prop · G003137 · 1976-12-31 00:00:00 — Kraven kan också gälla ett vidgat inflytande överarbetsorganisation och arbetsledning och syfta till ändring av nu tillämpademönster i riktning mot utvidgning och ökad växling av arbetsuppgiftema, andranormer än de tillämpade för ledning och kontroll av arbetet, införandeav grupporganisation m. m. Det kan bli fråga om medbestämmandeavtal rörandemånga aspekter på detta område, där deltagande i planeringen och ifastställandet av förutsättningarna för nya arbetsorganisations-ocharbetsledningssystem blir ett gmndläggande inslag. Många ytterligare exempelpå inflytandeområden och inflytandeformer som inte medför de här aktuellarättsliga problemen kan dras fram. Äveni de frågor som bmkar sägas höra till företagsledningen kan träffasmedbestämmandeavtal som över huvud inte reser de rättsliga frågor som tagitsupp av lagrådet och som behandlats i expertpromemorian. Jag tänker på avtalvarigenom inflytandet genom förhandlingsrätt och rätt till information enligtMBL utvecklas och preciseras, t. ex. 1976/77:137 12 genomatt man mer i detalj anger vilka frågor som skall tas upp, i vilka organinflytandet skall utövas, hur information och vidareinformation skall anordnas.Avtal kan träffas om medverkan i dessa former i företagens linjeorganisation,något som på fackligt håll betraktas som viktigt eftersom i praktiken många avde betydelsefulla besluten utreds, förbereds, diskuteras och åtminstonepreliminärt fattas på andra håll i företagen än i styrelsen eller i övrigt iden högsta ledningen. Det problem som har väckt diskussion är emellertidi vilken utsträckning arbetstagarna och deras företrädare kan beredas inflytandeäven genom rätt att direkt delta i beslutsfattandet hos arbetsgivaren. I diskussionenhar man från olika håll efterlyst ett klarläggande av denna fråga och pekat påatt den osäkerhet som har rått kan komma att bli ett allvarligt hinder iförhandlingarna om medbestämmandeavtal, i första hand påföretagsledningsområdet. Den synpunkten framfördes av inrikesutskottet (InU1975/76: 45 s. 28) vid dess behandling av förslaget till MBL och har sedanåterkommit i skilda sammanhang. Jag ansluter mig helt till uppfattningen atträttsläget bör så långt det är möjligt klarläggas, så att de förhandlandeparterna vet var de står och vad som kan åstadkommas i förhandlingarna. Men påsamma gång vill jag erinra om en synpunkt som har framförts i expertpromemorianoch som jag finner riktig. Man överdriver sin önskan att få den rättsligabedömningen av medbestämmandeavtalen klarlagd om man begär att det skall påförhand kunna sägas i detalj hur varje tänkbart medbestämmandeavtal ter sigfrån rättslig synpunkt. Som jag redan har sagt är det en grundläggande tankebakom 32 § MBL att parterna på arbetsmarknaden skall stå fria alt bestämmaområdena och formerna för medbestämmandet. Av den principen får anses följa inte kan på förhand kartlägga hela området och ange i alla enskildheter hurden rättsliga bedömningen av olika lösningar bör utfalla. Vad man kan göra äratt granska de rättsliga principfrågorna och anvisa huvudalternativ tilllösningar som utgångspunkt för parternas förhandlingar. Det måste sedan ankommapå parterna själva och på rättstillämpningen att fortsätta och göra nödvändigadetaljbedömningar. Expertgruppen har inriktat sin diskussion på denprivata arbetsmarknadens förhållanden, på de civilrättsligafrågeställningarna, och har mer i förbigående ägnat sig åt frågan omtillämpningen av dess tankegångar pä medbestämmandet inom den offentiigasektorn. Jag skall i det följande först behandla medbestämmandeavtalen på denprivata sidan och sedan något mer komma in på den offentliga sektornsförhållanden. I expertgruppens diskussion tas först upp frågan omde allmänna rättsliga villkoren för överlämnande av beslutanderätt tillföreträdare för arbetstagarna genom medbestämmandeavtal. Gruppen erinrar om hurdet i propositionen med förslaget till MBL har sagts att vanliga regler förbeslutsdelegation får antas gälla på det sättet att det, om saken 1976/77:137 13 ställspå sin spets, kan bli nödvändigt att ytterst räkna med en rätt för delegerandebolagsorgan att återta sin beslutanderätt (prop. 1975/76: 105 bilaga 1 s. 529).Gmppen ansluter sig för egen del tUl detta uttalande men påpekar attuttalandet inte innebär att bolaget/arbetsgivaren skulle ha möjlighet att medhänvisning till vad som förekommit i ett eller annat enskUt fall ensidigtbefria sig från ett träffat medbestämmandeavtal i dess helhet. En sådan rättskulle strida mot 31 § MBL. Vad det gäller är i stället en möjlighet förarbetsgivaren att undvika skada om det i något särskilt fall skulle inträffaatt företrädare för arbetstagarparten söker utnyttja formella befogenheterenligt ett medbestämmandeavtal på ett sätt som strider mot avsikten medavtalet. Och skadeståndsansvar skall enligt departementschefen komma i frågaför arbetsgivare som ulan tUlräckliga skäl ingriper i arbetstagarföreträdar-nasverksamhet enligt ett medbestämmandeavtal. Expertgmppen framhåller vidare attdet här inte är fråga om att aktiebolagslagen eller annan associationsrättsliglagstiftning skapar speciella begränsnmgar i eller särskilda förutsättningarför träffande av medbestämmandeavtal. I princip detsamma måste antas gällaaUmänt i fråga om avtalsrättsliga åtaganden, oavsett vem det är som göråtagandet. Expertgruppen menar att det här angivna synsättet isjälva verket följer av att man väljer avtalet som medel för att skapamedbestämmanderätt för arbetstagarna. blir bindande somandra koUektivavtal och överträdelse av avtalet på arbetsgivarens sida blirliksom andra kollektivavtalsbrott skadeståndsgrundande. Lika litet som annarsnär någon som är rättsligt självständig har utsett annan att handla på sinavägnar kan däremot i detta sammanhang den utsedde göra anspråk på att mot sinhuvudmans vilja få fortsätta att företräda denne i den meningen, althuvudmannen även i fortsättningen kan bindas i förhållande till utomstående. Ensådan verkan av ett medbestämmandeavtal skulle i princip vara oförenlig medallmänna grundsatser om självständiga personers och sammanslutningars rätt attytterst själva råda över sin rättsliga ställning. Expertgruppens uttalanden på denna första punkt harinte motsagts i remissyttrandena. Även jag finner att den utgångspunkt för denfortsatta behandlingen av ämnet, som ligger i gmppens uttalanden, är riktig.Jag delar också gruppens mening att en annan inställning skulle innebära fick överväga djupgående ingrepp i det hittUls gällande regelsystemet, t.ex. genom en genomgripande revision av aktiebolagslagen med inrättande av etthelt nytt system av regler om besluts- och ansvarsordningen. Det är enligt minmening klart att ett sådant steg inte kan tas blott och bart genom alt manskriver in en enda allmänt formulerad regel i MBL om verkningama avmedbestämmandeavtal. Man är i stället inne på betydligt mera vidsträckta frågorom intiytande 1976/77:137 14 förde anställda i nya former, och till dessa frågor kan någon ställning inte tasutan ett omfattande utredningsarbete. När man säger att medbestämmandeavtal om överlämnandeav beslutanderätt måste liksom andra kollektivavtal upprätthållas genom attkollektivavtalsrättsliga sanktioner följer på avtalsbrott är det enligt minmening angeläget att göra en precisering. Vad man åsyftar är medbestämmandeavtalgenom vilka arbetstagama eller företrädare för dem får en allmän rätt attbesluta på ett visst eller på vissa områden. Avtalen kan visserligen innehållariktiinjer för hur besluten skall fattas, vilken avvägning av olika synpunkteroch intressen som skall göras etc, men de kännetecknas av att det ytterst haröverlåtits åt de utsedda att fatta beslut i det enskilda fallet. Därmed följerockså från arbetsgivarens synpunkt att utövandet av beslutanderätten kanmedföra rättsliga bindningar och ekonomiska konsekvenser som inte kan med fullsäkerhet överblickas när medbestämmandeavtalet träffas. Det är mot den bakgrundenman har att se grundsatsen att arbetsgivaren skall kunna under egetskadeståndsansvar bedöma vilka åtaganden han har gjort genommedbestämmandeavtalet och var gränserna för detta går. Men detta utesluter inteatt man träffar medbestämmandeavtal som på annat sätt tillgodoserarbetsgivarens intresse av förutsebarhet beträffande konsekvenserna av attbeslutanderätt överlåts på arbetstagarsidan. Expertgruppen har varit inne pådetta och tanken har också tagits upp av en av de rättsvetenskapliga rådgivama,liksom på något håll i remissyttrandena. Vad jag här tänker på är arrangemang varigenomarbetsgivaren avskiljer pengar eller annan egendom för ett visst imedbestämmandeavtal angivet ändamål och binder sig vid att låta företrädare förarbetstagarna besluta om användandet av egendomen. Det kan röra sig omfritids-aiUäggningar, matsalar, läkarmottagning eller andra inrättningar förhälso- eller sjukvård m. m. Det möter inte några rättsliga hinder att genomförasådana arrangemang på sådant sätt, att den verksamhet som åsyftas eller denegendom som avskiljs blir självständig från företaget i övrigt och därmed sättshelt under arbetstagarföreträdamas förvaltning och kontroll. Möjligen kan det dock på någon punkt visa sigmotiverat med en ändring av gäUande lagregler (jfr vad som sagts i promemorianom 28 § lagen om tryggande av pensionsutfästelse m. ), men det är enligt minmening en fråga som får tas upp i annat sammanhang när det kuimat klargörasvilket behov som föreligger. Ett närliggande fall, på vilket bl. a. dettidigare nämnda arbetsmiljöavtalet uppvisar exempel, är att man inom företagetbudgeterar vissa medel för viss verksamhet eller vissa ändamål i övrigt ochutser företrädare för arbetstagama (t. ex. i en skyddskommitté) att handha demedel som anvisats. Prop.1976/77:137 15 rättslägetskall karakteriseras vid arrangemang av denna art torde bero av hm- avtalet harutformats och aUtså i efterhand vara en fråga om tolkning av avtalet. Det stårenligt min mening klart att det här finns goda möjligheter att ge arbetstagamasföreträdare en stark och självständig stäUning inom avtalets ram, vare sig manväljer att direkt avskilja vissa medel för ett angivet ändamål ellerarbetsgivaren binder sig rättsligen vid att ställa medlen till förfogande närde behövs. Något skäl att, som satts i fråga i ett remissyttrande, påverkaavtal av detta slag genom att i lag föra in en särskild regel föravtalstolkningen finns enligt min mening inte. Utanförde här senast behandlade fallen är enUgt expertgmppens meningmedbestämmandeavtal om beslutsdelegation rättsligt bindande i den meningen attarbetsgivaren blir skadeståndsskyldig om han utan tillräckliga skäl ingriper iden verksamhet och det beslutande, som bedrivs av arbetstagamas företrädare ipartssammansatta organ eller i andra former som anges i medbestämmandeavtalet.Det avgörande för värdet av medbestämmandeavtalen blir med detta synsätt undervilka fömtsättningar sådant skadeståndsansvar kommer i fråga och när dettvärtom bör antas att arbetsgivaren kan göra sitt ingripande utan att drabbasav skadeståndspåföljd. Expertgmppen har för sin del menat att detta i principär en fråga för parterna att bestämma eller med andra ord att avtalsfriheten ärstor. Enligt gruppen finns vissa i och för sig givna gränser, framför allt attmedbestämmandeavtal inte kan träffas eller upprätthåUas i den mån de skulle innebärahinder för arbetsgivaren att rätta sig efter tvingande lag eller offentiigmyndighets beslut. Vid sidan härav är det enligt gruppen inte möjligt att säganågot generellt. Det är ytterst en fråga om tolkning av medbestämmandeavtaletatt fastställa var dess gränser går. Inteheller detta synsätt hos expertgruppen har väckt någon principiell gensaga iremissyttrandena, låt vara att det från några håll har sagts att man härigenominte har nått särskUt mycket längre i klarhet . Som jag inledningsvisberörde bör man å andra sidan inte sträcka sig för långt i kraven på noggrannbelysning på förhand av rättsläget i fråga om de olika medbestämmandeavtal somkan tänkas bli träffade mellan partema på arbetsmarknaden. Man måste sannoliktnöja sig med en analys av principproblemen och överlåta gränsdragningen idetalj åt de avtalsslutande parterna och rättstillämpningen. Och när det gällerexpertgmppens principresultat har det inte rests några invändningar blandremissinstanserna. Även jag finner gruppens principiella inställning riktig. Det förefaller mig klart att det närmarebestämmandet av arbetsgivarens skadeståndsansvar blir beroende inte minst avvUket område som berörs av medbestämmandeavtalet. Tänker man sig ett avtal på 1976/77:137 16 personalpolitikensområde där arbetstagarnas företrädare ensidigt eller såsom majoritet i ettpartssammansatt organ fär rätt att besluta t. ex. om nyanställningar närenighet råder om att sådana skall ske, om rekry-teringsprinciper och omintroduktionsprogram, internutbildning inom vissa ramar, förfarande och formervid avgång från företaget m. m., synes utrymmet för en rätt för arbetsgivarenatt utan skadeståndspåföljd ingripa i verksamheten vara mycket begränsat. Hanbör som expertgruppen har påpekat kunna inskrida mol beslut som strider motlag eller offentlig myndighets beslut, i den mån sådana kan tänkas, men iövrigt torde arbetstagarföreträdamas självständighet vara stor. Rimligenkommer läget att te sig i allt väsentligt på samma sätt när det gällermedbestämmandeavtal med beslutanderätt för arbetstagarna påarbetsorganisationens och arbetsledningens område, låt vara att det där liggernärmare till hands att länka sig medbestämmandeavtal varigenom parterna gemensamtfastställer riktlinjer som sedan skall till-lämpas av arbetsgivaren på dennesansvar. Det område för arbetstagarnas medbestämmande som ärdet mest svårbedömda i detta sammanhang är självfallet den egentliga företagsledningen.Man ser här framför sig att en medbestämmanderätt som går längre än till enrätt att förhandla enligt 11 och 12 §§ MBL, eller tUl en väl avgränsad fackligvetorätt, medför risk för en splittring av ansvaret för företagets ekonomi somär svår att förena med de grundsatser för detta ansvar på vUka annanlagstiftning bygger. Det är inför perspektivet av avtal på detta område somfrågan om förhållandet mellan MBL och t. ex. aktiebolagslagen och annanassociationsrättslig lagstiftning blir mest akut. torde detta åtminstonetills vidare vara ett område där rättsfrågorna spelar en från praktisk synpunktmindre viktig roll än på många andra. De fackliga kraven på medbestämmande iform av beslutanderätt har åtminstone inte riktats mot de övergripandeoch större företagsledningsfrågorna. Ett medbestämmande i den meningen påföretagsledningsområdet drar med sig en mer omfattande problematik kringfördelningen av makt och ansvar än den som har aktualiserats idiskussionen kring den rättsliga giltigheten av medbestämmandeavtal. Expertgruppen menar för sin del att det inte finnsnågra principiella rättsliga hinder mot gUtiga och bindande medbestämmandeavtaläven på detta område. Även här, och egentligen i synnerhet här, ligger svårighetenemellertid i att förutse följderna av en upplåten beslutanderätt och att påförhand avgränsa beslutanderätten på ett meningsfullt sätt. Expertgruppenpåpekar, och det har också i den tidigare diskussionen många gångerframhåUits, att det finns nödvändiga och givna gränser. Som exempel har tagitstvingande bestämmelser i annan lag än MBL, associationsrättsliga eller av annannatur. Man har som exempel hänvisat till reglerna i aktiebolagslagen omfunktionsfördel- 1976/77:137 17 ningenmellan olika bolagsorgan och framhållit att styrelse och verkstäUande direktörinte kan med bindande verkan träffa medbestämmandeavtal som inkräktar påbolagsstämmans exklusiva beslutanderätt. På samma sätt torde ett antal regleri aktiebolagslagen, som har direkt beröring med bolagets organisation ochfunktionsfördelningen mellan å ena sidan stämman och å den andra styrelse ochverkställande direktör, vara tvingande och inte kunna rubbas genom avtal. Manhar också särskilt pekat på tvingande lagregler som har till syfte att skyddaborgenärernas intressen i företaget, t. ex. de associationsrätts-liga reglernaom tvångslikvidation, författningar om uppbörd av skatter och avgifter ochbrottsbalkens regler om gäldenärsbrott. Dessa senare regler innebär, om de tassom exempel, att ledningen för ett bolag inte kan på grund av ett träffatmedbestämmandeavtal nödgas fortsätta en rörelse när det strider motfordringsägarnas intressen på det kvalificerade sätt som anges i 11 kap. 3 §brottsbalken. Att det finns gränser av denna art förmedbestämmandeavtalen torde vara ovedersägligt och har såvitt bekant inteheller förnekats från något håll. Med expertgmppens sätt att se på saken harman anledning att räkna med att medbestämmandeavtalen själva kommer att tyst ochuttryckligen bygga på att dessa gränser finns. Det blir därmed en fråga avunderordnat intresse att slå fast hur gränsdragningen skall anses verkarättsligt sett, dvs. om man skall se ett hinder mot avtalens till-lämpning itvingande lag eller om man drar gränserna genom tolkning av avtalen själva. Ett svårare problem än vad som bör antas gälla inomde har åsyftade gränsernas ram i fråga om möjlighetema för företagen att genommedbestämmandeavtal binda sig vid att låta arbetstagarnas intressen spela in ibeslutsfattandet med ekonomiska konsekvenser som inte kan helt överblickas näravtalet träffas. Här har delvis skilda värderingar kommit . En avexpertgruppens vetenskapliga rådgivare har yttrat att det skulle kunna hävdas,att en bolagsstyrelse har rätt att ulan skadeståndsansvar återkalla ettförvaltningsuppdrag så snart' bolaget står inför en avsevärd risk att behövabegära sig i likvidation. Den övergripande rättspolitiska synpunkten skullevara att borgenärsintresset, och ytterst sålunda hänsynen till företagensbehov av att kunna skaffa kredit, kräver att man tillämpar en grundsats avdenna innebörd. Expertgruppen har för egen del betonat att man här rör sig påett område som är svårt att överblicka och där det sannolikt inte går att säga någotgenerellt. Enligt dess sätt att se saken bör. utgångspunkten dock vara attföretaget/arbetsgivaren har vidsträckta möjligheter att göra bindandeåtaganden. Det ligger då i båda parters intresse att dessa åtagandenpreciseras och konkretiseras i avtalen så ätt medbestämmandet bUr möjligt atthantera i praktiken. Gränsdragningen blir i princip en avtalstolkningsfråga omden rättstillämpande instansen 2 1976/77.1 saml Nr 137 Prop.1976/77:137 18 ytterstfår lösa med ledning av vad som uttryckligen sagts i avtalet och, där det interäcker, av rättspolitiska och andra skälighetssynpunkler. Närmare kan manenligt expertgruppens mening knappast komma när det gäller att göra en allmänbedömning av problemet på förhand. Jagär för min del ense med expertgmppen i denna bedömning. Men jag vill anknytatill vad jag har sagt och betona att jag inte ser något i praktikenbetydelsefullt problem i att man inle kan i förväg ange precis var gränsema gårför arbetsgivarnas förpliktelser enUgt denna grupp av medbestämmandeavtal. Detligger inte något fel i att man får i viss mån pröva sig fram allteftersom defackliga kraven ställs och förhandlingarna kommer att beröra dessa frågor, Ochvidare finns det, som jag har pekat på i det föregående, rika möjligheter förparterna att finna lösningar som inte ställer gränsdragningsfrågan på sinspets. Men det sätt att se på medbestämmandeavtalens rättsliga konstruktion,som expertgruppen har gett uttryck åt och som jag har beskrivit i detföregående, bör det te sig naturligt för parterna att välja lösningar genomvilka den nödvändiga avvägningen mellan olika gruppers (aktieägares,arbetstagares, borgenärers) ekonomiska intressen görs på förhand och som inteinnebär att företaget/arbetsgivaren frånhänder sig möjligheten att ta detyttersta ekonomiska ansvaret för verksamheten. De fackliga kraven påmedbestämmandeavtal torde inte syfta till att arbetsgivarna skall frånkännasdenna möjlighet. Från fackligt håll har man uttryckt bekymmer införden osäkerhet om rättsläget som man anser ha blivit följden av riksdagsbehandlingenav förslaget till MBL . De delvis skilda uppfattningar som yppades avlagrådet och föredraganden och inrikesutskottets av godkändauttalanden om behovet av ytterligare rättslig gransk-nmg har enligt LO:s ochTCO:s mening lett tiU en osäkerhet om det rättsliga läget, som kan undanröjasenbart genom en uttrycklig regel i MBL om möjligheten att genommedbestämmandeavtal överlämna beslutanderätt åt företrädare för arbetstagarnaeller åt särskilda inom företagen upprättade partssammansatta organ. LO och TCOhar i en skrivelse till mig och senare i sina yttranden över expertpromemorianbegärt att 3 § MBL tillförs en regel av följande lydelse: Utan hinder av vad som föreskrives iaktiebolagslagen, lagen om ekonomiska föreningar eller annanassociationsrättslig lagstiftning kan genom avtal enligt 32 § bestämmas attbeslut i viss fråga eller i viss grupp av frågor i styrelsens eller verkställandedirektörens ställe skall fattas av företrädare för arbetslagarna eller avsärskilt inom företaget upprättat partssammansatt organ. LO har i sitt remissyttrande sagt sig inte ha någotatt erinra mot den juridiska analys som har gjorts i expertpromemorian. Men LOmenar att det behövs ett klariäggande genom en ändring i MBL för att parternasförhandlingsarbete skall kunna bedrivas på ett meningsfullt sätt. Prop.1976/77:137 19 TCOhar gjort uttalanden av liknande innebörd. Även andra remissinstanser, blanddem arbetsdomstolen, har ansett ett klargörande tillägg till MBL önskvärt. Jag har förståelse för de önskemål om enklarläggande lagbestämmelse som har framförts av de fackligacentralorganisationerna och från andra håll. Det är självfallet viktigt attosäkerhet om rättsläget inte tillåts bli ett hinder i förhandUngarna ommedbestämmandeavtal. Jag är därför beredd att föreslå ett tillägg tUl MBL föratt markera att medbestämmandeavtal kan träffas även om rätt att besluta förföreträdare för arbetstagarna eller för särskilt inrättade partssammansattaorgan. Min tanke är då att en sådan tilläggsbestämmelse skall bygga på deresonemang som jag har utvecklat i det föregående. Teknisktsett finner jag det riktigast att tilläggsbestämmelsen tas in i 32 § MBL ochatt den utformas utan den särskilda hänvisning till aktiebolagslagen och annanassociationsrättslig lagstiftning, som har gjorts i LO:s och TCO:s förslag. Ensådan hänvisning kan nämligen ge intrycket att avtal skall kunna träffas även istrid mot otvetydigt tvingande bestämmelser i sådan lag. Som framgår av vad somsagts i det föregående torde detta inte vara syftet med organisationernas förslag.Meningen är i stället att markera att medbestämmandeavtal kan utan rättsligahinder träffas på det sätt och med de verkningar som jag i huvudsakliganslutning till expertpromemorian nu har beskrivit. I fråga om medbestämmandeavtalen inom denoffentliga sektorn har expertgruppen nöjt sig med omdömet att dess på civilrättsligatankegångar byggda resonemang torde vara på motsvarande sätt tiUämpligt, i denmån det med hänsyn till den politiska demokratin över huvud finns utrymme föravtal om överförande av beslutanderätt inom den sektorn. Frågan vilkaoffentligrättsligt betingade hinder som föreligger mot sådana avtal är därmeduppenbarligen av betydelse. Vad först gäller den statiiga sektom vill jag pekapå att regeringen enligt grundlagen torde vara oförhindrad att på det statligaområdet låta företrädare för arbetstagama vid en myndighet ingå i ett ellerflera beslutande organ inom myndigheten. Hinder möter inte heller mot att gesådana företrädare majoritetsställning i organet. I dessa fall beslutar organeti myndighetens namn på samma sätt som exempelvis dess styrelse. Den hittillsbedrivna s. k. DEFF-verksamheten har byggt härpå. Om arbetstagarförettädamaskall utses direkt av facklig organisation, krävs stöd i lag, eftersom utseendeav ledamöter i ett beslutande organ utgör myndighetsutövning. Regeringsformen öppnar emeUertid också en annan vägför medbestämmande.