prop · G0033 · 1976-12-31 00:00:00 — anser attutredningen mera utförligt borde ha belyst frågan om avsvavling av rökgaser.Koncessionsnämnden påpekar att man med rökgasrening kan nå svavelav- 1976/77: 3 22 skiljning,vilket innebär att man vid användning av normalsvavlig olja (2,) erhållerett svavelutsläpp motsvarande svavelhalt. i Ålvsborgslän framför liknande synpunkter. Utredningens förslag om förbud mot införsel ochöverlåtelse av eldningsolja med svavelhalt överstigande en viss procentsatskommenteras av några remissinstanser. tillstyrker förslagetmed åberopande av att det synes väl ägnat att minska utbudet av olja med förhög svavelhalt. anser å andra sidan atl nuvarandebestämmelser har fungerat bra och att de föreslagna nya föreskrifterna skullekrångla till en rad naturliga åtgärder t. ex. blandningsoperationer för attbalansera oljans svavelinnehåll. Man framhåller att vissa problem kan uppstå ide fall då oljebolagen har lageratrym-men bara för en viss oljekvalitet.Institutet ifrågasätter vidare om det är meningsfullt att minska svavelhalten itunn eldningsolja snabbare i än inom EG, där den har begränsats till0,fr. o. m. i särskilt utsatta områden. CDL föreslår att inga begränsningar sätts försvavelhalten vid införsel och överlåtelse av tjockolja. Bestämmelserna börenligt CDL inte utformas så att utveckling av metoder eller teknisk utrastningför rök-gasavsvavling motverkas eller användning av sådan utrustning begränsas.Liknande synpunkter framförs av . Förslaget om införande av dispensavgift vidmedgivande av undantag från föreskrifter om begränsning av svavelhalten godtasi allmänhet av remissinstansema. i anserdock alt frågan om dispensavgift bör utredas ytterligare. förordari stället för det föreslagna avgiftssystemet ett system med avgifter som ärproportionella mot den mängd svavel som släpps ut. När det gäller utredningens förslag tillföreskrifter om skyldighet för säljare och importör att lämna uppgift omsvavelhalten i eldningsolja ifrågasätter om förslaget till lagom svavelhaltigt bränsle ger regeringen behövligt bemyndigande att meddelaifrågavarande föreskrift. CDL anser att uppgift om svavelhalten inte skallbehöva lämnas av säljaren i samband med avtalets ingående som föreslagits avutredningen. Det bör räcka om uppgifter lämnas vid leveransen. Utredningens förslag till förverkandebestämmelsertillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser.Naturvårdsverket anser att ekonomiska sanktioner i form av förverkande börkunna bli effektiva brottsförebyggande medel. Enligt CDL år det inte påkallatalt i fråga om handel med eldningsoljor införa bestämmelser om förverkande. Prop.1976/77: 3 23 4.3Kalkning av sjöar och vattendrag Utredningens förslag om försöksverksamhet medstatsbidrag för kalkning av sjöar och vattendrag tillstyrks avremissinstansema. understryker att föreningen till fullodelar utredningens uppfattning att sådan kalkning inte bör ses som ettalternativ till minskning av svavelutsläppen utan endast som ett medel attunder en övergångsperiod bevara en åtminstone någorlunda normal biologiskbalans i särskilt värdefulla vattensystem. Flera remissinstanser vill gålängre. Länsstyrelserna i , och förordar attanslaget för kalkning åtminstone fördubblas. Också Svenska kommunförbundetanser att anslaget för kalkningsåtgärder är för litet. Beträffande denföreslagna bidragsprocenten framhåller i län attfiskeristyrelsen i undantagsfall bör få rättighet att bevilja bidrag med 100 %av kostnaden för kalkningsåtgärdema. Detta bör enligt gälla t.ex. vid akuta försumingssituationer. Försöksverksamheten bör enligt fiskeristyrelsenutnyttjas till att effektivisera och förbilliga kalkningstekniken.Lantbruksstyrelsen anser att försöksverksamheten bör utformas så att den gerunderlag för bedömning av huruvida kalkning av kan ingå som ett led ien eventuellt fortsatt verksamhet av detta slag. Styrelsen förutsätter i likhetmed LRF att statsbidrag kan utgå till sådan kalknmg av som kanmotverka försurning av visst vattensystem. Länsstyrelserna välkomnar i allmänhet utredningensförslag till anmälningsplikt vid kalkning. i anseratt bestämmelserna om anmälningsplikt bör utformas så att vidbehov kan utfärda förbud mot kalkning. i anser attkalk ej bör omfattas av lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. Kalkningen bör inte ses isolerat som enfiskevårdande åtgärd framhåller flera remissinstanser, bland demriksrevisionsverket och i . En prioritering avkalkningsprojekt bör enligt dessa remissinstanser ske på grundval av en meraallsidig och övergripande inventering av vattnens värde som naturresurs. Ienlighet med en sådan vidare bedömnmg av vattnens värde ur naturvårdssynpunktkan enligt ifrågasättas om inte börfungera som bidragsbeviljande myndighet. En utgångspunkt för en prioriteringskulle enligt kunna vara de naturvårdsplaner som tas framav kommuner och länsstyrelser inom ramen för den fysiska riksplaneringen. Prop.1976/77: 3 24 Att främja människans livsmiljö är ett övergripandemål för miljöpolitiken. Miljöfrågorna känner inga nationella gränser.Föroreningar av skilda slag förflyttas med vindens och vattnets hjälp från ettland till ett annat. En aktiv miljöpolitik förutsätter därför samarbete över nationsgränsernaför att alla människor skall ges rätten till en god miljö. Men detinternationella miljösamarbetet måste utgå från de åtgärder somvidtas för att förbättra miljön i det egna landet. En god miljö är en väsentlig del av människornaslevnadsstandard. Det är utifrån det synsättet de senaste årens intensivareformverksamhet på miljöområdet skall ses. Med hjälp av lagstiftning,forskning, planering, statliga stimulansbidrag och internationellt samarbetehar miljöförstöringen på många områden kunnat hejdas och förstörd miljö i vissutsträckning kunnat återställas. Föroreningsutsläppen från industrin harnedbringats kraftigt i vårt land. Genom utbyggnaden av de kommunalareningsverken har vattendragen renats. Genom lagstiftning har användningen avfarliga ämnen reglerats. Men fortfarande återstår mycket att göra. Därför måstereformverksamheten på miljövårdens område fortsätta. Ett av de största miljöproblemen är de negativaföljderna av svavelutsläppen i . Om inte kraftfulla åtgärder vidtas föratt begränsa dessa utsläpp kommer följderna för människans hälsa och för miljönatt bli allvarliga. Det är i högsta grad angeläget att den fara som svavelutsläppenmedför beaktas vid den fortsatta energiplaneringen. Mot bakgrund av redan konstaterade skador avsvavelutsläpp och riskerna för ytterligare skador tillkallade jag i maj 1975särskilda sakkunniga som i betänkandet (Ds Jo 1976: 2) Mindre svavel bättremiljö har föreslagit en rad olika åtgärder för att motverka de negativaeffekterna av svavelutsläppen. De fossila bränslena, dvs. olja, kol och naturgas,innehåller svavel som vid förbränning oxideras till svaveldioxid. De tjockaeldningsoljorna indelas med hänsyn till svavelhalten i låg-, normal- ochhögsvavliga, vilka innehåller 1,0, 2,5 resp. svavel. I tunnaeldningsoljor uppgår svavelhalten i allmänhet till . Vidförbrännmg av ett ton eldningsolja svavelhalt bildas 20 kgsvaveldioxid. Svavelhalten i kol varierar mellan oUka fyndigheter. Så är t. ex.svavelhalten i kol från som regel låg och innehåller mindre än 1,0 %svavel. När viss energimängd produceras genom förbräiming av kol bildasemellertid mer svaveldioxid än när samma energimängd tas från olja med hänsyntUl att energiinnehållet i kol är lägre. I naturgas är svavelhalten så litenatt den i detta sammanhang saknar betydelse. Desammanlagda svaveldioxidutsläppen i uppgick 1976/77: 3 25 tillca varav härrör från förbränningen av olja och 200 000ton från vissa industriprocesser i vilka svavelhaltiga råvaror används. IVästeuropa uppgick svaveldioxidutsläppen till ca 22 milj. ton . IÖsteuropa var motsvarande utsläpp ca 38 milj. ton. Höga svavelkoncentrationer i luften ärhuvudsakligen en direkt följd av utsläpp från närbelägna källor med storautsläpp såsom , värmeverk, panncentraler eller industrier.Spridningen av svavelföreningar är emellertid inte bara ett lokalt problem.Svaveldioxid kan transporteras med luftmassorna mycket långa sträckor för attså småningom falla ned huvudsakligen i samband med nederbörd. Vid nedfalletkan svaveldioxiden ha ombildats till syra eller sulfat. I sydligaste härrör av det totala svaveldioxidnedfalletfrån utsläpp i . Motsvarande andel för övriga delar av landet varierarmellan 25 och . Utsläppoch nedfall av svavelföreningar orsakar eller innebär risker för skador avskilda slag. Alltför höga koncentrationer av svaveldioxid i luften kan såledesinnebära risker för människors hälsa. Detta är främst ett tätortsproblem, som ivårt land kan uppkomma vid ogynnsam väderlek . En expertgrupp inom () har rekommenderat vissa riktlinjer från hälsosynpunkt för högstaacceptabla koncentrationer av svaveldioxid, sot och partiklar i luften.Naturvårdsverket har fastställt svenska riktvärden, som nära anslutersig till . Desvavelföreningar som faller ned från atmosfären är från kemisk synpunkt sura.Mark och vatten tillförs på detta sätt ständigt ämnen som är försurande. Ikalkfattiga områden är markens och vattendragens förmåga att neutraUsera surtnedfall liten. Detta gäller bl. a. omfattande områden i Syd- och Västsverigedit stora mängder svavelföreningar också transporteras med vindarna från deneuropeiska kontinenten och från . Försurningav sjöar och vattendrag är ett allvarUgt miljöproblem. Växt- och djurvärlden iberörda vatten utarmas. Fiskdöd på grund av försurning har under senare årrapporterats från både och . Ett stort antal undersökningar hargjorts för att klarlägga försurningens omfattnuig. Undersökningarna ger vidhanden att av ca 100 000 sjöar är ca 10 000 mer eller mindreallvarligt skadade. Ett fortsatt svavelnedfall i oförändrad omfattning kommeratt leda till att skadorna förvärras. Dessutom kommer ytterligare vattensystematt drabbas. Betydande arealer skogsmark i Syd- och Västsverigeutgörs av jordar som är känsliga för det sura svavelnedfallet. Dessa områden ärsärskilt värdefulla från produktionssynpunkt. Riskerna för en försämring av skogarnasproduktionsförmåga inom de aktuella områdena bedöms som stora. 1976/77: 3 26 Svavelföreningar i luften orsakar ocksåsöndervittring och rostskador på byggnader och andra konstruktioner.Kostnaderna för dessa skador har uppskattats till mellan 100 och 1 000 milj.kr. För att begränsa utsläppen av svaveldioxid iSverige föreskrivs i lagen (1968: 551) om begränsning av svavelhalten ieldningsolja ett generellt förbud mot förbränning inom landet av sådan olja medhögre svavelhalt än 2,5 viktprocent. Med stöd av bemyndigande i lagen har regeringeni kungörelsen (1970: 621) om begränsning av svavelhalten i eldningsoljaföreskrivit att svavelhalten inte får överstiga 1,0 viktprocent i olja somförbränns inom flertalet kommuner i , ,samtliga kommuner i och , och kommuner ochsamtliga kommuner i , och resp. . Frånifrågavarande förbud kan medge undantag. Flertalet av de anläggningareller inrättningar varifrån kan befaras mera betydande svavelutsläpp är underkastadetillståndsplikt enligt miljöskyddslagen (1969: 387) och miljöskyddskungörelsen(1969: 388). Beträffande vissa av dessa anläggningar bl. a. raffinaderier och oljekraftverkprövas tillkomst och lokalisering av regeringen enligt 136 a § byggnadslagen(1947: 385). Enligt de beräkningar som görs i tidigare nämntbetänkande kommer utsläppen av svaveldioxid att uppgå till 1 milj. toni och 30 milj. ton i övriga , om inga ytterligare motåtgärdervidtas. EnUgt utredningen är möjhgheterna att på siktallsidigt utnyttja landets vattenresurser hotade genom den fortgåendeförsurningen. Riskerna för negativa effekter på skogsproduktionen är enligt utredningenstora. Utredningen slår fast att långtgående åtgärder nu måste vidtas för attminska svavelutsläppen i första hand i vårt eget land men också i övrigaeuropeiska länder från vilka vi mottar stora mängder svavelföreningar genomluften. En kraftig minskning av utsläppen här i landet torde enligt utredningenockså vara en förutsättning för att få till stånd åtgärder i övriga berördaländer i . Enligt utredningen bör målsättningen vara att i en förstaetapp minska utsläppen av svaveldioxid tiU den nivå som rådde i början av1950-talet, då någon försurning av vatten eller mark ännu inte hadekonstaterats. För att uppfylla detta mål måste utsläppen i minskas tillca jämfört med nuvarande ca . Den angivna mmskningen av svavelutsläppen ivårt land bör enligt utredningen åstadkommas främst genom en utvidgadlagstiftning som gör det möjligt att successivt begränsa svavelhalten ieldningsoljor. Dessutom bör skärpta åtgärder vidtas inom ramen för miljöskyddslagstiftningenför att på så sätt mmska svavelutsläppen från processindustrin med hälften.Vidare bör enligt utrednmgen fossila bränslen så långt möjligtersättas av andra, svavelfria energislag. Prop.1976/77: 3 27 måsteockså vidtas för att om möjligt återställa redan försurade vatten. Utredningenföreslår därför att en femårig försöksverksamhet med kalkning av sjöar ochvattendrag sätts i gång. Remissinstansema instämmer allmänt i utredningensbedömning att det är nödvändigt att nu vidta långtgående åtgärder för att kommatill rätta med de hälso- och miljöproblem som föranleds av svavelutsläppen.Flertalet remissinstanser godtar i allt väsentligt utredningens förslag tillåtgärder. Från några håll görs gällande att man bör vänta med vissa av deföreslagna åtgärderna till dess att övriga europeiska länder vidtar åtgärderför att minska sina utsläpp. Som jag har framhållit är svavelutsläppen vårtkanske allvarligaste miljöproblem. De nuvarande utsläppen medför påtagligarisker för människors hälsa och ger upphov till en rad allvarliga miljöproblem.Utredningens beräkningar visar att utsläppen av svaveldioxid kommer att ökahögst väsentligt fram om ytterligare åtgärder inte omedelbartsätts in. En ökning av utsläppen skulle ytterligare förvärra den besvärligasituationen ur hälso- och miljösynpunkt. Detta är enligt min meningoacceptabelt. Därför måste dels kraftfulla nationella åtgärder sättas in föratt minska våra egna utsläpp, dels internationella initiativ tas för att förmåandra länder till motsvarande åtgärder. Jag ansluter mig till utredningensuppfattnmg att vi bör sträva efter att komma ner till de utsläppsnivåer som vihade . Jag delar också utredningens uppfattning att vimåste försöka återställa balansen i vatten som redan är försurade. Eftersom drygt hälften av de sura svavelföreningarsom faller ned i vårt land kommer från andra länder, krävs som jag harframhållit fortsatta aktiva insatser på det internationella planet. Jag vill idetta sammanhang peka på att sedan slutet äv aktivt hardrivit dessa frågor såväl i olika internationella organisationer främst ,FN:s () och FN:s miljöprogram () som vid bilateralakontakter. Så har t. ex. en av genomförd studie om långväga transporterav luftföroreningar och de miljöeffekter dessa åstadkommer tillkommit påsvenskt initiativ. Jag vill också nämna att regeringen har inlett samarbete medNorge för att i olika internationella sammanhang aktivt driva frågan ombegränsnmg av svavelutsläppen. Framställning i denna fråga har bl. a. gjortstill EG. Vidare har och slutitavtal som bl. a. omfattar åtgärder för begränsning av svavelutsläppen. De bäggeländerna har vidare förbundit sig att internationellt verka för begränsningarav sådana utsläpp. Eftersom vårt land sänder i väg i stort sett likastora mängder luft-burna svavelföreningar som vi får ta emot från andra länderkan vi enligt min bestämda mening inte med tillräcklig grad av trovärdighet 1976/77: 3 28 ochtyngd vid förhandlingar med dessa länder kräva att de skall minska sina svavelutsläppför vår skull, om vi inte först visar att vi kommer att kraftigt minska våraegna utsläpp. Jag delar därför inte den uppfattning som har framförts frånnågra håll under remissbehandlingen att vi skall vänta med egna åtgärder tillsövriga länder har visat sig beredda att minska sina utsläpp av svaveldioxid. I det följande avser jag att i särskilda avsnitt taupp och mera utförligt behandla de av utredningens förslag som skallföreläggas för prövning, nämhgen förslaget till lag om svavelhaltigtbränsle och förslaget om statsbidrag till kalkning av sjöar och vattendrag (avsnitt5.2 och 5.3). I ett därpå följande avsnitt (5.4) tar jag för riksdagensinformation upp vissa av utredningen framlagda förslag som inte är av den artatt de bör behandlas av . 5.2Förslag till lag om svavelhaltigt bränsle För att snabbt minska svavelutsläppen i Sverigeföreslår utredningen att de områden inom vilka endast svavelfattig olja medhögst 1,0 viktprocent svavel får användas skall utvidgas i etapper, nämligendels , dels , dels , såatt hela landet vid sist nämnda tidpunkt kommer att omfattas av en sådanbestämmelse. bör enhgt utredningen också införas förbud motinförsel och överlåtelse av tjock eldningsolja med en svavelhalt som överstiger1,0 viktprocent. Utredningen föreslår att det införs förbudmot införsel och överlåtelse av tunn eldningsolja vars svavelhalt överstiger0,5 viktprocent och att förbudet ' utvidgas till attavse sådan olja vars svavelhalt överstiger 0,3 viktprocent. Om dessa åtgärdergenomförs, kommer enligt utredningen utsläppen av svaveldioxid att haminskat med vid förbränning av tjock eldningsolja och med vid förbränning. av tunn eldningsolja. Enligt utredningen börredan nu fattas beslut om de föreslagna åtgärderna för tiden fram till år1980. Ställningstagande till åtgärder för tiden därefter bör ske senast år1978. Utredningen föreslår vidare att det förbud som f.n. gäller eldningsolja skall utvidgas till att omfatta också övriga fossilabränslen. Undantag från föreskrifterna om begränsning av svavelhalten börkunna medges främst när det råder brist på bränsle med låg svavelhalt. Utredningenföreslår att sådant medgivande av undantag skall kunna förenas med en avgiftsom motsvarar den ekonomiska fördel som medgivandet regelmässigt innebär pågrund av att högsvavligt bränsle är billigare än lågsvavligt. Enligt,utredningen bör brott mot de föreslagna föreskrifterna kunna föranleda förutomansvar även förverkande av det bränsleparti som har varit föremål för brott. Prop.1976/77: 3 29 Utredningen föreslår att de föreslagnabestämmelserna tas in i en ny lag om svavelhaltigt bränsle och i en till dennaknuten tillämpningsförfattning. Utredningens förslag innebär att regeringen ien ramlag får bemyndigande att i fråga om fossilt bränsle som innehåller svavelmeddela föreskrifter som gäller bl. a. förbränning, handel, överlåtelse ellerimport, om det är påkallat från miljöskyddssynpunkt eller annan allmänsynpunkt. Lagförslaget innehåller också bemyndiganden att meddela föreskrifterom den avgift som jag har berört och om kostnader för provtagning ochundersökning av prov i samband med tillsyn. Lagen föreslås träda i kraft den 1oktober 1977. Lagen (1968: 551) om begränsning av svavelhalten i eldningsoljaföreslås upphöra att gälla . För den närmare innebörden avförfattningsförslagen vill jag hänvisa till utredningens förslag till lag ochförordning om svavelhaltigt bränsle vilka som har sagts fogas tilldetta protokoll som bilagorna 2 och 3. Det övervägande flertalet remissinstanser hartillstyrkt utredningens förslag till program för nedtrappning av svavelhalten ieldningsolja. Några remissinstanser vill dock gå snabbare fram medan ett fåtalandra anser att programmet bör genomföras i långsammare takt. För egen delanser jag att utredningens program väl svarar mot den målsättning som jagtidigare har angivit. Jag kan därför i allt väsentligt ansluta mig tillprogramförslaget. Enligt min mening bör således de områden där det blirförbjudet att elda med olja med en svavelhalt som överstiger väsentligtutvidgas fr. o. m. . bör också införasförbud mot införsel och överlåtelse av tunn eldningsolja och vissmotorbrännolja med en svavelhalt som Överstiger . När det gäller denföreslagna begränsningen av svavelhalten i tunn eldningsolja till fr. o.m. anser jag dock i likhet med Svenska institutetatt denna tidpunkt bör skjutas fram till med hänsyn till attmotsvarande åtgärd då avses vidtas inom EG. När det gäller den del avprogrammet som omfattar tiden anser jag liksom utredningen attslutlig ställning bör tas , då också beslut om den framtida energipolitikenavses komma att fattas. I likhet med remissinstanserna ansluter jag migtill utredningens förslag att aktuella föreskrifter i fråga om förbränning börgälla också annat fossilt bränsle än olja. Vad utredningen i övrigt har föreslagit rörandeundantag från förbuden, dispensavgift, tillsyn, ansvar och förverkande har iallt väsentligt godtagits eller lämnats utan erinran av remissinstanserna ävenom skilda uppfattningar har framförts på några punkter. Också den av utredningenföreslagna författningstekniska lösningen, enligt vilken nu gällandeförfattnuigar upphävs som de nya bestämmelsema delas upp på en ramlagoch en därtill knuten tillämpnirfgsförfattning, har 1976/77: 3 30 överlaggodtagits av remissinstanserna. Även jag kan ansluta mig till förslagen idessa delar. Jagföreslår således att regeringen i en ny lag om svavelhaltigt bränsle i 1 § fårbemyndigande att i fråga om fossilt bränsle som innehåller svavel meddelaföreskrifter som gäller förbränning, handel, överlåtelse eller import för attmotverka utsläpp i luften av svavelföreningar. Sådana föreskrifter bör kunnages under fömtsättning att det är påkallat från miljöskyddssynpunkt eller annanallmän synpunkt. Jag ämnar föreslå regeringen att med stöd av detta bemyndigandemeddela de föreskrifter om förbud mot förbränning, överlåtelse och import avfossila bränslen som föranleds av vad jag har anfört i det föregående. bör enligt min mening kunna utformas i stort sett i enlighet medvad utredningen har förordat i sitt förslag till förordning om svavelhaltigtbränsle. Regeringen bör vara oförhindrad att göra avvikelser i den mån detbehövs med hänsyn till utvecklingen på oljemarknaden eller av andra skäl. Regeringenbör också ges bemyndigande att överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommunatt meddela föreskrifter som har sagts. Befogenheten att delegera tillkommun att meddela sådana föreskrifter behövs för att regeringen, såsom jagsenare ämnar föreslå, i en kommande förordning skall kunna föra in enmotsvarighet till nu gällande bestämmelse i 6 § lagen (1968: 551) ombegränsning av svavelhalten i eldningsolja. I detta lagrum ges kommun rätt atti lokal hälsovårdsordning meddela föreskrift om högsta tillåtna svavelhalt ieldningsolja utan hinder av 65 § andra stycket första punkten hälsovårdsstadgan(1958: 663). Avsiktenär att föreskrifterna om förbud mot förbränning skall ges sådan utformning attdet faktiska utsläppet av svavelföreningar i förhållande till energiinnehålleti tillfört bränsle blir avgörande för om förbränning i visst fall är tillåteneller inte. Med hänsyn härtill krävs inte, till skillnad från vad som gällernu, dispens för förbränning av högsvavlig olja i anläggning medtillfredsställande rökgasrening. När det gäller frågan om gränsvärden förtillåtna utsläpp kan jag inte dela den av Centrala driftledningen framfördauppfattningen att värdet för kol generellt bör sättas högre än vad utredningenföreslagit. Däremot vill jag framhålla att det bör vara möjligt att vidprövning av fråga om undantag särskilt beakta det behov som även kanfinnas av att förbränna kol med högre svavelhalt vid anläggning där förbränningav sådant kol sker . I2 § lagen bör föreskrift om den föreslagna dispensavgiften tas upp. Jagföreslår att föreskriften ges den lydelsen att, om regeringen ellerförvaltningsmyndighet har medgivit undantag från bestämmelse som med stöd av 1§ har meddelats om den högsta mängd svavelföreningar som får släppas ut iluften, särskild avgift får tas ut med belopp som fast- 1976/77: 3 31 ställsav regeringen eller förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer.Upplysningsvis vill jag nämna att jag ämnar föreslå regeringen att överlåta åtnaturvårdsverket att fastställa avgiftsbelopp.