prop · G003121 · 1976-12-31 00:00:00 — För att nå en språkligt sett tillfredsställandegärningsbeskrivning förordar jag att denna ändring genomförs och att brottetges en annan beteckning än falskt hot. Som har påpekat skiljersig den aktuella typen av bombhot från hot i vanlig mening. Upplysningen omatt en bomb kommer att explodera på viss plats riktar sig i aUmänhet inte tUldem som påstås vara i fara utan till utomstående journalister,växeltelefonister m. fl. eller direkt till dem som har att föranstalta omsäkerhetsåtgärder. Det praktiska syftet är typiskt sett inte främst attskrämma vissa personer utan att åstadkomma onödiga säkerhetsåtgärder. Situationeni normalfallet kan närmast beskrivas som falskt larm. Jag förordar därför attbrottet rubriceras falskt larm. I begreppet hot ligger som nämnts normalt attden som står bakom hotet förfogar över den aktuella åtgärden eller i vart fallframstår som om han förfogade över denna. Han har möjlighet att avgöra omhotet skall sättas i verket eller ej. Med denna utgångspunkt var det naturligtatt man i promemorian till subsidiärbestämmelsen om missbruk av larm etc.hänförde orikliga meddelanden om redan inträffade naturkatastrofer m. m. medanhuvudbestämmelsen om falskt hot angavs ta sikte på bombexplosioner och andraterrordåd som gärningsmannen skulle låta verkställa . Dennagränsdragning låter sig emellertid inte genomföras helt ut. harockså ifrågasatt om den är motiverad. I allt fall när uttrycket falskt hot intetas in i lagtexten finns det enligt min mening inte anledning att göra någonskillnad mellan inträffade och framtida händelser. Enligt min mening bör det således vara utanbetydelse t. ex. om en person oriktigt uppger att han ämnar förgiftadricksvattnet i en stad eller om uppgiften avser att vattnet redan harförgiftats. Likaså bör det fallet att någon oriktigt uppger att en bombplacerats i ett kärnkraftverk med risk för radioaktivt utsläpp bedömas påsanuna sätt som när uppgiften avser att ett utsläpp har ägt rum av misstag.Inte heller finns det anledning att särskilja fall när gämingsmannenframställer ett uttryckligt hot, exempelvis att spränga en bomb om inte enviss utställning stängs, från fall då gärningsmannen använder sig av enomskrivning som att han hört på stan att en bomb skall explodera i utställningslokalenoch därmed framkallar att utställningen stängs. Prop.1976/77:121 13 medden föreslagna lagtexten bör varje oriktig uppgift att det föreligger fara förmänniskors liv eller hälsa falla inom det straffbara området för den nyaparagrafen om falskt larm så snart som uppgiften föranleder onödigasäkerhetsåtgärder. Flera remissinstanser har förordat att detsttaffbara området bör utvidgas att gälla även vid fara för omfattandeegendomsförstörelse. Som motiv anförs de olägenheter och kostnader avbetydenhet som kan uppstå även i sådana fall. Med tanke på de säkerhetsåtgärder som kan komma attaktualiseras vid hot mot t. ex. obemannade vattenkraflanläggningar vill jaginte motsätta mig att paragrafens tillämpningsområde utvidgas att omfatta ävenfara för omfattande egendomsförstörelse. I sammanhanget bör nämnas attbestämmelserna om sabotage i 13 kap. 4 och 5 §§ BrB ger straffrättsligt skyddmot åtgärder som allvarligt stör eller hindrar användningen av egendom avavsevärd betydelse för bl. a. samhällets funktioner och den allmännasamfärdseln och anläggningar för allmänhetens förseende med vatten, ljus, värmeeller kraft. Straffskalan för sabotage omfattar fängelse i högst , förgrovt sabotage fängelse i lägst två och högst , eller på livstid. I den lagtext som föreslås i promemorian anges intetill vem den oriktiga uppgiften lämnas. Den kan således lämnas till vem somhelst. För straffansvar förutsätts emellertid att uppgiften får till effekt attonödiga säkerhetsåtgärder vidtas. Säkerhetsåtgärderna behöver inte vidtas avallmänt organ. Om en varuhusägare låter utrymma varuhuset på grund av ettbombhot, är det en sådan säkerhetsåtgärd som avses med paragrafen. I likhet med remissinstanserna ansluter jag migtill den föreslagna lösningen. Även om sålunda säkerhetsåtgärderna kan vara avvitt skilda slag, skall de syfta till att avvärja faran.Säkerhetsåtgärder som vidtas fÖr att hindra elt upprepande, t. ex. installationav en TV-övervakningsanläggning, faller utanför paragrafen. Det får också sägasligga i sakens natur att åtgärder som inte innebär några egentliga ansträngningareller uppoffringar uppgiften föranleder t. ex. bara ett telefonsamtal för attfå bekräftat att ordinarie rutiner iakttas inte bör anses varasäkerhetsåtgärder i paragrafens mening. I subjektivt hänseende bör för straffansvar krävasvanligt uppsåt. Uppgiftens sanningslöshet skall ingå i uppsåtet. GärningsmannenskaU således känna till att den uppgivna bomben etc. inte existerar eller avandra skäl faktiskt inte utgör någon fara. Uppsåtsfrågan behandlas närmare ispecialmotiveringen. Enligt promemorieförslaget omfattar straffskalanböter eller fängelse i högst . RÅ, och Föreningen har anfört att brottet med hänsyn tiU de vitala samhällsfunktioner somdärigenom kan äventyras inte bör behandlas som lindrigare än brotten olaga 1976/77:121 14 hotoch oredligt förfarande, vars maximistraff är fängelse . Jag ansluter migttll denna uppfattning. Straffskalan för den nya bestämmelsen om falskt larm börsålunda omfatta böter eller fängelse i högst . I enlighet med promemorieförslaget bör bestämmelseninföras i 16 kap. BrB bland brotten mot allmän ordning. Avslutningsvis finns det anledning att ta upp dekonkurrensproblem som kan uppstå mellan den nya bestämmelsen om falskt larm ochbrotts-balksbrotten i övrigt. 1 första hand bör en gärning som innefattar hotinordnas under något av BrB:s huvudbrott rån, utpressning, sabotage etc. Detblir då inte aktuellt att dessutom döma för falskt larm. När det gäller valetmellan falskt larm å ena sidan och olaga hot och oredligt förfarande å andrasidan bör bestämmelsen om falskt larm tillämpas så snart det är fråga om hotriktade mot allmänheten. Gränsen mot olaga hot är klar denna bestämmelseavser hot mot den enskUde. Oredligt förfarande för tanken till otillbörligtförfarande i handel och vandel. Ansvar enligt den paragrafen bör inte ådömasnär det är fråga om bombhot e. d. som i huvudsak kan anses rikta sig motallmänheten. Onödiga säkerhetsåtgärder kan framkaUas inte baragenom oriktiga uppgifter om att fara föreligger utan även genom missbrak avlarmsystem, nödsignal eller liknande anordning. I 24 § andra stycket brandlagen(1974: 80) finns en bestämmelse om straff för den som genom brandlarm eller påannat sätt uppsåUigen och utan giltigt skäl åstadkommer brandstyrkasutryckning eller samling. Motsvarande bestämmelser saknas för missbruk av larmtiU annan räddnings- eller bevakningstjänst. Enligt promemorian finns det ävenhär ett behov av lagstifming. Därför föreslås att bestämmelsen om bombhot m. m.kompletteras med en bestämmelse om straff för den som genom missbruk av larm,nödsignal eller annan liknande anordning föranleder onödig utryckning avpolis, brandkår, ambulans, militär, sjöräddning eller annan allmän bevakningstjänst.Som brottsbeteckning föreslås falskt larm. Straffskalan omfattar enligtförslaget böter eller fängelse . Alla remissinstanser utom har anslutitsig till förslaget att ersätta bestämmelsen i brandlagen med en allmänstraffbestämmelse i BrB mot olika former av uppsåtligt missbruk av larm. Jagdelar den allmänna uppfattningen. Enligt RÅ bör bestämmelsen inte vara begränsad tillatt gälla vid missbruk av mekanisk eller liknande anordning utan även avse falldär larmet åstadkoms på annat sätt, exempelvis genom falska meddelanden somframförs direkt till myndighetens reception eller telefonväxel. Med den ändrade konstruktion av bestämmelsen iförsta stycket falskt larm som jag har förordat i det föregående har RÄ:ssynpunkter huvudsakligen redan tillgodosetts. Falska meddelanden om att det 1976/77:121 15 föreliggerfara för människors liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse avegendom blir straffbara enligt första stycket. Ett blankt meddelande tillbrandkåren om att det brinner på viss plats torde normalt uppfattas som ettpåstående om att sådan fara som anges i första stycket är för handen. Det är enligt min mening vikttgt att begränsastraffansvaret för onödiga larm till uppenbara och uppsåtligamissbrukssituationer. Bestämmelsen måste ges en sådan utformning attallmänheten inte därigenom hämmas från att använda den räddnings- ochbevakningstjänst som står till buds. Det finns emellertid ett påtagligt behovatt kunna ingripa straffrättsligt mot okynneslarm genom missbruk av tekniskahjälp- och bevakningsanordningar såsom tjuvlarm, brandskåp, nödanropet 90 000etc. Att utsträcka det straffbara området därutöver finner jag inte påkallat. För straffansvar bör krävas att larmet föranlederonödig utryckning av allmän bevakningstjänst. Jag anser alltså att bestämmelseninte, som statens brandnämnd har förordat, bör bli tillämplig redan på förberedelsertill utryckning såsom brandstyrkas samling. Däremot ingår naturligtvis iutryckningskostnadema sådana förberedelser för utryckningen som t. ex.brandstyrkas samling och den ersättningsskyldighet som enligt 2 kap. 4 §skadeståndslagen (1972: 207, omtryckt 1975: 404) åligger den som gjort sigskyldig till falskt larm omfattar följaktligen även sistnämnda kostnader. Som exempel på utryckningsorgan anges i lagtextenpolis, brandkår, ambulans, militär, sjöräddning eller annan allmänbevakningstjänst. Med uttrycket allmän bevakningstjänst avses bl. a. räddnings-och bevakningsföretag, exempelvis vaktbolag som anlitas för allmän bevakningstjänst.Det behöver alltså inte vara fråga om något offentligrättsligt subjekt. Jagvill framhålla att uppräkningen av utryckningsorgan inte är uttömmande. har under hänvisning till att brandkår endast är en del avbrandstyrkan ansett att angivandet av brandkår i uppräkningen utgör eninskränkning i förhåUande tUl gällande ansvarsbestämmelse i brandlagen, somavser brandstyrka. Någon inskränkning är dock inte avsedd. Enligt förslageträcker det för straffansvar att larmet föranlett en del av brandstyrkan attrycka ut. Med hänsyn till att uppräkningen inte är uttömmande finns det inteheller anledning att som brandnämnden föreslår utöka exemplifiermgen medtullverkets kustbevakning och luftfartsverkets flygräddning. Mot bakgrund av vad jag nu har anfört förordar jagatt bestämmelsen erhåller den i promemorian föreslagna lydelsen. Brottet bördock rubriceras som missbrak av larmanordning. Med hänsyn till brottetskaraktär bör straffskalan omfatta endast böter. Ansvarsbestämmelsen i 24 § andra stycket brandlagenblir överflödig genom bestämmelserna om falskt larm och missbrak avlarmanordning och bör upphävas. 1976/77:121 16 I enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i brandlagen(1974: 80). Det under 2 angivna förslaget har upprättats isamråd med chefen för kommundepartementet. Förslagen bör fogas till regeringsprotokollet idetta ärende som bilaga 2. 6 Specialmotiveringtill framlagda lagförslag 6.1Förslaget till lag om ändring i Den nya paragrafen om falskt larm och missbruk avlarmanordning införs på den plats som blivit ledig sedan straffbestämmelsen omfylleri 16 kap. 15 § upphävts genom SFS 1976: 510 (jfr SFS 1976: 905). Den brottsliga gärningen består i att lämna oriktiguppgift om att det föreligger fara för människors liv eller hälsa eller föromfattande förstörelse av egendom. Vad först gäller fara för människors liv ellerhälsa fordras inte att faran skall vara aUmän. Redan när en eller ett parmänniskor synes vara i fara blir paragrafen tillämplig. Ofta är emellertidomständigheterna sådana att en allmän fara kan sägas föreligga. Det gäller t.ex. vid hot om att spränga någon i luften medan han befinner sig bland mångaandra människor som därvid kan komma till skada. Att uttrycket allmän farainte har använts i paragrafen beror på att bestämmelsen om olaga hot intealltid är tUlämplig när det gäller hot mot viss namngiven person, om hotetframförs till polis eller annan myndighet. Uttrycket omfattande förstörelse av egendomförekommer även i andra paragrafer i , exempelvis i bestämmelserna ommordbrand och allmänfarlig ödeläggelse (13 kap. 1 resp. 3 §). Med omfattandeförstörelse åsyftas skada som är kvantitativt betydande. Egendomens värde frånsamhällelig, kulturell, ekonomisk eUer annan synpunkt måste emellertid inverkapå bedömningen. Några svårare gränsdragningsproblem torde inte behöva uppståmed hänsyn till att det för straffansvar krävs att den oriktiga uppgiften omsådan fara skall föranleda onödiga säkerhetsåtgärder. Ett exempel på oriktig uppgift om fara är s. k.falskt bombhot. Ett sådant bombhot ar typiskt sett ett oriktigt meddelande omalt en bomb kommer atl explodera på viss plats eUer i ett särskUt angivet sammanhangvarvid en mera obestämd krets av personer kan beräknas komma 1 Bilagan har uteslutits här. Frånsett någraredaktionella ändringar är förslagen likalydande med dem som är fogade tillpropositionen. 1976/77:121 17 Meddelandet skaU vara oriktigt i den meningen att den uppgivna bombenfaktiskt inte utgör någon fara vare sig det beror på att bomben över huvudtaget inte existerar eller den är otjänlig för det uppgivna ändamålet ochgärningsmannen är medveten om detta. Paragrafen täcker mer än bombhot. Falskameddelanden om åtgärder som avses i 13 kap. 7 § BrB om spridande av gift ellersmitta kan exempelvis föranleda ansvar för falskt larm. Det kan gälla oriktigauppgifter om att livsmedel, vatten eller annat skall förgiftas eller infekteraseller har förgiftats eller infekterats eller att gift på annat sätt skaUspridas eller har spridits så att det föreligger fara för människors liv ellerhälsa. Med gift jämställs vissa andra ämnen. Oriktiga uppgifter om att krossatglas har blandats i barnmat som skall säljas tUl allmänheten faller exempelvisunder paragrafen. För straffansvar förutsätts att uppgiften får tilleffekt att onödiga säkerhetsåtgärder vidtas. Härmed förstås en rad vitt skildaåtgärder av inte obetydlig omfattning t. ex. utryckning av polis, brandkår,ambulans, mUitär, sjöräddning eller annan allmän bevakningstjänst, avspärrningav bombhotat område, åtgärder av hälsovårdsmyndigheter för att förhindra attförgiftade livsmedel etc. konsumeras av allmänheten. Säkerhetsåtgärdernabehöver inte vidtas av allmänt organ. Även om sålunda säkerhetsåtgärderna kanvara av vitt skilda slag, skall de emellertid ha föranletts av uppgiften ochsyfta till att avvärja faran. I subjektivt hänseende krävs på vanligt sättuppsåt. Uppgiftens sanningslöshet skall ingå i uppsåtet. Gärningsmannen skallsåledes känna till att den uppgivna bomben etc. inte existerar eller av andraskäl faktiskt inte utgör någon fara. Eventuellt uppsåt är här tiUräckligt:anser gärningsmannen att det är möjligt att bomben inte existerar men omständigheternager vid handen att han skulle ha lämnat uppgiften även om han varit viss om attden var oriktig, kan han fällas tUl ansvar, om uppgiften föranledersäkerhetsåtgärder. Att gärningsmannens uppsåt omfattar säkerhetsåtgärdernatorde i allmänhet kunna presumeras. Straffskalan är densamma som för brotten olaga hotoch oredligt förfarande, nämligen böter eller fängelse i högst . När det gäller de konkurrensproblem som kan uppståvid valet av brottsrubricering hänvisas tUl vad som har anförts i den allmännamotiveringen. Andra stycket missbruk av larmanordning Den brottsliga gärningen består i missbruk av larm,nödsignal eller annan liknande anordning. Det är här fråga om missbrak av någonmekanisk eller liknande anordning. Rop på hjälp i oträngt mål faller sålundautanför straffbestämmelsen. Vidare krävs en positiv handling: underlåtenhet attt. ex. meddela sig inom viss föreskriven tid kan så- 1916 fil: 121 18 lundainte föranleda straffansvar enligt paragrafen. Som exempel på åtgärder somavses i lagrammet kan nämnas okynneslarm genom missbruk av brandskåp, tjuvlarmoch nödanropet 90 000. Avfyrandet av nödraketer till sjöss hör också hit. I begreppet missbruk ligger att det objektivt settsaknas anledning att slå larm. Detta framgår också av att för straffbarhetförutsätts att larmet föranleder onödig utryckning. Utryckning är inte bara för handen när särskildautryckningsfordon kommer till användning utan också andra former av utryckningkan grunda straffansvar. I subjektivt hänseende krävs vanligt uppsåt.Eventuellt uppsåt är tillräckligt. Allmänt kan sägas att bestämmelsen ommissbruk av larmanordning är subsidiär i förhållande till andra i BrB upptagnabrott. Med hänsyn tUl att brottet närmast har karaktär av ordningsförseelseomfattar straffskalan endast böter. 6.2Förslaget till lag om ändring i brandlagen Förslaget innebär att ansvarsbestämmelsen om falsktbrandlarm i 24 § andra stycket brandlagen upphävs. Bestämmelsen ersätts i huvudsakav de nya bestämmelserna om falskt larm och missbruk av larmanordning. Att densom vållar ren förmögenhetsskada genom brott skall ersätta skadan följer av 2kap. 4 § skadeståndslagen. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i brandlagen(1974: 80). Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1976/77:121 19 Bilaga1 (Promemorieförslaget) Härigenom föreskrives att i skall införasen ny paragraf, 16 kap. 15 §, av nedan angivna lydelse. 15§1 Den som genom falskt bombhot eller annan oriktig uppgift att det föreliggerfara för människors Uv eller hälsa föranleder onödiga säkerhetsåtgärder, dömesför falskt hot till böter eller fängelse i högst . Den som genom missbrak av larm, nödsignal ellerannan liknande anordning föraiUeder onödig utryckning av poUs, brandkår,ambulans, mUitär, sjöräddning eller annan allmän bevakningstjänst, dömes förfalskt larm till böter eller fängelse . Dennalag träder i kraft den Lagom ändring i brandlagen (1974: 80) Härigenom föreskrives att 24 § brandlagen (1974:80) skall ha nedan angivna lydelse. 24 § TiU böter dömes den som 1. kallats att deltaga i övningmed brandstyrka eller i räddningstjänst och som uteblir utan giltigt skäl, 2. vid räddningstjänst uppsåttigenbryter mot vad brandchefen, annat brandbefäl eller befälhavare som avses i 9 §eller 12 § första stycket i och för tjänsten befallt, 3. uppsåtiigen hindrar ellerförsöker hindra åtgärd som avses i 11 § eller uppsåtUgen åsidosätter beslut omavspärrning som har meddelats med stöd av 11 §, 4. uppsåtiigen eUer av oaktsamhetbryter mot 17 eller 18 §, 5. vägrar anställd som har kallatsatt deltaga i övning med brandstyrka eller i räddningstjänst ledighet fördeltagandet, om ledigheten kunnat medgivas utan synnerlig olägenhet. 1Förutvarande 16 kap. 15 § upphävd genom 1976: 510, som träder i kraft den dagregeringen bestämmer. 1976/77:121 20 Den som genom brandlarm eller på annat sättuppsåtiigen och utan giltigt skäl åstadkommer brandstyrkas utryckning eller samlingdömes till böter eller fängelse och är skyldig att ersättadärav föranledd kostnad. Vad som sägs i första stycket 1 och 5 ägertillämpning också i fråga om den som enligt 12 § tredje stycket har anmodatsatt deltaga i räddningstjänst som avses i 1 § tredje stycket första punkten.Den som vid sådan räddningstjänst uppsåtiigen hindrar eller försöker hindraåtgärd som avses i 11 § eller uppsåtiigen åsidosätter beslut om avspärrning somhar meddelats med stöd av 11 § dömes tUl böter. Dennalag träder i kraft den 1976/77:121 21 Närvarande:F. d. justitierådet , regeringsrådet samt justitieråden Ulvesonoch . Enligt utdrag av protokoll vid regeringssammanträdeden har regeringen på hemställan av statsrådet inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i brandlagen(1974: 80). Förslagen,som finns bilagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. 1976/77:121 22 Närvarande:statsråden , ordförande, , , , ,, , , , Mundebo, Krönmark, , , , , Propositionom ändring i 16 kap. , m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i 2. lag om ändring i brandlagen(1974: 80). Föredraganden upplyser att lagrådet har lämnatlagförslagen utan erinran och hemställer att regeringen, efter vissaredaktionella ändringar, föreslår Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition föreslå att antagade förslag som föredraganden har lagt fram. 1 Beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde .