prop · G003151 · 1976-12-31 00:00:00 — har tillstyrkts eller lämnats ulan erinran avflertalet remissinstanser. i hälsar förslaget medtillfredsställelse och framhåller att det har varit en återkommande svårigheti nämndens arbete atl finna en lämplig person som har varil villig alt åta sigförvaltningsuppdraget. Också tillstyrker uttryckligenförslaget i denna del. Kommunen erinrar om alt en kommun visserligen inte harnågra lagliga möjligheter att ålägga ett allmän-nylligl förelag eller enkommunal tjänsteman att åta sig förvaltningsuppdrag av detta slag. Rentfaktiskt torde emellertid kommunen ha goda möjligheter alt föreslå lämpligaförvaltare. Då kommunen har ett reellt intresse av all förvaltningen av defastigheter, som sätts under tvångsförvallning. sköts på bästa möjliga sätt,bör det också ligga i kommunens intresse att hjälpa hyresnämnden alt utselämpliga förvaltare. i anser alt det i första hand börankomma på kommunen och inte på hyresnämnden att anskaffa en lämpligförvaltare. Enligl förslaget skall emellertid hyresnämnden vända sig tillkommunen för att få förslag till förvaltare först sedan nämndens egnamöjligheter att skaffa fram förvaltare har utnyttjats. Förslaget synesförutsätta atl hyresnämnden har resurser alt på egen hand anskaffa lämpligaförvaltare. möjligheter i della avseende är dock starktbegränsade. Givetvis kan hyresnämnden vända sig till vederbörandefastighetsägare- eller fastighetsförvaltareförening med framställning omförslag på lämplig förvaltare. Härutöver torde emellertid nämndens möjlighetervara obefintliga. Del mest ändamålsenliga är därför att nämnden direki vändersig till kommunen som har större förutsättningar än nämnden att finna kvalificeradeförvaltare. Kritik av motsatt innebörd härockså framkommit. Sålundaanser5/ocA-holms kommun alt utredningen inle har anfört någon bärandemotivering för den föreslagna ordningen. Visseriigen finns i många kommuner kommunalabostadsbolag som är skickade att utföra förvaltningsuppdrag. Eftersom de ärsjälvständiga rättssubjekt kan dock kommunen ej ålägga dem atl utföra uppdrag.Det bör därför övervägas om bestämmelsen kan ulgå. kommun finner detonödigt atl i lag föreskriva en skyldighet för kommunen att anvisa förvaltare.I likhet med vad som sker på många andra områden kan förväntas alt kommunernautan särskild föreskrift medverkar i erforderlig utsträckning. Frågan omentledigande av förvaltare har berörts av bosladsdomstolen. Prop.1976/77:151 30 Enligt förslaget kan hyresnämnden utse ny förvaltare, närförhållandena föranleder det. Utredningen har inle berört frågan vad som skallgälla när en förvaltare begär att få bli entledigad från sitt uppdrag. Medhänsyn lill atl förvaltningarna oftast är komplicerade och till att det krävsmycket tid och arbete innan förvaltaren är insatt i förvaltningen av enfastighet skulle det enligl bosladsdomstolen vara olyckligt med tätaförvallarbylen. Enligl bosladsdomstolen behövs därför möjligen en regel avinnehåll alt förvaltare får entledigas på egen begäran bara om särskilda skälföreligger. De föreslagna bestämmelserna om förvaltarens allmänna åliggandeninnebär bl.a. att förvaltaren skall vara verksam för atl skälig avkastningerhålls. Denna föreskrift kritiseras av . Vid tvångsförvallninglorde förhållandena i fastigheten oftast vara sådana atl ett uttalat krav påavkastning ter sig verklighetsfrämmande, i vart fall under förvaltningensinledningsskede. Föreskriften kan vara elt direki hinder mol erforderiigaåigärder i en tvångsförvallningssiluation. Kommunen anser därför att den börutgå. Frågan om förvaltarens befogenheter har föranlett vissaerinringar. Bosladsdomstolen gör del allmänna påpekandet atl det i praktikenkan uppslå gränsdragningsproblem mellan vad som ingår i förvaltningsuppdragetoch vad som faller uianför samt mellan vad förvaltaren kan eller bör undantafrån förvaltningen och vad han inte kan undanta. Utredningen har intepenetrerat dessa problem. anser att de långtgående befogenheter somförvaltaren erhåller enligl förslaget gör det nödvändigt alt inrätta ettsärskilt kontrollorgan, gärna i anslutning till vederbörande hyresnämnd.Samfundet pekar på att konkursförvaltare i allmänhet torde uppleva det som entillgång alt i sina bedömningar kunna få stöd av rättens ombudsman, och deltasärskilt när konkursgäldenären är besvärlig atl ha att göra med. 1tvångs-förvaltningsfallen är fastighetsägaren nästan regelmässigt svår att haatt göra med, långt mer än vad som är normalt i konkurser, och förvaltaren, somnormalt inte är jurist, kan ha juridiskt och ekonomiskt mycket svårbedömbaraoch betydelsefulla frågor att sköta. finns elt behov av ökaträttsskydd för fastighetsägaren, eftersom han helt kopplas av från förvaltningen.Det finns därför enligt samfundets mening starka skäl att överväga ettinstitut motsvarande rättens ombudsman i konkursförfarandet. Redan i sittremissyttrande över förslaget till tvångsförvaltningslag uttalade sigsamfundet för inrättandet av ett kontrollorgan. Frågan härom har fått ökad viktgenom den nu föreslagna skärpningen av lagstiftningen. Enligt utredningsförslaget är det förvaltaren som självfår avgöra om det ankommer på honom alt reglera en viss skuld som gällerfastigheten. Utredningen uttalar i sammanhanget alt förvaltaren bör kunnaunderlåta att reglera lån med panträttssäkerhet i fasligheten endast dåomständigheterna klart lalar för all medlen inte kommit fastigheten till godo.Detta uttalande kritiseras av . Förbundet erinrar omatt ell hin- Prop.1976/77:151 31 der för effektiv förvaltning kan vara all faslighetenbesväras av stora skulder. Om räntor och amorteringar är alltför betungandeblir drift- och underhållsåtgärder eftersatta. Enligt förbundets mening bordeutredningen närmare ha utvecklat motiven för atl just långivare med panträtt ifasligheten skall hållas helt skadeslösa när faslighelsägaren missköler sinaålagan-den. Prakiiskl sell kan långivarna i högre grad än hyresgäslerna väljaeller avstå från engagemang i fastigheten. Den risk långivarna löper är redanbeaktad genom lånevillkoren. Långivarna förulsälls också prövafaslighets-ägarens kreditvärdighet och fastighetens värde som säkerhet. Omfastig-helsägaren sedan missbrukar förtroendet, är enligt förbundets mening hyresgästernasintresse av goda boendeförhållanden mer skyddsvärt för samhället änlångivarnas rätt lill räntor och amorteringar. En möjlig regel är enligtförbundets mening att ge tvångsförvaltaren full befogenhet att avgöra vilkalån som skall förräntas och amorteras, sedan nödvändiga drift- ochunderhållsutgifter är betalda. Hyrorna bör alltså i första hand användas lilllöpande utgifter för skötsel och renhållning, bränsle, el-ström och vatten,reparationer m. m. Av hyresmedel som därefter återstår får långivarna betalt iförmånsordning. Ägarens tillskott bör likaså främsi användas för löpandeförvaltningskostnader och endast i mån av tillgång för räntor och amorteringar. Enligl förslaget får förvaltaren inte utan hyresnämndenslillslånd la upp lån eller låta företa inskrivningsålgärd beiräffandefastigheten. påpekar all utredningen inle har angett vad somavses med uttrycket inskrivningsåtgärd. Inskrivningsrätlsligt har termen enganska vidsträckt innebörd och omfattar bl.a. ansökan om lagfart. Åtskilligain-skrivningsålgärder bör emellertid förvaltaren få vidta utan särskilttillstånd av hyresnämnden, t.ex. atl söka lagfart då fastighetens ägareförsummat det eller atl låta döda inteckning. Avgörande för vilka åtgärderförvaltaren skall kunna vidta bör vara om fastighetens panträllsbelastning ökaseller inte. Bosladsdomstolen förordar atl lagtexten omarbetas i enlighet meddenna princip. Bostadsdomstolen framhåller vidare att avsikten med förslagettorde vara att förvaltaren inle skall behöva hyresnämndens tillstånd för atl taupp lån i mindre omfattning för den löpande förvaltningen. Denna befogenhel börmöjligen komma lill uttryck i lagtexten. Slutligen påpekar bostadsdomstolen altutredningen synes ha förutsatt atl del normall bör ankomma på hyresnämnden althöra fastighetsägaren, innan nämnden avgör ärende om tillstånd för förvaltarenalt företa viss åtgärd. Av motiven framgår inte om della utgör en nödvändigförutsättning för tillståndet eller om nämnden mera får laga efter läglighet.Med hänsyn till alt fastighetsägaren kan bli personligen betalningsansvarigför lån som förvaltaren med nämndens tillstånd lar upp, ligger det närmast tillhands alt tolka uttalandet på det sätt som har angetts först. Bostadsdomstolenanser att ett klargörande behövs. Om lagstiftningen skall ha den innebördenalt fastighetsägarens hörande är nödvändigt bör del komma till uttryck ilagtexten. Prop.1976/77:151 32 Enligt förslaget kan förvaltaren besluta alt angelägenhetsom saknar betydelse för ändamålet med förvaltningen skall undantas frändenna. i anser att förvaltaren bör åläggas skyldighetatl ofördröjligen underrätta nämnden om ett sådant beslut fattas. De föreslagna bestämmelserna om belalningsåläggande hartilldragit sig stort intresse vid remissbehandlingen. Principen om altfaslig-hetsägaren skall kunna åläggas atl från sina samtligaförmögenhetslillgång-ar tillskjuta medel till förvaltningen godtas överlag avremissinstanserna. Mycket positivt till en regel av delta innehåll är . somframhåller att finansieringsformen måste betraktas som rimlig, inte minst motbakgrunden av att försumliga fastighetsägares tillgångar ofta har skapatsgenom fastighelsaffärer. där undermålig fastighetsskölsel och medvetenförslum-ning inte sällan har ingått som ett led i affärsverksamheten. Åtskilliga remissinstanser, som i och för sig tillstyrkerförslaget, påpekar emellertid att belalningsåläggande i många fall lorde varaen ganska verkningslös åtgärd för att tillförsäkra förvaltaren behövligamedel. i framhåller atl fastighetsägaren i de fall. då hanhar andra fastigheter eller på annat sätt har tillgång till medel förreparationer, som regel torde ha medverkat till förvaltningsavtal eller annanuppgörelse, så att tvångsförvaltning inte har behövt tillgripas. Detsammagäller då han själv bor i den aktuella fastigheten. När tvångsförvaltning måsttillgripas lorde praktiskt tagel alllid ägarens ekonomiska situation vara sådanatt det blir omöjligt att få honom atl tillskjuta medel till förvaltningeneller ens betala ersättning för disponerade utrymmen. vill förden skull dock inte föreslå atl reglerna utgår. De kan nämligen tillsammans medövriga regler få möjligheten till tvångsförvaltning att framstå som såallvarlig att ägaren, utom i extremfallen, ser lill atl sådan förvaltning kanundvikas. Näringslivets byggnadsdelegation anser att belalningsåläggande iblandkan fungera som en utväg för alt bemästra vissa besvärliga situationer. Mångengång måste emellertid ett utkrävande av personligt betalningsansvar te sigtämligen utsiktslöst. Delta gäller l.ex. när ägaren har myckel små tillgångarutöver fastigheten eller när det tillskott som behöver tillföras fastighetensekonomi är av betydande storleksordning. I sådana fall kommer ettbelalningsåläggande i realiteten att utmynna i ett konkursförfarande utan attförvaltaren för den skull erhåller de medel som han behöver. anför liknande synpunkter. Några remissinstanser finner del också av andra skältveksamt om den föreslagna ordningen i nämnvärd grad kommer att kunna bidratill att lösa förvaltarens finansieringsproblem. i Stockholmifrågasätter om systemet med belalningsåläggande kan komma alt fungera annatän i sädana fall då ägandeförhållandena är okomplicerade. Så är dock sällanfallet när en fastighet blivit föremål för den spekulativa marknadens intresse.Även om ansökan om tvångsförvaltning kan riktas mol fastighetens lagfarneägare, är det inte givet atl denne vid tillämpning av reglema om Prop.1976/77:151 33 belalningsåläggande skall anses som fastighetsägare.Bulvanförhållanden av olika slag synes ofta förekomma. De svårigheter som kanmöta i rättstillämpningen bör inte underskattas och prövningen torde endastsällan kunna bli så summarisk som utredningen har tänkt sig. Bosladsdomstolen påpekar atl man knappast lorde kunnameddela beslut om belalningsåläggande i sådana fall då endast interimistisktbeslut om tvångsförvallning föreligger. Frågan förtjänar enligtbostadsdomstolens mening att övervägas närmare. anmärker altdet inte klart framgår av förslaget om belalningsåläggande kan beslutas ulanhinder av att fastighetsägare inte har delgivils ansökan härom. Om sådan delgivningär erforderlig, kan möjligheten att meddela beslut om belalningsåläggande fåbegränsad användning. Delsamma gäller om man inte vet vem som är räll fastighetsägare.Det synes knappast möjligt all meddela belalningsåläggande utan att del harutretts vem som är rätt ägare. 1 vart fall kan inte exekutiva åtgärder vidtas. 1 vissa detaljfrågor har från några håll invändningarframförts mot den av ulredningen förordade lösningen. Advokatsamfundetkritiserar utredningens ståndpunkt alt särskild prövning av fastighetsägarensförmåga alt utge del belopp som åläggandet omfattar inte bör företas innanåläggandel meddelas av hyresnämnden. Att låta den prövningen ske påverkställighelssla-diet kan leda lill onödiga ingrepp med åtföljanderättsföriusler för fastighetsägaren. föreningsbankers förbund anseralt bestämmelsen om belalningsåläggande måsle nyanseras med hänsyn till att iden grupp av hyresvärdar som lagstiftningen riktar sig mot finns representeradhela skalan av försumlighet. Tillämpningen av bestämmelsen i det enskildafallet kan därför komma att leda lill konsekvenser som inte är förutsedda ellereljest godtagbara från billighetssynpunkl. Beträffande den lagtekniska utformningen av förslagetframhåller bostadsdomstolen att det i tydlighetens intresse bör framgå avlagtexten att belalningsskyldighel får åläggas fastighetsägaren endasi efteransökan av förvaltaren. För all beslut om betalningsskyldighet skall bliverkställbart torde krävas att det av beslutet framgår också till vem medlenskall utges. Med en sådan jämkning vinnes ytterligare att utredningensuttalande atl förvaltaren i händelse av exekution bör likställas med borgenärfår siörre tyngd. Förslagel om att meddelat belalningsåläggande ej skallgälla, om fastigheten övergår till ny ägare innan beloppet har erlagts,kritiseras av . En sådan ordning kan vara otillfredsställandefrån förvaltningssynpunkt. Genom försäljning till en person som efteröverlåtelsen visar sig sakna medel skulle en fastighetsägare kunna undgåbetalningsskyldigheten. Kommunen föreslår att betalningsskyldighet förkostnader som avser förvaltningsålgärder som vidtagits fram tilltillträdesdagen kvarstår på den förutvarande ägaren. I förslaget upptas en kompletterande regel ombetalningsskyldighet för 3 1976177. Prop.1976/77:151 34 del fall atl fastighetsägaren är en juridisk person.Belalningsåläggande föreslås då kunna meddelas även den som till följd av egeteller närståendes aktie- eller andelsinnehav eller annan liknande grund kanantas ha ett väsentligt inflytande i den juridiska personen. Denna bestämmelseavstyrks av bosladsdomstolen, hyresnämnderna i och ,. Näringslivets byggnadsdelegation, ochSveriges fastighetsägareförbund. Dessa remissinstanser framhåller alt ettgenomförande av förslaget i denna del skulle innebära ell principielll vikligtavsteg från de principer på vilka den svenska associationsrätten bygger, iförsta hand från föreskriften i 1 kap. I § aktiebolagslagen (1975; 1385) om attdelägarna i aktiebolag ej svarar personligen för bolagels förpliktelser. Ettsådant avsteg bör enligt dessa remissinstansers uppfattning inle göras i ettlagstiftningsärende av så begränsad räckvidd som delta. Bosladsdomstolen tillägger att de skäl som anförs tillslöd för förslaget dessutom inle är övertygande. Domstolen anser inte alt manmed framgång kan åberopa att samma lösningar valts inom skattelagstiftningen.Vidare inger den lösning som utredningen föreslagit i sak betänkligheter.Sålunda skulle enligt förslaget en dödsbodelägare, som har ansökt om förordnandeav boutredningsman, kunna drabbas av personlig betalningsskyldighet. Skulleförslagel ändock genomföras, måste enligt bostadsdom-stolens meningförutsättningarna för betalningsskyldighetens inträde preciseras meranoggrant. Det bör närmare anges dels vad som menas med "väsentligtinflytande", dels vem som skall anses som "närstående". i pekar på att förslagel i dennadel går längre än vad utredningen angett som principiell utgångspunkt, nämligenatl betalningsskyldigheten skall avse medel ur tillgångar, varav den tvångsförvaltadefastigheten utgör en del. Vidare är förutsättningarna för betalnings-åläggandemot personer uianför aktie- och andelsägarnas krets alltför obestämda ilagtexten och ofullständigt belysta i motiven. anser attförslaget i denna del behöver övervägas ytterligare, möjligen vid senaretidpunkt som ett led i en samlad utredning av möjligheterna all komma lillrälla med akluella missförhållanden på fastighetsmarknaden. iMalmö anmärker att den föreslagna bestämmelsen skulle kunna få lill följd attt.ex. anhöriga till en person som gjort sig skyldig lill brottsliga förfarandenoch lämnat landet oförskyllt åläggs en omfattande belalningsskyldighel.Hyresnämnden anser alt lagtexten i vart fall måste ändras så alt orden"eget eller närståendes" utgår. Näringslivets byggnadsdelegationanser att ulredningen på förevarande punkt gjort etl avkall på beviskraven påett sätt som i praktiken måste innebära stora risker frånrättssäkerhetssynpunkt. framhåller atl om man accepterar attverksamhet får bedrivas i aktiebolagsform, innebär detta också att man fåracceptera att elt personligt betalningsansvar för aktieägare inle föreligger. Prop.1976/77:151 35 erinrar om atl ansvarighet för juridiskpersons ställföreträdare i skattelagstiftningen - 77 a § uppbördslagen(1953:272), 48 a § lagen (1968: 430) om mervärdeskatt och 27 a § lagen (1959:92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskauning - avser en solidariskansvarighet med regressrätt. Ansvarigheten gäller endast den som kan betecknassom företrädare och inträder endast i fall av uppsåtliga eller grovt oaktsammaunderiåtelser. Ansvarigheten prövas av allmän domstol, som kan jämka ellerefterge ansvaret. Utredningens förslag avviker enligt riksskatteverketsuppfattning i väsentliga avseenden från denna ordning. I fråga om närståendebegreppetföreslår utredningen ingen närmare reglering i bostadsförvallningslagen ulanhänvisar till vad som gäller enligt två andra lagar, nämligen 35 § I a mom.kommunalskattelagen (1928:370) och 8S lagen (1975:1132) om förvärv avhyresfastighet m. m. vill i detta sammanhang endast påpekaatl det inle finns något enhetligt närståendebegrepp i lagstiftningen. Deträcker därför inte med utredningens allmänna hänvisning lill vad som gäller iandra sammanhang utan saken fordrar ett närmare motivuttalande och gärna enlagreglering. , som inser att någon form av personligt ansvarkan behövas när fastighet som tillhör juridisk person tvångsförvallas, anseratl frågan måsle utredas ytterligare för alt ställning skall kunna tas tillvilken lösning som är lämpligast. Av de remissinstanser som närmare har kommenterat denföreslagna bestämmelsen är del endast och somär positiva lill vad utredningen har föreslagit. framhålleratt denna bestämmelse kan medföra viss säkerhet för alt betalning skall kunnaerhållas i de fall där man "satt fastigheten på bolag". Göteborgskommun anser all, om en fastighet missköls så att måstetillgripas, det i hög grad är motiverat att den som bär det reella ansvaret förvanskölseln av fasligheten åläggs atl ekonomiskt svara för de åigärder, sombefinnes erforderliga för fastighetens islåndsältande. Stadgandet bör även haen preventiv effekt, då existensen av ett personligt ekonomiskt ansvar vidvanskötsel av fastigheter måste öka benägenheten alt sköta dessa på etttillfredsställande sätt. Förslaget om att hyresnämnden skall kunna föreskriva att kommunenskall utge förskoll på medel som ofördröjligen behövs till förvaltningen harföranlett delade meningar bland de remissinstanser som närmare kommenterat deföreslagna bestämmelserna. Beträffande behovet av att förvaltaren i vissa situationerfår ekonomiskt slöd från samhällel framhåller 5AÖ0 alt enligt uppgifter frånSABO-företag som har haft Ivångsförvaltningsuppdrag har bristen på medel iblandvarit så besvärande att förvaltaren nästan har tvingats att förskottera av egnamedel. Detta skulle kunna leda till ekonomisk förlust för förvaltaren. EnligtSABO:s mening måste därför bestämmelserna utformas så att del inle finns riskför alt förvaltaren blir försatt i elt sådant läge. Prop.1976/77:151 36 mun betonar atl en given förutsättning för att någon skallvilja åta sig uppdraget som förvallare är all han inle skall behöva riskeraall drabbas av ekonomisk förlust lill följd av förvaltarskapet. Enliglkommunens uppfattning måste garantier skapas för att inga kostnader sombelöper på den tvångsförvaltade fastigheten drabbar förvaltarens övrigahyresgäster. Också hyresnämnden i framhåller att erfarenheterna avtvångsförvallningslagen visar att man måsle lösa problemet om hur förvaltarenskall få medel till nödvändiga åtgärder. Enligt hyresnämndens meningtalar praktiska skäl för utredningens ståndpunkt att ansvaret för utbetalningenav förskott skall ligga på kommunen och inle på statsverket. Att kommunen skall svara för förskottsgivningen haremellertid kritiserats av vissa remissinstanser som företräder de kommunalaintressena. och kommuner motsätter sig en sådan lösningoch framhåller att det bör vara en statlig angelägenhet att ställa medel tillförfogande i detta sammanhang. Samma uppfattning har en minoritet . Som motivering för denna ståndpunkt hänvisar dessaremissinstanser till de skäl som har anförts i del särskilda yttrande somutredningens ledamöter har avgelt. kommun betonarytterligare att samhällsingripanden av tvångsförvallningens typ är en slalligangelägenhet som i fråga om uppläggning och kontroll i princip inte skiljersig från domstolars och dom-stolsliknande statsorgans beslutande ochkontrollerande verksamhel i andra sammanhang. Kostnader som uppkommer i sådanverksamhel täcks eller förskolteras regelmässigt av staten. Detta förhållandehar i fråga om tvångsförvallning understmkils genom all hyresnämndema skall hahand om hela förfarandet på såväl besluts- som konlrollsladiel ulan någon lagregleradrätt för kommunerna att påverka eller ens få insyn i förvaltningen. frånsynpunkten att ivångsförvaltningsinstitutet skall bidra till alt skapa enbättre boendemiljö vill kommunen också erinra om att stödåtgärder förförbättring av boendemiljö i andra sammanhang finansieras med statliga bidrag.Stockholms kommun framhåller vidare att, om kommunerna ändock skulle åläggasansvaret för utbetalningen av förskott, kommunerna måsle tillförsäkras fullgodsäkerhet i fastighetsägarens egendom. Statliga garantier för atl kommunernahålls skadeslösa bör vidare krävas. Också ifrågasätter om inteförskoltsgivaren bör ges möjlighel att med stöd av lagen skaffa sig säkerhetför del förskotlerade beloppet. Enligt bostadsdomstolens mening kan det eventuelltövervägas att ersätta den föreslagna skyldigheten för kommunen atl betalaförskott med ett visst belopp med en skyldighet att ställa garanti, maximeradtill ett visst belopp, för kostnader som avser åtgärder som inte kan anslå. anser sig inte ha anledning att ta ställning tillfrågan om det bör ankomma på kommunen eller på staten atl svara förförskottsutbetalningama till förvaltaren. Inget av dessa alternativ framstårsom helt befogat. vill därför peka på att det finns en tredje möjlighelatt lösa frågan, Prop.1976/77:151 37 nämligen att ålägga den fastighelsägarekategori blandvilka de försumliga fastighetsägarna återfinns atl solidariskt svara för atterforderliga medel står lill förfogande för en tillfredsställande förvaltningav de innehavda fastigheterna. erinrar om att samhället löst denbetydligt mer omfattande frågan om lönegaranti vid konkurs. Del borde enligtSABO:s mening vara betydligt lättare att lösa frågan om förvaltningsgarantiför hyresgäster i fasligheter som ställts under tvångsförvallning.