankinspektionen all kontrollera efterievnaden av inkassolagen (1974:182)såvitt gäller institut som slår under inspektionens allmänna tillsyn.Granskningen av bankinstitutens marknadsföring ankommer däremot enligtmarknadsföringslagen (1975:1418) på de konsumenipolitiska myndigheterna. Bankinspektionens lillsynsuppgifter har sålundaefler hand i ökad utsträckning inriktats på att tillvarata låntagares och andrabankkunders intressen. De gällande lillsynsreglerna i banklagstiftningenbehandlar emellertid inte närmare bankinspektionens uppgift att i sintillsynsverksamhet beakta konsumentintressen. Det bör ankomma på kommittén altnärmare överväga vad som bör gälla i fråga om inspektionens granskning avbankernas verksamhet i syfte all i skilda hänseenden ge ett konsumentskydd ålbankkunderna. Särskild uppmärksamhet bör ägnas ål frågan hur gränsen bör drasmellan inspektionens verksamhet och den verksamhet som utövas av dekonsumenipolitiska organen. En avvägning bör därvid göras mellan önskemåletall myndighetskontakterna med bankerna samordnas och behovet av ell likformigtkonsumentskydd inom olika sektorer av näringslivet. Delll E:2 Skr1976/77:103 76 Departementschefen, stalsrådel ,anför. Regeringen har fastställt ny prägel på bl.a. enkronemyntel. I samband därmed har frågan om ändring av melallinnehållel idella mynt aktualiserats. Föreskrifter om mynts metallinnehåll finns ikungörelsen (1971:105) om meiallinnehåll och storlek belräffande rikets mynt(ändrad senast 1975:869). Enligl denna tillverkas enkronemyni av pläteratmaterial i tre skikt, det mellersta av en legering av koppar och 3 96nickel och de yttre av en legering av 75 96 koppar och nickel. Vartderaytskiktets vikt skall vara 10 96 av myntets hela vikt på . Enkronemynlen började tillverkas 1968 i samband med all tillverkningen av silverhalliga enkronemyniupphörde. Det avgörande skälet för att nämnda pläterade material valdes varatt detta material gjorde del möjligt alt framställa mynt som kunde användas isamtliga automater vid sidan av de silverhalliga enkronemynlen (prop. Frågan om myntens metallinnehåll m. m. utreddesförsl av myntkommittén, som avgav betänkandet (SOU 1966:4) Ny myniserie. Medanledning av vissa erinringar från remissinstanserna, bl. a. om kostnaderna förautomathandeln, tillsattes därefter myntkommitté med uppdrag attslutföra översynen av mynllagsiifiningen och därmed sammanhängande frågor. 1966års myntkommitté avgav betänkandet (SOU 1969:17) Nya mynt. 1 della betänkandediskuterades bl. a. frågan om myntens meiallinnehåll. En lösning som övervägdesav kommittén var all enkronemynlen skulle tillverkas i en massiv legering avkopparnickel. Den ansågs emellertid inte lämplig, därför all den skulle medföraatl ell stort antal varu- och serviceautomater måste ändras eller bytas ut.Många automater var nämligen utrustade med anordningar för avkänning av myntenselektriska ledningsförmåga och godtog inte mynt i nämnda legering. Kostnadenför alt ändra automaterna var svår all beräkna men uppskattades är 1969 lill ca3 milj. kr. Svenska och norska enkronemyni skulle vidare komma att tillverkas isamma metall och alltså inte kunna skiljas åt genom "elektriska"mekanismer i automaterna. Frånoch med gäller förordningen (1976:857) om prägel påenkronemyni och öresmynl. 1 samband med all förordningen utfärdades väckte myntverketfrågan om att tillverka enkronemynt i en massiv legering av kopparnickel.Verket erinrar om all kanten på de pläterade enkronemynlen f n. behandlas såall ytskikten böjs över kanten och täcker den kopparfärgade kärnan, som annarsskulle vara synlig som en brun rand. Kanlbehandlingen innebär en merkostnad sommyntverket beräknar till ca 3,5 milj. kr. för /77. Produktionenav enkronemynt under detta budgetår kommer att vara mycket stor och uppgå tillca 70 milj. st. Merkostnaden vid en mera normal årsproduktion av 40 ä 50 milj.enkronor beräknas lill 2,0-2,6 milj. kr. överväger därför all övergålill all tillverka enkronemyni utan kantbehandling. Ännu siörrekostnadsbesparing görs emellertid om mynten tillverkas i en massiv legering avkopparnickel. Verkel beräknar all besparingen skulle bli ca 10-12 milj. kr. omåret med nuvarande produktion av enkronemyni. 77 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:2 Av del sagda framgår atl metoden som används förall framställa enkronemyni drar särskilda kostnader. Del finns anledning atlundersöka om enkronemyni kan tillverkas på billigare sätt än f n. Med hänsynlill all mynten skulle få ett mindre tilltalande utseende om kantbehandlingenslopades bör i förslå hand en helt annan lösning övervägas. Det finns sålundaskäl all på nytt pröva möjligheten all tillverka enkronemynt i massiv legeringav oädel metall. I fråga om utseende och hållbarhet m. m. torde sådana myntuppfylla högt ställda krav. Vidare kan de svårigheter för aulomalhandeln, somtidigare förknippades med detta alternativ, numera ha bortfallit eller i varjefall minskal. Jaganser därför att en särskild utredare bör tillkallas för att undersöka omförutsättningar nu finns för att övergå till all tillverka enkronemyni i enmassiv legering av oädel metall, t.ex. sådan kopparnickellegering som numeraanvänds i de vita öresmynten. Utredaren bör bl. a. undersöka aulomalhandelnsnuvarande omfattning och i vilken utsträckning myniap-paraler f n. förekommer.Han bör vidare ange i vad mån en ändrad tillverkningsmetod skulle välla problemför aulomalhandeln och hur sådana problem lämpligen bör lösas. I dellasammanhang bör beaktas eventuella svårigheter för automathandeln med hänsyn tilllikheten mellan det svenska enkronemyntel och utländska mynt. Vidare börutredaren söka beräkna de ekonomiska konsekvenserna för staten ochaulomalhandeln saml framlägga förslag om hur de kostnader bör bäras som kanuppkomma vid en övergång lill nya tillverkningsmetoder. Utredningsarbetet börbedrivas skyndsamt. 1 avvaktan på resultatet av utredningen bör enkronemynteläven i fortsättningen tillverkas av pläterat material med den nu användametoden. Delll B:l Skr1976/77:103 78 1.Samordning av statliga åtgärder vid företags obestånd, m. m. Departementschefen, statsrådet ,anför. Nedläggning av ell förelag kan få negativa följderpå många områden. Är nedläggningen orsakad av atl förelaget har kommit påobestånd, dvs. inte kan fullgöra sina ekonomiska förpliktelser, ärolägenheterna för samhället särskilt framträdande. har vid förelags- liksom annan gäldenärs -obestånd gälll regler om konkursförfarande som avserfördelning av förelagets tillgångar mellan dess borgenärer. Förfarandetregleras huvudsakligen i konkurslagen (1921:225), Väsentliga bestämmelser omborgenärernas inbördes rätt lill företagels behållna egendom finns i förmånsrältslagen(1970:979), Av denna framgår alt fordringar med förmånsrätt till betalningframför allt är sådana som är säkerställda med fastighets- ellerförelagsin-leckningar saml skalle-, avgifts- och lönefordringar. Författningarav belydelse i sammanhanget är vidare bl. a. jordabalken, lagen (1966:454) omförelagsinleckning, lagen (1970:74l)om statlig lönegaranti vid konkurs samllagen (1971:1072) om förmånsberältigade skallefordringar, Konkursförfarandel är inriktat på atlkonkursgäldenärens egendom skall säljas och all hans borgenärer enligl gällandeförmånsräilsordning skall erhålla vad som har flutit in vid försäljningen. Närkonkursen avser ett företag medför ett sådant förfarande vanligen atl dessverksamhet upphör. Annorlunda är förhållandel när en uppgörelse om ackord kankomma lill stånd. Genom ackord kan ofta ell företags verksamhet ändras så alldel kan fortsättas under gynnsammare ekonomiska villkor. ackord innebär iprincip att borgenärerna lill viss del efterger sina fordringar. Efler enkonkurs däremot kvarstår sådana fordringar som inte täckts av konkursboetsegendom. I praktiken är emellertid den kvarstående fordringsrälten förborgenärerna utan värde eftersom gäldenärsföretagel - i de fall detta är enjuridisk person - efter konkursen skall anses upplöst. Till detta kommer atlavveckling av förelag genom konkurs oflasl är myckel värdeförstörande ochdärigenom ogynnsam för borgenärerna. Manskiljer mellan offentliga ackord och underhandsackord. För de förra finnsregler i konkurslagen och ackordslagen (1970:847) medan de senare äroreglerade. Underhandsackord förutsätter samtycke av alla borgenärer. Föroffentliga ackord däremot är det tillräckligt med samtycke av en majoritetbland borgenärerna. Här åsyftas endast borgenärer vilkas fordringar saknarförmånsrätt. Andra borgenärer förutsätts skola få sina fordringar helt infriadeoch deltar därför i förhandling om offentligt ackord endast om de avstår frånförmånsrätten. De flesta ackord inom näringslivet kommer lill under medverkanav de ackordscentraler, som är organ för , och Malmököpmannaföreningar. Statens möjligheter all medverka iackordsuppgörelser var länge begränsad. Särskilt gällde detta beträffandeskalle- och avgiftsfordringar, som kunde efterges endast genom beslut avriksdagen. kan emellertid länsstyrelse medge ackord ifråga om skall och avgift som avses i 79 Kommittéer: Budgetdepartementet Delll B: 1 I§ uppbördslagen (1953:272), UBL, under förulsäuning alt ackordet är lill fördelför det allmänna och, vad angår underhandsackord, alt även övriga borgenärersom ackordet angår godkänner det (62 i; UBL). Enligl andra författningar gällerdessa bestämmelser även för annan skatt och för tull (SFS 1965:852) liksom förvissa arbetsgivaravgifter [30 S lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifterenligl lagen om allmän försäkring, m, m. ], dock all ackordsmyndighel enligldessa författningar är den centrala beskattnings-myndigheten resp. riksförsäkringsverket.I ell framlagt förslag lill bötesverkslällighelslag har vidare avsetlsall böter och därmed jämställda medel får betalas genom ackord under sammavillkor och i samma ordning som gäller i fråga om skatter (SOU 1975:55 s. 18och 184). Avskrivningskungörelsen (1965:921) reglerar rätten atl medge ackordbelräffande andra statliga fordringar än skatter, böter och lånefordringar. Envidsträckt rätt all godta ackord tillkommer enligl kungörelsen kammarkollegietoch försvarets civilförvaltning saml de flesta affärsdrivande verk. För andramyndigheter är ackordsmöjligheten mera begränsad. I fråga om lånefordringarfinns bestämmelser på många områden men för vissa låneformer är möjlighetenatt godta ackord (eller efterge och befria från betalningsansvar) intereglerade. De bestämmelser i della avseende som finns på låneområdel är inteheller enhetliga, vilket bl. a. sammanhänger med lånens syfte ochadministrationen av dem. Främst bör här nämnas industrigaraniilån och liknandesamt lokaliseringsstöd vilka administreras av statens industriverk resp, arbetsmarknadsstyrelsen.I sammanhanget bör erinras om regeringens bemyndigande all biträda ackord m.m. enligl vad som framgår av cirkulär (1940:677) lill statsmyndigheterna. Ibörjan av 1970-lalel föreslog lokaliseringsulredning i ell belänkande(Ds In 1971:8) aU en central myndighet skulle inrättas med uppgifl all samordnaoch bevaka statliga engagemang i företag. Förslaget ledde lill att enexpertgrupp tillsattes inom . Denna har lill uppgiflatl som försöksverksamhet centralt samordna uppföljningen och bevakningen avstatens fordringar i förelag, som har fåll statligt stöd, och lägga framförslag lill åtgärder i enskilda ärenden. På del regionala planet har ansvaretför uppföljnings- och bevakningsverksamheien försöksvis lagts pålänsstyrelserna Ofr prop. 1973:50 s. 56). Erfarenheterna av försöksverksamhetenhar varit goda. En följd av expertgruppens arbete är att vissa föreskrifter harutfärdats om uppföljning av ärenden angående lämnade lån och bidrag (K. Brevden ). Föreskrifterna rör ochindustriverket saml, på del regionala planet, främst länsstyrelserna,företagarföreningarna och länsarbetsnämnderna. -' De lagregler som f n. gällervid konkurs och ackord tar i huvudsak sikte på atl tillgodoseborgenärsiniressena. Under har emellertidsamhällsekonomiska aspekter fått ökad belydelse när förelag kommer på obestånd.Jag tänker härvid närmast på de arbetsmarknads- och regionalpolitiskasynpunkterna vilka ofta fordrar en annan bedömning än den som görs utifrånborgenärsiniressen. Eltuttryck för behovet all anlägga andra aspekter än de som tillgodoses genomkonkurs-och ackordsinslilulen kommer lill synes bl. a. i försöksverksamhetenmed statsbidrag för tidsbegränsad fortsalt drift enligl kungörelsen (1972:302)om statsbidrag till nedläggningshotade förelag. Verksamheten, som harbegränsats till att gälla företag vilka har gått i konkurs eller trätt i likvidation,har emellertid varil av mindre omfattning. Ett i praktiken mera betydelsefulltullryck för samhällsekonomiska aspekter framkommer vid Delll B:l Skr1976/77:103 80 försöksverksamhetenhos den nyssnämnda expertgruppen inom . Prövning av ackordsfrågor beträffande låne- ochbidragsfordringar sker där mot bakgrund av ell siörre samhällsekonomisktperspektiv. I fråga om andra fordringar medger inte ackordsbeslämmelserna attsamhällsekonomin i stort beaktas. En ändring härvidlag är uppenbarligenönskvärd, särskilt i fråga om skatte- och avgiftsfordringar. Vidare föreliggerbeträffande skatte- och avgiftsfordringar behov av samordning avbeslutsfunktioner eller i varje fall råd och anvisningar från centralt håll.Den nuvarande ordningen innebär som har framgått av del föregående allprövningen av ackordsfrågor är uppdelad på 24 länsstyrelser (skall och avgiftsom avses il § UBL samt mervärdeskatt) men dessutom på exempelvis (punktskatter) och (arbetsgivaravgifter). I mångaackordsfall har staten att bevaka en hel rad fordringar avseende olika skatte-och avgifisslag. Staten företräds därvid av olika myndigheter och organ utanegentlig möjlighet till samordning av beslutsfunktionen. Behov av samordning på del nu avsedda områdetföreligger emellertid också av andra skäl. Den statliga kredilgivningen harkommit all omfatta flera nya kredit- och slödgivningsfunklioner, som harknutits lill olika myndigheter och organ. Dessutom har nya kreditinstitutinrättats, ibland förenade med möjligheter lill avsevärt risktagande. Behovetall kunna samordna bevakning av olika fordringslyper och komma till en samladbedömning av lämpliga åtgärder i obeslåndsfallen har med liden blivit alltsiörre. Vad jag nu har anfört har lett mig lill slutsatsenall frågan om statliga åtgärder och bevakning av slatiiga intressen vidföretags obestånd bör utredas. Jag har i frågan samrått med cheferna förjustitie-, arbelsmarknads-och industridepartementen. Starka skäl talar för all statens intressen ochåtgärder vid förelags obestånd i fortsättningen samordnas. De sakkunniga börpröva lämpliga former för verksamhetens handhavande. Det bör prövas om deuppgifter, som åvilar expertgruppen inom arbelsmarknadsdeparlemenlel, kansamordnas med bevakning av skalle- och avgiftsfordringar m. m. Vid en sådansamordning bör man kunna bygga vidare på de erfarenheter, som har gjorts avexpertgruppen i . De nya och vidgade uppgifterna äremellertid sådana all del är naluriigt att man i vissa hänseenden får pröva sigfram lill lämpliga arbetsformer på grundval av erfarenheterna i verksamheten. De sakkunniga bör ägna särskild uppmärksamhet åthur den samordning, jag här beskrivit, lämpligen bör byggas upp och verka.Utredningen bör i övrigt beakta följande synpunkter. De sakkunniga bör granska de möjligheter som finnsför statliga organ att tidigt iaktta när företag får likvidiielssvårigheiereller är på obestånd. Del bör tillses att iakttagelser av delta slag vid behovresulterar i ett enhetligt agerande från statens sida. På låneområdel börutredas om den bevakning som där äger rum kan förbättras. I sammanhanget ärlänsstyrelsernas, länsarbetsnämndernas och företagarföreningarnas verksamhetav särskild belydelse. I fråga om skatter och avgifter åter bör utredningenägna uppmärksamhet ål frågan hur intensivt kronofogdemyndigheterna skallbedriva indrivningsverksamhet mot företag och hur snabbt de skall tillgripakonkurshot. Den sistnämnda frågan har blivit särskilt aktuell som en följd avall del beslutats om ändring i det inbördes företrädet mellanlöneborgenärer. 81 Kommittéer: Budgetdepartementet Del II B:l föreiagarinleckningshavareoch staten som skatteborgenär (SFS 1975:1248). Redan f n. gäller dock allkronofogdemyndigheterna främst i områden med undersysselsälining ofta skjuterupp sill ställningstagande i konkursfrågan i avvaktan på resultatet av överläggningarmed , länsarbelnämnd, företagarförening m. fl.