prop · G003149 · 1976-12-31 00:00:00 — Skogsförläggningslagen är tillämplig på arbete inomskogsbruket saml på flottnings-, flotdäggnings-, flottiedsbyggnads- ochvägarbete (1 §). Vid arbete som bedrivs på sådant avstånd från ställe därbostad finns att tillgå att det inte skäligen kan fordras att arbetstagamaskall bege sig dit för inkvartering, skall arbetsgivaren sörja för attarbetstagarna äger tillgång till bostad på eller i närheten av arbetsställe (2§). Används hästar vid arbetet och finns inte stallrum inom skäligt avståndfrån arbetsställe, skall genom arbetsgivarens försorg även tillhandahållasstallrum. Arbetstagare har å sin sida att medverka till vården av bostad ochstall, som ställs till hans förfogande, och till att ordning och sundhetiakttas (8 §). Prop.1916/11:149 179 Bestämmelser finns i skogsförläggningslagen vidareom beskaffenheten av bostäder och stall (4 och 5 §§). Dricks- och tvättvattenav lämplig beskaffenhet skall finnas att tillgå inom skäligt avstånd frånbostad och stall (7 §). Vid bostad skall finnas avträde och, där så erfordras,lämpligt utrymme för förvaring av ved. Där så skäligen kan påfordras skallockså finnas från bostaden avskilt utrymme för skötsel och förvaring avmotorsågar och liknande redskap. Skogsföriäggningslageninnehåller även bestämmelser om skyddsombud och skyddskommitté (9 §).Skyddsombud skall sålunda företräda arbetstagarna även i frågor om bostäder ochstall som avses i lagen. skall verka för att bostäder och stallär av god beskaffenhet och för att ordning och sundhet iakttas. Vad iarbetarskyddslagen och med stöd därav utfärdade föreskrifter stadgas medavseende på skyddsombud och skyddskommitté skall i tillämpliga delar gälla äveni frågor angående skogsförläggningar och skogsstall. Iförarbetena till skogsförläggningslagen konstaterades (prop. 1963: 126 s. 85)att fabrikstillverkade, transportabla byggen utgör det övervägande flertaletav de skogsförläggnmgar och skogsstall som nyan-skaffas. Med hänsyn härtill hari lagens 10 § införts en bestämmelse om skyldighet för tillverkare ochförsäljare av bostad och stall att tillse att byggnaden, när den avlämnas föratt tas i bmk inom riket eller här utställs till försäljning eller ireklamsyfte, uppfyller lagens fordringar. Tillsynenenligt skogsförläggningslagen utövas av arbetarskyddsstyrelsen och allmännayrkesinspektionen, i vilken fr. o. m. har inordnats dentidigare särskilda skogsyrkesinspektionen (11 §). Om arbetsgivaren intetillhandahåller bostad eller stall i enlighet med lagens föreskrifter ägeryrkesinspektionen förelägga arbetsgivaren att rätta missförhållandet (13 §).Inspektionen kan också förbjuda arbetsgivaren att bedriva visst arbete elleranvända viss bostad eller visst stall utan att iaktta angivna villkor.Yrkesinspektionen har möjlighet att under vissa omständigheter ingripa medföreläggande eller förbud mot byggnaders ägare redan innan en skogsförläggningtas i bruk (14 §). Vad i 13 och 14 §§ sägs om föreläggande och förbud gällerinte verksamhet som bedrivs av staten (18 §). Tillverkare eller försäljare kanav arbelarskyddsstyrelsen förbjudas att avlämna eller utställa bostad ellerstall som ej uppfyller de fordringar som gäller enligt lagen (17 §). Skogsförläggningslagen innehåller också vissaansvarsbestämmelser (20 och 21 §§). Till ledning vid tillämpnuigen avskogsförläggningslagen har arbetarskyddsstyrelsen utfärdat anvisningarangående skogs-förläggriingar. Med hänsyn till skogsbmkets mekanisering ochvägnätets utbyggnad kan skogsarbete enligt vad utredningen framhåller nu förtiden bedrivas 1976/77:149 18o underförhållanden som i flertalet fall medger dagliga resor mellan arbetsplatsen ochhemorten. Arbete i samband med flottning förekommer endast i obetydligomfattnmg och då under sådana förhållanden att det i regel finns möjlighet tillövematming i hemmet. Vad gäller vägarbete har skogsförläggningslagen mist sinbetydelse utom i enstaka undantagsfall. konstateras att det även inomandra verksamhetsgrenar än de som berörs i skogsförläggningslagen har blivitallt vanligare med tämligen långa avstånd mellan arbetsplats och bostad. Vidareförekommer det särskilt vid anläggningsarbeten att boende- ochserviceförhållandena för arbetstagama inrymmer liknande problem som vidskogsarbete i de fall då skogsbruket är förlagt till trakter som är alltföravlägsna för att dagliga hemresor skall kunna ske. Med hänsyn till det anfördaanser utredningen skäl ej längre föreligga för en sär-lagstiftning beträffandeskogsförläggningar. Det bör i stället eftersträvas att skapa generella reglerför de fall då arbetsförhållandena kräver en särskild reglering avbostadsförhållandena. Som utgångspunkt för en sådan reglering bör manenligt utredningens uppfattning skilja mellan å ena sidan lokalutrymmen, somavser förtäring, uppehåll under raster, redskapsvård och överliggning videnstaka tillfällen och som har mycket nära anslutning till arbetets utövandeoch å andra sidan egentliga bostäder där arbetstagarna tillbringar längreperioder. I det förra fallet bör bestämmelserna om personalutrymmen iförslage/ till arbetsmiljölag utgöra tillräcklig grund för atttillfredsställande förhållanden skall uppnås inom alla branscher där frågan äraktuell. När det gäller mera fasta bostäder bör kraven inte anges iarbetsmiljölagstiftningen även om bostädema, som fallet är medskogsstationerna, har nära samband med arbetet. Det gäller här störrearbetsplatser, där frågornas natur och anknytningen till den fysiskaplaneringen gör att kommunerna bör ha ansvaret för myndighetstillsynen.Utredningen hänvisar till det av utredningen rörande miljöproblem m. m. i vissaindustriområden (UMI) framlagda betänkandet (SOU 1975: 44) Etablering avmiljöstörande industri, där det föreslås att kommunerna skall ha ett ökatansvar för bostadsfrågorna vid storarbetsplatser. Även vid vissa förläggningarsom knappast omfattas av UMI:s förslag är de sanitära förhållanden, somproblemen i första hand gäller, enligt arbetsmiljöutredningens uppfattningnärmast en angelägenhet för de konmiunala myndigheterna. Som exempel nämnsvissa skogsförläggningar, baracker vid vissa anläggningsarbeten och s. k.jordgubbsläger. Utredningen fömtsätter att utredningen angående översyn avhälsovårdsstadgan uppmärksammar hithörande problem. Utredningen framhåller att det med hänsyn tillvissa föriäggningars ensliga belägenhet kan vara naturligt att yrkesinspektionenvid inspektionsbesök blir inkopplad på frågor om deras beskaffenhet. Yrkesinspektionenbör i sådana fall lämna de kommunala myndigheternas rapport om iakttagelser somsynes böra föranleda åtgärd. 1976/77:149 181 Av de uppgifter utredningen har inhämtat framgåratt skogsstall enligt skogsförläggningslagen förekommer i ytterst ringautsträckning och snart kan antas försvinna helt. Även bestämmelsema om skogsstalli skogsförläggningslagen anser utredningen därför kunna slopas. I den mån det ifortsättningen blir aktuellt att ge föreskrifter om skogsstall torde detenligt utredningen vara tillräckligt att bestämmelser kan utfärdas med stöd avlagen (1944:219) om djurskydd (ändrad : 350). I detta sammanhangnämner utredningen att djurstalls-kungörelsen (1973:270) f.n. inte ärtillämplig på stall som avses i skogsförläggningslagen. Med hänsyn till det anförda föreslår utredningenatt skogsförläggningslagen liksom djurstallkungörelsens undantag förskogsstall upphävs. Remissinstanserna har ingen erinran motutredningens förslag att skogsförläggningslagen upphävs. 19 Internationella konventioner m. m. I bilaga 3 till utredningens slutbetänkande finnsen översikUig sammanställning över internationella organ med uppgifter som istörre eller mindre utsträckning berör arbetsmiljöfrågoma. Vidare redogörs därför konventioner, rekommendationer och vissa resolutioner som () har antagit på arbetsmiljöområdet. Utredningen lämnar följande synpunkter på vissatill utredningen överlämnade ILO-instrument. I fråga om 1971 års konvention (nr 136) om skyddmot förgiftningsrisker härrörande från bensen och rekommendationen (nr 144) isamma ämne understryker utredningen vikten av att åtgärder vidtas för att istörsta möjliga utsträckning undvika de allvarliga risker som är förbundna medanvändningen av bensenhaltiga kemiska produkter. För att skydda dem somsysselsätts härmed krävs såväl tekniska som medicinska åtgärder. Redan dennuvarande arbetarskyddslagen liksom även lagen om hälso- och miljöfarliga varorjämte tillämpningsföreskrifter till dessa lagar innehåller bestämmelser somger underlag för förebyggande åtgärder. I arbetarskyddsstyrelsens anvisningarrörande hygieniska gränsvärden upptas bensen både som förgiftnmgsrisk och somcancerframkallande ämne. Arbetsmiljöutrednmgens förslag till arbetsmiljölagger underlag för vidtagande av ytterligare åtgärder som kan påkallas för attskydda mot ifrågavarande risker. 1976/77:149 182 deföreskrifter och andra åtgärder som kan komma till stånd enligtarbetsmiljölagen får framöver övervägas fömtsättningama för att ifrågavarandekonvention skall kunna ratificeras. Förslaget till arbetsmiljölag överensstämmer tillinriktning och uppläggning med konvention (nr 138) om minimiålder förtillträde till arbete. Erforderliga kompletterande myndighetsföreskrifter kanförutsättas komma till stånd i anslutning till lagförslagets genomförande.Vissa frågor kvarstår emellertid beträffande tillämpningsområdet förminimiålderskonventionen. Detta omfattar i princip alla slag av arbeten och ärinte begränsat till anställningsförhållandets ram. Ehuru arbetsmiljölagen avsesfå ett vidsträckt giltighetsområde, tar den dock i första hand sikte påverksamheter där arbetstagare är anställda. Vidare faller skeppstjänst ocharbete i arbetsgivarens hushåll utanför arbetsmiljölagen. berörda förhållandenanses ge vid handen att ett genomförande av utredningens lagförslag inte ensamtger förutsättningar för ratifikation av konventionen. konvention (nr 139) om förebyggande ochkontroll av yrkesrisker förorsakade av cancerframkallande ämnen och agenser hargodkänts av (prop. 1975:63, SoU 12, rskr 118). I konventionen finnsbl. a. en artikel som säger att bestämmelser om cancerframkallande ämnen skallutfärdas periodiskt. För del motsvaras de i konventionen åsyftade bestämmelsernaav arbetarskyddsstyrelsens anvisningar av olika slag, främst anvisningarna omhygieniska gränsvärden. Avsikten är att dessa anvisningar vid behov skallrevideras. Förfarandet innebär att arbetarskyddsstyrelsen fortlöpande bevakarfrågan och så snart anledning föreligger gör ändringar eller kompletteringar.Därmed har enligt utredningens mening syftet med den i konventionstextenföreskrivna periodiciteten uppnåtts. Några ytterligare åtgärder i dettaavseende erfordras därför inte. Enligt cancerkonventionen skall vidare ett systemför registrering av relevanta data upprättas. Av konventionstexten framgår intevilka typer av uppgifter som avses. Något system för insamlande av data om expositionför cancerframkallande ämnen i arbetslivet finns ännu inte i Sverige.Utredningen framhåller att man vid strävandena att kartlägga sambandet mellanohälsa och faktorer i arbetsmiljön får ta hänsyn till de åtaganden som Sverigehar gjort enligt den nu diskuterade ILO-kon-ventionen om yrkesbetingad cancer. I cancerkonventionen finns också en artikel om attexponerade eller potentiellt exponerade arbetstagare skall informeras om riskeroch skyddsåtgärder. Bestämmelsen täcks av de regler om arbetsgivarensinformationsskyldighet som utredningen har föreslagit. Den information som härkrävs bör kunna ges inom ramen för den lokala skyddsverksamheten ochföretagshälsovården. Några lagstiftningsåtgärder därutöver anser utredningeninte behövliga. Prop.1976/77:149 183 Utredningen tar också upp en artikel icancerkonventionen enligt vilken åtgärder skall vidtas för att säkerställa attarbetstagarna får tillgång till sådana undersökningar under och efteranställning som är nödvändiga för att bedöma exponeringen och övervaka derashälsotillstånd. Utredningen pekar i detta sammanhang på den utbyggnad som börske av företagshälsovården och de yrkesmedicinska sjukhusenheterna.Arbetsmiljöutredningen har som tidigare nämnts förordat att frågor omföretagshälsovården övervägs av en särskild utredning. Behovet av undersökningav den exposition som arbetstagama varit utsatta för i yrkeslivet och avhälsoövervakning kommer enligt vad utredningen framhåller dessutom i beaktandegenom den allmänna hälso- och sjukvården. Konventionen (nr 127) och rekommendationen (nr 128)angående den högsta vikt som får bäras av en arbetstagare antogs av 1967 årsinternationella arbetskonferens. Enligt utredningens mening föreligger det pådetta område stora svårigheter att fastställa och tillämpa regler ellerriktvärden för vad en person kan lyfta och bära. Frågan om vad man kan lyftaoch bära hänger nära samman med rent fysiologiska och tekniska förhållanden.Den fysiska styrkan varierar också i hög grad. Rent tekniskt tillkommer vilkenform och storlek bördan har som skall lyftas och bäras, hur lång sträcka denskall bäras osv. Även klimatiska förhållanden kan spela roll. Av ergonomiskbetydelse är också den lyft- och bärteknik som tillämpas. Betydande svårigheterföreligger därför att söka fastställa riktvärden av det slag som avses ikonventionen och den tillhörande rekommendationen. Förutsättningar för attratificera konventionen anses inte föreligga. Utredningen går vidare igenom ett antal av Sverigeratificerade ILO-instmment och finner att läget i ratifikationshänseende inteförändras om utredningens förslag genomförs. Härvid förutsätts i fråga omkonventionen (nr 13, 1921) angående användande av blyvitt vid målning ochkonventionen (nr 32, 1932) angående skydd mot olycksfall för arbetare, sysselsattamed lastning och lossning av fartyg, att arbetar-skyddsstvTelsen med stöd avarbetsmiljölagen meddelar närmare föreskrifter som svarar mot konventionemasbestämmelser. Beträffande ett antal ILO-instmment påarbetsmiljöområdet som inte har ratificerats av framhåller utredningenatt de ter sig föråldrade och inte aktuella för ratifikationsåtgärderfrån svensk sida. Avremissinstansema har endast uttalat sig i anledning av vadutredningen anfört om intemationella konventioner m. m. Enligt ILO-kommitténhar utrednmgen på ett föredömligt sätt redo- 1976/77:149 184 visatdet internationella samarbetet på arbetarskyddsområdet och vid utarbetandet avsina förslag beaktat existerande intemationella normer. Beträffandekonventionen om skydd mot förgiftningsrisker från bensen anser ILO-kommitténdet viktigt att ratifikationsmöjlighetema beaktas vid utarbetande av närmareföreskrifter enligt arbetsmiljölagen. Rekommendationen i samma ämne bör tjänasom vägledning i detta arbete liksom erfarenheterna av konventionenstillämpning i andra länder. Till frågan om ratifikation av konventionen omminimiålder för tillträde till arbete önskar återkomma när ävenfartygsmiljöutredningen har slutfört sitt arbete. Vad gäller den av ratificerade konventionenom förebyggande och kontroll av yrkesrisker förorsakade av cancerframkallandeämnen och agenser understryker vikten av att åtagandena enligtkonventionen beaktas i de fortsatta strävandena att kartlägga sambandet mellanohälsa och faktorer i arbetsmiljön. Detta gäller bl. a. i den fortsattabehandlingen av yrkesskadestatistikutredningens förslag (SOU 1976: 17). Vidarebör den tillsatta utredningen om företagshälsovårdsfrågor beaktakonventionen om yrkescancer liksom även ILO-rekommendationen (nr 147) i sammaärende. Till vad utredningen anför om konventionen ochrekommendationen om den högsta vikt som får bäras av en arbetstagare fogarILO-kommittén följande. Konventionen innehåller vissa särbestämmelser avseendekvinnor och ungdomar. Nordiska socialpolitiska kommitténs utskott föruppföljning av har under det intemationella kvirmoåretundersökt de nordiska ländernas förhållande till vissa ILO-instrument som rörkvinnans ställning i arbetslivet, däribland ifrågavarande konvention. IutskoUets rapport (NU 1976: 6) konstateras att inget nordiskt land harratificerat konventionen, bl. a. därför att den strider mot principen omlikabehandling oavsett kön. Denna princip skrevs på nordiskt initiativ in i dendeklaration om kvinnliga arbetstagares jämställdhet i fråga om möjligheter ochbehandling som antogs av intemationella arbetskonferensen (artikel 9).Med hänvisning till detta avstyrker att konventionenratificeras. delar utredningens uppfattning attett antal äldre , som inte har ratificerats av , i daginte är aktuella för ratifikation. 1976/77:149 185 20 Föredraganden 20.1 Inledande synpunkter Den snabba tekniska och sociala utvecklingenpräglar dagens arbetsmiljö. Utvecklingen av svenskt arbetsliv har drivits pågenom nya arbetsmetoder och organisationsformer. På den tekniska sidan harskett en stark mekanisering och ofta en automatisering av arbetet. Mekaniseringoch automatisering har gått hand i hand med en omfattande strukturrationalisering.Kemiska produkter och processer har vunnit insteg i en tidigare okändutsträckning. AUt detta har gett fömtsättningar för en kraftig välfärdsökning.Befolkningens ekonomiska och kulturella villkor har avsevärt förändrats.Successivt har den sociala tryggheten kunnat byggas ut. En betydande sänkningav arbetstiden har kunnat genomföras. Även från arbetsmiljösynpunkt kan i många fallkonstateras positiva effekter av de tekniska landvinnmgarna. En rad tunga,förslitande och ofta starkt olycksfallsbelastade arbeten har försvunnit. Gamlatrånga lokaler har ersatts med bättre och rymligare i samband medutvidgningar. har emellertid nya och svårbemästradeproblem uppstått. De energikällor som tagits i anspråk har bl. a. gett upphovtill buller- och värmeproblem. Tekniska anordningar har ofta medfört störningari form av luftföroreningar. Problemen kan också gälla besvärandearbetsställningar liksom nya olycksfallsrisker. Antalet olycksfall i arbete äralltjämt stort. Stor uppmärksamhet tilldrar sig de kemiska riskerna i arbetslivet.Kunskaperna är ofullständiga om verkningarna av många kemiska ämnen. Undersenare tid har det kommit alarmerande rapporter om långtidsverkningar av vissakemiska ämnen. Teknologin ledde tidigt till vissa arbetsmetodersom inte är anpassade efter människans fömtsättningar och behov. Den anställdebands vid mekanisering av arbetet i uppgifter som splittrats upp i kortaarbetscyk-ler. lever kvar en rad arbetsformer som är otillfredsställandefrån denna synpunkt. Med automatisering har ibland följt en bindning vid renaövervakningsuppgifter. I rationaliseringens spår har vidare ej sällan följtökad arbetstakt och övergång till skiftarbete. Många upplever sitt arbete sompsykiskt pressande. Dagens arbetsmiljö måste också ses mot bakgrund av attanspråksnivån hos de anställda har höjts starkt som ett resultat avvälfärdsutvecklingen. En ökad medvetenhet gör att arbetsförhållanden somtidigare framstod som godtagbara nu kan upplevas som helt otillfredsställande. Krav på bättre arbetsmiljö har med stor tyngd förtsfram av den fack-hga rörelsen. i (LO) har i enundersökning om fackföreningsrörelsen och den tekniska utvecklingen framhållitatt en teknokratisering av arbetsprocessen hotar att tömma arbetet på engagemangoch innehåll. En undersökning inom har visat att 1976/77:149 186 detövervägande antalet av medlemmarna upplever hälsorisker på gmnd av förhållandeni arbetsmiljön. Riskerna för hörselskador till följd av höga bullernivåer samtkemiska och psykiska hälsorisker har betonats särskilt. Dessa undersökningarhar följts av en rad andra som pekar på brister i arbetsmiljön och den oro deanställda upplever inför dessa. Inom ()har en omfattande undersökning gjorts om tjänstemännens arbetsmiljöförhållandenoch dessas effekter på hälsa och välbefinnande. I undersökningen intar depsykiska hälsoproblemen en framträdande plats. På liknande sätt har enundersökning gjorts inom Centralorganisationen /SR. I korta drag har här angetts några framträdandeproblem i dagens arbetsliv. Omfattande insatser har gjorts för att komma tillrätta med dem. Skyddsarbetet inom företag och förvaltningar har intensifieratsunder senare år. Arbetarskyddsmyndigheterna har fått kraftigt förstärkta resurser.Genom ökad forskning inom arbetsmiljöområdet har nya kunskaper erhållits omsambandet mellan arbete och hälsa och om hur man skall bekämpa yrkessjukdomaroch arbetsolycksfall. En utveckling hän mot arbetsuppgifter med större innehållär vidare klart skönjbar i arbetslivet. hemställde (2LU 1969: 58, rskr273) om en allmän översyn av arbetarskyddslagen (1949: 1, ändrad senast 1976:583). Ar 1970 tillsattes arbetsmiljöutredningen (S 1970: 35). Utredningen lämnadeår 1972 sin första betänkande (SOU 1972: 86) Bättre arbetsmiljö. På grundval avbetänkandet reformerades arbetarskyddslagstiftningen till vissa delar(prop. 1973: 130, SoU 1973: 25, rskr 290). Bakom denna reform stod en i stortsett enig riksdag. Genom reformen stärktes de anställdas inflytande överarbetsmiljön. De fackliga organisationernas roll när det gäller att skapa enbättre arbetsmiljö betonades kraftigt. I syfte att förbättra skyddsförhållandenainfördes nya regler om skyddsombudens och skyddskommittéernas uppgifter ochbefogenheter. Nya bestämmelser skapades om förhandsgranskning av arbetslokaleroch om skyddsåtgärder på gemensamma arbetsställen. Viktiga ändringar skedde ifråga om sanktionssystemet och tillsynsverksamheten. Arbetarskyddsmyndigheternaomorganiserades och förstärktes. Samordningen mellan forskning och tillämpninginom arbetsmiljöområdet förbättrades. Till bilden hörde också förstärkningar avden arbetarskyddsfond som hade startat sin verksamhet den 1 januari 1972.Fondens medel används för forskning och utveckling samt utbildning ochinformation. Forskningen har härigenom kunnat intensifieras och en omfattandeutbildningsverksamhet avseende grundläggande arbetsmiljöfrågor har kunnatgenomföras. Frågorna kring arbetsmiljön har mångainfallsvinklar. Av gmndläggande betydelse i arbetslivet äranställningstryggheten och sysselsättningsmöjligheterna. På dessa områden utfärdades lagen Prop.1976/77:149 187 (1974:12) om anställningsskydd (ändrad : 593) och lagen (1974: 13) omvissa anställningsfrämjande åtgärder (ändrad : 743). Även dermareglering utgår från tanken att ett samspel är nödvändigt mellanlagstiftningsåtgärder och den fackliga rörelsens insatser.Anställningsskyddslagens viktigaste regel innebär ett krav pä saklig grund föruppsägning. Främjandelagen syftar till att för äldre eller handikappadearbetstagare förbättra arbetsförhållandena och trygga fortsatt anställningeller främja nyanställning. För att ge stöd åt fackligt arbete antogs år 1974även lagen (1974: 358) om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen(ändrad : 594). Enannan arbetsrättsreform av stor räckvidd har trätt i kraft den 1 januari 1977.Jag syftar på lagen (1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet, som ger deanställda medbestämmande i kraft av deras arbete. Lagen förutsätter attarbetsmarknadens parter träffar kollektivavtal om arbetslagarnasmedbestämmande. De anställdas strävanden stöds i lagen av bl. a. en vidsträcktförhandlings- och informationsrätt samt tolkningsföreträde i vissa frågor förden fackliga organisationen. Grundtanken är att det är genom löntagamas aktivamedverkan som ett arbetsliv kan byggas upp präglat av samverkan och gemensamtansvarstagande, av trygghet, meningsfulla arbetsuppgifter och arbetsglädje.Medbestämmandelagen får på så sätt stark anknytning till annan lagstiftning omarbetsmiljön. På en rad andra områden har också underlag skapatsför en förnyelse och demokratisering inom arbetslivet. Här kan erinras om attår 1976 har antagits en lag (1976: 351) om styrelserepresentation för de anställdai aktiebolag och ekonomiska föreningar. Syftet är att genom styrelserepresentationbereda de anställda insyn och inflytande i företagets verksamhet. Lagenersätter med vidgat innehåll en tidigare gällande lag av försökskaraktär. Ett livligt reformarbete har sålunda under1970-talet ägt mm på arbetsrättens område.