prop · G003103 · 1976-12-31 00:00:00 — Utbetalningenlill kommunerna av skallemedel från staten ett visst år grundas på medborgarnasinkomster . Denna tvååriga eftersläpning ökar beloppsmässigtunder år med kraftig pris- och lönestegring. närbesläktat problem ärutbetalningen av statsbidrag framför allt lill skolväsendel som i vissutsträckning sker med eftersläpning. Även för statsbidragen accentuerasproblemen med kraftig inflation. Kommittén bör pröva om reglerna förutbetalning av kommunalskatt och vissa statsbidrag till kommunerna behöverändras. Om kommittén förordar en förändring måste de samhällsekonomiska ochbudgelmässiga konsekvenserna av förslaget redovisas liksom eventuellakompenserande åtgärder som kan behövas. Jag återkommer längre fram tillytteriigare frågor angående statsbidrag. Vissakommunala tjänster är f n. avgiftsbelagda. Kommittén bör närmare studeraavgiftsfinansieringens omfattning och därvid även uppmärksamma ersättningenlill sjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen. Kommittén bör i dettasammanhang pröva om avgiftsinkomsternas andel av de tolala kommunalainkomsterna kan och bör öka. Den kommunala avgiftsfinansieringen bör utformasinom ramen för gällande kommunalrällsliga principer. Delll B:7 Skr1976/77:103 96 Vad gäller de kommunala utgifterna bör kommitténundersöka vilka former för samordning mellan landsting och kommuner som ärmöjliga för all vid den primär- och landslingskommunala utdebiteringenåstadkomma en effektivare avvägning mellan olika kommunala konsumlionsändamål ochen för hela del kommunala området överbryggande uigiftsprövning. Jag anservidare all kommittén bör överväga om kvantitativa restriktioner och fysiskaregleringar är lämpliga medel för atl begränsa den kommunalautgiflsexpansionen. Kommittén bör beakta eventuella siabiliseringspoliliskaaspekter på de olika åtgärder som kommittén förordar. Kommittén bör även pröva kostnadsfördelningenmellan stat och kommun. Till grund för denna prövning bör ligga principen som har kostnadsansvaret också skall ha beslulskompelensen. En ändradkostnadsfördelning mellan stat och kommun kan åstadkommas bl. a. genom staisbidragsgivningen.Statsbidragen utgår dels som specialdestinerade drift- och investeringsbidrag,dels i generella former, i första hand skatteutjämningsbidrag. Hur stor dentolala stalsbidragsvolymen bör vara är ytterst en fråga om avvägning mellan denkommunala och statliga beskattningen. Denna fråga bör som jag harframhållit bedömas i nära samarbete med skaileuiredning. När kostnadsfördelningenmellan stat och kommun prövas bör kommittén även beakta den framtidafinansieringen av kostnaderna för bostadstilläggen till pensionärer och förbidragsförskott. Kommittén bör pröva fördelar och nackdelar med åena sidan specialdestinerade statsbidrag för bedrivande av viss verksamhet,och å andra sidan generella statsbidrag. Kommittén bör göra en genomgång av denu utgående speciella statsbidragen för all pröva om specialdeslineringen helteller delvis kan upphöra. Kommittén bör vid behandlingen av dessa frågorsamarbeta med socialutredningen (S 1969:29) och utredningen (U 1972:06) omskolan, staten och kommunerna (SSK). Frågan om de s. k. avtalsbidragen börprövas i annat sammanhang. Jag vill i della sammanhang peka på alt kommunernasberedvillighet all tillgodose olika eflerfrågebehov påverkas av de statligabidragssystemens utformning. Statsbidragen har ofta konstruerats med syfte atldirekt stimulera en ökad aktivitet inom en viss seklor. Del kansålunda hävdas atl Slalsmaklerna genom utformningen av bidragssystemen hardrivii på den kommunala utgiflsexpansionen. De konsekvenser som ellbibehållande av statsbidragssystem med en sådan konstruktion kan ha påkommunernas efterfrågan bör beaktas av kommittén. De ändringar i skatieuljämningssyslemet som hargenomförts fr. o. m. är av provisorisk karaktär. Kommittén bör därförskyndsamt fullfölja den översyn av skatteutjämningsreglerna som påbörjats av1976 års skatteutjämningsutredning. Del finns , trots skatteutjämningsbidragen,stora skillnader i kommunernas servicenivå och skatteuttag. Skillnaderna kanvara betydande även mellan kommuner inom en begränsad region. 1 den månskillnaderna återspeglar en självvald ambition inom kommunernas beslutandeförsamlingar får man acceptera dem som elt resultat av den kommunalasjälvbestämmanderätten. Del bör ankomma på kommittén att överväga om man bör laytteriigare steg för atl åstadkomma siörre likhet kommunerna emellanbelräffande förutsättningar och möjligheter att tillgodose olika servicekrav.Della kan bl. a. ske genom ett siörre hänsynslagande till de faktorer, somleder till skillnader på inkomst- respektive utgiftssidan. Utgifterna för slora delar av den kommunalaverksamheten påverkas av ålderssammansättningen. Kosinaderna påverkas även avandra faktorer, som 97 Kommittéer: Budgetdepartementet Del II B:7 kommunernasjälva i ingen eller ringa grad kan påverka - geografiskt läge,bebyggelsestruktur, avstånd, topografiska förhållanden, inkomstslruktur m. fl.Dessa faktorers belydelse för uldebileringsbehovel har redan lill stor delkartlagts av skalleutjämningsulredning. Kommittén bör överväga möjligheterna atl iskatleutjämningssystemel arbela in någon eller några sådana objektivt mätbarafaktorer, som är av belydelse för den enskilda kommunens kostnadsnivå. Det börobserveras atl konstruktionen och omfattningen av de speciella driflbidragenkan påverka den vikt som i skalteuljämningssystemet bör ges ål de nämnda kostnadsfaktorerna,exempelvis åldersstrukturen. Skatlekraftsgarantin i skalteuljämningssystemetvarierar f n. med den geografiska belägenheten. Kommunerna garanteras mellan 95och 130 96 av medelskaltekraften. Den lägsta garantin ges i södra och mellerstaSverige varefter den i princip ökar ju längre norrut kommunerna är belägna.Utöver kostnadsskillnaderna på grund av geografiskt läge har regionalpolitiskaskäl i viss utsträckning påverkat indelningen i skatlekraftsklasser. Grundernaför den tidigare fastställda regionala spännvidden mellan högsta och lägstaskaltekraflsgaranli kan emellertid ha förändrats . Kommittén böräven pröva denna fråga och föreslå den reformering av indelningen som motiverasav utvecklingen. Behovet av fortsatt regionalpolitiskt stöd bör ocksåuppmärksammas. Den ordinarie bidragsgivningen bör även ifortsättningen kompletteras med extra skatteutjämningsbidrag till kommuner medbehov av särskilt stöd. Kommittén bör undersöka om skäl inte föreligger alldisponera en relativt större andel av de totala skatteutjämningsbidragen än fn. för extra bidrag. Ett reformerat skatteuljämningssystem bör inte varaalltför delaljbetonal och svåröverskådligt. Det är viktigt - inte minst iplaneringssammanhang -att man både centralt och pä nivå lätt kanberäkna hur bidraget påverkas av förändringar av de faktorer, som systemelbygger på. Skatleuljämningsbidragens totala nivå bör avvägas mot de åtgärder iövrigt som kommittén föreslår belräffande kommunernas ekonomi. Kommittén bör ävenpröva om den statliga skalleutjämningen behöver kompletteras med eninomregional skatteutjämning. Utredningsarbetet bör bednvas skyndsamt. Kommitténsöverväganden bör föreligga före . 7 1976/77. DelllU:l Skr 1976/77:103 98 Chefenför , statsrådet anför. Massmedierna har en betydelsefull roll då delgäller atl utveckla demokratin. I ell demokratiskt samhällssystem måste delfinnas garantier för alt massmedierna ger utrymme för fri debatt och allsidiginformation. En rad samhälleliga åtaganden, som bl. a. omfattar betydandeekonomiska insatser, har i vårt land gjorts för alt öka mångfalden imassmedierna. har behovet ökat av forskning som kan klargöramassmediernas funktion och möjligheter. Massmedieforskningbednvs inom ett flertal ämnesområden på universitet och högskolor. En betydandedel av de befintliga forskningsinsatserna har emellertid koncentrerats lill ettfåtal institutioner, som i allmänhet har inriktat sig på begränsade delar avmassmedieområdet. för publik- och programforskning(PUB), vars verksamhet till viss del har forskningskaraktär, ägnar sig såledesnästan uteslutande ål frågor som rör etermedierna. De statliga utredningar sompå senare år har varil verksamma på massmedieområdet har givelvis ägnat sina forskningsinsatserål de delar av massmedieområdet som de har haft all behandla, 1972 årspressuiredning (Fi 1972:07), litleraturulredning(U 1969:48),filmul-redningen(U 1969:52), reklamutredningen (K 1967:43)och (U1971:13) har låtit genomföra forskningsprojekt inom massmedieområdet. Olikaforskningsstödjande organ lämnar bidrag lill massmedieforskning. Enstakaprojekt finansieras således av och församhällsforskning, som också inrättat två forskartjänster ikommunikationsforskning. () ger också anslagför vetenskapliga undersökningar. Vissforskning finansieras genom insatser från del privata näringslivet.Reklambranschen avsätter sålunda betydande resurser för forskning inom sillområde. Bidrag från enskilda förelag har också möjliggjort enstaka, ganskaomfattande forskningsinsatser, inte minst på presshistoriens område. Undersenare år har skilda initiativ tagils för all skapa större överblick över vadsom sker inom massmedieforskningen. Vid Nordiska dokumentationscentralen förmasskommunikationsforskning (Nordicom) - som drivs som försöksverksamhet sedanår 1973 - samlas information om pågående forskning. För att stimuleramassmedieforskningens utveckling har tillsattområdesgruppen för masskommunikalionsforsk-ning. Dessutom kan nämnas atlsamarbetskommittén (Ju 1974:11) för långsiklsmoliverad forskning m. m. harpåbörjat en kunskapsöversikt om människan i informations- och kommunikationssamhället. Någonsamlad kartläggning av pågående forskning saml bedömning avmassmedieforskningens organisation och behovet av forskningsinsatser har dockännu inte gjorts. 1 en skrivelse redovisar 1972 års 99 Kommittéer: Del II U:l pressuiredningoch radioutredningen (U 1974:08) en rad olika problem rörandemassmedieforskningen. Skrivelsen mynnar ut i ett förslagom alt en särskildutredning tillkallas för all skyndsamt utreda massmedieforskningens framlidainriktning och organisation, I skrivelsen anförs bl. a. all alltför stor del avforskningen blir koncentrerad dels lill de medier som har tillräckliga resurserför all finansiera undersökningarna, dels lill de problemområden som specielltintresserar beställarna. gör alt det finns slora outforskade fält.Del anses också uppenbart att metodutveckling och problemval begränsas genomden nuvarande ämnesindelningen inom universiteten. 1 delta sammanhang påpekasockså behovet av forskning som belyser massmediesitualionen i dess helhet. 1 radioulredningens uppgift ingår att särskiltbehandla frågan om PUB:s ställning. I direktiven framhålls all elt organ avdella slag bör kunna uppträda självständigt gentemot radioföretagei. Enligtutredningsdirektiven kan därför ifrågasättas om inte PUB bör skiljas frånSveriges Radio, vilket skulle kunna ske genom all verksamheten bedrevs inom ellhelt självständigt institut. 1 den nämnda skrivelsen redovisar press- och radiouiredningarnaskäl som enligl utredningarna talar för all frågan om PUB:s ställning bedöms iett vidare perspektiv än del som faller inom radioutredningens uppdrag. Sålänge PUB sorlerar under är del naluriigt all dess forsknings-och undersökningsverksamhet koncentreras lill den verksamhet som bedrivs avföretaget, dvs. Om forskningsverksamheten däremotorganiseras utanför radioföretagei finns det skäl all överväga om inte arbetetbör avse också övriga massmedier, främst pressen, saml samspelet mellan olikamassmedier. En fråga blir då om del är möjligt och lämpligt all dela upp PUB:sverksamhet i en del som närmast ärav egentlig forskningskaraktär och som börutövas fristående från och en annan del som närmast är avulvecklingskarakiär och som bör svara för. De förhållanden som i del föregående har berörtsmotiverar enligt min mening atl frågan om massmedieforskningens organisationutreds. En särskild sakkunnig bör tillkallas för denna uppgift. I skrivelsen från pressulredningen ochradioulredningen behandlas i första hand frågor som rör de båda utredningarnasegna arbetsområden. Det förefaller ocksä naturligt atl massmedieforskningen ihuvudsak behandlar frågor som berör press, radio och television. Del böremellertid vara möjligt för den sakkunnige all vidga ämnesområdet om dellaanses väsentligt. Den pågående massmedieforskningen är, som ovan harnämnts, svår all överblicka. Verksamheten bedrivs av många olika huvudmän ochinom många olika ämnesområden. Den sakkunnige bör därför som utgångspunkt förutredningsarbetet göra en samlad bedömning av forskningens nuvarande omfattningoch villkor. Möjligheterna all genom dokumentation göra forskningsresultatkända bör också undersökas. Den sakkunnige bör vidare undersöka behovet avframtida forskningsinsatser på massmedieområdet. 1 detta arbete bör kontakterlas med dem som driver massmedieforskning och på olika sätt utnyttjarforskningsresultaten. Jag tänker därvid i första hand på ,, radionämnden, presslödsnämnden, ,försvar, , journalisthögskolornasamt universitet och högskolor. Kontakter bör även tas med folkrörelserna samlföreträdare för tidnings- och lidskriflsbranscherna. Densakkunnige bör analysera i vad mån den forskning som efieriyses av Delll U:l Skr1976/77:103 100 olikaintressenter också är angelägen utifrån mera allmänna mediepoliliskasynpunkter. Vad gäller behovet av grundforskning påmassmedieområdet bör den sakkunnige i första hand söka bedöma i vad mån denbefintliga forskningsorganisationen inom universitet och forskningsråd rymmermöjligheter atl i högre grad än f n. stödja dylik forskning. På en rad andrasamhällsområden har forskningsinsatserna kommit atl präglas avell tvärvetenskapligt synsätt, varför jag utgår ifrån alt del även påmassmedieområdet borde vara möjligt att åstadkomma ett forskningssamarbete överde traditionella ämnesgränserna. Särskild uppmärksamhet bör ägnas frågan om PUB. Densakkunnige bör i della avseende - med beaktande av de synpunkterpressutredningen och radioutredningen fört fram i sin gemensamma skrivelse -bedrivautredningsarbetet enligl direktiven till radioulredningen. Den sakkunnige bör i sitt arbete samråda medforskningsrådsutredningen (U 1972:02), forskarutbildningsulredningen (U1974:06) och radioutredningen. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt och varafärdigt i sä god tid atl förslagen kan behandlas i samband medställningstagandet till radioutredningens förslag. Chefenför , statsrådel , anför. Ulbildningen för tjänst som präst inom beslår av en teoretisk och en praktisk del. Denteoretiska delen utgörs av teologie kandidatexamen och den praktiska av denpraktisk-teologiska övningskursen, som anordnas vid universiteten i ochLund. Godkända resultat på de praktisk-teologiska prov som avslutar övningskursenär villkor för deltagande i prästexamen inför domkapitel. De närmare föreskrifterna om den praktisk-teologiskautbildningens uppläggning utfärdas av konsistoriet vid vederbörandeuniversitet. omfattar ulbildningen cirka en termins studier ochpraktiska övningar med tonvikt på ämnena homiletik (predikolära), katekelik(konfirmandpedagogik m. ), kyrkorätt och pastoralpsykologi med själavårdslära. Mot bakgrund av en omfattande debati och upprepadekrav på en översyn av den praktiska prästutbildningen tillkallade dåvarandechefen för en sakkunnig, professornCarl-Gustaf , för aU utreda den praktisk-teologiska prästutbildningen m.m. Enligl direktiven var den sakkunniges huvuduppgifter bl. a. att se överutbildningen och lägga fram förslag lill ny läroplan samt atl utreda frågan omövningsinstitutens framtida ställning och organisation, innefattande frågornaom huvudmannaskap och lokalisering. Den sakkunnige avgav sin förslag i betänkandet (SOU1971:89) Praktisk prästutbildning. Enligl förslaget skall ulbildningen ske iform av en övningskurs fördelade på två terminer. 101 Kommittéer: Del II U:2 kursernasinnehåll och den praktiska tjänstgöringen integreras i övningskursen. Inomsjälva kursen föreslås framför allt ulbildningen i själavård få ell vidgatutrymme. Organisatoriskt innebär förslaget all den praktiska prästutbildningenförs över från universiteten lill särskilda pasloralinstilut med svenska kyrkansom huvudman. Motiven för della är bl. a. möjligheterna atl bättre anpassaulbildningen lill kyrkans uttalade behov. Den praktiska utbildningenskonfessionella inriktning har också ansetts tala för alt självskall vara huvudman. Stor oenighet råder bland remissinstanserna i frågaom förslaget lill organisation och huvudmannaskap. Medan universiteten,ekumeniska organ och vissa kyrkliga instanser tillstyrker en överföring frånuniversitetsorganisationen till har flera domkapitel liksombiskopsmötet och centralråd för evangelisation cohförsamlingsarbete vänt sig mot en sådan. I stället har aktualiserats enkonfessionellt obunden praktisk-teologisk utbildning vid universiteten,kombinerad med en mer profilerad utbildning i de kristna samfundens egen regi.Samhällsorientering, människokunskap och allmän religionspedagogik har nämntssom exempel på ämnesområden som lämpar sig för en konfessionellt obundenutbildning vid universiteten. 1 skrivelse (nr 34) harkyrkomötet hemställt all en omläggning av den praktisk-teologiska ulbildningensnarast genomförs i huvudsaklig anslutning till förslaget betänkandeoch med beaktande av de synpunkter som anförts i yttrandena över förslaget. Vidkyrkomötets debatt i ärendet har man från flera håll -i anslutning lill vad somhar framförts av bl. a. biskopsmötet - ställt sig positiv till atl vissa delarav ulbildningen fortfarande anordnas vid universiteten. Jag anser, efler samråd med statsrådet ,alt tillräcklig enighet inte råder kring utredningsförslaget för att detta isin helhet skall kunna läggas till grund för en förändring av denpraktisk-teologiska ulbildningen. De senaste årens utveckling i fråga omförhållandel mellan samhället och trossamfunden och reformen i fråga om högskoleutbildningensmål och inriktning ger vidare anledning lill en förnyad översyn av vissa delarav hithörande problem. Översynen bör göras av en särskilt tillkallad sakkunnig. 1den högskolereform som statsmakterna har fattat beslul om (prop. 1975:9, UbU1975:17, rskr 1975:179) tillmäts högskoleutbildningens karaktär avyrkesförberedelse en central roll. Detta skulle för den religionsvetenskapligautbildningens del kunna motivera att man inom högskolans ram kompletterar denhuvudsakligen teoretiskt inriktade utbildningen för nuvarande teologiekandidat-examen med en mer yrkesförberedande utbildning för dem som avser atlarbela inom trossamfunden. En sådan yrkesförberedande utbildning börsjälvfallet, om den skall meddelas inom högskolans ram, vara icke-konfessionell.Konfessionellt inriktad del av den praktiska utbildningen får därmed ankomma påsamfunden själva. Som exempel på moment i en konfessionellt obundenutbildning har i remissyttrandena betänkande nämntssamhällsorientering och människokunskap. Man har vidare pekat på delar avämnena homiletik och katekelik, som ingår i denpraktisk-teologiska övningskursen. Del gäller t. ex. frågorna om religiösiraditionsförmedling och kommunikation saml det religiösa språkets funktion. Densakkunnige bör undersöka förutsättningarna för och den lämpliga DelllU:2 Skr 1976/77:103 102 omfattningenav en sådan icke-konfessionell religionsvelenskaplig yrkesutbildning inomhögskolans ram för dem som avlagt teologie kandidatexamen. Han bör därvidbeakta de utbildningsbehov som har dokumenterats belänkande liksomde behov som kan finnas av utbildning för verksamhet inom andra trossamfund änsvenska kyrkan. Om den sakkunnige finner all förutsättningar finnsför en utbildning av här berört slag bör han utarbeta förslag lill en sådanutbildning omfattande högst en termin (20 poäng enligt det system som enligtriksdagens beslut skall gälla för högskolan fr, o, m, den ). Utredningsarbetet bör bednvas skyndsamt ochförslagen läggas fram från utredningsarbetets början. 3.Formerna För stödåtgärder för vård och bevarande av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse Chefenför , statsrådet , anför. av målen för den statliga kulturpolitiken(prop. 1974:28 s. 295, KrU 1974:15, rskr 1974:248) är aU den skall garanteraall äldre liders kultur tas till vara och görs levande. Bevarandet av den historiskakontinuiteten i den fysiska kulturmiljön måste tillmätas grundläggandebelydelse för den enskildes känsla av trygghet och förankring i tillvaron. 1arbetet med att bevara och föra kulturtraditioner vidare är del viktigt allinsatserna gäller hela samhällets historia och inte bara den s. k.högreslåndskulluren. Även arvet från del gamla bondesamhället saml denframväxande industrialismen och de därmed sammanhängande folkrörelserna måsteföras vidare. nämnda propositionen uttalade jag alt den föreslagna ökningen avriksantikvarieämbetets (RAÄ) anslag lill vård och underhåll av fornlämningaroch kulturhistoriskt värdefulla byggnader var motiverad bl. a. av all ettpermanent behov av della slag borde tillgodoses över riksstalsanslag. Samtidigterinrade jag om att de ekonomiskt sett mest betydande statliga utgifterna förkulturminnesvårdande åtgärder hade utgjorts av bidrag sombeviljats av () och att den anslagsmässigautvecklingen av detta stöd därför var av stor belydelse för kulturminnesvårdeni landet (s. 394). Vid riksdagsbehandlingen logs frågan om formernaför medelstilldelningen till vård och bevarande av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse upp i ett flertal motioner. ansåg all frågan var myckelväsentlig och atl en översyn behövdes. anhöll hos Kungl. Maj:l om ensådan översyn (KrU 1974:15 s. 44, 49, rskr 1974:248). Kyrkomötet har också i skrivelse den 24 september1975 (nr 21 )anhållit om en utredning av möjligheten lill bidrag av allmännamedel för restaurering och underhåll av kyrkor i små och skatiesvagaförsamlingar. tillkallade jag en arbetsgrupp medrepresentanter för utbildnings-, finans- och arbetsmarknadsdepartementen samtRAÄ och AMS med uppgift all närmare studera de frågor som hadeaktualiserat. Arbetsgruppen har redovisat en översikt över de olikasamhälls-åtgärder av belydelse för vård och bevarande av kulturhistorisktvärdefull 103 Kommittéer: Del II U:3 bebyggelsesom f n, förekommer. Vidare har gruppen redogjort för de stödformer på dellaområde som f n, finns. Arbetsgruppen har konstaterat alt formerna förfinansiering av vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse inte harbehandlats i ett helhetsperspektiv. Hithörande problem spänner över skildasamhällssektorer. Vid sidan om den direkta bidragsgivningen genom RAÄförekommer särskilda stödformer i samband med bosladslånegivningen (höjt låneundertagoch lilläggslån), sysselsällningspolitiska åtgärder och vissa skattelättnader. Arbetsgruppen har inte ansett sig kunna göra deövergripande bedömningar som erfordras och har menat att dess uppdrag bordeöverföras på en utredning med bredare sammansättning. Mot denna bakgrund anser jag att särskildasakkunniga bör tillkallas för all avge förslag om formerna för stödåtgärder förvård och bevarande av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Utredningen börvara paHamenlariskl sammansatt. 1 det följande lämnas en kort redogörelse förolika samhällsål-gärder av belydelse för della område och för nu existerandestödformer. Jag kommer därefter all närmare gå in på de problem som desakkunniga bör ta upp. Uppgifterna under I och 2 i del följande grundas pådel material som arbetsgruppen tagit fram. 1Olika samhällsåtgärder för värd och bevarande av kulturhistoriskt värdefullbebyggelse I riktlinjerna förden fysiska riksplaneringen(prop. 1972:111, CU 1972:35, rskr 1972:348) läggs särskild vikt vid en utbyggdsamverkan mellan kulturminnesvården, naturvården och friluftslivet. Regenngenhar tagit ställning lill de program för fullföljande av år1972 fastlagda riktlinjer för hushållning med mark och vatten som harutarbetats inom kommuner och länsstyrelser. Redovisning lill nksdagen av delsamlade programmaierialei och regeringens ställningstaganden härsken i prop.1975/ 76:1.