prop · G003124 · 1976-12-31 00:00:00 — Om detta anses vara förhållandet, fårutlämning inte äga rum, medan i motsatt fall utlämning kan beviljas trotsbrottets poUtiska karaktär. Frågan i vilken utsträckning utlämning skall kunnamedges för relativt-politiska brott har sedan gammalt tillhört de mestomstridda spörsmålen inom utlämningsrätten. Den nuvarande svenska bestämmelseni ämnet har i huvudsak samma innehåll som motsvarande regel i den tidigaregällande lagen (1913: 68) angående utlämning av förbrytare. Regleringen byggerpå tanken att det i fråga om de politiska brotten är av särskild vikt att ha enkategorisk lagregel att falla tillbaka på med hänsyn till de ömtåUgasituationer som kan tänkas uppkomma. Man har emellertid inte ansett det möjUgtatt i lagen ge en närmare definition av begreppet politiskt brott utanöverlåtit åt tiUämpningen att med ledning av doktrin och praxis och medbeaktande av omständigheterna i det särskUda fallet avgöra om ett brott skallanses vara av övervägande politisk karaktär eller inte (jfr prop. 1913: 50 s.3155 och 1957: 156 s. 5556). Den aktuella regleringen i aUmänna utlämningslagenhar också samband med de principer som i vårt land av tradition upprätthålls ifråga om asylrätten. Enligt den principdeklaration härom som ges i 2 § utlämningslagen(1954: 193) skall politisk flykting inte utan synnerliga skäl vägras ilandet, när han är i behov härav. Med politisk flykting förstås bl. a. den somi sitt hemland löper risk att åläggas all- 1976/77:124 29 varligtstraff för politiskt brott. Tanken på en ändring av gäUande ordning i dettaavseende har avvisats (jfr prop. 1975/76: 18 s. 106, InU 1975/76: 24 s.2728, rskr 1975/76: 121). För egen del anser jag att de skäl som kan åberopastill förmån för den nuvarande regleringen i 6 § allmänna utlämningslagen är såtungt vägande och har en så fast förankring i vår politik på dettaområde att inte ens en sådan begränsad ändring av lagmmmet som skulle bliaktuell vid ett förbehållslöst tillträde från svensk sida till den europeiskaterrorismkonventionen framstår som godtagbar. Jag förordar därför att Sverigevid konventionens ratifieering med stöd av art. 13 förbehåller sig rätten attvägra utlämning för brott som avses i art. 1, om brottet är politiskt. Enligtvad jag har inhämtat avser man även från dansk och norsk sida att göramotsvarande förbehåll. Ett sådant förbehåll torde inte få någon störrebetydelse för konventionens praktiska effektivitet. Som jag skall återkomma tUIi det följande innebär nämligen konventionen att stat som inte efterframställning medger utlämning i de här aktuella fallen i princip blir skyldigatt i stället själv vidta åtgärder för lagföring av gämingsmannen. Jag vill i detta sammanhang också understryka attde begränsningar i fråga om utlämning för politiska brott som ställs upp i 6 §allmänna utlämningslagen inte i normalfallen torde hindra utlämning för sådanabrott som omfattas av den europeiska terrorismkonventionen. De brott som dethär gäller har visserligen ofta politiska motiv. Att en gärning har politisktmotiv anses emellertid inte vara tillräckligt för att den i ettutlämningsärende skall bedömas ha övervägande karaktär av politiskt brott.Särskilt anses detta gälla när det är fråga om de allmänt sett grövsta brotten.Över huvud taget fömtsätter prövningen av frågan om ett brott skall anses haövervägande politisk karaktär en samlad bedömning av de olika omständighetersom föreligger i det enskilda fallet (jfr NJA 1972: 358). Huruvidautiämningshinder föreligger enligt den nu berörda bestämmelsen prövas alltid avhögsta domstolen. Vid förbehåll enligt art. 13 ikläder sig enförpliktelse att, när det i utlämningsärende uppkommer fråga om brott som avsesi art. 1 skall anses politiskt, beakta gärningens karaktär av särskilt grovtbrott. Av vad jag har anfört framgår att detta betraktelsesätt är väl förenligtmed svensk rättsuppfattning. Någon särskild lagstiftning fordras sålunda intepå grund härav. Vadangår konventionens artiklar i övrigt bör följande framhållas. Art. 2 Öppnar möjlighet för konventionsstat attundanta vissa andra gärningar än dem som avses i art. 1 från bestämmelserna omutiämningshinder vid politiskt brott. Med hänsyn tUl vad jag har förordati fråga om förbehåU mot art. 1 i konventionen, bör art. 2 inte föranleda någonåtgärd från svensk sida. 3 skall samtliga utlämningsavtal mellan fördragsslutande '" - -''ken , ''''trotslT''' ''e I>°''« 6rot !f'' «>s '-6). iler i, brott s,, '' orr, J '"''i al, ""'"P- 113- ,y ' av ''"n '""'''land "'"''"''islägen. 'en J. -f lan, ,J''''''isIagen u skall 3fion u: PPräftu- rtdet "' Politisk « " """-onsr,'"''" i ''-'k sn t. P°lit domsrättpå en bestämmelse som nc Art. 6 förutsätter för sin tillämpning att degärningar som ii- straffbara enligt konventionsstaternas interna lagstiftning.Detta nämns dock inte uttryckligen i artikeln. Man torde nämligen ha utgåttfrån att brott av denna allvarliga art regelmässigt omfattas av gällandestrafflagstiftning i europarådsstaterna. För svensk del är detta ocksåundantagslöst förhållandet. De i vissa hänseenden vidsträcktagärningsbeskrivningarna i art. 1 leder tiU att en rad olika svenskastraffbestämmelser kan bli tillämpliga beroende på omständigheterna i detsärskilda fallet. En anslutning tiU konventionen medför sålunda inte för svenskdel något behov av en utvidgad kriminalisering. Vadhärefter angår frågan om domsrätten över brott som avses i art. 1976/77:124 31 1kan konstateras att bestämmelserna i 2 kap. 2 och 3 §§ BrB om svensk strafflagstillämplighet på brott begångna utomlands ger en så vidsträckt behörighet åtsvensk domstol, att det knappast kan inträffa att de här aktuella brottenfaller utanför svensk jurisdiktion när gärningsmannen beflnner sig i Sverige.Inte heller i denna del påkallar alltså ett tillträde till konventionen någralagändringar. 1 art. 7 föreskrivs skyldighet för stat inom varsområde man påträffar någon som misstänks för brott enUgt art. 1 att överlämnaärendet till behörig myndighet för beslut i åtalsfrågan. Skyldigheten inträderenligt artikeln bara om staten vägrar att efter framställning utiämna honomtill annan konventionsstat, men detta utesluter självfallet inte atthän-skjutande till åtalsmyndighet sker även när någon utlämningsframstäUninginle har ingått. Förpliktelsen i artikeln torde för del komma att bliuppfylld genom bestämmelserna i om skyldighet förpolismyndighet eller åklagare att inleda förundersökning vid misstanke om brottsom hör under allmänt åtal samt för åklagare alt väcka åtal för sådant brott,om omständigheterna föranleder till det enligt den svenska lagstiftningen. Harbrottet begåtts utom riket, tillkommer det frånsett vissa undanlagsfall regeringen eller riksåklagaren att meddela åtalsförordnande (2 kap. 5 § andrastycket BrB och brevet (1972: 818) till riksåklagaren om väckande av åtal ivissa fall). Sådant förordnande kan dock i allmänhet meddelas först sedan förundersökningenhar slutförts. Enligt art. 8 förpliktar sig konventionsstaternaatt lämna varandra största möjliga rättshjälp i brottmål i samband medstraffrättsligt förfarande som har inletts med anledning av brott som avses iart. 1 eller 2. Därvid skall den anmodade statens lagstiftning om sådanrättshjälp vara tUlämplig. Art. 8 lägger sålunda inte på konventionsstaternanågon förpliktelse att genomföra ny eller utvidgad lagstiftning om rättshjälpåt främmande stat i brottmål. Däremot förbjuder artikeln uttryckligen staternaatt i här aktuella fall vägra begärd rättshjälp enbart av den anledningen attden avser politiskt brott, brott förknippat med ett politiskt brott eller brottinspirerat av politiska motiv. För svensk del regleras frågan om rättshjälp ibrottmål åt främmande stat av en rad olika författningar. Två av deförfattningar som kan bli aktuella i sammanhanget är lagen (1946: 816) ombevisupptagning åt utländsk domstol (ändrad 1974:755, jfr 1975:297) och lagen(1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat.Båda dessa lagar innehåller förbud mot att lämna rättshjälp när det är fråga ombrott av politisk karaktär. En anslutning från svensk sida till den europeiskaterrorismkonventionen aktualiserar därför frågan om författningsändringar idetta hänseende. Till denna fråga återkommer jag i följande avsnitt. Jagvill i detta sammanhang också nämna att art. 8 gör undantag _._.v.ut1 uet föregående får art. 3 ... v,iiiiie någon konsekvens för svensk del. Art. 4 innebär alt i den mån utlämningsavtal mellanfördragsslutande stater innehåller särskild förteckning över ullämningsbarabrott, sådana gärningar som avses i art. 1 och 2 alltid skall anses upptagna påförteckningen. Av de utlämningsavtal som f. n. gäUer iförhållandet mellan och annan europeisk stat innehåUer endast avtalenmed (SFS 1870: 37) och (SÖ 1965: 19) särskUd förteckningöver ullämningsbara brott. Dessa förteckningar är visserligen omfattande mentar ändå inte upp samtliga brott som avses i art. 1 och 2. Förpliktelsen att alltidbetrakta dessa brott som ullämningsbara påkaUar emellertid ingen särskildlagstiftningsåtgärd för svensk del. Art. 5 innehåller regler om undantag frånutlämningsskyldighet på grund av risk för politisk och religiös förföljelse m.m. Reglerna är hämtade från art. 3 punkt 2 i den europeiskautlämningskonventionen som för svensk del har anselts ha täckning i 7§ allmänna utläm ningslagen (prop. 1958: 139 s. 10). 6 punkt 1 är konventionsstat skyldig att vidta de åtgärder som fordras föratt den skaU kunna utöva jurisdiktion beträffande brott :om avses i art. 1 förfall då den misstänkte befinner sig inom dess om-åde och utlämning till annankonventionsstat vägras. DeUa gäller dock ara under förutsättning att den statsom begär utlämning grundar sin omsrätt på en bestämmelse som har motsvarigheti den anmodade stans lag. Art.6 förutsätter för sin tUlämpning att de gärningar som här avses är affbaraenligt konventionsstaternas interna lagstiftning. Detta nämns ek inteuttryckligen i artikeln. Man torde nämligen ha utgått från att >tt av dennaallvarliga art regelmässigt omfattas av gällande strafflag-tning ieuroparådsstaterna. För svensk del är detta också undantagsförhållandet. De ivissa hänseenden vidsträckta gärningsbeskrivning-1 i art. 1 leder till att enrad olika svenska straffbestämmelser kan tillämpliga beroende påomständigheterna i det särskilda fallet. En utning till konventionen medförsålunda inte för svensk del något )v av en utvidgad kriminalisering. idhärefter angår frågan om domsrätten över brott som avses i art. De nu redovisade resknftma ar ,,,dräcknmg at ut gare gällande regler i ! ', ,,, tillämplig endast i fråga otn 1976/77:124 33 hållandet,undantag gjordes för brott av politisk karaktär. I denna del anfördes iförarbetena (prop. 1930: 5 s. 4) att bedömningen av vad som skulle förstås medpolitiskt brott borde ske med ledning av doktrin och praxis samt på grundval avförhållandena i varje särskUt fall. I sammanhanget anmärktes att som politisktbrott borde behandlas även gärning som, utan att vara helt och hållet avpolitisk natur, dock övervägande har sådan karaktär. Somjag förut har konstaterat innebär art. 8 av den europeiska terrorismkonventionenatt de avtalsslutande staterna skall lämna varandra största möjliga rättshjälpi samband med ett straffrättsligt förfarande som har inletts med anledning avbrott som avses i art. 1 eller 2 av konventionen. Det föreskrivs uttryckligenatt begärd rättshjälp därvid inte får vägras enbart på grund av atträttshjälpen bedöms avse brott av politisk natur. Den nuvarande lydelsen av 1 §lagen om bevisupptagning åt utländsk domstol kan emellertid leda tUl attsvensk domstol anser sig förhindrad att lämna rättshjälp i form av bevisupptagning,om ett konventionsbrott bedöms ha övervägande politisk karaktär. För svenskdel aktualiseras sålunda frågan om ett förbehåll bör göras mot art. 8 ikonventionen eller om möjligheterna att föranstalta om bevisupptagning påbegäran av utiändsk domstol i stället bör utvidgas genom lagstiftning. Förmin del anser jag att det inte kan möta några avgörande betänkligheter mot atti fråga om brott av den utomordentligt allvarliga natur som konventionen avseröppna möjlighet för svensk domstol att bifalla en konventionsstatsframställning om bevisupptagning även för fall då det ifrågavarande brottetbedöms ha politisk karaktär. Att i enlighet med vad jag har förordat idet föregående alltjämt skall kunna vägra utiämning för sådana brott kan enligtmin mening inte anföras som argument mot denna lösning. De skäl avhuvudsakligen asylrättslig natur som kan åberopas mot att åtar sigutlämningsskyldighet för politiska brott får ju inte samma aktualitet i dettasammanhang. Jag vUl också erinra om att en av konventionen föranledd ändring ilagen om bevisupptagning åt utländsk domstol inte kommer att medföra någonhelt ovUlkorlig skyldighet att från svensk sida bifalla en framställning ombevisupptagning så snart det är fråga om brott som avses i konventionen. Ensådan framställning kan exempelvis med stöd av art. 8 punkt 2 avslås, om detskulle finnas grundad anledning anta att den har gjorts i avsikt att åtalaeller straffa en person på grund av hans ras, religion, medborgarskap ellerpolitiska uppfattning, eller också att hans belägenhet skulle kunna försvårasav sådant skäl. Sådant förhållande kan vid framställning från utomnordisk statbeaktas i samband med den prövning av framställningen som äger rum innan denöverlämnas till svensk domstol. Någon erinran härom behöver alltså inte tas ini lagen. Ienlighet med det anförda förordar jag att 1 § lagen om bevisupp- 1976/77:124 34 tagningåt utländsk domstol ändras i syfte att möjliggöra en reservationslösanslutning från svensk sida till art. 8. Därvid bör det ovillkorliga förbud motbevisupptagning beträffande politiskt brott som finns i första stycket avparagrafen utgå. I stället bör i ett nytt andra stycke anges att när det ärfråga om mål om ansvar för gärning, som har karaktär av politiskt brott, såäger lagen tillämpning endast om framställningen har gjorts av domstol i statsom har tillträtt den europeiska terrorismkonventionen och gärningen utgörbrott som avses i denna konvention. 5.2.2Lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat Enligt 1 § lagen om användning av vissa tvångsmedelpå begäran av främmande stat får föremål eller skriftiig handling efterframställning tas i beslag och överlämnas till främmande stat i fall då någoni staten är misstänkt, tilltalad eller dömd för där straffbelagd gärning. Somallmän förutsättning för sådant tvångsmedel gäller enligt 2 § att egendomenskäligen skall kunna antas ha betydelse för utredning om gärningen eller varanågon frånhänd genom denna. För eftersökande av egendom som är underkastadbeslag får under vissa förutsättningar även husrannsakan äga rum. I 3 § ställs upp vissa ytterligare villkor föråtgärd enligt 1 §. Med anledning av framställning från utorrmordisk stat fårsålunda åtgärden inte vidtas, om hinder mot utlämning för brottet skulle haförelegat enligt 4 § första stycket första meningen, 5 §, 6 § eller 10 §aUmänna utlämningslagen. När det är fråga om framställning från nordisk statfår åtgärden inte vidtas i fall då hinder mot utlämning för brottet skulle haförelegat enligt 3 § första stycket, 4 § eller 5 § nordiska utlämningslagen. Hänvisningen till 6 § aUmänna utlämningslageninnebär att en framställning från utomnordisk stat om rättshjälp i form avbeslag eller husrannsakan inte får bifallas, om den ifrågavarande gärningenutgör eller har övervägande karaktär av poUliskt brott. På motsvarande sättinnebär hänvisningen till 4 § nordiska utlämningslagen att hinder mot bifalltill framställning från nordisk stat i vissa fall föreligger, om brottet ärpolitiskt. Som jag förut har konstaterat innehåller art. 8 avden europeiska terrorismkonventionen ett förbud mot att vägra bifall till enframställning om rättshjälp avseende konventionsbrott enbart med hänvisningtill att brottet bedöms ha polUisk natur. I överensstämmelse med vad jag nysshar förordat i fråga om lagen om bevisupptagning åt utiändsk domstol bör ävenlagen om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat ändras isyfte att göra det möjligt för att godta art. 8 utan förbehåll. Dettakan lämpligen ske genom att hänvisningarna till 6 § aUmänna utlämningslagen och4 § nordiska utlämningslagen bryts ut från första resp. andra stycket av 3 § sist- 1976/77:124 35 I stället bör i ett nytt tredje stycke till paragrafen föreskrivas att, ifall då hinder mot utiämning för gärningen skulle ha förelegat enligt 6 §allmänna utlämningslagen eUer 4 § nordiska utlämningslagen, tvångsåtgärd fårvidtas endast om framstäUningen har gjorts av stat som har tUlträtt deneuropeiska terrorismkonventionen och gärningen utgör brott som avses i dennakonvention. Ett sådant tillägg utesluter självfallet inte att framställning inu avsedda fall kan avslås på annan grund än att brottet är politiskt. Jag viUhär erinra om att lagen om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat i likhet med utiämningslagarna bygger på principen att en diskretionärprövning av den främmande statens framställning skall göras i den mån inteskyldighet att bifalla framställningen föreligger enligt avtal ellerkonvention. Det kan ännu inte med säkerhet förutses den europeiska terrorismkonventionen kommer att träda i kraft. Jagföreslår därför att överlåter åt regeringen att bestämma tidpunktenför ikraftträdandet av de båda lagändringar som jag har förordat i detföregående. Några övergångsbestämmelser torde inte behövas.Lagarna blir utan särskild föreskrift i sin ändrade lydelse tUlämpliga påframställning som tas upp till prövning efter ikraftträdandet även om denskulle ha kommit in . I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i lagen (1946: 816) ombevisupptagning åt utiändsk domstol, 2. lag om ändring i lagen (1975: 295) om användning avvissa tvångsmedel på begäran av främmande stat. Förslagen bör bifogas till regeringsprotokollet idetta ärende som bilaga 2'. JaghemstäUer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1 Bilagan har uteslutits här. Förslagen ärlikalydande med dem som är fogade till propositionen. European Convention on the siippression of terrorism Conventioneuropéenne pour la repression du terrorisme Europeiskkonvention om bekämpande av terrorism The member States of the Council ofEuropé, sig-natory hereto, Considering that the aim of theCouncil of Europé is to achieve a greater unity between its Members; Aware of the growing concern caused by the in-crease inacts of terrorism; Wishing to take effective measuresto ensure that the perpetrators of such acts do not escape prosecution andpunishment; Convinced that extradi-tion is aparticularly effective measure for achieving this result, Havc agrecd as follows: Les Etats membres du Conseil deTEurope, signa-taires de la présente Convention, Considérant que le but du Conseil de TEurope est deréaliser une union plus étroi-te entré ses membres; Conscients de Tinquié-tude croissante causée par lamultiplication des actes de terrorisme; Souhaitant que des me-sures efficaces soient prises pourque les auteurs de tels actes n'échappent pas ä la poursuite et au chåtiment; Convaincus que Textradi-tion est unmoyen particu-liérement efficace de parve-nir a ce resultat, Sont convenus de ce qui suit: Signatärstaterna, medlemmar av , vilka beaktar att Europarådetsändamål är att uppnå en fastare enhet mellan dess medlemmar; vilka är medvetna om den växande oro som förorsakas avdet ökande antalet terrordåd; vilka önskar vidtaga effektiva ålgärder i syfte attförövarna av dessa dåd icke skall undgå lagföring och straff; vilka är övertygade om attutlämning utgör en särskilt effektiv åtgärd för att uppnå detta resultat, har övcien.skommit om följande: For the purposes of ex-traditionbetween Contrac-ting States, none of the following offences shall be re-gardedas a political offence or as an offence connected with a political offence oras an offence inspired by political motives: a. an offence within the scope ofthe Convention for the Suppression of Un-lawful Seizure of Aircraft, signed atThe Hague on ; Pour les besoins de l'ex-traditionentré Etats Con-Iractants, aucune des infrac-tions mentionnées ci-aprés ne seraconsidérée comme une infraction politique, comme une infraction con-nexe å uneinfraction politique ou comme une infraction inspirée par des mobilespolitiques; a. les infractions compri-ses dansle champ d'applica-tion de la Convention pour la repression de la captureillicite d'aéronefs, signée å La Haye le 16 décembre 1970; I vad angår utiämning mellanavtalsslutande stater skall intet av nedan nämnda brott betraktas som politisktbrott, som brott förknippat med ett politiskt brott eller som brott inspireratav politiska motiv: a. brott som avses i konventionenför bekämpande av olaga besittningstagande av luftfartyg, dagtecknad i den16 ; b. an offence within the scope of the Convention for the Suppression of Un- lawful Acts against the Sa- fety of , sign ed at on 23 Sep tember 1971; c. a serious offence in- volving an attack against the life, physical integrity or of internationally protected persons, indud ing diplomatic agents; d. an offence involving kidnapping, the taking of a hostage or serious unlawful delention; e. an offence involving the use of a bomb, , rocket, automatic firearm or letter or parcel bomb if this use endangers persons; an attempt to commil any of theforegoing offences or participalion as an accomplice of a person who commitsor attempts to commit such an offence. b. les infractions compri- ses dans le champ d'applica- tion de la Convention pour la repression d'actes Ulicites dirigés contre la sécurité de Taviation civile, signée ä le 23 septembre 1971; c. les infractions constituées par une attaque contre la vie, Tintégrité cor- porelle ou la liberté des per- sonnes ayant droit å une protection internationale, y compris les agents diploma- tiques; d. les infractions compor- tant , la prise d'otage ou la séquestration arbitraire; e. les infractions compor- tant de bombes, , fusées, armes ä fen automatiques, ou de lettres ou colis piégés dans la me- sure ou cette utilisation pré sente un danger pour des personnes; la tentative de com-mettre unedes infractions précitées ou la participalion en tant que co-auteur ou compliced'une personne qui commet ou tente de com-mettre une telle infraction. b. brott som avses i konventionenför bekämpande av biott mot den civila luftfartens säkerhet, dagtecknad iMontreal ; c. grova brott som innebär angreppmot diplomats eller annan internationeUt skyddad persons liv, kroppsligaintegritet eller frihet; d. brott som innebär människorov, tagande av gisslan eller grovt olaga in spärrande; e. brott som innebär an vändning av bomber, gra nater, raketer, automatiska skjutvapen eller brev- eller paketbomber, om använd ningen innebär fara för per soner; f. försök att begå något av de ovan nämnda brotten eller medverkan tUl sådant brott eller medverkan till försök till sådant brott. For the purposes of extraditionbetween Con-tracting States, a may decide not to regard as apolitical offen-' ce or as an offence connected with a political offence oras an offence inspired by political motives a serious offence involving an actof violence, other than one covered by Artide 1, against the Ufe, physicalintegrity or of a person. Pour les besoins de Textraditionentré Etats Contractants, un Etat Con-tractant peut ne pas considé-rer commeinfraction politique, comme infraction con-nexe å une teWe infraction ou commeinfraction inspirée par des mobiles politiques tout acte grave de violencequi n'est pas vise å 1'article !« et qui est dirigé contre la vie, Tintégrité cor-porelleou la liberté des personnes.