prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Utan särsldld föreskrift torde stå klart, att den tidigarearbetsgivaren i princip skall fullgöra denna betalningsskyldighet så snartarbetstagaren förklarat, att han vill tillgodoräkna sig den sparade semesterni den nya anställningen. 1976/77: 90 305 Av specialmotiveringen att döma bygger förevarandeparagraf pä tanken, att arbetstagares möjlighet att genom sparande avsemesterdagar tiUförsäkra sig en lång sammanhängande ledighet alls inte skallpåverkas av att han övergår till anställning hos annan arbetsgivare inom sammakoncem. Denna tanke kan emellertid icke fullt ut realiseras, om bestämmelsen såsom skett i det remitterade förslaget begränsas till att avse sparadesemesterdagar. Detta må belysas av följande exempel. En arbetstagare avser attunder vart och ett av spara för att därefter kunna taut tio veckors sammanhängande semesterledighet. Sedan han under två är sparatsammanlagt , övergår han till anställning hos, annanarbetsgivare inom samma koncern. För enkelhetens skull förutsätts övergängenske per . Det remitterade förslaget ger nu arbetstagaren visserligenrätt att hos den nye arbetsgivaren fä ut de tio sparade semesterdagarna. Hankan också sammanlägga dem med semesterdagar som han sparar i den nyaanställningen. Någon rätt att under det första semesteråret hos den nyearbetsgivaren få ut semesterledighet med semesterlön, som intjänats hos dentidigare arbetsgivaren under det senaste intjänandeåret, har emellertidarbetstagaren inte fått enUgt förslaget. Han kan därför inte spara någonytterligare semesterdag under det första semesteråret i den nya anställningen.Det mått av sparad semester som han högst kommer att kunna ta ut i den nyaanställningen med utnyttjande av förevarande paragraf i förslaget blir därmedreducerat tiU , dvs, den längsta tänkbara sammanhängandesemesterledigheten bUr , I och för sig synes den konsekvens av detremitterade förslaget som har framhållits inte vara oacceptabel. Lagrådetanser sig därför sakna anledning att obetingat förorda en ändring av paragrafeni angivet hänseende. För den händelse man önskar undvika den nämnda begränsningenav arbetstagares möjlighet att realisera sparplaner, synes emellertidparagrafen böra ändras så, att arbetstagaren skall i semesterhänseende ägasamma rätt i den nya anställningen som han skuUe ha haft i den tidigare. Ensådan ändring skulle innebära, att arbetstagaren får inte blott rätt att i dennya anställningen utnyttja sparade semesterdagar utan även rätt tillsemesterledighet med semesterlön för det löpande semesteråret, vilken intjänatsi den tidigare anstäUningen. Sistnämnda förmån skulle få aktualitet även omarbetstagaren inte har sparat någon semester. Dess praktiska betydelse försådant faU skuHe dock inte vara särskilt stor, när övergången sker före den 1augusti under semesteråret. Arbetstagare finge då välja mellan att från dentidigare arbetsgivaren ta ut sémesterersättning att användas under obetaldsemesterledighet i den nya anställningen eUer låta bli att ta utsemesterersättning från den tidigare arbetsgivaren för att i stället få sammabelopp i semesterlön under semesterledigheten det första semesteråret i dennya anställningen, 20 1976/77.1 saml. 1976/77: 90 306 Mot bakgrunden av det anförda har lagrådet utformattvå alternativa förslag. Förslaget under a) nedan avses i huvudsak svara motdet remitterade förslaget. Det skiljer sig därifrån bortsett från vissredaktioneU jämkning endast genom tiUägg i lagtexten av bestämmelser omtidpunkt för arbetstagarens stäUningstagande och underrättelse tUl arbetsgivarnasamt om regressrätt. Förslaget under b) nedan avser att dessutom innefatta denutvidgning av möjligheten att överföra semesterförmåner som har diskuteratsovan. Med sådant innehåU kan emellertid bestämmelserna inte bibehåUas underrubriken utan synes istället böra upptagas såsom två nya stycken i det remitterade förslagets 31 §.För att såvitt möjligt bibehålla paragrafnumreringen kan för sådant fall andrastycket i 20 § brytas ut till en särskild paragraf med det ledigblivna numret21. I anslutning härtiU får också vissa hänvisningar i 2, 18 och 28 §§ ändras, "Övergår arbetstagare, som har sparatsemesterledighet enUgt 18 §, till ny arbetsgivare inom samma koncern, skall hani fråga om möjlighet att få ut sparad sådan ledighet äga samma rätt i den nyaanställningen som han skulle ha haft i den tidigare. Härför fömtsättes dock attarbetstagaren ej uppbär semesterersättning för den sparade semesterledighetenoch att han senast efter den tidigare anställningens upphörande avgerförklaring till såväl den tidigare som den nye arbetsgivaren, att han önskarräkna sig den sparade semesterledigheten till godo i den nya anställningen, I fall som avses i första stycket är den nyearbetsgivaren berättigad att av den tidigare arbetsgivaren få ut ett beloppsvarande mot nämnda semesterersättning," b) - ' . 31§ andra och tredje styckena: "Övergår arbetstagare till ny arbetsgivareinom samma koncern, skall han i scmesterhänseende äga samma rätt i den nyaanställningen som han skulle ha haft i den tidijgaré. Härför förutsattes dock,att arbetstagaren ej uppbär semesterersättning av den tidigare arbetsgivärehoch att han senast efter anstäUningens upphörande avger förklaringtill såväl den tidigare som den nye arbetsgivareii, att han önskar överföraintjänade semesterförmåner tiU den nya anställningen, I fall som avses i andra stycket ärdén nyearbetsgivaren'berättigad att av den tidigare arbetsgivaren få ut ett beloppsvarande mot den sémesterersättning som denne eljest haft att utge tillarbetstagaren," 27 § ....'. ; ::.... . . . :., . :-.,:---- Förevarandeparagraf kan bU tillämpUg på bl. a, sådana kortvariga 1976/77: 90 307 anställningsförhållandensom lagrådet har berört under 5 §. Av samma skäl som anfördes i detsammanhanget bör även inom 27 §:s tillämpningsområde gälla en presumtionsregelav förut behandlad innebörd. Lagrådet föreslär därför, att i paragrafens andrastycke tredje meningen ges följande lydelse: "Även 24 och 25 §§ samt, omanställningen har avsetts skola pågå högst och omfatta högst 60timmar, 5 § tredje stycket äger motsvarande tUlämpning." 2.Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:115) om förlängd semester förvissa arbetstagare med radiologiskt arbete. Förslagetlämnas utan erinran. Förslaget till lag om ändring i förmånsrättslagcn (1970:979) Mot bakgrunden av de ändringar lagrådet harföreslagit beträffande 18 och 20 §§ förslaget till semesterlag förordarlagrådet, att paragrafens hänvisning till 18 § semesterlagen utvidgas till attomfatta båda de nämnda paragraferna. 1976/77: 90 308 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , Åsling, Söder, , Mundebo,Krönmark, , , , Propositionom semesterlag, m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande över förslag tiU 1. semesterlag, 2. lag om ändring i lagen(1963:115) om förlängd semester för vissa arbetstagare med radiologiskt arbete, 3. lagom ändring i förmånsrättslagen (1970: 979). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet tar i anslutning till 5 § upp frågan omutbetalningen av semesterersättning vid helt tUlfäUiga arbeten, exempelvisunder enstaka dag eller under endast . I yttrandet framhålls attparterna i sådana fall normalt kan antas ha utgått från, att den betalning somhar överenskommits och erlagts skall innefatta alla förmåner som arbetstagarenskall ha. Det skulle enligt lagrådet inte sällan framstå som överraskande, omfrågan om ett 12-procentigt tillägg för semesterledighet i dessa fall kom upp iefterhand, även om arbetstagaren också i nu berörda fall har rätt tiUsemesterersättning. Lagrådet anser emellertid att de svårigheter som harantytts i görlig mån kan undvikas, om det i lagen tas in en presumtionsbestämmelseav innebörd, att vederlag för arbete som har avsetts vara helt kortvarigtförutsätts inbegripa semesterersättning för anställningstiden hosarbetsgivaren, om inte annat framgår av omständigheterna. Regeln harföreslagits bli begränsad till fall, då arbetet har avsetts skola pågå och omfatta högst . Motsvarande bör enligt lagrådetgälla beträffande okontrollerade arbetstagare (27 §). Jag kan för egen del instämma i att svårigheter avdet slag som lagrådet har pekat på lätt kan uppkomma vid anställningar av helttillfällig natur. I dessa fall har rätt tUl semesterförmåner inte funnits Beslut om lagrådsremissen fattat vidregeringssammanträde . 1976/77: 90 309 tidigare,om man bortser från särskild semesterlön för okontrollerade arbetstagare. Detär angeläget att införandet av en rätt till semesterersättning beräknad på alllön under intjänandeåret inte tillåts medföra praktiska olägenheterav sådan omfattning, att detta ger anledning till onödig kritik mot denföreslagna förbätttingen av semesterrättigheterna. Den bestämmelse somlagrådet har föreslagit innebär enlig min mening en ändamålsenlig lösning påproblemet med hanteringen av semesterersättningen vid helt tUlfälliga arbeten.Jag vUl i likhet med lagrådet understryka, att bestämmelsen inte avser attberöva arbetstagare i kortvariga anställningsförhållanden semesterersättning.Den bör i stäUet som lagrådet framhåller få den effekten-, att i sådana fallsemesterersättning inräknas i det vederlag som överenskoms för arbetet. Jagansluter mig därför tiU lagrådets förslag i denna del. Beträffande bestämmelserna i 10 § i det remitteradeförslaget om skyldighet för arbetsgivare att förhandla om semesterledighetensförläggning enligt 11, 13 och 14 §§ lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet framhåller lagrådet, att en sådan ordning knappast kan ansesändamålsenlig för fall dä arbetstagaren vUl få ut enstaka semesterdag eller enhelt kort ledighet. Skyldigheten att primärförhandla bör enligt yttrandet tasikte på och begränsas till att gälla huvudsemestern för året. 1 anslutning tiUsamma paragraf berör lagrådet frågan om skadeståndsskyldighet för arbetsgivaresom underlåter att ta initiativ tUl förhandlingar angående semesterledighetensförläggning. Man pekar på att arbetsgivaren enligt det remitterade förslagetinte kan åläggas skadestånd för brott mot semesterlagen gentemot annan änenskUd arbetstagare. Brott mot förhandUngsskyldighet gentemot organisation kanemellertid inte berättiga enskUd arbetstagare till skadestånd. Enligt lagrådetsmening bör det föreligga rätt för berörd organisation- till skadestånd vidunderlåtenhet av arbetsgivaren att förhandla angående semesterledighetensförläggning. Mot bakgrund av bl. a. dessa överväganden har lagrådet föreslagitatt den ifrågavarande bestämmelsen formuleras så, att medbestämmandelagensbestämmelser om arbetsgivares förhandlingsskyldighet beträffande viktigareförändring av arbetstagares arbets-eller anställningsförhållanden skall ägamotsvarande tillämpning på förläggning av sådan semesterledighet som avses i12 § i förslaget till semesterlag. Därigenom kommer bl. a. ävenskadeståndsskyldigheten enligt medbestämmandelagen vid underlåten förhandlingatt gälla i semsterförläggningsfallet. I övrigt föreslås vissa begränsadeändringar i 10 § i det remitterade förslaget. Även pä denna punkt är jag ense med lagrådet. Detbör eftersträvas att arbetstagarnas inflytande på semesterledighetensförläggning sker i sådana former, att de eftersträvade fördelarna kan vinnasutan att det i onödan uppkommer otympligheter i förfarandet eller praktiskaölägenheter i övrigt. Organisationernas intresse i fråga om semesterförlägg- 1976/77: 90 310 ningenär av naturliga skäl inriktat just pä den längre sammanhängande årligasemestern. Det är vid förläggningen av denna som arbetsgivaren bör vara skyldigatt ta initiativet till förhandling med arbetstagarorganisation enligtbestämmelserna i medbestämmandelagen. Även i andra fall kan förhandlingar kommatill stånd. Det fömtsätts emellertid då att berörd arbetstagarorganisationbegär förhandling med stöd av 10 eUer 12 § medbestänunandelagen. I de faU dåförhandUng inte har ägt rum eller arbetstagare inte har företrätts avorganisation vid förhandling är arbetsgivaren skyldig att samråda medarbetstagaren om förläggningen av dennes semesterledighet. Detta innefattar enbetydelsefull skillnad gentemot vad som har gällt. I likhet medlagrådet anser jag slutiigen, att arbetsgivare som underlåter att fuUgöra sinförhandlingsskyldighet bör kunna åläggas att utge skadestånd till berörd organisation.Jag ansluter mig således till lagrådets förslag angående utformningen av 10 §. I 11 § i det remitterade förslaget har tagits införeskrifter om skyldighet för arbetsgivare som beslutar om utläggning avsemesterledighet att underrätta arbetstagarna viss -minsta tid i förväg.Underrättelsefristen har angetts i normalfallet. Underinga förhållanden får underrättelse lämnas senare än en månad före ledighetensbörjan. Lagrådet pekar i detta sammanhang på att det i vissa fall kan varaomöjligt att iaktta även den kortare fristen, såsom då arbetstagaren anställsså nära semesterårets utgång att återstår. Man menar vidareatt kortare underrättelsefrist bör tUlåtas i de fall då en arbetstagareanställs före beslutad semester-stängning. De fall som nunämnts har avsetts utgöra exempel. För att komma tUi rätta med bl. a, dessasituationer har lagrådet föreslagit viss justering av bestämmelsen. Enligtbestämmelsen i den av lagrådet föreslagna lydelsen får undertättelsen, närsärskUda skäl föreligger, lämnas senare än före ledighetens början,dock om möjligt minst en månad före ledighetens början. De exempel lagrådet har nämnt visar enligt minmening, att det föreligger behov av en sådan nyansering av bestämmelsen som harföreslagits. Jag vill emellertid bestämt understryka, att den kortareunderrättelsefristen inte får underskridas annat än i rena undantagsfall,likvärdiga med dem som exemplen avser. Bestämmelserna i 14 § i det remitterade förslagetinnefattar en betydelsefull förstärkning av semesterrättigheterna, genom attarbetsgivaren inte längre skall kunna lägga ut semesterledighet underuppsägningstid. Som ett komplement tUl en sådan regel har även föreslagits, attarbetstagare som blir uppsagd på sådant sätt, att uppsägningstiden helt ellerdelvis sammanfaller med redan utiagd semesterledighet, skall kunna fordra attsemesterledighetens förläggning i motsvarande mån upphävs, I sistnämndahänseende gör lagrådet invändning för de fall då det är 1976/77: 90 311 arbetstagarensom säger upp anställningen eUer när uppsägningen visserligen görs avarbetsgivaren, men detta beror på att arbetstagaren allvarligt har brutit motsina förpliktelser i anställningen och därigenom har gett arbetsgivaren sakliggrund för uppsägning. Lagrådet anför beträffande det senare fallet bl, a,, attdet inte kan anses rimligt att arbetsgivaren i denna situation, som haruppstått utan hans förskyllan, skall vara skyldig att riva upp den redan gjordaplaneringen på arbetsplatsen. Lagrådet anser det inte heller rimligt attarbetsgivaren skall tvingas göra detta av det skälet, att en arbetstagare sägerupp sig inför en förestående semester eller t, o, m. under semestern. Jag kan instämma i dessa synpunkter. Förevarandeparagraf syftar till att skydda arbetstagaren mot att hans semesterledighetläggs ut under uppsägningstid, och detta oavsett om uppsägningen sker fränarbetsgivarens eller arbetstagarens sida. Vidare bör inte få tillåtas, attredan utiagd semesterledighet förbmkas under uppsägningstid i de fall dåarbetsgivaren har sagt upp anställningen och detta beror på arbetsbrist ellerannat förhållande, som inte hänför sig tiU arbetstagaren personligen. I de bådafall som lagrådet särskilt har berört finns däremot inte tillräckliga skäl föratt ha en sådan reglering. Som lagrådet också har nämnt, bör det i det faU dåarbetstagaren själv säger upp sig kunna krävas att han planerar uppsägningen påsådant sätt, att uppsägningstiden infaller lägligt från hans synpunkt. I fråga om rätten att vid övergäng till nyarbetsgivare inom samma koncern medföra sparad semesterledighet (21 §) görlagrådet den anmärkningen, att det remitterade förslaget inte gör det möjligtför arbetstagaren att spara om han byter anställning, eftersomsparande inte kan ske under det semesterår då övergången sker. Lagrådet har medhänsyn härtUI, som ett altemativ till en utformning av bestämmelsen ihuvudsaklig överensstämmelse med det remitterade förslaget, lämnat förslag påen regel av innebörd, att arbetstagaren skall i semesterhänseende äga sammarätt i den nya anställningen som han skulle ha haft i den tidigare. Det innebäratt hans semesterförmåner, sparade och andra, inte skall få påverkas av attarbetstagaren har övergått till annan arbetsgivare. Han kan alltså utnyttjamöjligheten att spara och han har rätt till betaldsemesterledighet i vanlig ordning hos den nye arbetsgivaren även det år dåövergången, sker. En sådan ordning får i allmänhet ansesfördelaktigare för arbetstagaren än den som upptagits i det remitteradeförslaget. Den torde inte heller medföra större omgång för berörda arbetsgivareän som . följer av det remitterade förslaget på denna punkt. För att semesterrättenskall bibehållas förutsätts enligt lagrådets förslag dels att arbetstagareninte uppbär semesterersättning, dels att han inom viss underrättarde båda arbetsgivarna. Jag förordar således att en be- 1976/77: 90 312 stämmelseav detta innehåll tas in i den nya lagen. Som lagrådet har föreslagit bör iparagrafen uttryckligen anges, att den nye arbetsgivaren har rätt att av dentidigare fä ut ett belopp, motsvarande den semesterersättning somarbetstagaren annars skulle ha haft. Bestänunelserna bör införas som två nyastycken i 31 §, som i övrigt handlar om övergång av företag. I anslutning tilldetta får vissa redaktionella förändringar vidtagas i förslaget tillsemesterlag. Sålunda bör andra stycket i 20 § brytas ut tiU en särskUd paragrafmed det ledigblivna numret 21 och vissa hänvisningar ändras. I övrigt har lagrådet beträffande det remitteradelagförslaget till semesterlag föreslagit vissa, begränsade ändringar och tillägg.Sålunda föreslås att i 3 § tas in en definition av begreppet semesterledighet.Vidare föreslås vissa ändringar i bestämmelserna om semesterledighetensberäkning (9 §), vilka har till syfte att klarare ange de principer som enligtdet remitterade förslaget bör ligga till grund för dessa bestämmelser.Slutligen förordas att arbetsgivare och arbetstagare i vissa fall skall fåöverenskomma om att uppskjuta utnyttjandet av sparad semestervecka från detfemte tUl det sjätte året efter det då den sparades. Detta skall få ske, omarbetstagaren har avsett att semesterledigheten skulle tas ut det femte åretoch det senare visar sig att sådan semesterförläggning skulle medföra betydandeolägenhet (20 §), Med anledning främst av lagrådets i det föregående behandladeändringsförslag föreslås i yttrandet smärre redaktionella ändringar iytterligare några paragrafer. Vad lagrådet sålunda har föreslagit kan jagansluta mig till. De båda övriga lagförslagen har, fränsett vissredaktionell anpassning till vad lagrådet i övrigt har föreslagit, lämnatsutan erinran. Inför lagstiftningsärendets slutliga handläggninghar jag funnit anledning att göra några förtydliganden och tillägg beträffandevissa bestämmelser i lagen. Den nya semesterlagen innehåller lika lite som 1963års semesterlag någon uttrycklig bestämmelse om hur den procentuellt beräknadesemesterlönen fördelar sig på antalet betalda semesterdagar. Behov föreUgger iåtskiUiga situationer av att känna tiU den på varje betald semesterdagbelöpande lönen. Detta är bl. a. nödvändigt för att arbetsgivaren skall vetahur stor del av semesterlönen som skall häUas inne när arbetstagare spararsemester enligt 18 §, Jag har emellertid förutsatt att den hittillsvarandeordningen utan särskilda bestämmelser även fortsättningsvis skall gälla i dettahänseende. Det innebär att semesterlönen fördelas jämnt över de betaldasemesterdagama. Semesterlönen för sådan dag erhålls aUtså genom att det totalasemesterlönebeloppet för semesteråret divideras med antalet betalda semesterdagar,beräknat enligt 7 §, Det bör emellertid understrykas att semesterlönens storlekberäknas enligt 16 §, Den fördelning på antalet betalda semesterdagar 1976/77: 90 313 somnu nämnts saknar varje betydelse för storleken av den under semesteråretutgående semesterlönen. Det är denna senare som står i centrum för intresset.Med hänsyn härtUI torde det i allmänhet inte vara nödvändigt att med någonstörre grad av exakthet beräkna semesterlönebeloppet per betald semesterdag.Detta kan i stället avrundas på lämpligt sätt varefter utjämning får ske, iaUmänhet vid utbetalning av den sista semesterlöneposten. Jag vUl också i anslutning till vad jag har anförtbeträffande 16 och 26 §§ framhålla följande. Bestämmelserna i 16 § omsemesterlönens beräkning anger den semesterlönestandard som lagen har ansettsböra ge uttryck åt. De ger däremot inte anvisning på hur semesterlönen skaUbetalas ut. Bestämmelserna är vidare dispositiva i förhåUande tiU centralakollektivavtal och bildar utgångspunkt vid förhandlingar om sådana avtal. Dethar förutsatts att parterna på därför lämpade områden skall överenskomma omtiUämpning av sammalönsprincipen i en eller annan form. Jag har ispecialmotiveringen till 26 § angett som lämpligt att arbetsgivaren, där lagensbestämmelser tillämpas, i fråga om vecko- och månadsavlönade betalar utsemesterlönen vid de ordinarie avlöningstill-fällena. De lönebelopp som därvidskall utgå är dock vanligen något högre än den ordinarie lönen, beroende på denöverkompensation som ligger i 12-procentfaktorn. Det kan emellertid ibland varasvårt för arbetsgivaren att hinna med att beräkna förhöjningen av lönen per semesterdag,även om det, som jag har antytt, torde vara till fyllest med en ungefärligberäkning. Även i övrigt kan svårigheter ibland föreligga när det gäller attjämföra den ordinarie lönen och semesterlönen per betald semesterdag. Jagförordar därför att 26 § kompletteras med en utbetalningsregel avseende vecko-och månadsavlönade arbetstagare. I fråga om dessa bör arbetsgivaren ha rätt atti samband med semesterledigheten i vanlig ordning betala ut den på den betaldaledigheten belöpande vecko- eller månadslönen. I sådant fall skall han senastvid semesterårets utgång utge den eventuella mellanskillnad till arbetstagarensförmån som framkommer vid en jämförelse mellan det sammanlagdasemesterlönebeloppet enligt 16 § och den lön som har betalats ut undersemesterledigheten. ViU arbetsgivaren undgå att behöva göra en jämförandesemesterlöneberäkning, får han tillse att den daglön som utgår undersemesterledighet vid behov ökas med hänsyn till den överkompensation somligger i 12-procentfaktorn. Jag vill vidare nämna följande med anledning avbestämmelsen i 12 § att arbetsgivaren även utan stöd av avtal får förlägga däravsedd semesterperiod till annan tid än juni augusti. Inom vissa branschereller verksamhetsområden i övrigt är förhållandena sådana, att ett företageller motsvarande av driftsekonomiska eller liknande skäl inte kan göradriftsuppehåll för samtidig semester. Detta torde i viss utsträckning gäUainom exempelvis den s.k. processindustrin. 1976/77: 90 314 fallkan det vara nödvändigt att för huvudsemestrarnas förläggning i någonutsträckning tillgripa även annan tid än juni augusti. I allmänhet tordeparterna kunna enas om detta. De förhållanden som jag har nämnt kan emeUertidockså utgöra sådana särskilda skäl, som anges i 12 § andra meningen, förutsattatt olägenheterna med att iaktta den legala semesterperioden är mera betydande.Som jag fömt har nämnt får det ankonuna på rättstiUämpningen att ange denärmare gränserna för rätten att utan stöd av avtal gå utanför perioden juni augusti. Slutiigen vill jag göra ett förtydligande i frågaom tillämpningen av övergångsbestämmelserna tUl semesterlagen. Punkt 2 b) idessa anger, som jag närmare har utvecklat i specialmotiveringen, att densemesterlön eller semesterersättning som har tjänats in och somskall utgå under semesteråret skall beräknasenligt äldre lag. Det bör emellertid understrykas att därmed endast avses hursjälva lönebeloppet skall beräknas.