prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Härvid måste givetvis en bedömning ske av vad somUgger inom arbetsgivarens möjUgheter och av vad som rimUgen kan krävas avhonom. Allmänt har emellertid ansetts böra gälla att ar- 1976/77:149 213 betsgivarenskall ansvara för att maskiner, redskap och arbetsmaterial som lämnas ut ärbetryggande från skyddssynpunkt. Arbetsgivaren bör vidare göra klart för sigvilka risker som kan förekornuna vid arbetet i fråga. Om arbetet innebärexempelvis hanterande av ämne som kan göra att luften blir farUg att ,måste han övertyga sig om att det finns godtagbara skyddsanordningar. Viktigthar ansetts vara att arbetsgivaren ger tiUräckUga instmktioner ävenbeträffande arbete som ligger utanför hans direkta uppsikt. Mot denna bakgmndhar utredningen föreslagit att det allmänna undantaget för okontroUerbartarbete inte förs över tUl arbetsmiljölagen. På motsvarande sätt som i allmärmaarbetstidslagen (1970: 103, ändrad : 597) bör dock enligt utredningenarbetsmiljölagens arbetstidsregler inte gälla okontrollerbart arbete. Jag ansluter mig till vad utredningen sålunda haranfört och tiU dess förslag, som i stort sett har lämnats utan erinran avremissinstansema. Man behöver enUgt min mening inte, som LRF har befarat, räknamed några missförstånd eUer ölägenheter i övrigt tiU följd av att uttryckligtundantag görs enbart i fråga om arbetstidsreglema. De synpunkter LRF i övrigthar framfört i detta sammanhang torde mera gäUa frågan om gränsdragningen kringarbetstagarebegreppet än begreppet okontroUerbart arbete. De torde ha blivitbehandlade genom vad jag i avsnitt 20.2.2 har uttalat om hur man härvidlag börbestämma arbetsmUjölagens till-lämpningsområde. Jag förordar sålunda att iarbetsmUjölagen (1 kap. 3 § andra stycket) inte föreskrivs annat undantagbeträffande arbete, som utförs i arbetstagarens hem eller annars under sådanaförhåUanden att det inte kan anses tUlkomma arbetsgivaren att vaka över hurarbetet är anordnat, än i fråga om lagens arbetstidsbestämmelser. 20.2.9Arbetsmiljölagens tillämpning i internationella förhållanden har framhålUt attarbetarskyddslagen är tilllämplig på arbete som bedrivs i oberoende avom den som driver verksamheten är svensk eller utiändsk medborgare och oavsettom det är fråga om svensk eller utländsk arbetstagare. Däremot anses densvenska arbetarskyddslagen i princip inte tiUämpUg utanför landets gränser.Motsvarande principiella bedömning bör enUgt utredningen göras i fråga om denföreslagna arbetsmUjölagen. Jag ansluter mig tiU detta betraktelsesätt.Utgångspunkten vid bedömning av arbetsmiljölagens tUlämpning i interaationeUaförhåUanden bör vara att i arbetsmUjölagen meddelas bestämmelser som kan hävdasgenom ingripande av svensk arbetarskyddsmyndighet. Det måste härvid fasthållasatt arbetsmUjölagen skaU vara tiUämplig även när utländsk medborgare utförarbete i . För att undvika kompetenskonflikter bör på motsvarande sättgälla att arbetsmUjölagen inte är tiUämplig utanför landets gränser. I sammariktning talar att arbetarskyddsmyn- Prop.1976/77:149 214 digheternasresurser sktUle spUttras, om tiUsynen utvidgades att avse även annan verksamhetän sådan som bedrivs inom landet. Jag viU konstatera att arbetsuppgifterkan ha anknytning tiU flera länder. Med detta förhåUande sammanhänger attarbetsgivares m-struktionsskyldighet erdigt svensk arbetarskyddslagstiftningkan vara aktuell även i faU där arbetstagare sänds utomlands för att fuUgöravissa arbetsuppgifter. Den omständigheten att en anstäUning anknyter tiU detena eller andra landets förhåUanden bör emeUertid inte läggas tiU grund när detgäller att avgöra vUket lands arbetarskyddslagstiftning som är tillämplig. Medanledning av vad som har anförts i vissa remissyttranden vill jag betona attsådan anknytning däremot kan vara av stor vikt i det avtalsrättsligaförhåUandet meUan partema. Hithörande frågor bör regleras av parterna på ett tidigtstadium. Jag vill även erinra om att medbestämmandelagens regler kan bU avbetydelse vid förhandlingar om arbetsförhåUandena vid tjänsteresa eller armantjänstgöring utomlands. Lagen om säkerheten på fartyg är tiUämplig påsvenskt fartyg även utanför svenskt farvatten. Utredningen har konstaterat attnämnda lag med dess arbetarskyddsbestänunelser inte avser arbetstagare somutför arbete på svenskt fartyg utan att vara anställd ombord. Trots att sådanarbetstagare utanför gränser inte heUer omfattas av den allmännaarbetarskyddslagstiftningen, har utredningen inte ansett någon utvidning avlagstiftningen behövUg med hänsyn till att det här rör sig om fall avundantagskaraktär. har i sittremissyttrande framhållit att t. ex. montörer som inte är ombordanstäUdastundom medföljer fartyg utanför landets gränser för slutjusteringsarbeten e.d. Sådana arbetstagare bör enligt förbundets åsikt antingen omfattas av arbetsmiljölageneller också jämstäUas med ombordanstäUda och komma under lagen om säkerheten påfartyg. Liknande synpunkter har framförts av arbetsmUjönämnd. Av lagstiftningens hittillsvarande uppläggningsynes följa att arbetstagare, som utför arbete på svenskt fartyg utan att varaanstäUd ombord, kan komma att sakna skydd enligt svenskarbetarskyddslagstiftning. Utredningen har inte lämnat något förslag tiUlösning under hänvisnmg tUl att förhållandet aktualiseras endast iundantagsfall. Detta resultat av gränsdragningen mellan arbetsmiljölagstiftningenför de landanstäUda och de ombordanstäUda synes dock enUgt min meningotUlfredsstäl-lande. Efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementetförordar jag därför att frågan utreds närmare. Chefen förkommunUta-tionsdepartementet kommer att föreslå regermgen attfartygsmUjöutred-ningens (K 1973: 04) utredningsuppdrag utvidgas att omfattaockså angivna problem. Ifråga om arbetsmUjölagens tillämpUghet på svenskt luftfartyg utan- Prop.1976/77:149 215 förlandets gränser har utredningens majoritet framhåUit att de praktiskamöjlighetema att från arbetarskyddssynpunkt ingripa mot arbetsförhållandenaombord uppenbarligen föreUgger när flygplanet befinner sig på marken. Härvid ärsvensk arbetarskyddslagstiftning tillämplig inom landet. De åtgärder som skuUebehövas för att ge de svenska arbetarskyddsmyndighetema möjUghet att agerautomlands är enligt utredningsmajoriteten ett skäl mot att utsträckaarbetarskyddslagstiftningens tillämplighet utom riket. Med hänsyn tUl debestämmelser som gäUer enligt luftfartslagen (1957: 297, ändrad senast 1976:11) har ansetts att det inte heller föreligger något påtagUgt praktiskt behovav en sådan utvidgning. TCO:s representant i utredningen har reserverat sigoch föreslagit att arbetsmUjölagen skaU vara tUlämpUg även på arbete som utförsombord på svenskt luftfartyg utomlands. Problemet med svensk arbetarskyddsmyndighetsbristande möjUgheter att agera utanför landet bör enligt reservanten kunnalösas genom att myndigheten vid behov får hjälp av luftfartsinspektionen inomluftfartsverket. , TCO och vissayrkesinspektionsdistrikt har instämt i reservationen. EnUgt TCO liggerarbetsmiljölagens betydelse inte främst i att arbetarskyddsmyndigheten kan göraingripanden vid akuta situationer. Det väsentUga är i stäUet att lagen gerstöd för ett långsiktigt fackligt handlande. har inte settnågra hinder mot den lösnmg som anvisas i reservationen, fömtsatt att i arbetsmiljölagenanges att luftfartsinspektionen vid sidan av yrkesinspektionen utövar tiUsyn ifrågor som berör luftfartstjänstens säkerhet. Föregen del viU jag hänvisa tiU att luftfartslagen med dess säkerhetsbestämmelserär av stor betydelse även från arbetarskyddssynpunkt. Luftfartslagen gällersvenskt luftfartyg även utanför landets gränser i den mån bestämmelsema ärförerUiga med tillämplig lag i främmande stat. Jag vUl också understryka attarbetsmUjölagen måste anses gälla även vid planering för anskaffning avflygplan som skall registreras i och sättas in i utrikestrafik. Motdenna bakgmnd synes mig alltför stora betänkligheter inte behöva hysas mot attarbetsmUjölagen inte heller när det gäller luftfart föreslås bli tUlämpUg utanförlandets gränser. Det firms dock anledning att närmare undersöka hur luftfartslageni detta avseende fungerar från arbetarskyddssynpunkt. Det kan somluftfartsverket har påpekat även finnas andra problem med anknytning tillarbetsmUjölagens tiUämpning på luftfartens område. EiUigt vad jag har inhämtatavser chefen för att föreslå regeringen att uppdraåt luftfartsverket att inkomma med förslag tiU hur arbetsmUjölagen skalltillämpas inom luftfarten. Avsikten är att i detta uppdrag inrymma även deninteraationeUa aspekten. Arbetsmiljöutredningenhar också tagit upp frågan om arbetarskyddslagstiftningens tillämpUghet vidbeskickningar utomlands. Utredningen har konstaterat att de regler om immunitetsom är tillämpliga för fram- 1976/77:149 216 mandestats beskickning här i riket på motsvarande sätt gäller för svensk beskickningi uUandét. Det synes enligt utredningen vara naturligt och i överensstämmelsemed rådande uppfattning att i möjUg utsträckning tillämpa reglema i svenskarbetarskyddslagstiftning på förhållandena vid våra beskickiungar utomlands. Enligt vad TCO har anfört i sitt remissyttrande kandet uppkomma vissa problem genom att yrkesinspektionens resurser inte räckertiU för att utöva tUlsyn vid utlandsmyndigheterna. TCO har ansett att dettainte kan tas till intäkt för att arbetarskyddslagstiftningen inte skulle gäUa.Enligt TCO måste dock frågan om tiUsynens orgatusation lösas. Ävenbyggnadsstyrelsen har efterlyst ett klarläggande av den svenska arbetsmiljölagstiftningenstillämpning på svenska beskickningslokaler utomlands. Efter samråd med chefen för utrikesdepartementetviU jag uttala att arbetsmiljölagen i möjlig utsträckning bör tiUämpas vidsvenska utiands-myndigheter (delegationer, beskickningar och lönade konsulat).Därvid måste uppenbarligen en anpassning ske efter de specieUa förhåUandena påplatsen vare sig dessa är klunatbetingade eUer av arman natur. Vidare kansådana regler i arbetsmiljölagstiftningen som bestämmelsen om skyddsombudsmöjlighet att avbryta arbete i avvaktan på yrkesinspektionensställningstagande enligt min merung inte tUlämpas vid svensk utlandsmyndighet.Särskilda överväganden behövs här med hänsyn tUl utlandsmyndigheternas uppgiftatt tUlvarata viktiga svenska statsintressen och att skydda svenska medborgaresliv och egendom, inte minst under oroligheter eller i allvarligakrissituationer. Vad gäUer tUlsynen viU jag bl. a. peka på möjligheten attutveckla den tiUsyn som redan sker genom . 20.2.10Tillämpningen under ett övergångsskede Arbetsmiljölagen avses enligt det anförda få ettvidare tiUämpningsområde än gällande arbetarskyddslag. Lagen bör sålundaomfatta även arbete som medlem av arbetsgivarens familj utför i familjejordbmkeUer arbetsgivarens hem och i princip dessutom s. k. okontroUerbart arbete.Vidare bör lagen i väsentliga avseenden gäUa ensamföretagare.TiUämp-ningsområdet bör som jag har framhåUit också vidgas bl. a. inomelev- och vårdområdena samt inom försvaret. De föreskrifter som arbetarskyddsstyrelsen harmeddelat med stöd av arbetarskyddslagen kan först efter hand ersättas medföreskrifter som meddelas med stöd av den nya lagstiftrungen. I huvudsakUg överensstämmelsemed vad utredningen har föreslagit förordar jag därför att de vidarbetsmUjölagens ikraftträdande gäUande föreskrifterna fortfarande skall gällatUls styrelsen beslutar annat. Härvid bör även avses de föreskrifter som harbeslutats med stöd av arbetarskyddslagen men som ännu ej har trätt i kraft vidarbetsmiljölagens ikraftträdande. 1976/77:149 217 påatt en anpassning hiimer ske över hela fältet bör enUgt min mening detsammagälla i fråga om de råd och anvisningar som arbetarskyddsstyrelsen harmeddelat med stöd av arbetarskyddslagen. Jag förordar att bestämmelser härominförs i övergångsbestämmelser tUl arbetsmiljölagen. Likartadeövergångsbestämmelser torde i fråga om föreskrifter som har meddelats med stödav arbetarskyddskungörelsen (1949:208, omtryckt 1973: 841) få fogas tiUarbetsmiljöförordningen. Nämnda föreskrifter har emellertid utformats föratt fylla sin uppgift inom arbetarskyddslagens mera begränsadetUlämpningsområde. Utredningen har framhålUt att nya överväganden i många fallblir nödvändiga för att bestämmelserna skaU lämpa sig för tUlämpning inom detvidare område som arbetsmiljölagen föreslås täcka, inte minst i fråga om ensamföretagareoch för famUjejordbmkens del. Av vikt i sammanhanget har också ansetts varavilka möjUgheter tiUsynsmyndigheteraa har att på kort sikt täcka de nya gmppersom förs in imder lagen. Enligt utredningsförslaget skaU därför detiUämprdngsbestämmelser som redan finns vid arbetsmiljölagens ikraftträdande t.v. inte gäUa inom nytillkomna områden. Några remissinstanser har särskUt uppehåUit sig vidfrågan om vilka övergångsbestämmelser som kan bU behövliga omarbetarskyddslagstiftningen utvidgas i fråga om familjejordbmk ochensamföretagare. LRF och har sålunda fömtsattatt sådana övergångsbestämmelser meddelas att redan anskaffade anordningar normaltinte skaU behöva ändras eUer skrotas och att dispensmöjUgheter skapas närsärskilda skäl föreligger. Lantbmksstyrelsen har understrukit betydelsen av attövergångsbestämmelser utformas med beaktande av jordbmks- ochträdgårdsnäringaraas specieUa förhåUanden, så att de kostnader en sådan vidgadtUlämpning kan medföra för företagen begränsas i görUgaste mån. Vad gäUerensamföretagare har statens industriverk hänvisat tiU att tekniska ochekonomiska faktorer kan lägga hinder i vägen för att på kort tidställa om verksamheten efter nya skyddskrav. För egen del kan jag ansluta mig tUl vadutredningen har anfört och föreslagit om vissa äldre tiUämpiungsföreskriftersgiltighet inom tidigare inte avsedda områden. Enligt min mening bör motsvarandegälla i fråga om de råd och anvisningar som enUgt vad jag har förordat ocksåbör tillämpas övergångsvis. Nämnda föreskrifter, råd och anvisningar börsålunda under en övergångstid gälla endast inom deras hittUlsvarandetillämpnmgsområde. Jag förordar att detta kommer till uttryck i övergångsbestämmelsernatiU arbetsmUjölagen. I fråga om de föreskrifter som arbetarskyddsstyrelsen harmeddelat enUgt arbetarskyddskungörelsen torde motsvarande överväganden få skenär verkställighetsförordning till lagen utfärdas. Meddenna uppläggning torde remissinstansernas önskemål i huvud- 1976/77:149 218 Jag viU tiUägga att det i många faU är angeläget att en sanermgkommer tiU stånd av befmtUga maskmer och andra tekniska anordningar. Planer försanering bör givetvis utarbetas i nära samråd med berörda myndigheter ochorganisationer inom näringarna. I sammanhanget vill jag också framhåUa attavsikten är att arbetarskyddsstyrelsen vid meddelande av nya föreskrifter skaUnoga överväga i vUken utsträckning dessa bör gäUa inom olika områden som avsesmed arbetsmiljölagen. En smidig övergång bör eftersträvas med beaktande av desärskilda fömtsättningar och behov som föreligger hos enmansföretag ochfamiljeföretag utan anställda. Även i fråga om försvaret blir särskUdaöverväganden aktueUa i ett övergångsskede. Arbetarskyddsstyrelsen har i sittremissyttrande framhållit att det inom försvaret finns en mängdsäkerhetsbestämmelser som styrelsen inte har behövt granska närmare.Eftersom arbetsmUjölagen avses innebära en betydande utvidgning avarbetarskyddsmyndigheternas tUlsyn på försvarets område, torde det enligtstyrelsen bli nödvändigt att efter hand pröva om dessa bestämmelser erbjuderbetryggande säkerhet i arbetsmUjölagens mening. Jag viU med anledning häravframhålla att försvarsmyndigheterna som fackmyndigheter svarar för säkerhetsföreskrifterinom försvaret. Det blir därför i första hand dessa myndigheters uppgift att isamråd med arbetarskyddsstyrelsen se tUl att för försvaret finns sådanasäkerhetsföreskrifter att kraven i arbetsmiljölagen kan anses uppfyllda. I arbetarskyddslagen finns allmänna föreskrifter omåtgärder som skäligen erfordras för att skydda arbetstagare mot ohälsa ocholycksfall i arbete. Arbetarskyddslagens bestämmelser avser vissaarbetshygieniska förhåUanden, främst luftutrymme, belysning, klimatföroreningarav damm, rök, gas eller ånga och buller och skakningar. Lämpliga anordningarskall på dessa områden såvitt möjligt vidtas för att hindra att arbetstagarnautsätts för skador. Tekniska anordningar skall vara utförda och anordnade såatt de erbjuder betryggande säkerhet. Vidare anges att åtgärder i möjligastemån skall vidtas mot skada genom bl. a. fall, nedstörtande föremål, ras,splitter, stänk, vassa eUer heta föremål, heta vätskor, klämning, slag eUerhälsofarliga ämnen. Allmänna föreskrifter fmns också om personalutrymmen,personlig skyddsutrustrung och anordningar för lämnande av första hjälpen vidolycks- eUer sjukdomsfall. I arbetarskyddskungörelsen utvecklas lagensföreskrifter i olika avseenden. Med stöd av bemyndigande i arbetarskyddslagenhar vidare arbetarskyddsstyrelsen meddelat ett stort antal råd och anvisningartill ledning vid tUlämpningen av lagen. 1976/77:149 219 har framhåUit att enuppräkning av olika åtgärder tiU skydd mot skada i arbetsUvet av naturligaskäl aldrig kan bU fullständig. När det gäUer arbetsmUjölagens uppläggning harutredningen, med hänvisning tiU den mängd oUka verksamhetsområden som skall täckas,ansett det inte vara lämpUgt att i lagen eller dess tUlämp-ningsförordningmeddela några detaljföreskrifter om arbetsmUjöns utformning. Utredningen harpåpekat att en sådan detaljregleruig dessutom inte skulle vara förenlig medatt regler av detta slag måste av den ansvariga myndigheten kuima anpassas tillden snabba utvecklingen med minsta möjliga tidsutdräkt. Utredningen har därförföreslagit att arbetsmiljölagen utformas som en ramlag vad avser de krav somskall gälla i fråga om arbetsmUjöns beskaffenhet. I ett särskUt kapitel i lagenhar därefter preciserats vilka personkategorier som har ansvaret för arbetsmiljön.Där har slagits fast de allmänna skyldigheter som skaU vUa på arbetsgivare ochandra företagare, arbetstagare, tillverkare, försäljare, upplåtare m. fl. Enavgörande fömtsättning för att arbetsmUjölagen med denna uppläggning skaUresultera i en effektiv lagstiftning är enligt utredningen att frågan omarbetarskyddsstyrelsens författningsverksamhet ägnas stor uppmärksamhet. Denuppläggning som utredningen sålunda har föreslagit av arbetsmiljölagensbestämmelser om arbetsmUjöns beskaffenhet har vuimit starkt stöd hosremissinstanseraa. Även jag anser det nödvändigt att arbetsmUjölagenutformas som en ramlag. Lagen bör i fråga om arbetsmiljöns beskaffenhetirmehålla vissa gmndläggande bestämmelser och dessutom översiktUgt ange kravenbeträffande oUka arbetsmUjöfaktorer. På detta sätt görs en avgränsningav det område som faller inom lagen. Bestämmelsema bildar framför alltutgångspunkten för den närmare reglering av arbetsmUjön som enligt vad jagfömtsätter skaU ske genom arbetarskyddsstyrelsen. Med den föreslagna uppläggningen avarbetsrruljölagen blir arbetarskyddsstyrelsens författningsverksamhet av storbetydelse för arbetarskyddet. Inom den i arbetsmUjölagen angivna ramen måstesålunda ges ledning om hur arbetsmiljölagen skaU tiUämpas på arbetsplatsema.Viktigt är att genom verkstäUighetsföreskrifter anges de närmare krav somskall uppfyUas i arbetsmUjöhänseende vid planering av arbetslokaler ocharbetsmetoder m. m. Sådana föreskrifter behövs även i en rad andra avseenden.Här kan som ytterUgare ett betydelsefullt område nämnas föreskrifter tillledning för tiUverkare och försäljare av olika produkter som används i arbetsUvet.Som remissinstansema har understrukit är det av stor vikt att i all erforderligutsträckning samråd kan komma tiU stånd med arbetsmarknadsparterna, andramyndigheter och olika berörda organisationer. 1976/77:149 220 Utredningen har föreslagit att arbetsmUjölagensmateriella bestämmelser inleds med en föreskrift att arbetsmUjön skaU varatUlfredsstäl-lande med hänsyn tiU arbetets natur och den sociala och tekniskautvecklingen. Därmed har utredningen velat betona att arbetsmUjön skallutformas inte bara utifrån en miniminivå vad avser det förebyggande skyddetutan även med sikte på mänskliga behov i vid bemärkelse. harkonstaterats att hänsyn måste tas tUl arbetets natur när man sätter kraven påarbetsmUjön. Man kan sålunda enligt utredningen inte bortse från att det firmsför samhäUet viktiga verksamhetsfält där fömtsättningama för exempelvisarbetskomfort skiljer sig radikalt från andra områden. För entiUfredsställande utveckling av arbetsmiljön inom hela samhället har detemeUertid ansetts väsentUgt att insatser görs för att utjämna dessa skUlnadergenom att områden där förhåUandena är sämst prioriteras. Utredningen harframhållit att vid utformningen av arbetsmiljön måste beaktas den vid varje tidrådande tekniska och sociala utvecklingen och att arbetsmUjön skaU förbättrasi takt med de möjligheter utvecklingen ger. Det har understrukits att det ärnödvändigt med en samlad bedömning av arbetsmiljön. Det är erdigt utredningeninte bara fråga om vanskliga kombinationer av olika kemiska ämnen ochfysikaUska faktorer, utan vid bedömningen måste också tas med olikaförhållanden som berör arbetets psykiska och sociala innehåU. I remissvaren har från löntagarorganisationernassida understmkits värdet av att utredrungsförslaget utgår från en helhetssyn påarbetsmiljön. Även övriga remissinstanser har ställt sig positiva tiU denföreslagna inledande bestämmelsen. Vissa instanser, bl. a. , harpåpekat att konflikter kan uppkomma meUan arbetsmiljölagens krav på entillfredsställande arbetsmiljö och krav enligt annan lagstiftning. När detgäller vårdsektorn måste enligt mening omsorgen om vårdtagarenvara huvudmålet för verksamheten. Liksom utredningen och remissinstanseraa finner jagdet vara av grundläggande betydelse att arbetsmiljölagen speglar en helhetssynpå arbetsmiljön. VäsenUigt är också att i lagen slås fast att arbetsmUjön skallvara i jämbredd med den sociala och tekniska utvecklingen i samhället och attkraven skall kunna skärpas i takt med att utvecklingen fortskrider. Jag viUalltså ansluta mig tUl utredningsförslaget på denna punkt (2 kap. 1 § förstastycket arbetsmiljölagen). Med anledning av vad har anfört villjag erinra om den möjlighet tiU anpassning efter olika arbetsuppgifters art ochändamål som Ugger i att den förordade bestämmelsen hänvisar tiU arbetetsnatur. Nar krav enUgt oUka lagstiftningskomplex står emot varandra torde iregel en lösning kunna åstadkommas efter en rimlig avvägning av tyngden hosoUka intressen. Prop.1916/11:149 221 Någongenerell lösning är här inte möjlig. I den mån problem uppstår bör berördamyndigheter i samråd meddela närmare föreskrifter. Somytterligare en gmndläggande bestämmelse har utredningen föreslagit att iarbetsmiljölagen föreskrivs att arbetsmiljöförhållandena skaU anpassas tillmänniskans fömtsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Utredningen har ianslutning härtiU bl. a. gått in på frågor om arbetets uppläggning och desspsykologiska och sociala innehåll. Som särskUt kritiska egenskaper i arbetetsorganisation har framhållits bl. a. ständig upprepning av kortcykligaarbetsmoment, systemstyrd arbetstakt särskUt i kombination med höga krav påuppmärksamhet, i detalj fömtbestämda rörelsemönster och arbetsmetoder,utnyttjande av i huvudsak endast motoriska funktioner hos den arbetande ochbristande möjUghet tUl social kontakt i arbetet. Med stöd av den föreslagnabestämmelsen har ansetts att i tUlämpningen bör kunna göras vissapreciseringar som är riktade mot starkt bundna arbetsformer. Bestämmelsen omarbetets anpassning bör enligt utredningen kunna fimgera som stöd vid samrådoch förhandlingar mellan parterna. Utredningen har funnit naturligt att bedömningarav önskvärdheten av olika arbetsformer i första hand görs av parterna men medmöjlighet för dem att hänskjuta även frågor av detta slag tillyrkesinspektionen. Med den föreslagna uppläggningen av arbetsmiljölagen harinspektionen därvid att medverka tUl lösningar som tillgodoser hälsoaspekter ivid bemärkelse.