prop · G003151 · 1976-12-31 00:00:00 — Om del skall ankomma på kommunen atl tillskjuta medel tillförvaltningsålgärder måsle enligl min uppfattning reglerna utformas så alt maninle rubbar den kommunala självstyrelsen. Detta framstår som så mycket mer befogatsom utsikterna för att det förskotlerade beloppel kommer alt återbetalas tillkommunen av fastighetsägaren i allmänhet måste bedömas vara ringa. Någramöjligheter för kommunen att skaffa sig betryggande säkerhet för förskottettorde som regel inte heller föreligga. 1976/77:151 69 Jagkan'Också ansluta mig lill den remisskritik som går ut på all del lagtekniskasambandet mellan belalningsåläggande, å ena sidan, och förskotlering, å denandra, ger upphov till lillämpningssvårigheler. Som jag tidigare nämnde skallbelalningsåläggande som regel meddelas endasi om övriga metoder för atl skaffakapitallillskoU till förvaltningen har visal sig verkningslösa eller inle kanväntas ge positivt resultat. om förskotlering skall däremotmeddelas när medel omgående behöver ställas lill förvaltarens förfogande föratl avhjälpa akuta och svåra brister. Sådana "kalastrofsituafioner"torde vanligen inträffa i nära anslutning till beslutet om ivångsförvahning, dåfaslighelen kan befinna sig i nedgånget skick och några hyror ännu inle harinflutit lill förvaharen. Ofta kanske endast ett interimistiskt beslut omtvångsförvallning har kunnat meddelas. Med utredningens förslag är detemellertid inle möjligt att lösa finansieringsproblemen genom beslut omkommunal förskotlering när endasi interimistiskt beslut om tvångsförvaltningföreligger. Enremissinstans har påpekat atl i slällei för alt finansieraförskotlsulbe-talningama med allmänna medel kan man överväga all tillskapa enavgifts-finansierad fond efter förebild av lagen (1970:741) om statliglönegaranti vid konkurs. Mot etl sådant fondsystem lalar enligt min meningbl.a. alt antalet tvångsförvaltningsfall är ytterst litet i jämförelse med deltotala antalet hyresfastigheter och alt utbetalningarna lorde komma all avserelativt sett små belopp. Ätt inrätta en garanlifond är enligl min mening enalltför omfattande åtgärd i detta sammanhang. Sammanfattningsvisanserjag att frågan om en medverkan i här åsyftade situationer måste övervägasylleriigare. Jag föreslår därför inte någon bestämmelse om skyldighet förkommunen atl förskottera förvali-ningsmedel. förslag är fastighetsägaren skyldig att i den omfattninghyresnämnden finner skäligt betala ersättning för de utrymmen han självanvänder. Om denna ersättning inte eriäggs, föreslår utredningen attförvaltaren genom utverkande av s.k. flyttningsåläggande skall ha möjlighet attfå ägaren avhyst från utrymmet. Ulredningen föreslår alltså att hyresnämndenskall fä ålägga fastighetsägaren att flytta från del utrymme som handisponerar. Bestämmelsen har kritiserats av bostadsdomstolen som menar att detfrån principiell synpunkt skulle vara bättre om hyresnämnden fick rätt attmeddela fastighetsägaren etl belalningsåläggande som skulle få verkställas somlagakraftvunnen dom. Jagmedger att man från rent principiella synpunkter kan hysa vissa betänklighetermot det angivna utredningsförslaget. Förslagel avser emellertid att träffasituationer då fastighetsägaren uppträder uppenbart illojalt. Enligt min meningkan man inte komma till rätta med dessa situationer enbart med ettbelalningsåläggande, utan det behövs en bestämmelse som gör det möjligt attålägga en tredskande fastighetsägare atl avflytta från utrymmet i fråga. Ensådan bestämmelse skulle också få en stark preventiv 1976/77:151 70 effekt.Jag är därför inle beredd att avvika från ulredningens förslag på denna punkt.Däremot delar jag bosladsdomstolens uppfattning atl bestämmelsen bör utformasså all hyresnämnden får möjlighel alt besluta om skäligt rådrum medavflyttningen. Jagövergår nu lill alt behandla utredningens förslag i fråga om bl. a. edgång ocheditionsföreläggande. Tvångsförvallningslagen innehåller inte någrabestämmelser om hur förvaltaren skall få lillgång lill informa-lion omfastigheten. Normalt lorde han kunna få tillräckliga upplysningar avfastighetsägaren. Denne kan också tillhandahålla honom hyreskonlrakl och andrahandlingar som är nödvändiga för den löpande förvahningen. Om fastighetsägarenintar en negativ attityd och underlåter atl lämna korrekta eller fullständigaupplysningar kan del inträffa att förvaltaren får svårigheter t.ex. då detgäller att la upp lån för uppmstning av fastigheten. Det har också förekommitatt förvaltare inte har kunnat få klarhet i vilka hyresrätter som har funnits ifastighelen och följaktligen saknat tillräckligt underlag för debileringen avhyror. Motdenna bakgmnd bör enligt utredningens uppfallning införas regler som förbättrarförvaltarens möjligheler atl få fram de uppgifter och handlingar rörandefastigheten som han behöver. Ulredningen föreslår därför att det föreskrivs enallmän skyldighet för fastighetsägaren atl lämna förvaltaren de upplysningarrörande fasligheten som denne behöver för att kunna bedriva förvaltningen påett lillfredsslällande säll. Vidare föreslås skyldighet för fastighetsägarenatt tillhandahålla förvaltaren handlingar och annat av betydelse förförvaltningen, t. ex. fastighetsägarens exemplar av hyreskontrakten. Underlåterfastighetsägaren att lämna förvaltaren upplysningar bör del enligt utredningensmening finnas etl effektivt påtryckningsmedel för att förmå honom till detta.Utredningen föreslår all del införs etl förfarande som motsvarar det som gällernär vittne skall höras inför domstol. Om förvaltaren inte får de upplysningarhan anser sig behöva av faslighelsägaren eller om förvaltaren har anledningräkna med atl lämnade uppgifter är felaktiga skall han enligt förslaget kunnavända sig till hyresnämnden och påkalla att fastighetsägaren åläggs all lämnaupplysningar under ed. Förvaltaren skall härvid underrätta nämnden om i vilkaavseenden fastighetsägaren skall höras. Nämnden har att ta ställning till omedgång lämpar sig för det särskilda fallet. atl edgångskall ske skall den kalla fastighetsägaren att inställa sig inför nämnden.Underiäter faslighelsägaren att inställa sig, får nämnden med stöd avbestämmelserna i 36 kap. om påföljd för vittne som uteblirfrån domstolsförhandling besluta om vitesföreläggande eller hämtning genompolis. Då faslig-hetsägaren inställt sig skall nämnden låta honom avlägga ed.Bestämmelserna om vittnesed i 36 kap. skall härvid varatillämpliga. Detta innebär, om fastighetsägaren vägrar alt avlägga ed eller altyttra sig, att hyresnämnden får besluta om vitesföreläggande eller häktning.Belräf- Prop.1976/77:151 71 fande häktning gäller enligt 36 kap. 21 S rättegångsbalkenatt den häktade med högst skall inslällas inför rätten.Kvarhållande i häkte får ske . Fördel fall faslighelsägaren brisler i sin skyldighet alttillhandahålla förvaltaren handlingar och annal av betydelse för förvahningenföreslår ulredningen alt hyresnämnden fär förelägga faslighelsägaren altfullgöra skyldigheten vid vite. För egen del vill jag underslryka vikfen av attförvaltaren får effektiva hjälpmedel till sill förfogande för atl inhämtaupplysningar om bl. a. vilka personer som innehar hyreskonlrakl medfastighetsägaren och vad som är avtalat om hyrans storlek. Jag ansluter migdärför lill förslagel att en fastighetsägare som inte frivilligt lämnarförvaharen de nödvändiga upplysningarna skall kunna höras pä ed införhyresnämnden. Jag vill understryka att upplagandel av upplysningar i denna formbör begränsas till situationer då en utfrågning av faslighelsägaren framstårsom väsentlig med hänsyn till förvaltarens arbete. Beträffande den laglekniskaulformningen anserjag i likhei med ulredningen att beslämmelserna om vittnesmåli rättegång i berörda delar bör göras tillämpliga på förfarandet. Jag anslulermig också till ulredningens förslag om edilionsföreläggande. Atl rällegångsbalkens bestämmelser om vittne blirtillämpliga medför att fastighetsägarens skyldighet all avlägga ed ochunderkasla sig förhör kommer atl sanktioneras genom de sedvanligacivilprocessuella ivångsmedlen viie, hämlning och häkle. Någol skäl för allinte göra de i reglerade sanklionsmedlen fullt ut tillämpligasynes knappast föreligga. Jag kan visserligen förstå att häktning kan förefallavara en väl drastisk påföljd i detta sammanhang. Jag vill dock fästauppmärksamheten på all häktning kan tillgripas endast om vitesföreläggandevisar sig resultatlösi. Med hänsyn till att det är fråga om en så allvarligpåföljd som ett frihetsberövande är vidare häktningstiden maximerad lill tremånader. Det är utomordentligt sällsynt atl häktning av tredskande vittneförekommer i rätlegångsmål. Jag förulsäiler atl häktning i praktiken inteheller skall behöva tillgripas i Ivångsförvaltningsärenden. Redan hotel däromlorde vara tillräckligt för atl förmå fastighetsägaren all fullgöra vad somåligger honom. Med hänsyn härtill och lill att de ifrågavarande sanktionsmedlensedan länge förekommer också i andra författningar vid sidan avrättegångsbalken anserjag atl de bör kunna tillämpas också enligtbostadsförvaltningslagen. Beiräffande liden för tvångsförvaltningen vill jag erinraom att de åigärder som förvaltaren har att vidta med en fastighet som harställts under tvångsförvallning kan skifta kraftigt. Ofta torde det dockfordras ganska ingripande åtgärder. Planering måsle då ske sikt.Mot denna bakgrund kan den nuvarande förvaltningsperioden ofta framståsom otillräcklig. Det kan vidare ställa sig svårt för hyresnämnden atl redan isamband med beslulel om ivångsförvallning beslämma hur lång förvaltningslid sombehövs. Prop.1976/77:151 72 Mot denna bakgrund biträder jag utredningens förslag atl förvallningstidenslängd skall fastställas först sedan förvaltaren har fåll lillfälle all överblickaförvaitarskapels omfattning och uppläggning. Beslut i frågan bör dock fallassenasi efter det all beslulel om ivångsförvaltning har trätt i kraft.Vilken lid som bör bestämmas för förvaltningen får bli beroende avförhållandena i det enskilda fallet. Någon normaltid bör därför inte ställasupp. Längre förvaltningslid än bör dock inte få föreskrivas. Kortaretid än torde inte bli aktuell. Någon uttrycklig regel i sistnämndahänseende behövs dock inle. Del kan vid slutet av den lid som hyresnämnden har bestämtvisa sig att det ännu inte har gått att komma till rätta med de problem som harföranlett förvaltningsbeslutel. Liksom enligl nuvarande regler bör därför nämndenkunna besluta om förlängning av förvaliningsliden. Förlängning bör få ske medhögsl i sänder. Innan den bestämda förvaliningsliden har gått lill ändakan del emellertid inlräffa alt skäl för ivångsförvallning inle längreföreligger. En omständighet som ofta kan tala för all förvaltningen börupphöra i förlid är atl fastighelen har överiåliis till någon som har godaförutsättningar alt själv klara förvaltningen på etl fullt betryggande sätt.Liksom enligl nuvarande ordning bör nämnden i sådana situationer kunna beslutaatt tvångsförvaltningen skall upphöra innan den tidigare bestämda liden hargått ul. Enligt ulredningens uppfattning är de nuvarandebeslämmelserna om förvaltarens redovisningi stort sett ändamålsenliga. Vissanyheter föreslås dock. Eftersom det nuvarande samrådsförfarandet mellan förvaltarenoch fastighetsägaren slopas, skall förvaltarens redovisning lämnas tillhyresnämnden i stället för lill fastighetsägaren. Nämnden skall översända ettexemplar av redovisningshandlingarna lill fastighetsägaren. Del åligger nämndenatt kontrollera all redovisningen överlämnas och atl den är godtagbar ochkorrekt från redovisningsmässig synpunkt. anmärkningar molredovisningen, skall fastighetsägaren underrättas om dem. Utredningen föreslår vidare atl tiden för avgivande avredovisning förlängs från nuvarande en månad frånkalenderårels utgång resp. från det förvallningsuppdragel upphörde. Härvidförulsäiler ulredningen all sådana anvisningar utfärdas av riksskatteverketall fastighetsägaren efter ansökan kan påräkna anslånd i fråga om tiden föravgivande av sin självdeklaration. Under remissbehandlingen har dock riksskatteverketifrågasatt om de av utredningen föreslagna redovisningsreglerna gerfastighetsägaren möjlighel all på räll säll fullgöra den uppgiftsskyldighelgentemot del allmänna som åligger honom enligt skilda förfatiningar. I fråga ominnehållel i dessa förfaltningar får jag hänvisa lill riksskalleverkels remissyttrande(se avsnitt 4.4). åsyftad uppgiftsplikt måste enligl gällandelagstiftning på området 1976/77:151 73 ansesåligga faslighelsägaren själv. Denne måsle därmed också själv ha rätt att talaoch svara i mål om skatter och avgifter som rör hans fastighetsinnehav. Enannan ordning framstår enligt min mening som principiellt tveksam och skullebehöva föranleda ell flerlal komplicerade ändringar inom skattelagstiftningen. Enligtbokföringslagen (1976:125) föreligger i princip bokföringsplikt beträffandeuthymingsverksamhet. Om uthyraren är enskild person föreliggerbokföringsskyldighet dock endasi om verksamhelen omfallar mer än två lägenhetersom regelmässigt hyrs ut och som inte utgör del av urhyra-rens egen bostad.Uthyrning av enstaka en- och Ivåfamiljsfasligheler faller alltså utanförbokföringsplikten. Akliebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar ärbokföringsskyldiga oberoende av uthyrningsverksamhetens omfattning. Om etlflerfamiljshus ställs under tvångsförvaltning, synes fastighetsägaren börakvarstå som bokföringsskyldig i lagens mening. Självfallet måste det dock i såfall åligga förvaltaren alt i fastighetsägarens ställe utförabokföringsarbetel. gäller inle bara i fråga om den löpande bokföringenutan också beiräffande upprättande av årsbokslut. Fastighetsägarensuppgiftslämnande enligl skatte- och avgifisförfatt-ningama måsle i betydandeuisiräckning bygga på noleringarna i bokföringen. Om fastighetsägaren skallförbli uppgiftsskyldig, måsle han alltså få tillgång till nödvändigaupplysningar från förvaltaren för alt kunna fullgöra uppgiftsplikten. Dettamåsle ske i sådan tid alt gällande legala lidsfrister kan iakttas. Vadförst gäller kontrolluppgiftsskyldigheten anserjag all saken ofta bör kunnalösas genom en överenskommelse mellan faslighelsägaren och förvaltaren som gårut på atl förvaltaren skall fullgöra faslighelsägarens åliggande. Omsamförstånd föreligger behöver inga problem uppkomma utan förvaltaren kanombesörja saken och på grundval av kontrolluppgifterna upprätta ett förslaglill arbetsgivamppgift som faslighelsägaren får granska och underteckna. fall då tvångsförvaltningen avsett endast en del av det gångna inkomståreteller då ett samförstånd mellan fastighetsägaren och förvaltaren inte uppnåskan dock komplikationer uppkomma. Fastighetsägaren måste i ett sådant fall föratt kunna fullgöra sina skyldigheter få omedelbar insyn i räkenskapsmaterialetför hela den period av det förflutna inkomståret som tvångsförvaltningen haromfattat. Fastighetsägarens tillgång lill detta material bör kunna ordnasgenom medverkan av hyresnämnden. Om fastighetsägaren och förvaltaren är oenseom vilket innehåll uppgifterna skall ha, står det givetvis förvaltaren frittatt underrätta skattemyndigheterna m. fl. om sin uppfattning i frågan. Beträffandesjälvdeklaration har inte ansett sig kunna utfärdaanvisningar i fråga om anstånd utan endast gjort uttalanden i rekommendationensform, jfr RSV Dt 1976: 5. I praktiken torde det kunna fömtsättas attskattemyndigheterna kommer att medge fastighetsägaren Prop, 1976/77:151 74 anslåndi här avsedda fall. Av principiella skäl bör dock förvallarens redovisningalllid föreligga klar att fastighetsägaren kan fullgöradeklarationsplikten inom den lagstadgade tiden. Fastighetsägaren skall alltsåinte behöva förlita sig på atl anslånd i hans fall medges efter en myndighetsfria bedömning. Avnu anförda skäl anserjag att bestämmelserna om förvallarens redovisning börulformas på följande säll. Tidsfrislen för redovisningens avlämnande börsällas lill efter kalenderårels utgång. Fastig-helsägaren får då iallmänhet en månad på sig atl deklarera. Om faslighets-ägaren undantagsvistillämpar brutet räkenskapsår, bör redovisningsfris-len för sådana fallanknytas till lidpunkten för räkenskapsårets utgång. Slutligen börfastighetsägaren få rätt att efter hänvändelse lill hyresnämnden få la del avräkenskapsmaterial som förvaltaren innehar och som faslighelsägaren behöversom underiag för alt kunna fullgöra sin uppgiftsplikt i olika hänseenden.Sistnämnda regel är nödvändig för alt bl.a. kontrolluppgiftsskyldigheten skallkunna fullgöras. Beträffandebeslämmelserna om av redovisningen ansluler jag mig till utredningensförslag. Jag kan alltså inle biträda den vid remissbehandlingen framfördaåsiklen all faslighelsägarens nuvarande räll att klandra redovisad förvaltningbör inskränkas. Någraremissinslanser har ställl sig iveksamma till förslaget om att förvaltarenskall ha rätt alt begära att kommunen skall förskottera arvo-d e som enliglhyresnämndens beslut skall betalas av fastighetsägaren personligen. Jag villemellertid peka på att förslagel i denna del inle innebär någon ändring iförhållande till gällande rätt. Bestämmelserna synes inte heller ha gettanledning lill missnöje från kommunernas sida. De kritiska synpunkler somframförs mot förslaget hänger samman med de invändningar som har riktals motutredningsförslaget om förskotlering av löpande förvaltningsutgifter.Enligl min mening är dessa två situationer dock inte helt jämförliga. Jag villockså betona att en förutsättning för att någon skall vilja åta sig uppdragetsom förvaltare är att han inte skall behöva riskera att drabbas av ekonomiskförlust till följd av förvaltarskapet. De föreslagna beslämmelserna utgör engaranti för atl sådan förlust inte behöver befaras. Skyldighet för kommunenatt utge förskott skall visserligen inte föregås av någon särskild prövningfrån hyresnämndens sida. Som utredningen har framhållit bör emellertidhyresnämnden alltid bereda kommunen tillfälle att yttra sig i arvodesfråganinnan nämnden föreskriver att arvode skall betalas av fastighetsägarenpersonligen. Jag föreslår att en uttrycklig föreskrift härom tas in inämndlagen. Detkan inträffa situationer när en tvångsförvaltning framstår som fögameningsfull. Detta kan vara fallet när det inte går att skaffa fram behövliga Prop.1976/77:151 75 medel till förvaltningen. Fasligheten kan exempelvis gelåg avkastning och vara så högt inlecknad att ylleriigare belåning är uleslulensamlidigl som faslighelsägaren saknar andra lillgångar än den tvångsförvaltadefastighelen. Tvångsförvallning kan också vara gagnlös i fall när delvisseriigen går alt få fram medel men de åigärder som behövs för all fåfasligheten i stånd skulle kosta så mycket att det inle skulle vara ekonomisktförsvarligl alt genomföra åtgärderna, t. ex. när det är fråga om enrivningsmogen fastig-hel. Jag anser det nödvändigt att del finns något sätl för atti hyresgäslernas inlresse komma lill lälla också med sådana siluationer som nuhar nämnts. Det måste då bli fråga om alt skapa hell nya förulsällningar förfastighetens förvaltning. Delta kan ske endast om man för över självaäganderällen till någon som är kapabel alt ta ansvaret för fastigheten. Som jag redan har nämnt (avsnitt 5.1) innehåller expropriationslagen bestämmelserom expropriation vid vanvård av fastighet. Expropriation får ske för attförsälla eller hålla faslighel i tillfredsställande skick, när grov vanvårdföreligger eller kan befaras uppkomma. Expropriationslagen erbjuder alltså enmöjlighet atl komma lill rätta med de fall då en tvångsförvaltning visar sigvara gagnlös. Del måsle dock beaklas alt del kan vara bådekostsami och omständligt all lillgripa expropriation. Möjlighet att påkalla inlösen av vanvårdadehyresfastigheter finns också enligt 16 § bosladssaneringslagen. Enligt dennaparagraf fär kommun lösa faslighel som inle uppfyller kraven på lägstagodlagbara slandard under förulsäilning atl fastighetsägaren inle har utförtåtgärd som har föreskrivits i uppruslningsåläggande, att förhållandena ärsådana alt ålgärden kan antas inte komma alt bli utförd underivångsförvallning och all ålgärden inte avser arbele av endasi ringaomfallning. Inlösen innebär all faslighelen liksom vid expropriation tvångsvisgår över i kommunens ägo. befrias fasligheten från inteckningar ochvissa andra rättigheter. Frågan om inlösen prövas av fastighetsdomstolen. I mål om inlösen enligt bostadssaneringslagen gällerexpropriationslagen i tillämpliga delar. 1 ett viktigt avseende görs emellertidundanlag från bestämmelserna om ersättning vid expropriation. Sålunda skallbestämmelserna i 4 kap. 2 § expropriationslagen inle tillämpas. Enligt dessaregler gäller atl, om det förelag för vars genomförande expropriationen ägerrum har medfört inverkan av någon betydelse på faslighelens värde,löseskil-lingen i princip skall bestämmas på grundval av det värde faslighelenskulle ha haft ulan sådan inverkan. Beslämmelserna gäller oavsett om företagethar haft en positiv eller negaliv inverkan på fastighetsvärdet. För saneringsfallenskulle beslämmelserna få lill följd alt kommunen vid inlösen skulle få belaladet marknadsvärde faslighelen skulle ha haft om den inle hade varil belastadmed krav på upprustning. En sådan ordning har inle kunnat godtas.Undanlagsregeln innebär all värdet av faslighelen vid beräkningen avlöseskillingens sloriek skall anses belastal med de krav på 1976/77:151 76 upprustningsom har föreskrivits i upprustningsåläggandet. Ulredningenhar föreslagil att elt syslem med inlösen av fastighet moisvarande del somgäller enligl bostadssaneringslagen införs vid ivångsförvaltning. Somförulsäilning för inlösen gäller enligl förslagel alt förhållandena undertvångsförvaltningen är sådana all en tillfredsställande förvaltning inle kanuppnås. Inlösenförfarande kan alltså inte tillgripas som ell alternativ tillbeslut om tvångsförvallning och inle heller kan förfarandet användas sedanförvaltarskapet har upphört. Det ankommer på kommunen att avgöra om inlösenskall begäras. Talan om inlösen skall väckas vid fastighetsdomstolen. anser del onödigt all kommunen skall behöva avvaktatvångsförvallningens förlopp även då det från början synes klart all den blirverkningslös. Förbundel anser det värt all pröva om inlösen kan tillåtas såsnart det visas att en fastighet, som uppfyller förutsätlningarna för allkunna ställas under tvångsförvallning, är belastad med skulder så att den inlekan förvaltas med inflytande hyresmedel. Föregen del vill jag underslryka alt bostadsförvallningslagen främsi skalllillgodose de boendes intressen. Det förefaller emellertid tveksamt om en sådanordning som förbundet har föreslagit skulle innebära några påtagliga fördelarför hyresgäslerna. Alt en faslighel uppfyller förulsätl-ningama för alt kunnabli ställd under tvångsförvallning innebär normalt inte att man kanta ställning till frågan om den är så belastad med skulder att den inte kanförvaltas med inflytande hyresmedel. För alt kunna besvara den frågan krävsytteriigare utredning rörande bl.a. fastighetens panträttsbelastning,hyresintäkternas storlek och kostnaderna för planerade uppmstningsarbelen.Rimliglvis kommer en sådan utredning att kräva . Detta gäller särskilti fråga om planeringen och kostnadsberäkningen av uppmstningsåtgärdema. Underutredningstiden skulle handläggningen av ärendet fä vila och förvaltningenskulle ligga kvar på fastighetsägaren. Detta måste antas vara lill nackdel förhyresgästerna. Jagvill vidare peka på alt förvaltningstidens längd enligt vad jag harförordat (avsnitt 5.4) skall fastställas av hyresnämnden genom särskilt beslutinom från det beslutet om tvångsförvaltning irädde i kraft. Syftetmed införandet av denna respittid är att bereda förvaltaren möjlighet att sättasig in i förhållandena och ge honom tillfälle att undersöka vilken inriktningoch uppläggning som förvaltarskapet bör få.