prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Skyldigheten gäller även fördet fall att arbetsgivaren har träffat överenskommelse med enarbetstagarorganisation om semesterförläggningen och beslutat tillämpaöverenskommelsen även på oorganiserade arbetstagare. Utgår ledighet utan att underrättelseskyldighetenfullgjorts på ett riktigt sätt, förlorar inte ledigheten av det skäletkaraktären av semesterledighet. Arbetstagaren kan emeUertid kräva skadeståndför arbetsgivarens försummelse. I paragrafen anges inte närmare hur underrättelseskaU ske. Arbetsgivaren står fri att finna ett lämpligt sätt förunderrättelsen. Man torde kunna godta inte endast personliga meddelanden tillarbetstagarna utan även anslag på arbetsplatsen. Ytterst är det dock alltidarbetsgivarens sak att visa att underrättelse skett på sådant sätt att det kananses säkerställt, att varje berörd arbetstagare har satts i tUlfälle att tadel av underrättelsen. Under 10 § har behandlats frågan om bundenhet förarbetsgivaren av överenskommelse om förläggning av semesterledighet. Fattasbeslut i frågan ensidigt av arbetsgivaren och underrättar han därefter arbetstagarna,får arbetsgivaren anses på det sättet bunden av beslutet att han kan bliskyldig att ersätta arbetstagarna för ekonomisk skada om beslutet ändras. Underrättelse får lämnas senare än ,dock aldrig , före semesterledigheten, om arbetsgivaren kanåberopa särsldlda skäl härför. De faU som här åsyftats är dels sådana undantagsfalldär arbetsgivaren överhuvud inte har möjlighet att iaktta tvåmäna-derstiden, t.ex, när fråga är om en nyanställd som anställts alltför närasemesterstängningen, dels andra fall av ren undantagskaraktär i vilka det medfog kan sägas att arbetsgivaren är nödsakad att tillämpa kortareunderrättelsetid (jfr under 12 §), Reglerna om underrättelsetid är på det sättetdispositiva att de omfattas av den i 2 § andra stycket angivna möjligheten attgöra avvikelse från lagens regler genom kollektivavtal pä förbundsnivå.Eftersom det är en förutsättning för underrättelseskyldigheten attarbetsgivaren har fattat sitt beslut i förläggningsfrägan ensidigt eUer attbeslut har fattats 1976/77: 90 187 avannan på arbetsgivarens vägnar, står det klart att avsteg alltid kan göras idet enskilda fallet när berörda parter är ense om semesterförläggningen. Attdet dock .på denna punkt kan Ugga en begränsning i facklig organisationsmöjligheter att förfoga över enskUd medlems rätt gentemot arbetsgivaren följerav allmänna grundsatser för hur långt organisationernas behörighet ättföreträda enskilda medlemmar sträcker sig. Den underrättelseplikt som har behandlats avserslutiigt besked om semesterns förläggning i det enskilda fallet. Det äremellertid viktigt att förhandsmeddeiande om semesterperiodens förläggning istort inom företaget lämnas avsevärt tidigare än den slutliga underrättelsen.En preliminär uppgift i detta hänseende är närnUgen ofta av betydelse för arbetstagarensmöjligheter att disponera över ledigheten på det sätt han önskar, exempelvisgenom att bestäUa en utlandsresa eller hyra sommarbostad. 1 paragrafen finns närmare bestämmelser omsammanhängande semesterledighet samt om lagstadgad semesterperiod. Enligt paragrafen skall semesterledighetenförläggas så, att arbetstagaren får en ledighetsperiod av minst fyra veckorunder juni augusti, om annat inte har avtalats. Även enUgt SemL (10 §första stycket) hade arbetstagaren en rätt att fä ut . Å andra sidan angavs i fråga om förläggningen av ledighetenunder året endast som en rekommendation tiU arbetsgivaren, att ledighetenborde förläggas tUl sommaren, om arbetstagaren inte begärde annat. Gentemot ettkrav på sommarsemester kunde arbetsgivaren i viss utsträckning svara medförläggning av ledigheten till annan tid av året. Bestämmelserna i dennaparagraf innebär således främst, att arbetstagarens rätt till sammanhängandeledighet på tid som är fördelaktig från semestersynpunkt har förstärkts genominförande av ea legal semesterperiod, omfattande månaderna juniaugusti ochavseende en semesterperiod av minst .. . Bestämmelsen är dispositiv. Parterna kan alltsåavtala om a-wikelser både i fråga om den sammanhängande ledighetens längd ochbeträffande tidpunkten för ledigheten. I sistnämnda hänseende avviker bestämmelsenfrån kommittéförslaget. En överenskommelse om avsteg från bestämmelsen kan varabåde enskild och kollektiv. Dispositionsrätten är alltså inte av individuellnatur som fallet är med arbetstagarens förfogandemöjligheter enligt 1315 §§,Det har ansetts nödvändigt att den lokala arbetstagarorganisationen fårmöjlighet att vid förhandlingarna om semesterförläggningen träffa avtal omsådana avsteg från 12 § som den bedömer lämpUga, 1976/77: 90 188 Genom överenskommelser om avvikelse frånbestämmelserna i paragrafen kan ledigheten delas upp och läggas ut på sättparterna finner för gott. Träffas kollektivavtal om uppdelning av semestem påaimat sätt än som anges i bestämmelsen eller om förläggning av ledigheten tillannan tid än juniaugusti, kommer avtalet att gälla, även om en enskildarbetstagare för egen del anser att avtalet är oförmänligare än lagenshuvudregel. Av 2 § andra stycket framgår att kollektivavtal avseendetillämpningen av 12 § får tillämpas även på arbetstagare som inte är medlem avden avtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan, under förutsättning attarbetstagaren sysselsätts i arbete som avses med avtalet och ej omfattas avannat tUlämpligt kollektiva-vtal. Att avtal som innebär en otillbörligurholkning av semesterrätten får anses strida mot lagen har nämnts ikommentaren till 2 §. EnUgt paragrafens sista mening får densammanhängande semesterledigheten även utan att avtal har träffats förläggastiU annan tid än den legala semesterperioden, om särskUda skäl föranleder det.I allmänhet torde de praktiska svårigheter som kan uppstå vid tUlämpningen av12 § kunna lösas avtalsvägen. Lagen bygger som framgår av 10 § på tanken attsemesterförläggning skall ske i samförstånd. Den möjlighet till avvikelse ävenutan avtal som har öppnats kan därför antas mera säUan komma tUl användning.Regeln förutsätter att det föreligger särskilda skäl som föranledersemesterförläggning till annan tid. Vid bedömandet av vad som skaU anses utgörasådana skäl bör stor vikt fästas vid arbetstagarnas önskemål. Arbetsgivaren börvara skyldig att tåla vissa, mindre omfattande störningar i produktionen ellerverksamheten för att tiUmötesgå arbetstagarnas önskemål. Att hänsynen tillsäkerheten på arbetsplatsen och tiU viktiga samhällsintressen exempelvis attsjukvård, kommunikationer och annan samhällsservice fungerar tUlfredsställande bör ges företräde står klart. I den mån verksamheten praktiskt sett kanorganiseras så, att dessa behov tiUgodo-ses utan att ledighetsperioden behöverflyttas, kan dock särskilda skäl för semesterförläggning inteanses föreligga. Det kan i övrigt inte generellt anges, när särskilda skäl skaUanses föreUgga. Denna fråga har ansetts böra överlåtas åt rättstUlämpningen. Har ett önskemål om semester under juniaugustiåsidosatts av arbetsgivaren utan att denne har haft särsldlda skäl för sinåtgärd, kan han bli skyldig att utge skadestånd tiU arbetstagaren. Innebärförfarandet också brott mot koUektivavtal, kan även arbetstagarorganisationbli skadeståndsberättigad. Denna paragraf reglerar arbetstagarens rätt att vidpermittéring avstå frän utlagd semesterledighet. Bestämmelsen har samband med8 §. Fråganom förhållandet mellan permittéring och därunder utgående 1976/77: 90 189 pérmitteringslönsamt begagnandet av rätten tiU obetald semesterledighet har översiktiigtbehandlats i den aUmänna motiveringen (12.3.4), Därvid har framhållits viktenav att bestämmelserna om obetald semesterledighet inte utformas så, att enarbetstagare vid permittéring som han inte har haft anledning att räkna med gårmiste om de permitte-ringslöneförmåner som han är tillförsäkrad enligt 21 §anställningsskyddslagen. En konsekvens av detta har ansetts vara, attarbetstagaren i vissa faU bör ha frihet att vid inträffad permittéring avståfrån utlagd obetald semesterledighet. Av 2 § tredje stycket framgår att en arbetstagarevid anställningstill-fäUet eller senare kan avstå från rätten tUl obetaldsemesterledighet. Genom bestämmelserna i 8 § ges en arbetsgivare möjlighet attav arbetstagaren kräva besked huruvida denne önskar att hos arbetsgivaren fåut obetald semesterledighet eller avstå därifrån. Ett sådant besked är iprincip bindande. För det faU semesterledigheten inte avstås, skall ledighetenläggas ut enligt vanliga regler. I 8 § andra stycket har emellertidföreskrivits ett undantag från arbetstagarens skyldighet att ta ut ledigheten.Det avser den i förevarande paragraf reglerade situationen att arbetsgivarenbeslutar om permittéring, som arbetstagaren inte hade anledning räkna med närhan lämnade besked enligt 8 §, Det kan erinras om att en arbetstagare får avståfrän obetald semesterledighet även i andra fall, om ledigheten har lagts ututan att arbetstagaren har tillfrågats eller fastän arbetstagaren harförklarat sig avstå från sådan ledighet, Permittéring kan tUlgripas exempelvis på grund avbristande orderingång eUer uteblivna leveranser. Arbetstagare som inte hartjänat in semester enUgt den nu gällande semesterlagen och som i samband medsemesterstängning inte erbjuds arbete torde också vara att anse sompermitterad, exempelvis vid tiUämpning av anställningsskyddslagen. Den som ärpermitterad står i princip till arbetsgivarens förfogande. Tid under vilkensemesterledighet eller annan tjänstledighet utgår kan således inte utgörapermitteringstid. Arbetsgivaren avgör när och i vilken omfattning permitteradarbetstagare skall återinsättas i arbete. Enligt 21 § anställningsskyddslagen har med vissaundantag arbetstagare som har varit permitterad i en följdeller sammanlagt under samma kalenderår rätt till lön och andraanställningsförmåner under överskjutande permitteringstid. Arbetstagare somutnyttjar rätten tiU obetald semesterledighet går miste om de ekonomiskaförmåner som anställningsskyddslagens bestämmelser tillförsäkrar den som harvarit permitterad . För att hindra att rätten tiU obetaldsemesterledighet mot arbetstagarens önskan leder till förlust av rätten tillpérmitteringslön föreskrivs i 13 §, att arbetstagare får avstå från utlagdsådan ledighet, om arbetsgivaren beslutar om permittéring som arbetstagareninte hade anledning räkna Prop, 1976/77: 90 190 meddå han lämnade besked enligt 8 §, Detfa gäller dock endast i den mån denobetalda ledigheten sammanfaller med permitteringsperioden. Av 7 § tredjestycket framgår, att obetalda semesterdagar utgår i tiden efter betalda, ominte annat har avtalats. Av den allmänna motiveringen framgår, att avståendemöjlighetenpraktiskt sett torde få betydelse endast vid andra permitteringssituationer äns. I semesterstängningsfallen har nänJigenarbetsgivaren möjlighet att i samband med infordrande av besked enUgt 8 §upplysa om förekomsten och omfattningen av semesterstängning vid företaget. Det hade enligt min mening varit önskvärt att enbestämmelse i nu berört hänseende hade kunnat utformas på sådant sätt, attavstående inte får ske i andra fall än dä arbetstagaren skuUe ha varit permitterad,om han inte hade varit semesterledig. Därigenom hade undantaget från 8 § andrastycket kommit att begränsas till just de fall då arbetstagaren genomsemesterledigheten kan gå miste om pérmitteringslön. En sådan ordning har jagemellertid av flera skäl inte kunnat stanna för. Med hänsyn till att arbetsgivaren ytterst avgörvilken personal som skall permitteras, kan det inte utan vidare konstaterashumvida arbetstagaren verkligen skulle ha permitterats, om han inte i stäUethade varit semesterledig. Eftersom vid en domstolsprövning arbetsgivarensblotta påstående att så inte skulle ha skett inte utan vidare kan tagas förgott, skulle en sådan bestämmelse som har beskrivits sannolikt ge upphovtill svåra bevisfrågor. Det beror bl. a. på att permittéring inte sällan avserendast delar av personalstyrkan. Inte heller torde det vara möjligt att ilagen begränsa avståenderätten till de fall då permittermgen avser just denarbetsplats (avdelning etc.) där arbetstagaren normalt är sysselsatt. En sådanbegränsning skulle ge upphov tUl besvärliga tolkningsproblem. Den lösning som jag har stannat för innebär istället att avstående-rätten gäller så snart arbetsgivaren har beslutat ompermittéring. Rätten att avstå gäller självfallet endast sådan obetald semesterledighetsom sammanfaller med permitteringsperioden. Även om bestämmelsen formellt settleder längre än vad som har åsyftats i sak, torde den emellertid i praktUcen ihuvudsak träffa de fall som avses. Särskilt när det gäller permittéring avannan orsak än samtidig semester kan bestämmelsen visserligen leda till att enarbetstagare får rätt att avstå frän obetald semesterledighet fastän han inteför egen del skulle ha kommit i fråga för permittéring. Denna kan exempelvis haavsett endast en del av personalen. Det torde emeUertid inte i nämnvärdutsträckning komina att inträffa att arbetstagare, som har begärt att få utobetald semesterledighet och som inte heller i annat fall skuUe ha omfattatsav ett permitteringsbeslut, begagnar möjligheten att avstå från utlagd semesterledighetoch begär att återinsättas i arbete. Som jag redan har nämnt har det inteheller ansetts praktiskt möjligt att som en förutsätt- 1976/77: 90 191 ningför avstående föreskriva, att arbetstagaren skulle ha permitterats om han intehade haft semester. Vad som har sagts aktualiserar den av TCO underremissbehandUngen berörda frågan, hur de arbetstagare som enligt praxis elleravtal inte kan permitteras skall behandlas i förevarande hänseende. Rätt attverkställa permittéring föreligger normalt inte på t. ex. tjänstemannasidan.Även i övrigt förekommer begränsningar i permitteringsmöjlig-heten, varvidavlöningsformen tiUmäts betydelse. I och för sig skulle kunna övervägas att låta13 § bli tUlämplig endast på arbetstagare som enligt praxis eller avtal kan bliföremål för permittéring. En sådan ordning skulle emellertid kunna medföragränsdragningsproblem. Det är således på förhand klart, huruvida enviss arbetstagare kan permitteras eUer inte. I de fall då permittéring inte kanförekomma, torde ett avstående från obetald semesterledighet vanligen innebäraatt arbetstagaren i stället bereds sysselsättning, eftersom lön under allaförhållanden utgår. Mot den bakgrunden torde man kunna räkna med att nuifrågavarande arbetstagare endast i sällsynta faU kan komma att avstå frånutlagd, obetald semesterledighet i samband med en oförutseddpermitteringssituation. Särskilt undantag beträffande den som inte kanpermitteras har därför ansetts vara överflödigt, I paragrafen föreskrivs att arbetstagare som vUlutnyttja den begränsade rätten att avstå frän obetald semesterledighet skallunderrätta arbetsgivaren. Bestämmelserna tar sikte pä två skilda situationer.I andra meningen regleras det fall dä arbetstagaren föresemesterledighetens början känner till permitteringen. Detta torde i praktikenalltid gälla vid förestående semesterpermittering. Även vid annan permittéringkan meddelande till arbetstagarna ha lämnats före semesterledigheten.I 29 § anstäUningsskyddslagen föreskrivs att arbetstagarorganisation skallvarslas minst en månad före permitte-ring, som inte är av enstaka ellerkortvarig natur eller beror på att arbetet är säsongbetonat eUer annars till smnatur inte sammanhängande. I den nu nämnda situationen bör arbetstagare somvill avstå från obetald semesterledighet lämna underrättelse till arbetsgivarensenast viss minsta tid före ledighetens början. Arbetsgivaren måste ha visstrådrum för att ta ställning tUl om han kan sysselsätta arbetstagaren ellerpermittera honom. Vid bestämmande av underrättelsetiden har de regler omåtergång i tjänst efter ledighet som finns i lagarna om förbud mot uppsägningeller avskedande av arbetstagare med anledning av äktenskap eller havandeskapm. m. resp. med anledning av väm-pliktstjänstgöring m.m. (SFS 1945: 844 resp.1939:727, ändrad : 376 resp. 1974: 375) liksom bestämmelserna istudieledighetslagen bedömts ge viss ledning. Enligt 10 § andra stycketstudieledighetslagen är arbetsgivaren inte skyldig att låta arbetstagarenåtergå tidigare än eUer, om ledigheten har varat , enmånad efter det 1976/77: 90 192 atthan fick veta att arbetstagaren viU återgå i arbete. Enligt de båda övrigalagama är arbetsgivaren inte skyldig att låta arbetstagaren återinträda iarbete tidigare än två resp, från det att arbetsgivaren fårmeddelande om återinträdet eller från det att arbetstagaren infinner sig påarbetet utan föregående meddelande. Ett avstående från tidigare bestämdledighet vid inträffad,ofömtsedd permittéring har inte bedömts medföra större planeringsproblem än desom uppkommer när en arbetstagare återvänder efter miUtärtjänst,föräldraledighet eller studieledighet. Mot denna bakgrund har enunderrättelsetid av ansetts vara lämpUg. Lämnas inte underrättelsesenast före semesterledigheten, förlorar arbetstagaren sin rätt attavstå från denna. Har arbetstagare enligt 13 § avstått från viss obetald semesterledighet,kan han inte senare kräva att utfå den (jfr under 8 §). Det kan emellertid undantagsvis förekomma attarbetstagaren inte känner tiU en förestående permittéring föresemesterledighetens början. Denna situation regleras i tredje meningen. I sådantfall kan den nu behandlade underrättelsefristen inte tiUämpas. Underrättelse omavstående från obetald semesterledighet skall i stället ske utan dröjsmål närarbetstagaren har fått vetskap om permitteringen. För detta fall föreskrivsvidare, att redan inledd semesterledighet upphör med utgången av den dag dåarbetsgivaren underrättades. Bestämmelsen är tvingande till arbetstagarensförmån. Rätten att avstå från utlagd, obetald semesterledighet är av personligart och kan således begagnas endast av arbetstagaren själv. kan endast på gmnd av fullmakt företräda arbetstagama. I paragrafen har intagits bestämmelser somförhindrar att semesterledighet och uppsägningstid mot arbetstagarens viljaförläggs till , I den edlmänna motiveringen (12,3,3) harframhållits, att semesterledighet inte utan arbetstagarens medgivande bör fäförläggas till uppsägningstid. Förbudet tar först och främst sikte på de falldå uppsägning redan har skett när semesterledigheten skall läggas ut.Bestämmelsema innebär emeUertid också, att arbetstagaren inte skall behövafinna sig i att utlagd semestertid vid senare skedd uppsägning kommer att sammanfallamed uppsägningstid. Paragrafen omfattar även uppsägningstid med anledning avuppsägning från arbetstagarens sida. Första meningen i första stycket avser det faU dåuppsägning sker innan beslut har fattats om utläggning av semesterledighet.Arbetstagare har vid uppsägning rätt till viss betald uppsägningstid enligt lageller avtal. Bestämmelser om uppsägningstidens längd finns i 11 § anställningsskyddslagen.Tiden varierar meUan en och , beroende på anställningstidens längdoch arbetstagarens ålder. Prop, 1976/77: 90 193 kanförekomma enligt avtal. En förutsättning för att arbetsgivaren skall varaskyldig att betala ut lön under 'uppsägningstid är, att arbetstagaren står tillarbetsgivarens förfogande, om arbetsgivaren påfordrar det. Enligt gällande rätt får sådan semester som skallutgå under det år dä uppsägning sker förläggas till uppsägningstid. Detta fårtill följd att arbetstagaren vid anställningens upphörande i motsvarande mångår miste om rätt tiU ersättning för intjänad semesterlön (semesterersättning),eftersom semesterlönen har utgått i samband med semestern. Å andra sidanåtnjuter arbetstagaren den förmånen, att han under den del av uppsägningstidendå semester utgår inte står tUl arbetsgivarens förfogande. I den allmännamotiveringen har anförts att det bör tillkomma arbetstagaren att träffaavgörande i detta hänseende. Väljer han att inte ta ut semesterledighet, börhan således ha rätt att utöver lön vidanställningens upphörande få ut semesterersättning motsvarande intjänad meninte tidigare erhållen semesterlön. Bestämmelsen i första stycket första meningeninnebär till skillnad från 8 § i kommittéförslaget att anställningensupphörande bestäms av de regler om uppsägningstidens längd som enligt lag elleravtal gäller för arbetstagaren. Någon förskjutning av uppsägningstiden på grundav mellankommande semester skall sålunda inte ske. Vidare innebär bestämmelsen,att arbetsgivaren måste ha arbetstagarens samtycke för att förläggasemesterledighet till uppsägningstid. Rätten att lämna sådant samtyckte är avindividuell natur. Samtycke kan således inte på arbetstagarens vägnar lämnasav facklig organisation som arbetstagaren tiUhör, med mindre organisationenhar erhållit fullmakt från arbetstagaren. Bestämmelsen avser såväl betald som obetaldsemesterledighet. Den praktiska innebörden av att semesterledighet sammanfallermed uppsägningstid blir olika, beroende på om ledigheten är betald eller inte.Begagnar sig arbetstagaren av semesterledighet , går hani motsvarande mån miste om uppsägningslön. Detta följer av att arbetstagaren,för att vara bevarad vid rätten tiU uppsägningslön, måste stå tillarbetsgivarens förfogande (jfr prop, 1973: 129 s. 138f.). I detta hänseende är det utan betydelse om semesterledigheten är betaldeller inte. Arbetstagaren kommer emellertid för det fall semesterledigheten ärobetald inte att uppbära någon form av lön under ledigheten. Har semesterlöndäremot intjänats, uppbär hän sådan lön. På motsvarande sätt kommerarbetstagare som har rätt till betald semesterledighet men som inte tar utsemesterledighet att vid anställningens upphörande istället få semesterersättning, motsvarande intjänad men ej erhållensemesterlön. Däremot utgår inte någon ersättning för obetald ledighet som intehar utnyttjats. Redan av den nu behandlade första meningen avförsta stycket kan sägas följa, att uppsägningstid och semesterledighet inteheller får utan 13 1976/77.1 saml. Prop.1976/77: 90 194 arbetstagarensmedgivande sammanfaUa i det fall, då uppsägning sker först efter det attsemesterledigheten har lagts ut. En särskild bestämmelse i detta hänseende harlikväl införts för tydlighets skull. Infaller uppsägningstid helt eller delvisunder utlagd semesterledighet, kan enligt bestämmelsen arbetstagaren kräva attsemesterförläggningsbeslutet upphävs. Följden av att semesterledigheten återgårblir som nämnts beroende av om den är betald eller inte. I det förrafallet får arbetstagaren utöver uppsägningslön rätt tUl semesterersättning. Idet senare däremot upphör ledigheten utan att någon form av ersättning fördenna utgår. Arbetstagaren uppnår å andra sidan, att arbetsgivaren blir skyldigatt utge uppsägningslön m. m. enligt 1214 §§anstäUningsskyddslagen. Semesterutläggningsförbudet har i andra stycketbegränsats till att gälla uppsägningstid i den mån denna inte överstiger sexmånader. Det innebär att all sådan uppsägningstid som arbetstagare är tillförsäkradgenom 11 § anställningsskyddslagen täcks av förbudet. Bestämmelsen får vidaretill följd att är skyddad, också när längre uppsägningstidgäller för arbetstagaren enligt avtal, givetvis under förutsättning att avtaletinte föreskriver annat. Någon underrättelsefrist har inte föreskrivits förbegäran om upphävande av semesterförläggningen. Det ligger i sakens natur, attarbetstagare som redan har utnyttjat del av den semesterledighet somsammanfaller med uppsägningstid inte såvitt gäller den delen kan fordra attsemesterförläggningen upphävs. Paragrafen, som i huvudsak motsvarar 10 § andrastycket , SemL innehåller bestämmelser om avräkning när sjukdomeller när annan semesterlönegrundande tid sammanfaUer med semesterledighet. Bestämmelsen bygger pä den principiellauppfattningen, att ändamålet med semesterledigheten är att bereda arbetstagarenrekreation. En förutsättning för detta är att arbetstagaren fritt kan användaledigheten i sådant syfte, vilket inte blir faUet vid inträffad sjukdom,mUitärtjänst m. m. Bestämmelsen avser såväl betald som obetaldsemesterledighet.