prop · G0035 · 1976-12-31 00:00:00 — 1 promemorieförslaget finns ingen direktmotsvarighet till dessa bestämmelser. 1 stället föreslås liksom i 1957 årsbetänkande regler om föriängning av preskriptionstiden. Kanpreskriptionsavbrytande åtgärd inte vidtas på grand av hinder i svensk ellerutländsk lag eller annat oöverstigligt hinder (force majeure), skallpreskription inträda tidigast efter den dag hindret upphörde. Vidare föreslås i promemorian attpreskriptionstiden skall föriängas, om borgenären saknar kännedom om sinfordran eller om förfallodagen, vem som är gäldenär eller gäldenärens hemvisteller uppehållsort. Fordringen skall då preskriberas tidigast efter dendag borgenären fick eller med iakttagande av skälig aklsamhet borde ha föttkännedom därom. Preskriptionstiden för dock inte föriängas enligt denna ellerden nyssnämnda bestämmelsen med . De föreslagna bestämmelserna om föriängning avpreskriptionstiden vid force majeure o. d. har godtagits av de flestaremissinstanserna. Från några håll har emellertid gjorts gällande attbestämmelserna är oklara och att de kan medföra osäkerhet om närpreskriptionstiden börjar löpa. För min del vill jag till en början framhålla detangelägna i att preskriptionsbestämmelserna är utformade på ett sådant sättall de motverkar otillböriiga förfaranden från gäldenärens sida. Engäldenärskall inle kunna undgå betalningsskyldighet genom att hålla sig undan.Borgenären å sin sida skall inte behöva riskera att gå föriustig sin fordran,om gäldenären av en eller annan anledning inte kan anträffas. Risken för attborgenären gör rättsföriuster om gäldenären inte kan nås med enpreskriptionsavbrytande åtgärd Prop.1976/77:5 150 ökargivetvis, om preskriptionstiden för de flesta fordringar förkortas till . När del gäller alt bedöma behovet av att på dennapunkt införa särskilda bestämmelser lill borgenärens skydd bör till en börjanbeaktas alt gällande rätt, även bortsett från de särskilda bestämmelserna i 1 §andra och tredje styckena preskriptionsförordningen, ger borgenären vissamöjligheter alt bevaka sin fordran om gäldenären inle kan anträffas. I vissafall kan nämligen talan väckas mot en person trots alt både hans hemvist ochuppehållsort är okända. Enligt 10 kap. 1 § femte stycket förexempelvis talan mol svensk medborgare, som inte har känt hemvist vare sig inomeller utom riket och vars uppehållsort är okänd, väckas vid domstol på den ortinom riket där han senast har haft hemvist eller uppehållit sig. Enligtdelgivningslagen (1970:428) för delgivning bl. a. i det nu angivna fallet skegenom s. k. kungörelsedelgivning. De angivna bestämmelsema ger alltså borgenärenmöjlighet att i vissa fall väcka talan mot en gäldenär vars hemvist ochuppehållsort är okända och även att utverka dom mot gäldenären. Bestämmelsematäcker emellertid inte alla de fall då gäldenären inte kan anträffas. För attborgenären inte skall behöva riskera att gå föriustig sin fordran krävskompletterande beslämmelser. Sådana kan utformas på olika sätt. Ett altemativ är att efter mönster av I §preskriptionsförordningen föreskriva att preskription kan avbrytas genom attborgenären anmäler sin fordran hos domstol eller annan myndighet. Man kan ocksåtänka sig att införa beslämmelser som underiätlar för borgenären att väckatalan mol en icke anträftbar gäldenär. Bestämmelsema skulle i så fall kunnautformas så alt förfarandet med hjälp av kungörelsedelgivning e. d. kan ledatill ett verkställbart avgörande. Enligt min mening ter sig emellertid bådaalternativen opraktiska. Härtill kommer, såvitt gäller möjligheten att väckatalan mot bortovarande gäldenär, alt även om ett verkställbart avgörande kanåstadkommas, så torde del i regel vara av ringa värde för borgenären. När integäldenären kan anträffas är det också svårt att anträffa egendom ur vilkenverkställighet kan ske. En bättre och smidigare lösning för anses vara atli enlighet med promemorieförslaget införa en bestämmelse om föriängdpreskriptionstid för det fall att gäldenären inte kan anträffas, låt vara attdetta i vissa fall kan leda till osäkerhet om huravida preskriptionstiden hargått till ända eller ej. En förutsättning för föriängning bör givetvis vara atlborgenärens bristande kännedom om gäldenärens hemvist och uppehållsort ärursäktlig. Jag förordar följaktligen att det för nu angivna fall införs entilläggsfrist av det slag som har föreslagits i promemorian. Tilläggsfristenbör i enlighet med promemorieförslagel bestämmas till . De skäl som talar för föriängd preskriptionstid närgäldenären inte kan anträffas gör sig i ännu högre grad gällande när borgenärensaknar kännedom om sin fordran eller om vem gäldenären är. Borgenären har ju dåingen möjlighet all vidta preskriptionsavbrytande åtgärd, i varje fall om hanhar gjort vad han kan för atl skaffa sig kunskap om fordringen och gäldenären. Prop.1976/77:5 151 1preskriptionsförordningen finns inga särskilda bestämmelser för dessa fall,vilkel lorde hänga samman med atl preskriptionstiden är så lång som tio år.Behovet av en möjlighet lill förlängd preskriptionstid blir även på denna punktstörre, om preskriptionstiden förkortas till . All borgenären saknar kännedom om sin fordran ellerom vem gäldenären är kan, som framhålls i promemorian, inträffa framför alltnär det gäller skadeståndsfordringar i utomobligaloriska förhållanden. I ettföregående avsnitt har jag påpekat atl det inte sällan kan förflyta en viss tidinnan en skadelidande för kännedom om en skada som kan ge upphov till ersättningsanspråk.Jag har där diskuterat olika möjligheter atl tillgodose den skadelidandesintressen i sådana fall då hans bristande kännedom om skadan är ursäktlig.Efter att ha avvisat tanken atl införa speciella bestämmelser om utgångspunktenför preskriptionstiden i fråga om skadeståndsfordringar har jag hänvisat tillmöjligheten att föriänga preskriptionstiden. Det kan emellertid även i andra fall inträffa atlborgenären saknar kännedom om sin fordran eller om vem som är gäldenär. Enborgenär som har rätt till en viss ersättning som står i relation tillgäldenärens inkomster kan exempelvis felaktigt bibringas uppfattningen att haninte är berättigad till någon ersättning genom att gäldenären lämnar oriktigauppgifter om sina ekonomiska förhållanden. Mot bakgrand av det anförda tillstyrker jag att denifrågavarande till-läggsfristen skall vara tillämplig även i sådana fall dåborgenären saknar kännedom om sin fordran eller vem som är gäldenär. 1 promemorian föreslås att tilläggsfristen skallomfatta även det fallet att borgenären saknar kännedom om fordringensförfallodag. Detta hänger samman med att förfallodagen enligtpromemorieförslaget är av stor betydelse genom att bilda utgångspunkt förberäkning av den treåriga preskriptionstiden. Med de bestämmelser ompreskriptionstiden som jag har förordat i del föregående kommer förfallodagenatt fö mindre betydelse, även om den också med den ordning som jag föreslår imånga fall kommer alt utgöra utgångspunkt för preskriptionstiden. Jag anseremellertid inte att del flnns skäl att ta upp borgenärens bristande kännedom omförfallodagen som en särskild grund för föriängning av preskriptionstiden. De angivna föriängningsfallen tar sikte påsådana situationer då borgenären i ett eller annat hänseende saknartillräcklig kännedom om något förhållande som är av avgörande betydelse förhans möjlighet att bevaka sin fordran. Del kan emellertid även i andra fallföreligga omständigheter som gör att borgenären saknar möjlighet att kräva utsin fordran eller vidta preskriptionsavbrytande åtgärd. Som exempel kan nämnasatt del föreligger arbetskonflikt eller, i undantagsfall, att borgenären ärsjuk och därför inte kan bevaka sin rätt. Jag delar den i promemorian framfördauppfattningen att det bör införas en föriängningsfrist även för sådana fall.Bestämmelsen härom bör emellertid enligt min mening utformas på ett någotannorlunda sätt än vad som har föreslagits i promemorian. Jag föreslåratt det ianslutning Prop.1976/77:5 152 tillde nämnda bestämmelserna om bristande kännedom etc. föreskrivs att omborgenären på grund av annan omständighet varöver han ej råder är förhindradatt vidta preskriptionsavbrytande åtgärd, så inträder preskription lidigastett år efter den dag hindret upphörde. Som har framhållits i promemorian bör intepreskriptionstiden på grund av de nu föreslagna undantagsreglerna fö föriängashur lång lid som helst. Jag tillstyrker därför förslaget att preskriptionstidenenligl dessa bestämmelser inte skall få föriängas med mer än sammanlagt tioår. Promemorieförslaget innehåller några bestämmelsersom begränsar möjligheterna alt träffa avtal om preskription. Bestämmelsernasyftar till atl förhindra att lagens bestämmelser kringgås på ett otillböriigtsätt. Det föreslås sålunda att ett avtal om föriängning av preskriptionstidenskall vara giltigt endast om det har ingålts efter fordringens tillkomst. Ettsådant avtal skall inte gälla än i sänder och längst tioår från den dag preskriptionstiden annars skulle ha gått ut. Utan hinder häravskall dock preskriptionstiden för fordran enligt sådant skuldebrev ellerinsättningsbevis som avses i 4§ skuldebrevslagen (1936:81) fö föriängas genomuttrycklig bestämmelse i skuldebrevet eller beviset. Vidare föreslås ipromemorian en bestämmelse om ogiltighet av avtal att fordran inte skallpreskriberas eller att preskription skall avbrytas på annat sätt än som föreskrivsi lagen. Promemorieförslagets beslämmelser om avtal rörandepreskription har föranlett uttalanden från några håll under remissbehandlingen.Bl. a. anser några remissinstanser att den föreslagna möjligheten att träffaavtal om föriängd preskriptionstid är otillräcklig när del gäller fordringar påmedel som innestår på bankräkning och att det bör införas särskildabestämmelser om preskriptionstiden för sådana fordringar. För min del anser jag det nödvändigt att införavissa begränsningar av rätten att träffa avtal om preskriptionstidens längd.Utan sådana begränsningar skulle de syften som den föreslagna lagstiftningenär avsedd att tillgodose i stor utsträckning kunna omintetgöras, t. ex. genomatt det i standardformulär tas in bestämmelser om längre preskriptionstid änden som föreskrivs i lagen. I första hand bör det införas bestämmelser sombegränsar rätten att träffa avtal om längre preskriptionstid än denföreskrivna. I den svagare partens intresse bör föreskrivas att sådana avtal iprincip inte för träffas. Det bör emellertid inte införas något förbud mot attträffa avtal om föriängd preskriptionstid efter fordringens tillkomst. I vissafall finns det nämligen ett berättigat intresse av att avtala om föriängning avpreskriptionstiden, framför allt när föriikningsförhandlingar pågår mellanborgenären och gäldenären . Kanpreskriptionsavbrott inte åstadkommas genom gäldenärens erkännande därför atthan helt eller delvis bestrider betalningsskyldighet, kan det ligga i bådaparters intresse att avtala om föriängning av preskriptionstiden för atlundvika rättsligt förfarande. Vidarefinns det behov av en möjlighet att avtala om längre preskrip- 1976/77:5 153 tionstidän den föreskrivna i fråga om sådana fordringar som grundar sig påmasskuldebrev av typen obligationer. När det gäller fordringar på medel sominnestår på bankräkning e. d. blir frågan däremot över huvud laget inteaktuell, eftersom sådana fordringar föreslås undantagna från lagens beslämmelser. På grand av del anförda tillstyrker jag i alltväsentligt de bestämmelser om begränsning av rätten att träffa avtal omföriängd preskriptionslid som har föreslagits i promemorian. För att ytteriigare motverka försök att kringgåcentrala bestämmelser i den föreslagna lagen bör det i enlighet medpromemorieförslaget införas ett förbud mot avtal att fordran inte skallpreskriberas eller atl preskription skall avbrytas på annat sätt än somföreskrivs i lagen. Jag tillstyrker följaktligen den i promemorian föreslagnabestämmelsen att avtal med sådan innebörd skall vara ogiltiga. Enligt nuvarande bestämmelser skerpreskriptionsavbrott genom atl borgenären kräver gäldenären på betalning. Kravkan framställas genom atl borgenären ansöker om stämning eller på annat sättinleder rättsligt förfarande mot gäldenären. Även kviltningsinvändning irättegång, bevakning i konkurs och anmälan av fordran i anledning av kallelsepå okända borgenärer m. m. har preskriptionsavbrytande verkan. Det äremellertid inte nödvändigt att borgenären vidtar rättslig åtgärd för attavbryta preskriptionen. Det räcker att han kräver gäldenären på betalning utomrätta. Även ett muntligt krav eller en erinran om skulden godtas sompreskriptionsavbrytande åtgärd. Vidare kan preskription avbrytas genom allgäldenären uttryckligen eller genom konkludent handlande erkänner skulden. 1 promemorian framhålls att de nuvarande reglernaom preskriptionsavbrott har den nackdelen att det är alltför lätt förborgenären att avbryta preskription. Han kan dröja med atl kräva ut en kanskebestridd fordran , om han bara avbryter preskriptionen varttionde år genom ett formlöst krav eller en muntlig erinran om fordringen. Genomdenna ordning motverkas önskemålet all fordringsförhållanden skall avvecklasinom rimlig tid. I promemorian föreslås därför en skärpning av bestämmelsernaom preskriptionsavbrott från borgenärens sida. Däremot behålls regeln attpreskription kan avbrytas genom gäldenärens uttryckliga eller konkludentaerkännande av skulden. När det gäller preskriptionsavbrytande åtgärderfrån borgenärens sida föreslås i promemorian som huvudregel att preskriptionavbryts genom atl borgenären inleder rättsligt förfarande mot gäldenären föratt erhålla dom Prop.1976/77:5 154 ellerliknande avgörande belräffande fordringen. Preskriptionen skall enligtpromemorieförslaget kunna avbrytas också genom kviltningsinvändning i rättsligtförfarande, inledande av verkställigheisförfarande och konkursbevakning.Vidare föreslås en bestämmelse om preskriptionsavbrott genom atl borgenärenskriftligen underrättar gäldenären om att han har inlett rättsligt förfarandebeträffande fordringen mot annan än gäldenären. De nu nämnda bestämmelserna föreslås varatillämpliga på alla slags fordringar. I fråga om fordringarsom inte är förfallna till betalning, dvs. fordringar som enligt promemorian skall löpa med tioårigpreskriptionstid, föreslås dessutom att preskriptionen skall kunna avbrytasgenom att borgenären skriftligen erinrar gäldenären om fordringen. En skriftligerinran skall enligt förslaget räcka också när det gäller fordran som harfastställts genom dom eller liknande avgörande eller för vilken verkställighethar skett. Promemorieförslagets beslämmelser ompreskriptionsavbrolt har fött ett blandat mottagande under remissbehandlingen.De remissinstanser som tillstyrker en förkortning av preskriptionstiden har iallmänhet också en positiv inställning till en skärpning av bestämmelserna ompreskriptionsavbrott. De remissinstanser som å andra sidan ställer sigavvisande till en förkortning av preskriptionstiden avstyrker i många fallockså de föreslagna bestämmelserna om preskriptionsavbrytande åtgärder. Vadsom på denna punkt framför allt anförs av de remissinstanser som är kritiskatill förslaget är atl en skärpning av bestämmelserna om preskriptionsavbrottkan leda lill onödiga processer och rättsförluster för borgenärerna. Jag har redan tidigare förklarat alt de nuvarandebestämmelserna om preskripiionsavbrotl enligl min mening är olämpligtutformade. Visseriigen uppnås med bestämmelserna atl gäldenären i princip förklarhet i om borgenären för sin del vill kräva ut fordringen eller ej. Harborgenären inte hört av sig före preskriptionstidens utgång kan gäldenärenbetrakta fordringsförhållandet som upplöst. Genom att det räcker med enmuntlig påminnelse för preskriptionsavbrott från borgenärens sida kanemellertid ett fordringsförhållande beslå under myckel lång lid utan att detblir klariagt i vad mån gäldenären verkligen är belalningsskyldig. Detta medförolägenheter för både borgenären och gäldenären. Enligl min mening är detangeläget att avbrottsreglerna utformas på ett sådant sätt att parterna, om deinte är ense, blir nödsakade all vid preskriptionstidens utgång vidta åtgärderför att fö fordringsförhållandel klariagt. En skärpning av reglerna om preskriptionsavbroltär, som jag har framhållit, särskilt angelägen, om man förkortar denallmänna preskriptionstiden. Om nuvarande avbroltsregler behålls, förfelasuppenbariigen i stor utsträckning syftet med en kortare preskriptionslid. Givelvis finns del inte anledning atl kräva någonmer ingripande åtgärd för preskriptionsavbrott om parterna är ense. Vidgårgäldenären att han är betalningsskyldig, är del sålunda onödigt att kräva någonytteriigare åtgärd från borgenärens sida för alt preskriptionen skall ansesavbruten. Prop.1976/77:5 155 melsersom innebäratl preskription alltid måste avbrytas genom någon åtgärd frånborgenärens sida skulle uppenbariigen medföra en alltför stor inskränkning iparternas dispositionsrätt. En sådan begränsning skulle också kunna leda tillölägenheter för båda parter. Jag tillstyrker alltså förslaget atl preskriptionäven i fortsättningen skall kunna avbrytas genom gäldenärens erkännande. Liksomnu bör verkan vara densamma, oavsett om gäldenären erkänner skuldenuttryckligen eller genom konkludent handlande, t. ex. betalning av ränta elleramortering. De olägenheter som är förenade med den nuvarandeordningen i sådana fall då en fordran är tvistig men borgenären inte vidtarnågon annan åtgärd än att erinra om fordringen kan i viss mån avhjälpas, omgäldenären använder sig av den i 6 § preskriptionsförordningen angivnamöjligheten att väcka s. k. provokatorisk talan. Har en fordran bevakats genomett krav utom rätta eller en erinran, har gäldenären enligt den bestämmelsenrätt att få fordringen prövad genom alt väcka talan inför domstol. Enligl minmening finns del inle skäl att i den nya lagen föra in någon motsvarighethärtill. Gäldenärens behov av alt kunna väcka talan mot borgenären för alt fö enprövning av i vad mån han är belalningsskyldig för anses tillräckligttillgodosett genom regler om väckande av fastställelsetalan.Jag skall i specialmotiveringen återkomma till frågan om preskriptionsavbrotti samband med negativ fastställelsetalan. För all en åtgärd från borgenärens sida skalltillerkännas preskriptionsavbrytande verkan bör i princip krävas all åtgärdenär av sådan art atl den normalt leder till ett auktoritativt avgörande avfrågan om gäldenärens betalningsskyldighet. Detta gäller såväl närpreskriptionstiden är som när fordringen löper med tioårigpreskriptionstid. Har gäldenären inte betalat eller erkänt skulden inom treresp. från den dag fordringen lidigast kan göras gällande, beror det somregel på att fordringen är tvistig eller atl gäldenären av annan anledningvägrar att betala. Del är då naluriigt att borgenären väcker talan motgäldenären för att fö fordringen fastställd. Även när gäldenären underiåter attbetala därför att han saknar möjlighet att fullgöra betalningsskyldigheten terdet sig rimligt att borgenären för att visa att han står fast vid sin fordranutverkar ett auktoritativt avgörande, om inte gäldenären frivilligt erkännerskulden. Vad jag nu har sagt om preskriptionsavbrolt från borgenärenssida tar sikte på sådana fall där den ursprangliga preskriptionstiden ännu intehar gått till ända. Frågan hur preskriptionsavbrott bör ske när en fordran harfastställts genom dom e. d. eller verkställighet har skett skall jag återkommatill i det följande. Som nämnts föreslås i promemorian altpreskription av en fordran som inte är förfallen till betalning skall kunnaavbrytas genom alt borgenären skriftligen erinrar gäldenären om fordringen. Delframhålls alt behovet av en sådan möjlighet gör sig gällande framför allt ifråga om fordringar beträffande vilka parterna har avtalat en förfallodag sominfaller senare än efter fordringens tillkomst. Med de av mig förordadebestämmelserna om preskriptionstidens beräkning föreligger inte något behov aven enklare Prop.1916/11:5 156 formför preskriptionsavbrolt beträffande sådana fordringar. Haren bestämdförfallodag avtalats, börjar nämligen preskriptionstiden inle löpa förrän förfallodagenär inne, även om förfallodagen ligger långt fram i liden. På grund av det anförda föreslår jag attpreskriptionsavbrolt från borgenärens sida enligt huvudregeln skall ske genomatl borgenären väcker talan mot gäldenären vid domstol. Med väckande av talanbör likställas fall då borgenären ansöker om lagsökning ellerbetalningsföreläggande eller påkallar tillämpning av skiljeavtal enligt lagen(1929:145) om skiljemän. Preskription bör vidare kunna avbrytas genom alt enborgenär åberopar sin fordran till kvittning vid domstol eller iskiljeförfarande, bl. a. med hänsyn till alt en dom enligl 17 kap. 11 i;har rättskraft i vad den innefattar prövning av en fordran somhar åberopats till kvittning. Däremot bör preskriptionsavbrolt inte komma tillstånd genom inledande av ett förfarande som inte kan leda till ett avgörandesom är bindande för parterna, t. ex. sådant förfarande som äger rum hosallmänna rekla-malionsnämnden. Nären fordran har fastställts genom dom eller liknande avgörande, skall enliglpromemorieförslaget en ny preskriptionstid börja löpa. Preskriptionstidenskall i enlighet med förslagets huvudregler vara beroende påom fordringen är förfallen till betalning eller ej. Enligl promemorieförslagetskall den nya preskriptionstiden kunna avbrytas genom att verkställighetsförfarandeinleds. Dessutom skall preskriptionsavbrott alltid kunna ske genom skriftligerinran, när en fordran har fastställts genom dom e. d. liksom närverkställighet har skett utan att borgenären har fött full betalning. 1 etttidigare avsnitt har jag föreslagit en förenkling av bestämmelserna ompreskriptionstid för domfästa fordringar så till vida som den nya preskriptionstidenalllid skall vara . Även om fristen för att kräva ut en fordran som harfastställts genom dom är så lång som , är del emellertid självklart attborgenären måste ha möjlighet alt avbryta preskriptionen på nytt, om han inleför betalt före preskriptionstidens utgång. En ordning som innebar atlborgenären definitivt berövades möjligheten att göra fordringen gällande, omhan inle lyckades utverka betalning , skulle medföra attborgenären oförskyllt kunde åsamkas rättsföriuster. Kravet att enpreskriptionsavbrytande åtgärd skall vara av sådan karaktär att fordringen blirauktoritativt fastställd gör sig inle gällande i fråga om domfästa fordringar,eftersom det redan föreligger ett bindande avgörande. Dessutom är möjlighetenatl på nytt fö fordringen fastställd av domstol utesluten genom reglerna omdomens rättskraft i 17 kap. 11 § . Preskripiionsavbrotl bör istället kunna ske genom att borgenären ansöker om utmätning eller annanverkställighet. Som har föreslagits i promemorian bör en ansökan omverkställighet tillerkännas preskriptionsavbrytande verkan inte bara omfordringen har fastställts genom dom. Även en ansökan som grundar sig på annanexekutionstitel, t. ex. en skriftlig förbindelse att betala underhållsbidrag,bör medföra samma verkan. Kan en fordran verkställas trots att den inte harfastställts genom dom, är ju fordringens existens och storiek som regeltillföriitligen fastställda på annat sätt. Prop.1976/77:5 157 Mot bakgrund av del anförda föreslår jag atl dentidigare förordade huvudregeln om preskriptionsavbrolt kompletteras med enbestämmelse om alt preskription avbryts genom all borgenären sökerverkställighet för fordringen. Med hänsyn till alt kvittning i vissa fall kanske under ett exekutivt förfarande förordar jag att preskription skall kunnaavbrytas också genom atl en fordran åberopas till kvittning under ett sådantförfarande. Otvivelaktigt lalar vissa skäl för atl borgenärenskall kunna åstadkomma preskriptionsavbrolt också genom en skriftlig erinran ifall då en fordran har slagits fast genom dom e. d. Genom att fordringen harfastställts genom ett bindande avgörande har det primära syftet med kravet pårättslig åtgärd uppnåtts.