prop · G003104 · 1976-12-31 00:00:00 — I fråga om mycket höga bötesskulder bör dockfrågan om eftergift i allmänhet lösas nådevägen. Det andra fallet somförtjänar särskild uppmärksamhet är att den dömdes särskilda situation kan varabeaktad redan när straffet utdömdes. Jag återkommer tUl detta spörsmål under13 §. Ifrågan hur ett ärende enligt förevarande paragraf bör kunna väckas anser jag attnågon formalisering av förfarandet inte bör ske. bör kunnata upp frågan självmant, och även den bötfällde bör kunna väcka den. Hinderbör inte heller föreUgga mot att socialvårds- eller frivårdsorgan föreslårkronofogdemyndighet att meddela förordnande enligt paragrafen. Iparagrafen föreslås att åklagare skall kunna anföra besvär hos tingsrätt överkronofogdemyndighets förordnande enligt 12 §. Somredan har framhållits kan en svår social situation för den bötfällde redan varabeaktad i det mål, vari bötesstraffet utdömdes, och samma situation bör då inteutan vidare på nytt leda till en lindring även på verkställighetsstadiet. Inteminst är att beakta möjligheten att straffet kan avse brott begånget underpermission eller eljest medan anstaltsvistelse pågick. Prop.1976/77:104 103 Kronofogdemyndighetkan inte allmänt förutsättas ha kännedom om förhållanden av nu nämnd art.Bedömningen, humvida verkstäUighet är påkallad från allmän synpunkt, är inteheller naturlig att anförtro kronofogdemyndigheten enbart. Någon som dels harhaft beröring med lagföringen eller har särskilda förutsättningar att utrönavad som har inverkat vid straffets bestänunande, dels har särskildafömtsättningar att bedöma i vad mån allmänna synpunkter av kriminalpolitiskeller annan art bör anses läggia hinder i vägen för verkställighetens nedläggandebör därför få möjlighet att utöva inflytande över beslutet. För att få enenhetlig ordning har jag därför som framgår av den allmänna delen föreslagit enreglering som innebär att åklagare får möjlighet att anföra besvär överkronofogdemyndighets förordnande enligt 12 §. bör därförtillställa åklagare avskrift av beslut enligt 12 §. Förfarandet i besvärsmåletbör kunna vara skriftligt. Jag anser det dock inte uteslutet att det iundantagsfall hålls förhandling. Beslut av tingsrätt i frågor som här avses kanenligt andra stycket överklagas till hovrätt. Därvid har även den bötfälldeklagorätt. Genom denna ordning kan en viss enhetUghet uppnås irättstillämpningen. Av 14 § framgår att nämnd skall delta vid tingsrättsavgörande av sådant ärende som det här är fråga om. I övrigt gäller lagen(1946: 807) om handläggning av domstolsärenden (ändrad : 1155). Ifråga om besvär gäller dock vad i den lagen sägs om ansökan. Besvär skall dockalltid anföras skriftligen. Enligtparagrafens tredje stycke får talan inte föras mot kronofogdemyndighets beslutatt inte meddela förordnande enUgt 12 §. Den föreslagna lagen innehåller bestämmelser, somhittills har förekommit såväl i BöVL som i författningar som har utfärdats avregeringen såsom BÖVK och BöIF. Övergångsbestämmelserna avser endast BöVL, somupphör att gälla då den nya bötesverkställighetslagen träder i kraft. BöVKavses komma att upphävas genom en ny bötesverkstäUighetsförordning och BöIFgenom en särskild författning. Eftersom uppbördssystemet för domstolsböterinte kan tillämpas förrän kommer särskildaövergångsbestämmelser att utfärdas i denna del. När den nya lagen träder ikraft skall enligt denna punkt beslut om förvandUngsstraff vara utan verkan.Detta innebär att ingen får hållas i fängelse för att undergåförvandlingsstraff för böter och att prövotid inte längre löper med anledningav beslut om anstånd med verkställighet av förvandlingsstraff. I denna punkt anges på ettgängse sätt, att om i lag eller författning förekommer hänvisning tillföreskrift som har ersatts genom 1976/77:104 104 bestämmelsei den nya lagen, den nya bestämmelsen i stället skall till-lämpas. Iett stort antal äldre författningar finns bestämmelser som föreskriver attförvandling av böter skall ske, om tillgång saknas till deras gäldande. Ienstaka fall förekommer även förbud mot förvandling; som exempel kan nämnaslagen (1958: 428) om ympning mot smittkoppor (ändrad 1972: 670) och lagen(1950: 596) om rätt tiU fiske (ändrad : 1312). Dennya lagstiftningen innebär att nu nämnda bestämmelser förlorar sitt reellainnehåll. Det kan inte anses föreligga något praktiskt behov att upphäva dem iförevarande lagstiftningsärende. Jag utgår ifrån att de upphävs när ändring iannat hänseende sker i dessa författningar. Detsamma gäller frågan om ändring i2 § lagen (1974: 515) om ersättning vid frihetsinskränkning. 8.2Förslaget till lag om fängelsepåföljd i vitesförläggande Dennya lagen skall generellt vidga de befogenheter att sätta ut vite i pengar somf. n. finns enligt olika specialförfattningar till att under vissafömtsättningar omfatta även utsättande av vite i fängelse. Avsikten är att denuvarande möjligheterna att förvandla vite i pengar till fängelse skallersättas med möjlighet i vissa fall att sätta ut vite direkt i fängelse.Självfallet bör fängelsevite endast komma i fråga i sådana fall där ett vite ipengar skulle sättas mycket högt. En ytterUgare förutsättning är att det redanpå förhand av särskilda skäl kan antas att ett vite i pengar inte kommer attbli verksamt. IenUghet med det anförda har i 1 § föreskrivits att utan hinder av att enligtlag eller annan författning vite skall bestämmas i pengar, vite i fängelse ihögst får föreläggas den som prövas kunna föreläggas vite . I uttrycket "prövas kunna föreläggas" ligger att i detkonkreta ärendet skall finnas såväl laga stöd i vederbörandespecialförfattning såvitt angår maximigräns för vitesbelopp som materiella skälatt bestämma beloppet så högt. Som ytterligare förutsättning för fängelsevitei stället för ekonomiskt vite gäller att det skall finnas särskilda skäl attanta att vite i pengar inte förmår vederbörande att iaktta föreläggandet. Harnågon exempelvis tidigare förelagts maximalt ekonomiskt vite utan att det harfått honom att iaktta föreläggandet, kan det vara skäl att därefter åläggafängelsevite. Är det känt för myndigheten att någon genom olika ekonomiskatransaktioner sökt göra sig oåtkomlig för utmätning och införsel på gmnd avskatter, böter eller vite så kan också fängelsvite vara lämpligast. Även om deti lagen talas om "föreläggande" innebär detta inte att från lagenstillämpningsområde utesluts förbud som kan förenas med vite. Somjag har anfört är syftet med den nya lagen att de nuvarande Prop.1976/77:104 105 möjligheternaatt förvandla vite i pengar till fängelse skall ersättas med möjlighet i vissafall att sätta ut vite direkt i fängelse. Den nya lagen bör av det skälet integöras tillämpUg på sådant vite som enUgt nu gällande bestämmelser inte fårförvandlas till fängelse. En bestämmelse härom har tagits in iövergångsbestämmelserna till lagen. I samband med att bestämmelserna om förbudmot förvandling mönstras ut ur gällande lagstiftning får ställning tas tillfrågan om i dessa fall den nya lagen om fängelsepåföljd i vitesföreläggande börkunna komma till användning. Den i 27 § BöVL intagnaföreskriften om förvandlingsförbud för vite som utdömts för underlåtenhet attfullgöra dom eller beslut rörande saken i mål som handlagts enUgt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister upphävs emellertid i samband med att dennya bötesverkställighetslagen träder i kraft. Då det inte kan komma i frågaatt använda vite i fängelse vid denna typ av föreläggande föreslår jag i samrådmed chefen för att dessa viten undantas frånlagens tillämpningsområde. En föreskrift härom har tagits in i andra meningenav 1 §. EnUgt2 § får fängelsevite enligt 1 § föreläggas endast av domstol. Med domstolförstås allmän domstol eller annan domstol. Annan myndighet får enligt 3 § istället hos allmän domstol ansöka att denna utfärdar fängelsevite enhgt 1 §. Utanhinder av att enligt lag eller annan författning annan myndighet än domstol haratt meddela vitesföreläggande kan således enligt 3 § sådan myndighet överlämnaåt allmän domstol att pröva fråga om vitesföreläggande enligt 1 §. Myndighetenvänder sig då till den allmänna domstol vid vilken den mot vilken vitet riktashar att svara i tvistemål med en skriftlig ansökan om att fängelsevite måtteutfärdas. I ansökan skall myndigheten givetvis uppge de omständigheter på vilkaframställningen gmndas. Tingsrätten handlägger därefter ärendet enligt lagenom handläggning av domstolsärenden. Finner domstolen att förutsättningarna förfängelsevite är uppfyllda utfärdar domstolen föreläggande med sådant vite. Somjag har anfört har domstolen därvid att pröva att det i ärendet finnssåväl laga stöd i vederbörande specialförfattning såvitt angår maximigräns förvitesbelopp som materiella skäl att förelägga vite . a. härtill anser jag inte att det finns skäl att öppna möjlighet förden mot vilken vite ifrågasätts att överklaga vederbörandeförvaltningsmyndighets beslut angående framställning till tingsrätten omutsättande av vite i fängelse. En föreskrift med detta innehåll har därförtagits in i andra stycket. Talan mot tingsrätts beslut att förelägga eller inteförelägga fängelsevite förs hos hovrätten genom besvär. Hovrättens avgörandekan överklagas enligt de allmänna bestämmelserna i . Ävenom vite bestäms i fängelse kan det givetvis hända att den ålåg- 1976/77:104 106 daförpliktelsen inte fullgörs. Fråga om utdömande av vite i fängelse prövasenligt 4 § av allmän domstol på talan av allmän åklagare. Bestämmelserna i åtal för brott som kan föranleda fängelse har motsvarande tillämpning påsådan talan. Som en följd av förslaget i denna del har en ändringvidtagits i 18 § lagen (1946: 804) om införande av nya . Jagvill i detta sammanhang tillägga att man numera anser att vite kan föreläggasjuridisk person. Att fängelse därvid inte kan komma ifråga ligger i sakensnatur, och någon bestämmelse som anger detta lär inte behövas. ÅUgger det enjuridisk person att uppfylla en förpliktelse och är omständigheterna sådana attförpliktelsen i vitessammanhanget bör sanktioneras med fängelse, måsteföreläggandet riktas mot en eller flera ställföreträdare för den juridiskapersonen. Beträffandeövergångsbestämmelserna vill jag hänvisa till vad jag har anfört därom ianslutning till redogörelsen för bestämmelserna i 1 § andra meningen. 8.3Förslaget till lag om ändring i Attde särskilda föreskrifterna om förvandlingsstraff utmönstras ur 25 kap. 4 och 7§§, 26 kap. 1 och 8 §§ samt 34 kap. 1113 §§ BrB föranleder inte några kommentarer. 25 kap. 9 § Ändamåletmed den nya bestämmelsen är som har framgått av den allmänna delen att fåtillgång till ett instrument som kan undantagsvis användas beträffandeindivider som har visat sig vara oefterrättliga i bötesbrottssammanhang. Enligtparagrafen har domstolen möjUghet att döma till fängelse i sådana fall.Möjligheten att döma till fängelse har begränsats till fall där synnerliga skälföreUgger till antagande att ett bötesstraff inte skulle vara verksamt. Vidbedömningen av om sådana förutsättningar föreligger skall särskUt beaktas omgärningsmannen före brottet har ålagts tvåeller flera bötesstraff. Mot bakgmnd av vad som har framhållits i den aUmännamotiveringen angående den restriktivitet med vilken ifrågavarandestraff-skärpningsbestämmelse är avsedd att tillämpas ligger det i sakens naturatt viss hänsyn i detta sammanhang måste tas till de tidigare utdömdabötesstraffens storlek. Är den föregående bötesbrottsligheten av jämförelsevislindrig beskaffenhet bör det sålunda vara naturligt att sätta kraven högre ifråga om antalet föregående bötesstraff än om dessa var för sig eller tillövervägande delen omfattat relativt höga dagsbotsantal. Det förutsätts vidareatt en betydande del av tidigare ålagda bötesstraff inte har verkställts. Medbetydande del avses att den bötfällde underlåtit att betala omkring hälfteneller mer av det sammanlagda bötesbeloppet Prop.1976/77:104 107 ochatt beloppet inte heller kunnat drivas in genom utmätning eller införsel.Vidare fordras att det kan antagas att den uteblivna verkstäUig-heten beror påtredska eller grov vårdslöshet. Som jag har anfört i den allmänna delen kan detförekomma situationer där det nya brottet eller den tidigare brottsligheten ärav förhållandevis oskyldig karaktär och inte tyder på någon manifesteradbrottslig viljeinriktning hos gärningsmannen. Det kan också vara fråga omsådana brott där t. ex. enligt nu gällande föreskrifter det bötesstraff som kanfölja på brottet inte får förvandlas. För sådana och liknande fall kan denföreslagna straffskärpningsregeln te sig alltför hård. Som ett ytterligarekrav för att regeln skall få tillämpas har därför uppställts att ett nyttbötesstraff framstår som uppenbart otillräckligt på gmnd av risk för nybrottslighet eller av allmänpreventiva skäl. För att den nyastraffskärpningsregeln över huvud taget skall komma i fråga för tillämpningkrävs enligt paragrafens tredje stycke att åklagare har framställt yrkandedärom. Sådant yrkande skall anges i stämningsansökan. Vad gäller åklagaresmöjlighet att få kännedom om tidigare bötesbrottsUghet vill jag hänvisa tillvad jag har anfört därom i den allmänna delen. När domstolen tillämparden nya bestämmelsen torde det i regel bli fråga om att döma till fängelse förden nya brottsligheten. Jag vill emellertid betona att även andra påföljder kankomma till användning. Formellt möter inte några hinder att då förutsättningarföreligger härför i stället för fängelse döma till t. ex. skyddstillsyn. Jagvill i detta sammanhang även erinra om bestämmelserna i 33 kap. 2 § BrB som bl.a. innebär att psykiskt sjuka inte får dömas till fängelse och de bestämmelsersom har till syfte att förhindra att unga personer döms till frihetsberövandepåföljd. I övrigt vill jag hänvisa till vad jag i den allmänna delen haranfört om tillämpligheten av den nya regeln. 26 kap. 2 § Iparagrafens andra stycke anges nu maximum för gemensamt straff i fängelse vidsammanträffande av brott. Fängelse får sättas över det svåraste avde högsta straff, som kan följa på brotten, men får inte överstiga de högstastraffen sammanlagt. Vid denna beräkning skall bötesstraff anses svara mot detfängelse, som skulle följa vid böternas förvandling. Som ersättning för densist återgivna regeln har utredningen föreslagit en bestämmelse som generelltbestämmer relationen mellan böter och fängelse i detta hänseende till en månad. hari sitt remissyttrande ifrågasatt lämpligheten av att på detta sätt exaktfastställa relationen mellan böter och fängelse. har anfört anges i åtskilliga straffskalor som har 1976/77:104 108 som maximibelopp för penningböter. Detta motsvarar en månadsfängelse vid bötesförvandling. I nyare lagstiftning är gränsen för penningböteri regel , vilket motsvarar 40 dagars fängelse vid förvandling. I de falldå endast böter anges i straffskalan, är straffarten dagsböter och högstaantalet sådana 120, om inte flera brott föreUgger. Detta antal motsvarar 70dagars fängelse vid förvandling. Med hänsyn till att straffskaloma för böteroch fängelse regelmässigt inte utnyttjas maximalt har man enligt min meningtillräckligt utrymme för straffmätningen i nu avsedda fall, om bötesstraffanses svara mot fängelse i en månad. Jag biträder därför utredningsförslaget idenna del. Paragrafeninnehåller nu bestämmelser om bortfall av böter på gmnd av preskription och pågrund av den bötfälldes död. I första stycket föreslåstill en början den ändringen att preskriptionstiden för ådömda böter skallförlängas från tre till . Om motiven härför hänvisas till den allmännadelen. Enligt nuvarande lydelse av detta stycke bortfaller inte böterna, omansökan om förvandling av dem har delgivits den dömde före preskriptionstidensutgång. I stycket erinras vidare f. n. om att särskilda bestämmelser gäller ombortfallande såväl av böter, sedan sådan ansökan delgivits, som av ålagtförvandlingsstraff. Avskaffande av förvandlingssystemet påkallar att de meddetta sammanhängande bestämmelserna i första stycket utgår. Underremissbehandlingen har en remissinstans föreslagit att ävenpreskriptionsbestämmelserna beträffande förverkande i 36 kap. 10 § BrB ändras.För egen del anser jag inte att det föreUgger skäl att i detta sammanhang göranågon ändring i denna paragraf Enligt andra stycketbortfaller böterna, om den bötfällde dör. Har bötesavgörandet vunnit laga kraftoch lös egendom utmätts för böterna före dödsfallet, skall dock böterna tas utav denna egendom. Motsvarande gäller om lös egendom satts i allmänt förvar. Utredningen har inteföreslagit någon ändring i dessa bestämmelser. Denna ståndpunkt har kritiseratsunder remissbehandlingen. Flera remissinstanser har sålunda anfört att böteralltid bör bortfalla vid dödsfall. Föregen del kan jag inte instämma i den framförda kritiken. Enligt min meningtalar praktiska skäl mot en sådan lösning eftersom den skulle innebära ettonödigt merarbete för kronofogdemyndigheterna. I likhet med utredningen förordarjag därför att bestämmelsen bibehålls oförändrad. Lagenavses träda i kraft med den nya bötesverkställighetslagen. Prop.1976/77:104 109 Beträffandeden föreslagna nya bestämmelsen i 25 kap. 9 § BrB har intagits en övergångsbestämmelseliknande 6 § lagen (1964: 163) om införande av . 25 kap. 9 § BrBskall således tUlämpas utan hinder av att de straffskärpningsgmndandebötesstraffen ålagts före lagens ikraftträdande. Vad gäller ändringen i 35kap. 7 § BrB bör det inte komma ifråga att genom ny lagstiftning förlängapreskriptionstid som löper enligt nu gällande bestämmelser. En annan sak äratt man intill dess att den nya lagstiftningen träder i kraft kan väckaförvandlingstalan för att uppnå den effekt som följer av 25 § BöVL. Iklarhetens intresse har i övergångsbestämmelserna intagits en uttryckligföreskrift att de bötesstraff, som har ålagts före lagens ikraftträdande,preskriberas enligt äldre bestämmelser. 8.4 Förslagentill lagar om ändring i och lagen (1946: 804) om införande av nya Somjag har anfört innebär den nya bestämmelsen i 25 kap. 9 § BrB attallmän domstol ges möjUghet att i vissa undantagsfall döma till fängelse trotsatt endast böter är stadgat för brottet. Vid avgörandet av sådant mål bör nämnddelta. EnUgt 1 kap. 3 § tredje stycket RB är tingsrätt domför med en lagfarendomare vid förhandling och syn å stället i mål om brott för vilket inte ärstadgat svårare straff än böter. Det föreslås därför nu att nämnda regel ändrasså att nämnd alltid deltar vid huvudförhandling eller syn å stället i fall dååklagare framställer yrkande enligt 25 kap. 9 § BrB. Ändringeni 18 § lagen om införande av nya är en följd av att i 4 § iden nya lagen om fängelsepåföljd i vitesföreläggande har införts en regel avden innebörden att beträffande talan om utdömande av vite i fängelse skallbestämmelserna i om åtal som kan föranleda fängelse ha motsvarandetillämpning. 8.5 Förslaget(ill lag om ändring i utsökningslagen (1877: 37 s. 1) Denföreslagna ändringen i 52 § UL sammanhänger med att hovrätts bötesavgörandeavses bli verkställbart först när avgörandet vunnit laga kraft. Det bör i dettasammanhang påpekas att på grund av bestämmelsen i 22 § 1 mom. första punktenUP för ändringen med sig förutom ändring beträffande böter och vite ibrottmål även ändring beträffande annan "påföljd" som innefattarbetalningsskyldighet. 8.6 Förslagettill lag om ändring i konknrslagen (1921: 225) Detundantag som i denna paragraf görs för fordringar enligt 19 § förmånsrättslagenvid viss ränteberäkning i konkurs föreslås utgå, eftersom paragrafen enligtförslaget tUl ändring i förmånsrättslagen skall upphöra att gälla. 1976/77:104 HO Konkurslagskommitténhar i sitt remissyttrande ifrågasatt lämpligheten av att böter löper med räntai konkurs. I andra lägen är bötesfordran inte räntebärande. Kommittén kommer isitt fortsatta arbete in på räntereglema i 138 § KL. Därvid torde frågan omslopande av ränteberäkning på oprioriterade fordringar aktualiseras. Iavvaktan på denna översyn är enligt kommitténs mening någon särregel för böterinte motiverad. För egen del kan jag instämma i vad kommittén nu har anfört. 8.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1954: 579) om nykterhetsvård Beträffande22, 32 och 34 §§ föreslås att bestämmelser som har samband medförvandlingssystemet för böter skall utgå. Det kan nämnas att 10 § sistastycket upphävts genom SFS 1976: 514 som träder i kraft . 8.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete med ,, och angående verkställighet av straff m.m. Verkställighetav internordiska bötesdomar sker såsom framgår av nu gällande paragraf enligtsvensk lag. Enligt paragrafens nuvarande lydelse får dock beslut om förvandlingav böter inte meddelas. Genomatt förvandUngsstraffet föreslås bli avskaffat kan den i paragrafen gjordareservationen för förvandlingsbeslut utgå. Frågan huruvida förviandlingsstraffsom har ådömts i annat nordiskt land kan verkställas här i landet behandlas i5 §. Enligtgällande rätt kan ett i annat nordiskt land meddelat beslut omförvandlingsstraff för böter verkställas här i landet. Såsom harframgått förekommer dock sällan sådan verkställighet i praktiken. Somjag har anfört i den allmänna delen kan det inte komma i fråga att ettförvandlingsstraff, som i annat nordiskt land har ådömts en svensk medborgare,verkställs här. Verkställighet av utländskt förvandlingsstraff får inte hellerske här i landet beträffande utlänningar som har hemvist här i landet ellervilka i övrigt vistas här under sådana förhållanden att verkställighet avutländskt förvandlingsstraff skulle kunna ske här Motbakgrund härav bör paragrafen ändras på sätt utredningen föreslagit. Övriganordiska länder har orienterats om detta förslag. 1976/77:104 111 Den nuvarande bestämmelsen om vilken inverkan betalning avböter har på förvandlingsstraff föreslås utgå. Hänvisningen till nuvarande BöVL:s bestämmelser omstrafftidsberäkning vid verkställighet av flera förvandlingsbeslut föreslåsutgå. Lagen bör träda i kraft med den nyabötesverkställighetslagen. Genom att verkställigheten här i landet av ett i annatnordiskt land ådömt bötesstraff skall ske enligt svensk lag blir den nyabötesverkstäl-Ughetslagens övergångsbestämmelser tillämpliga pä de fångar somavtjänar förvandlingsstraff i svenskt fängelse på gmnd av ett i annat nordisktland ålagt förvandlingsstraff. Någon motsvarighet till punkt 2 iövergångsbestämmelserna till bötesverkställighetslagen behövs därför inte idenna lag. Eventuellt pågående verkställighet skall avbrytas vid den nya lagensikraftträdande. 8.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1963:197)om allmänt kriminalregister De ändringar som föreslås i denna lag är föranledda avförslaget om förvandlingsstraffets avskaffande. De föreslagna ändringarna medför att alla anteckningarangående förvandlingsstraff måste tas bort ur kriminalregistret samt att anteckningarom sådant straff inte får tas med i utdrag från registret. Att ta bortifrågavarande uppgifter ur det maskinella registret kan ske med begränsadeinsatser. En motsvarande borttagning ur det registret kräver totalgenomgång av samtUga akter som ingår i registret. Detta är som RPS framhålUt isitt remissyttrande praktiskt ogenomförbart. I övergångsbestämmelserna tillden nu behandlade lagändringen har därför tagits in en bestämmelse av innebördatt ifrågavarande uppgifter får finnas kvar i det registret. Attuppgifterna bevaras på detta sätt innebär självfallet inte att uppgifterna fårtas med i utdrag. 8.10 Förslaget till lag om ändrmg i uiförsellagen(1968: 621) Skälen för ändringsförslaget att böter och vite skalljämställas med skatter i införselmålet har utvecklats i den allmänna delen. En ytterligare synpunkt kan anföras till belysning av attredan gäl- 1976/77:104 112 landerätt ger utrymme för kronofogdemyndighet att gynna bötesfordran påskattefordrans bekostnad. Företrädesordningen mellan skatt och böter vidinförsel regleras av 1 och 15 §§. Förekommer införsel för olikaslags fordringar, har de enligt 15 § gmppvis företräde i den ordning vari deupptagits i 1 §.