prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Innanjag går in på huvudpunkterna i förslaget vill jag emellertid något beröra tväsärskilda frågor som kommittén har tagit upp, nämligen frågan om en lagfästårlig minimisemester och frågan om en lagfäst regel om löpandekvalifikationsår. Kommittén analyserar ingående de problem som hängersamman med införande av en årlig minimisemester. En sådan skulle enligt kommitténkunna utformas så att alla arbetstagare garanterades en viss minsta betaldårlig semester, exempelvis , oavsett anställningstid och utförtarbete, medan särskilda krav skuUe ställas för rätten till den femtesemesterveckan. En minimisemester som är helt frikopp-lad från krav på vissanställningstid anses dock leda tUl stora tröskelproblem. Ställs inte någotkrav pä viss anställningstid för rätten tUl minimisemester, slculleanställningar frän och upp till gränsen för den femte semesterveckan gerätt till fyra veckors semester. När denna gräns passeras, kommer semesterngenast att öka med . Tröskelproblemen kvarstår enligt kommittén även omman skulle stäUa vissa villkor för rätten till minimisemestern, t. ex. attdenna förvärvades först efter sex månaders anställning och att de som harkortare anställningstid får nöja sig med en kortare delsemester, t. ex. entolftedels årssemester per anställningsmånad. Tröskeleffekten skulle i sådantfall uppkomma vid sexmånadersgränsen, då arbetstagaren fick rätt tiU minimisemesterpå . befarar vidare att en betald minimisemesterskulle komma att uppfattas som orättvis i vissa situationer. Vid jämförelsesinsemellan skulle nämligen arbetstagare på samma arbetsplats kunna finna detorättvist att t, ex, sex månaders anställning skulle berättiga tUl lika långsemester som nio månaders anställning. Denna känsla av orättvisa skulleförstärkas, om alla krav på viss anställningstid för intjänande avminimisemestern slopades. Man pekar också (SOU 1975; 88 s. 109) på de problemsom uppstår vid flera på varandra följande anställningar. Har minimisemestererhålUts i en av dessa, kan följden bli att i senare anstäUning intjänadsemester tUlsam-mans med minimisemestern ger mer än fem veckors betald semesterledighet.Kommittén nämner vidare att tillämpningsproblem uppkommer viddeltidsanställningar. En person kan t. ex. ha flera deltidsanställningar 1976/77: 90 84 ,I sådant fall behövs spärregler som hindrar en arbetstagare från att ta utbetald minimisemester från flera olika arbetsgivare och på det viset få enorimligt lång sammanlagd semester. Vidare kan enligt kommittén en lagfästminimisemester inte utformas sä att en deltidsanstäUd skall kunna göra anspråkpä en garanterad fyraveckorssemester med samma betalning som utgår för enheltidstjänst, eftersom arbetstagaren i så fall skulle få en semesterlön somvida överstiger lönen för den arbetade tiden. Andra frågor som kommittén pekarpå är hur man skall kunna förhindra att en arbetstagare vid byte av anställningtar ut minimisemestern , i vilken utsträckning minimisemesternskall gälla för korttids- och säsonganställda och för bisysslor samt frågan hurolika former av ledighet och frånvaro skall påverka minimisemestern.Kommitténs slutsats blir att enbart införandet av en regel om årligminimisemester inte är någon framkomlig väg för att förbättra semestervillkorenför de grupper som inte får de semesterförmåner som de enligt nu rådande allmänuppfattning bör ha. Man menar i stället ätt lösningen måste sökas efter andralinjer. Därvid måste också själva utbetalningsordningen komma med i bilden. Enligt min mening framstår det som en angelägenreform att garantera alla arbetstagare en god semesterstandard. Vad kommitténhar anfört visar emellertid, att denna fråga inte kan lösas utan att gällandeordning för semesterlönens erläggande omprövas. Jag har tidigare framhållitatt frågan om en semesterlönefond bör bli föremål för utredning. Frågan om engaranterad lägsta semesterlönestandard bör tas upp på nytt i samband med dennautredning. I direktiven pekas också på möjligheten attförbättra semesterrätten för nu berörda gmpper genom att ändrakvalifikationsåret i lagen pä sådant sätt, att det sammanfaller med semesteråret.Även denna möjlighet har belysts i betänkandet. Kommittén anför inledningsvis att löpandekalenderår som kvalifikationsår för semester bäst passar pä områden med fastamånadslöner och liten rörlighet hos personalen. Löpande kvalifikationsår medföratt nyanstäUda normalt får rätt till en viss semester redan under förstaanställningsåret. När en ordning med löpande kalenderår tiUämpas kommersemesterns längd under det första kalenderåret att bero på när under åretanställningen började. Har avtal träffats om semesterberäkning på grundval avlöpande anställningsår, utgår fuU semester redan under det förstaanställningsåret. En övergång från föregående kalenderår tiU löpandekalenderår som kvalifikationstid för semestem innebär, att arbetsgivaren isamband med övergången blir skyldig att betala ut den inneståendesemesterlönen. En sådan ändring i lagen skulle därför enligt kommitténinnebära, att arbetsgivarna skuUe bli skyldiga att betala ut intjänadsemesterlön tUl alla arbetstagare som följer SemL:s kvalifikationsregler, närden nya lagen träder i kraft. 1976/77: 90 85 tagarnaskulle alltså få dubbel semester i samband med övergången, I betänkandetuppskattas kostnaden enbart på LO-SAF-området för denna"extrasemester" till , (8,på bruttolönesumman 25miljarder). Kommittén framhåUer vidare att svårigheteruppkommer vid beräkning av semesterlön för arbetstagare med rörliga löner, omlöpande kvalifikätionsår tUlämpas. Det beror på att semestern delvis utgår iförskott, eftersom den i allmänhet tas ut . När semesterlönenskall räknas ut, känner man alltså inte tiU arbetstagarens inkomst underåterstående del av kvalifikationsåret. Ungefär halva semesterlönen måste därförberäknas på en uppskattad inkomst. Det blir alltså nödvändigt att preliminärtuppskatta semesterlönen. Korrigering får sedan göras när året har gått tillända. Det kan därvid visa sig att arbetstagaren blir återbetalningsskyldig pågrund av att den utbetalda semesterlönen har varit för stor, I motsatt faU fårarbetstagaren ett tillgodohavande hos arbetsgivaren, vUket dock borde ha utgåttredan i samband med semestern. En regel om förskottssemester måste enligtkommittén förenas med regler om återbetalning av för mycket utbetaldsemesterlön när arbetstagaren slutar anställningen innan semestern har tjänatsin helt, exempelvis genom avdrag på slutlönen. En sådan ordning kan varabetungande för arbetstagarna. En ytterligare svårighet som kommittén pekar påär att avrälaiing också måste göras på arbetstagarnas lön för ickeprivilegierad frånvaro, t. ex. tjänstledighet för egna angelägenheter, sominträffar efter det att förskottssemester har tagits ut. Sammanfattningsvis framhåller kommittén, att enändring av kvalifikationsåret så att detta sammanfaUer med semesteråret är tUlviss fördel för nyanställda, genom att dessa får ut full semester tidigare. Iövrigt sägs dock en sådan ändring inte bidra tiU att förbättra semesterrättenför de gmpper som får otUlräckliga semesterförmåner. Denna begränsadefördel bör enligt kommittén vägas mot de svårigheter som är förenade medlöpande kvalifikationsår, främst vid beräkning av semesterlön för arbetstagaremed rörlig lön och vid avräkning av semesterlön som har betalats ut i förskott.Den avvägningen leder enligt kommittén till att en lagregel om löpandekvalifikationsår inte bör införas. För egen del anser jag i likliet medremissinstanserna kommitténs ståndpunkt vara väl underbyggd. I den nyasemesterlagen bör därför inte införas en semesterlöneberäkning gmndad pålöpande kvalifikationsår. Jag vUl emellertid betona att dettaställningstagande självfallet inte innebär någon inskränkning i möjligheternaatt avtalsvägen också i fortsättningen använda löpande kvalifikationsår därdetta har bedömts lämpligt eUer att införa en sådan ordning på nya områden, därpraktiska möjligheter föreligger för detta. Jagövergår nu till att behandla semesterkommitténs förslag till nya 1976/77: 90 86 grunderför intjänande av semesterrätt. I betänkandet erinras om att reglerna omförvärv av semesterrätt måste sättas i samband med ordningen för betalning avsemesterlön. SemL bygger på principen att arbetsgivaren gentemot arbetstagarensvarar för i lag föreskrivna och avtalade semesterförmåner och betalar utsemesterlönen. Kommittén har arbetat fram förslag tiU ändringar isemesterlagen, som anges kunna genomföras utan att de huvudsakliga grundernaför den nuvarande be-talningsordningen rubbas. Kommittén föreslår som harnämnts dessutom att en begränsad riskfond inrättas för utjämning avkostnaderna för semestergrundande frånvaro. Huvudpunkterna i förslaget ärföljande. Rätten till semesterledighetskiljs från rätten till semesterlön. Kravet på viss arbetad tid förrätt tiU semesterledighet slopas. Alla arbetstagare får rätt till fem veckorssemesterledighet varje semesterår under förutsättning att anställningen intehar börjat efter under semesteråret. Semesterlönen beräknas på alllön som har utgått i anställningen under det s. k. intjänandeåret(kvalifikationsåret) med vissa närmare angivna undantag. Inte heller isemesterlönehänseende behålls således nuvarande trappstegsregler.Intjänandeåret förskjuts närmare den normala semestertiden. Rätten att tjänain semesterlön vid vissa typer av frånvaro utvidgas. Den särskilda semesterlönsom tjänas in vid denna s. k. semestergrundande frånvaro betalas genomsemesterlönefonden. Genom att rätten till semesterledighet skiljs frånrätten till semesterlön, genom slopande av nuvarande kvalifikationskrav förledigheten och genom avskaffandet av trappstegsreglerna har kommittén söktkomma till rätta med de nackdelar som nuvarande semesterlagstiftning innebärför främst deltids- och korttidsanställda samt för nyanställda arbetstagare.Förslaget har också mött starkt bifall bland remissinstanserna. De invändningarsom har gjorts i denna del har inte rört de föreslagna principerna utan närmastfrågor om begränsning i vissa fall av semesterledighet för vilken semesterlöninte har tjänats in. Till den senare frågan återkommer jag längre fram. Ävenför egen del anser jag att kommittén har funnit en lämplig lösning när detgäller att tillförsälcra nu eftersatta grupper av arbetstagare bättresemesterförmåner. Jag ansluter mig därför tiU de föreslagna principema förförvärv av semesterrätt. Den nya ordningen medför att en arbetstagare undersemesteråret kan ha rätt tUl såväl betald som obetald semesterledighet. Endasti de fall då arbetstagaren under hela intjänandeåret fått lön eUer haft semestergrundandeledighet kommer hela semesterledigheten att vara förenad med semesterlön.SkiUnaden i innehåll meUan semesterledighet med lön och semesterledighet utanlön gör det även enligt min mening nödvändigt att i vissa hänseenden regleraledigheten på olika sätt, I lildiet med kommittén anser jag sålunda attarbetstagare inte skall vara skyldig att utnyttja rätten till semesterledighet,om han inte har tjänat in semesterlön som svarar mot ledigheten. Däremot bören arbetstagare inte 1976/77: 90 87 kunnafritt avstå från semesterledighet som är betald och endast få ut semesterlönen.Detta strider nämligen mot syftet med såväl gällande semesterlag som kommitténslagförslag. Arbetsgivaren bör således vara skyldig att se till attarbetstagaren utnyttjar semesterledighet endast i den män denna är förenad medsemesterlön som har tjänats in i den pågående anställningen. Skillnaden mellanbetald och obetald ledighet får, som jag skall närmare gå in på,betydelse även i en rad andra hänseenden. Skillnaden visar sig i fråga omledighetens behandling i samband med bl. a. semesterutläggning och avståendefrån utlagd semesterledighet i visst fall samt i fråga om rätten att sparasemester. När det gäller rätten till semesterlön föreslårkommittén att den nuvarande lagens uppbyggnad med ett intjänandeår som föregårsemesteråret behålls. Ett semesterår är intjänandeår för nästasemesterår. Under intjänandeåret förvärvar arbetstagaren rätt till semesterlön.Denna skall utnyttjas i samband med den semesterledighet som arbetstagaren harrätt till under det närmast följande semesteråret. Semesterlönen kan också utgåtidigare enligt avtal, dock aldrig annat än i samband med semesterledighet. Ensådan förskjutning kan bli aktuell om avtal träffats om att rätt tUlsemesterlön skall tjänas in under löpande kalenderår eller anställningsår.Avtal kan vidare träffas om att semesterlön skall utgå i förskott utan attlagens intjänanderegler frångås. Om arbetstagaren utnyttjar den föreslagnarätten att spara vissa semesterdagar, blir följden att semesterlönen för dessadagar kommer att utgå först under det semesterår då de sparade dagarna skalltas ut. En viktig förändring föresläs av semesterkommitténi fråga om intjänande- och semesterårens förläggning. Ändringen består i attintjänandeåret flyttas från föregående kalenderår tUl perioden den 1 maj30april. för intjänandeårets förläggning har kommittén valt medtanke på att semestrarna vanligen läggs ut juni augusti medtyngdpunkten . Intjänandeåret flyttas alltså närmare den normalasemestertiden. Enligt kommittén torde tiden från fram till början avsemesterledigheten i allmänhet räcka till för beräkning av semesterlönen. Genomförskjutningen av intjänandeåret kommer vidare löneökning den 1januari30 april under det kalenderår då semesteråret inleds att ge direktutslag pä semesterlönen för timavlönade. Vidare minskar den tid under vilkensemesterlönen står inne hos arbetsgivaren. Den som anställts ett årfår enligt förslaget full semesterlön påföljande år, medan hanenligt den nuvarande lagen skulle få endast under det året.Även den som anställs tjänar in en viss semesterlön, som kanutnyttjas redan under det semesterår som börjar . pekar på att den föreslagnaordningen av praktiska skäl blir svår att förena med de semesterkassesystemenligt vilka 1976/77: 90 88 arbetsgivarenbetalar in semestermedlen först efter intjänandeårets utgång eller i sambandmed att en anställning upphör, medan semesterlönen betalas ut tillarbetstagaren omkring midsommar. En sådan ordning gäller enligt avtal för bl.a. byggnadsarbetare. Tiden skulle enligt kommittén bli aUtför knapp för attarbetet med utbetalningen av semesterlönerna skall kunna hinnas med. Manföreslår att semesteravtalen anpassas tiU lagens regler t. ex. på så sätt attsemestermedlen betalas in efter hand under intjänandeåret. Enligt det av kommittén framlagda förslaget kanavtal träffas om annan förläggning av intjänandeåret, under förutsättning attavtalet inte försämrar arbetstagarnas semestcrförmåner. I det sammanhangetuttalar kommittén att det kan sättas i fråga, om det med hänsyn härtiU ärtUl-låtet att träffa avtal om att behålla SemL:s bestämmelser om attföregående kalenderår skall vara intjänandeår. Giltigheten av sådana avtalanges få prövas från fall till fall efter en helhetsbedömning av desemesterförmåner som avtalet ger arbetstagaren. Skälet till kommitténs ståndpunktär bl. a. att löneökningen av det kalenderår dåsemesteråret börjar med en sådan ordning inte kommer att avspeglas isemesterlönen. Förslaget att senarelägga mtjänandeåret harkommenterats av åtskU-liga remissinstanser. LO framhåller att den föreslagnaordningen har uppenbara fördelar men att den kan skapa problem inom bl. a. byggnads-och anläggningsindustrin med hänsyn tUl de semesterkassor som förekommer där.LO föreslår därför att bestämmelsen tiUs vidare görs dispositiv på så sätt attavvikelse kan bestämmas genom kollektivavtal på förbundsnivå. I sitt yttrandehänvisar LO till uttalanden av denna innebörd av vissa av dessa förbund.Förslaget tUlstyrks även av övriga arbetstagarorganisationer, även om Centralorganisationen /SR säger sig i princip föredra en regel om löpandeintjänandeår. Många remissinstanser ställer sig dock kritiska tiU förslaget.Det gäUer vissa statliga myndigheter samt (), televerketoch arbetsgivareorganisationer på de statliga och privata områdena. Kritikentar sikte på bl. a. svårigheterna att hinna beräkna och betala ut semesterlönen under den begränsade tid som återstår från intjänandeårets utgång framtill semesterperioden. En annan synpunkt som förs fram med stort eftertryck ärden, att företagens interna personal- och löneredovisning bygger på kalenderåroch att den föreslagna förläggningen bryter sönder de rutiner som därvidtillämpas. Några remissinstanser hänvisar tiU att även företagens uppgifts- ochredovisningsskyldighet gentemot det allmänna vanligen sker årsvis. Flera av dekritiska remissinstanserna förklarar sig dock kunna godta en förskjutning avintjänandeåret till tiden den 1 april31 mars. Från många håll stäUs därvidkrav på att bestämmelserna görs dispositiva, i vart fall i den meningen attavvikelse får ske genom centrala kollektivavtal. 1976/77: 90 89 avtalsfrihetensom, enligt vad jag har anfört, kommittén har antytt i sina motivaccepteras alltså iiite. EnUgt min mening medför en förskjutning avintjänandeåret fördelar i olika hänseenden. Viktigast i detta sammanhang är attnytillträdande på arbetsmarknaden och arbetstagare som har bytt anställning fårrätt till betald semesterledighet tidigare än . Genom att intjänandeåretsenareläggs kan man vidare förutsätta att semesterförmånerna oftare än nukommer att utgå i form av betald semesterledighet i stället för att utgöras avsemesterersättning. Slutligen medför förskjutningen av intjänandeåret attlöneökning under kalenderårets första månader läggs till grund försemesterlöneberäkningen. Jag anser det därför angeläget med en ändring på dennapunkt. Den kritik som har framförts mot förslaget äremellertid värd beaktande. Det är angeläget att de åsyftade fördelarna kanvinnas utan att onödiga administrativ och redovisningsmässiga problem samtidigtskapas. Det under remissbehandlingen framförda förslaget att förläggaintjänandeåret i anslutning tUl jämnt kalenderkvartal medför ingen merabetydande försämring för arbetstagarnas del jämfört med kommitténs förslag.Samtidigt leder det tiU att semesterberäkningsmtinerna bättre anpassas tiUgäUande redovisningsperioder inom företagen. Jag föreslår därför att det i lag föreskrivnaintjänandeåret skall utgöras av tiden den 1 april31 mars. ÅtskiUiga remissinstanser har som framgått krävtatt de nu berörda bestämmelserna görs dispositiva i större utsträckning än vadkommittén har föreslagit. En sådan ordning skulle närmast innebära attintjänandeåret även fick flyttas tiUbaka till föregående kalenderår, förutsattatt kollektivavtal härom träffades på central nivå. Jag kan för min del intefinna att en sådan möjlighet skuUe innebära någon fara för arbetstagarnas del.Jag vill erinra om att begränsningarna i den allmänna arbetstidslagen (1970:103, ändrad : 597) av arbetstidens längd kan frångås genom avtal sompå arbetstagarsidan har slutits av central arbetstagarorganisation. Det tordekunna förutsättas att semesteravtal som har slutits i sådan ordningsammantaget ger arbetstagarna lika omfattande förmåner som lagstiftnmgenmedför. De svårigheter som skulle uppstå vid en anpassning av vissasemesterkassor till det förskjutna intjänandeåret undviks vidare, om bestämmelsernagörs dispositiva. Enligt min mening bör därför avvikelse från lagensbestämmelser om intjänandeårets förläggning få ske genom kollektivavtal som påarbetstagarsidan har slutits eller godkänts av centralarbetstagarorganisation. Möjlighet bör därutöver Uksom hittiUs finnas att genomannat kollektivt eller enskilt avtal överenskomma om annat intjänandeår än detsom lagen anger, dock endast under förutsättning att avtalet inte innebärinskränkning i arbetstagarens rättigheter enligt lagen. Sammanfattningsvisföreslår jag sålunda att rätten till semesterledighet 1976/77: 90 90 ochrätten till semesterlön skiljs, att i princip varje arbetstagare får rätt tillfem veckors semesterledighet under semesteråret utan särskilt krav påintjänande, att rätten till semesterlön liksom skall förutsätta attförmånen har tjänats in men att semesterlönen beräknas på all intjänad lön utanbegränsningar med hänsyn till arbetets omfattning per kalendermånad, attintjänandeåret utgörs av tiden den 1 april31 mars och semesteråret av därpåföljande tolvmånadersperiod samt att bestämmelsen om intjänandeåretsförläggning görs dispositiv på sätt jag har angett. Liksom hittiUs skallrätt tUl semesterlön förvärvas vid viss s. k. privilegierad ellersemesterlönegrundande frånvaro. Möjligheterna härtill föreslås bli utvidgade. I det följande avser jag att gå närmare in påfrågorna om semesterledighet, semesterlön, semesterlönegrundande frånvaro,rätten att spara semester samt semesterlagens tillämpningsområde, vartillkommer frågan cm den särskilda semesterlagen för arbetstagare med radiologisktarbete. I det föregående har jag föreslagit att rätten tillsemesterledighet skaU skiljas från rätten till semesterlön och att särskildakvalifikationsregler inte skall gälla för rätten till ledighet. harjag pekat på att skillnaden i innehåll mellan semesterledighet med ochsemesterledighet utan lön bör föranleda att bestämmelserna i vissa hänseendenutformas olika, beroende på vilken typ av semesterledighet det är fråga om. Idet följande kommer jag att närmare ange vad som bör gäUa i nu angivnahänseenden. Innan jag går vidare vill jag emellertid ta uppfrågan hur betald och obetald semesterledighet skall fastställas. Detta fårbetydelse i alla de fall då en arbetstagare har börjat sin anställning föresemesteråret men inte tjänat in full semesterlön. Det är viktigt att för densituationen häUa fast vid att den semesterlön som har tjänats in hänför sigtill viss del av semesterledigheten och skall medföra i princip oförändradlönenivå under den tiden. har i semesterlönebestämmelsenför vecko- och månadsavlönade (11 § i kommittéförslaget) samt i motivuttalandenrörande förläggningen av obetald semesterledighet föreslagit en metod förberäkningen av betald och obetald semesterledighet. Denna innebär i huvudsakatt antalet betalda semesterdagar förhåller sig till fem-veckorsledigheten päsamma sätt som arbetstagarens anställningstid under intjänandeåret förhällersig till detta. Har arbetstagaren t. ex. varit anställd hos arbetsgivaren underhalva intjänandeåret, utgår således lön under halva semesterledigheten. Vidberäkningen av anställningstidens längd bortses från ledighet som inte grundarrätt tUl semesterlön. 1976/77: 90 91 Uppkomm.erbmtet dagantal, skall det höjas tUl närmast högre hela tal. . Återstoden avsemesterledigheten är obetald ledighet. Kommitténs beräkningssätt, som har lämnats utanerinran av remissinstanserna, bör enligt min mening godtas. Det är angelägetatt beräkningsmetoden kommer till tydligt uttryck i själva lagtexten och attberäkningsmetoden därvid utformas på ett mera konsekvent och tydligt sätt än ibetänkandet. Jag föreslär därför att i den nya semesterlagen tas in enbestämmelse av i huvudsak följande innebörd. Semesterlön utgår under lika stordel av femveckorsledigheten som den del av intjänandeåret under vilken arbetstagarenhar varit anstäUd hos arbetsgivaren. Har arbetstagaren varit frånvarande utanlön under arbetstid, räknas in i anställningstiden endast om denutgörs av semester eller ledighet som är semesterlönegrundande. Beräkningen avanställningstidens längd bör ske kalendariskt. Oavsett om lön utgått underlördagar och bör således räknas in i anställningstiden. I fråga om det närmare beräkningssättet får jaghänvisa till special-motiveringen. Enligt gällande rätt skall inte räknas ini semestem. Bestämmelsen har sin grund i att semestern skall vara minst fyraveckor. Om semestem är längre än i en följd räknas helgdagar in isemestern. Sedvanliga fridagar skall alltid räknas in i semestern. Begreppetsedvanlig fridag är i viss mån oklart. Härmed bmkar avses dag som för ettflertal arbetstagare sedvanemässigt inte är arbetsdag, fastän dagen inte är ensön- eller helgdag. kan som fridagar i denna bemärkelse räknas midsommaraftonoch flertalet andra helgdagsaftnar.