prop · G003141 · 1976-12-31 00:00:00 — I denna paragraf återfinns den regel, som tidigarehar funnits i paragrafens andra mening, om rätt för ordförande att uppdra åtlagfaren tjänsteman vid AD, vilken förordnats därtill av domstolen, att företaförberedande åtgärder och hålla muntlig förberedelse. En utvidgning avbehörigheten har gjorts på det sättet, att sådan lagfaren tjänsteman fårmeddela beslut om avskrivning av mål (se 7 § första stycket). Däremot omfattarhans behörighet inte sådana beslut som anges i 7 § andra stycket. Till andra stycket i denna paragraf har gjorts etttillägg med anledning av den utökning av antalet ordinarie ledamöter somgjorts genom ändring i 1 och 3 §§. När AD sammanträder i plenum bör lika mångaledamöter delta för vardera av arbetsgivarsidan och arbetstagarsidan. Eftersomdomstolen efter ändringarna i 1 och 3 §§ kommer att ha sju arbetsgivarledamöteroch sex arbetstagarledamöter, har genom tillägget bestämts att endast en av dearbetsgivarledamöter som utses på förslag av resp.Landstingsförbundet får delta när domstolen sammanträder i plenum. Vid valetmellan dessa ledamöter 1976/77:141 57 börden som suttit längst i domstolen ha företräde och vid lika idomstolen den som är till levnadsåldern äldst. En regel härom bör skrivas in idomstolens instruktion. I övrigt har företagits vissa ändringar iparagrafen av enbart redaktionell natur. I denna paragraf regleras arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationernas rätt att på medlemmarnas vägnar i arbetstvisterväcka och utföra talan hos AD och deras ratt att delta i rättegång inför ADtillsammans med medlem på svarandesidan. Inga andra ändringar har gjorts i paragrafenän sådana som följer av den enligt 2 kap. 1 och 2 §§ ändrade fördelningen avarbetstvisterna mellan AD och tingsrätterna. Enligt paragrafen i dess tidigare lydelse har gälltatt enskild medlem, och i kollektivavtalstvister även fömtvarande medlem iorganisation som slutit avtalet, har fått på egen hand väcka talan hos AD omhan kunnat visa, att hans organisation beslutat att inte tala på hans vägnar.Denna regel har utgått ur paragrafen som en följd av att de nya reglerna i 2kap. 1 § om AD:s behörighet som första domstol hänvisar enskildaorganisationsmedlemmar att väcka talan hos tingsrätt. I specialmotiveringentill 2 kap. 1, 2 och 5 §§ har utvecklats hur AD och tingsrätterna skall förfaraför att säkerställa att arbetstvister stäms in till rätt domstol och attorganisationema får tillfälle att ta ställning till om de skall utnyttja sinrätt enligt 4 kap. 5 § att föra talan hos AD. Det har här också påpekats, atten motsvarande rätt för organisationerna inte föreligger i rättegång införtingsrätt men att ingenting hindrar att organisation med stöd avrättegångsfullmakt eller på annat sätt biträder medlem i sådan rättegång.Skulle organisation i ett sådant fall önska föra talan även för egen del, kandetta i allmänhet enhgt 2 kap. 2 § andra stycket ske utan hinder av attorganisationens talan i och för sig är av den arten, att AD vore behörig som förstadomstol. Målen kan enligt kumulationsreglerna i 14 kap, RB handläggasgemensamt. Vill å andra sidan organisation föra talan hos AD endast i fråga omen del av medlems anspråk mot en motpart, kan AD med utnyttjande avkumulationsregeln i 2 kap, 1 § tredje stycket ta upp även återstående del avanspråket på talan av medlemmen för egen del. Andraoch tredje styckena i paragrafen kvarstår oförändrade, I denna paragraf har tagits upp bestämmelser omförberedelsen av mål som anhängiggjorts vid AD som första domstol. Enligtparagrafens inledande regler, som har lämnats oförändrade, skall förberedelseäga rum om AD efter prövning av inkommen ansökan utfärdar stämning. AD avgörefter omständigheterna i vilken mån förberedelsen skall vara muntlig ellerskriftlig. Prop.1976/77:141 58 Vidare finns i paragrafen regler om kallelse tillsammanträde för muntlig förberedelse och om vad som skall inträffa när bådaparter eller en av dem inte inställer sig till sådant sammanträde. Enligtparagrafens gällande lydelse skall domstolen avskriva målet om bådaparter uteblir från sammanträde för muntlig förberedelse. Uteblir ena partenskall domstolen vidta åtgärder för fortsatt förberedelse, om detta kan antagasvara till gagn för målets utredning. I annat fall skall målet sättas ut tillhuvudförhandling. Fömtsättningen för dessa åtgärder är i båda fallen, trots attdet inte uttryckligen anges i lagtexten, att den tillstädeskomne parten inteönskar att målet i stället skall avskrivas. Enligt en avslutande regel iparagrafen i hittillsvarande lydelse gäller motsvarande regler för det falletatt svaranden vid skriftlig förberedelse underlåter att komma in med svaromål. I paragrafen har företagits de ändringar somföranleds av att tredskodom införs som ett påföljdsalternativ vid ena partensutevaro från förhandling i mål som handläggs av AD som första domstol. Skälenför införandet av detta nya altemativ har utvecklats i den allmännamotiveringen. Där framgår också att tredskodomsinstitutet i arbetstvistlagenär detsamma som i RB (se 44 kap. 810 §§ RB). Detta innebär bl. a, attåtervinning kan sökas mot tredskodom på motsvarande sätt som vid tingsrätt.Vidare har utvecklats vilka rikthnjer som bör följas vid AD:s val mellantredskodom och andra alternativ när part uteblir från förhandling. Av 4 kap. 11§ framgår att tredskodom införs som ett påföljdsalternativ även vid partsutevaro från huvudförhandling i AD som första domstol. Enligt de nya reglerna om tredskodom i 9 § skalldomstolen när den kallar till muntlig förberedelse ta ställning till omtredskodom bör kunna komma ifråga som påföljd vid parts utevaro. Den prövningensker på handlingarna i målet. Uteblir ena parten från sammanträde för muntligförberedelse skall i princip reglerna i 44 kap. 2 § RB gälla. Detta innebär attden tillstädeskomne parten kan välja mellan tredskodom och avskrivning avmålet. Tredskodom får inte meddelas om ej erinran om denna påföljd för utevarohar tagits in i kallelsen till förberedelsen. Yrkar han inte tredskodom skallmålet avskrivas. Är det svaranden som uteblir, får dock käranden enligt 44kap. 2 § andra stycket RB begära fortsatt muntlig förberedelse. Kommersvaranden inte heller har käranden att välja mellantredskodom och avskrivning av målet. I detta mönster av regler tillkommeremellertid enligt paragrafens tredje stycke att AD har att pröva om framställtyrkande om tredskodom bör föranleda att sådan dom meddelas. Finner domstolenatt detta inte bör ske, skall målet antingen sättas ut till fortsattförberedelse, om detta bedöms vara till gagn för utredningen, eller sättas uttill huvudförhandling. Även i detta fall kan dock den tillstädeskomne parten istället välja avskrivning av målet. Prop.1976/77:141 59 Av det sagda framgår, att det är AD och inte dentillstädeskomne parten som har att avgöra om alternativet till avskrivningskall vara tredskodom eller fortsatt handläggning av målet i syfte att få tillstånd ett avgörande i sak. Självfallet har domstolen därvid att beakta vad dentillstädeskomne parten anser, men domstolen är inte bunden därav. Vid skriftlig förberedelse gäller liksom tidigareatt svarandes underlåtenhet att inkomma med svaromål kan föranleda antingenatt målet sätts ut till muntlig förberedelse, om detta kan antas vara till gagnför utredningen, eller att målet sätts ut till huvudförhandling. Tredskodomkan alltså inte komma i fråga som påföljd för sådan underlåtenhet under skriftligförberedelse. Av 3 kap. 7 § framgår att AD är domför medensamdomare vid förberedelse. Tredskodom kan meddelas under förberedelsen avordförande i domstolen (eller av vice ordförande eller ersättare för denne, 3kap. 4 § första stycket). Med reservation för vad som sagts i det föregåenderörande tredskodom gäller i övrigt samma regler som tidigare rörande kallelsetill förberedelse, valet mellan olika former för förberedelse och förfarandetvid förberedelse (se prop. 1974: 77 s. 179 ff). I denna paragraf finns bestämmelser om vad somskall iakttas vid måls avgörande sedan förberedelsen avslutats och om formernaför avgörande av mål i övrigt. Enligt huvudregeln skall mål avgöras efterhuvudförhandling. Domstolen kan dock i vissa fall skilja från sig mål ävenutan huvudförhandling. Vissa av dessa fall har redan tidigare upptagits iandra stycket av 10 §, nämligen avskrivning och avvisande av mål, meddelande avdom över yrkande som medgivits eller eftergivits och stadfästande av förlikning.Av 3 kap. 7 § andra stycket framgår att sådana avgöranden kan meddelas underförberedelsen av ordförande på domstolens vägnar. De kan också meddelas avdomstolen i den mindre eller den större sammansättningen utan att måletföretas till huvudförhandling. Som ytterligare fall tillhörande den här beskrivnakategorin har i paragrafens andra stycke tagits upp meddelande av tredskodom.Av 4 kap. 9 § framgår dock, att sådant avgörande kan fömtom vid huvudförhandlingmeddelas endast vid muntlig förberedelse. 1 inget av de här angivna fallen föreligger någothinder mot att avgörandet träffas vid huvudförhandhng, om frågan kommer uppvid en sådan. När det gäller avvisningsbeslut kan det ibland även varalämpligt att hålla särskild huvudförhandhng för att avgöra frågan. Sådan huvudförhandlingkan hållas innan förberedelsen har avslutats (jfr prop. 1974: 77 s. 184).Hänskjuts fråga om avvisning av mål till huvudförhandling, torde fråganregelmässigt vara av den arten att domstolen 1976/77:141 60 skallsammanträda i sin större sammansättning. Domstolen är dock i och för sig domföräven med den mindre sammansättningen, om de i 3 kap. 6 § angivnafömtsättningama är uppfyllda, I paragrafens tredje stycke har tagits upp reglerom avgörande även i andra fall än de i det föregående nämnda av mål påhandlingama. Skälen för denna vidgning av möjligheterna att träffa avgörandenutan huvudförhandling har utvecklats i den allmänna motiveringen. Av stycketstext framgår, att det är en förutsättning för avgörande i denna form attåtminstone ena parten begär prövning på handlingama och att domstolen medhänsyn till tvistens art och övriga omständigheter finner att avgörande utanhuvudförhandling lämpligen kan ske. Vidare föreskrivs att denna form föravgörande inte får anlitas mot parts bestridande med mindre det föreliggersynnerliga skäl. Som har utvecklats i den allmänna motiveringen skallsynnerliga skäl anses föreligga bara om det är uppenbart, att muntlighandläggning inte fyller någon uppgift och att parts bestridande inte bygger pålegitima skäl. Denna paragraf innehåller vissa bestämmelser omhuvudförhandling inför AD i mål som anhängiggjorts vid domstolen som förstainstans. Paragrafen har i sin tidigare gällande lydelseinnehållit regler om kallelse till huvudförhandling, om förfarandet vid partsutevaro från huvudförhandling och om uppskov med påbörjad huvudförhandling. Idessa regler har inte företagits andra ändringar än sådana som följer av atttredskodom införts som ett altemativ vid parts utevaro från huvudförhandling.Ändringama på denna punkt bygger på samma grund som motsvarande ändringar i 4kap. 9 § rörande tredskodom vid sammanträde för muntlig förberedelse. Domstolen skall liksom tidigare i kallelse tillhuvudförhandling erinra om att parts utevaro kan medföra, att målet på yrkandeav motparten företas till förhandling och avgörande i sak utan hinder avutevaron. Bedömer AD att förutsättningama härför föreligger med hänsyn tilltvistens art och övriga omständigheter, skall dessutom tas in ermran i kallelsenom att utevaro kan medföra att tredskodom meddelas om till-städeskommen motpartyrkar det. Regler härom har tagits in i paragrafens tredje stycke. Uteblir båda parterna från huvudförhandling skallliksom tidigare målet avskrivas. Vid ena partens utevaro från huvudförhandhng harmotparten enligt de nya reglerna liksom vid förberedelse i princip att väljamellan avskrivning av målet och tredskodom, i den mån målet är av sådan artatt tredskodom kan komma i fråga och domstolen har erinrat om denna påföljd ikallelsen till förhandlingen. Är detta inte fallet eller finner domstolen vidförhandlingen att tredskodom inte bör komma i fråga, Prop.1976/77:141 6t kanden tillstädeskomne parten i stället yrka att målet skall företas tillförhandling för avgörande i sak. Framställer parten inte yrkande härom skallmålet avskrivas. Rörande förfarandet vid huvudförhandling har somnämnts inte företagits några ändringar i vad som tidigare gällt (se prop.1974: 77 s. 184 ff.). Inte heller har det gjorts annan ändring i paragrafenstredje stycke, som handlar om uppskov med påbörjad huvudförhandling och omdomstolens möjligheter att företa mål till fortsatt huvudförhandling, än attdess bestämmelser har tagits upp i fjärde stycket. Enligt de nya behörighetsreglema i 2 kap. 1 och 2§§ kan det i vissa fall förekomma att part som är förhandUngsskyldig enligt MBLeller enligt kollektivavtal har att väcka talan vid tingsrätt. Mot denbakgrunden har det krav att rättegång skall föregås av förhandling, som ställsupp i 4 kap. 7 § arbetstvistlagen, ansetts böra gälla även för rättegången vidtingsrätt. En regel härom har tagits in i första stycket av 5 kap. 1 §. Innebördenav kravet på föregående förhandUngar är detsamma som vid AD (se prop. 1974: 77s. 174 f.). Andra stycket i paragrafen täcker även det falletatt kollektivavtal är föremål för tvist inför tingsrätt och att ena eller bådakollektivavtalsparterna inte deltar i rättegången. Regelns syfte har ansettskunna bli tillgodosett utan att det, som en remissinstans satt i fråga, harbehövt föreskrivas skyldighet för kollektivavtalspart att yttra sig. Enligt övergångsbestämmelserna skall de nyareglerna i arbetstvistlagen träda i kraft . I fråga ombehörighetsreglerna och reglerna om överlämnande av mål till annan domstolföreskrivs dock som ett undantag att äldre regler i 2 kap. 1, 2 och 57 §§gäller i deras äldre lydelse beträffande mål, som har kommit in till domstolföre . 7.2Lagen om lagsökning och betalningsföreläggande för fordringsanspråk ianställningsförhållanden Genom ändringar i 2 § i denna lag genomförs för målom lagsökning och betalningsföreläggande inom lagens tillämpningsområdearbetstvistlagens nya princip om överförande till tingsrättema avarbetstvister, som väcks och utförs av enskild medlem i arbetsgivar- ellerarbetstagarorganisation. Enligt 2 § i dess gällande lydelse hartvistigt mål om lagsökning eller betalningsföreläggande skolat överlämnas tillAD, om den domstolen varit behörig att pröva tvist om anspråket. Enligt de nyareglerna skall lagsöknings- och betalningsföreläggandemål slutföras Prop.1976/77:141 62 vidtingsrätt, även om de är tvistiga, för den händelse vederbörande organisationinte förklarar att den önskar föra talan vid AD med stöd av 4 kap. 5 §arbetstvistlagen. Detta framgår av 1 §, som kvarstår oförändrad, och av 2 § iden nya lydelsen. Samma regel skall gälla när ansökan om återvinning görsenligt 35 § lagsökningslagen. Vid sidan av den här berörda ändringen i fråga omde hithörande målens avgörande har gjorts ändringar av enbart redaktionellnatur i 2 §. I 21 § har gjorts en ändring iandra stycket som en följd av att mål som avses i paragrafen rörandetystnadsplikt skall kunna prövas även av tingsrätt. Uttrycket "slutligtavgjord" i tredje stycket betyder efter ändringen i behörighetsreglernalagakraft-vAinnet avgörande av tingsrätt eller slutligt avgörande av AD. I 70 §har gjorts en likadan ändring i syfte att markera, att mål rörande tillämpningenav MBL eller kollektivavtal kan även i tingsrätt i motsvarande mån som i ADhandläggas inom stängda dörrar. Paragrafen kompletterar de allmänna reglernaom inskränkning av offentligheten inför domstol i 5 kap. 1 § andra stycket RBoch lagen (1947: 630) om inskränkning av offentligheten vid domstolbeträffande allmänna handlingar. Möjligheterna att förordna om stängda dörrargäller inte endast i mål om tystnadsplikt enligt 21 § MBL, utan även när det iövrigt råder tvist om tillämpningen av MBL eller om kollektivavtal ochförhandlingen inför domstol kan komma i beröring med sådana ekonomiska ochpersonliga förhållanden som åsyftas i 70 §. Rörande förarbetena till 70 § seprop. 1975/76: 105 Bilaga 1 s. 433 f, 519 f, 539. I 31, 34, 35 och 37 §§ harslutligen också ordet arbetsdornstolen bytts ut mot ordet domstol. Detta harskett som en följd av att genom ändringama i 2 kap. arbetstvistlagen ävenkollektivavtalstvister och tvister rörande MBL i förhållandet mellankollektivavtalsbundna parter kan komma att höra till tingsrätt såsom förstainstans, om tvisten väcks av enskild medlem i arbetsgivar- ellerarbetstagarorganisation. Med hänsyn till karaktären av de tvister, som avses i31 § MBL, torde det bli ytterst ovanligt, om ens överhuvud förekommande, attsådana tvister kommer att föras till tingsrätt som första instans genom attorganisation avstår från sin rätt enligt 4 kap. 5 § arbetstvistlagen att föratalan på medlems vägnar. Hävning av kollektivavtal enligt 31 § första stycketMBL torde för övrigt kunna komma i fråga enbart på talan av part i avtalet. Imål som avses i 34, 35 och 37 §§ MBL synes det kunna bli vanligare atttingsrätt blir behörig till följd av att organisation underlåter att föratalan. Här bör också erinras om vad som sagts i anslutning till 2 kap. 2 §andra stycket arbetstvistlagen om möjligheterna för organisation att för egendel, och såsom biträde åt medlem, föra talan hos tingsrätt som första instans. Prop.1976/77:141 63 Enligt 49 § MBL har förlikningsman alt vända sig till AD med där avseddaärenden. På denna punkt görs inte någon ändring. Lagen om offentlig anställning. Genom ändring i 16kap. 1 § i lagen har arbetstvistlagen gjorts generellt tillämplig påhandläggningen av arbetstvister inom LOA:s område. Ändringen har kommenteratsunder 2 kap. 1 § i specialmotiveringen till ändringarna i arbetstvistlagen. Enligt den nya lydelsen av 17 kap. 2 § fårdomstol interimistiskt förordna att arbetstagare skall avgå från anställningenvid ålder som avses i 7 kap. 3 § , dvs. vid ålder som anges ipensionsavtal. Som framgår av den allmänna motiveringen är deflesta arbetstagare med statligt reglerad tjänst skyldiga att avgå när deuppnår övre gränsen av den pensioneringsperiod som gäller för tjänsten. Undervissa förutsättningar kan myndigheten emellertid enhgt det allmänna pensionsavtaletgenom särskilt beslut förklara arbetstagaren avgångsskyldig redan vid periodensnedre gräns eller . Ett sådant beslut fårverkställas först sedan det har vunnit laga kraft (17 kap. 1 §), om annat intebestäms genom interimistiskt förordnande enligt 17 kap. 2 §. Med hittillsvarande lydelse av paragrafen harsådant interimistiskt förordnande om avgångsskyldighet kunnat meddelas medverkan bara från pensioneringsperiodens övre gräns resp. pensionsåldernsuppnående (jfr prop. 1975/76: 105 Bilaga 2 s. 252, 268). Möjligheten tillinterimistiskt förordnande vidgas nu till att kunna avse avgång redan vid pensioneringsperiodensnedre gräns eller som helst ,räknat från vad som följer av myndighetens beslut. Ändringen i 44 §arbetarskyddslagen har kommenterats under 2 kap. 1 § i specialmotiveringentill ändringarna i arbetstvistlagen. Med hänvisning till vad jag nu har anförthemställer jag att regeringen föreslår attantaga inom upprättade förslag till 1. lag om ändring i lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister, 2. lag om ändring i lagen (1974:372) om lagsökning och betalnings-föreläggande för fordringsanspråk ianställningsförhållanden, 3. lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 4. lag om ändring i lagen (1976:600) om offentlig anställning, 5. lag om ändring iarbetarskyddslagen (1949: 1). Prop.1976/77:141 64 Regeringen ansluter sig till föredragandensöverväganden och beslutar att genom proposition föreslå att antaga deförslag som föredraganden har lagt fram. Åtgärder för att minska Ds A 1977: 3 1976/77:141 67 1 Inledning ...................................................... .. 69 2 Allmänna utgångspunkter ................................... .. 69 3 Gränsdragningen mellanarbetsdomstolens och tingsrätternas behörighet 75 4 Arbetsdomstolens sammansättning........................ . 84 5 Rättegångsförfarandet vidarbetsdomstolen............ 89 5.1 Irdedande synpunkter .................................. 89 5.2 Tredskodom som påföljd vid utevaro................ 91 5.3 Måls avgörande utanhuvudförhandling ............. 97 6 Sammanfattning ............................................. 99 1976/77:141 69 har betydande reformer genomförtspå arbetsrättens område. Dessa reformer har medfört en markant ökning avmål-tillströmningen till arbetsdomstolen. Trots fortlöpande personalförstärkningarär arbetssituationen vid domstolen f. n. ansträngd. Och domstolens arbetsbördakan väntas öka ytterligare, bl. a. som följd av lagen (1976: 580) ommedbestämmande i arbetslivet. Mot bakgmnd härav har inomarbetsmarknadsdepartementet upprättats föreliggande promemoria med förslagtill åtgärder för att minska arbetsdomstolens arbetsbörda, förenkla domstolensarbetsformer och i övrigt underlätta domstolens verksamhet. Dessa förslag hardiskuterats med en rådgivande gmpp, i vilken har ingått ordförandena i arbetsdomstolenjustitierådet Hans Stark och hovrättslagmännen samtledamötema i domstolen direktörema och ,förbundsordföranden och förste ombudsmannen . De statistiska uppgifter om arbetsdomstolensverksamhet som redovisas i promemorian har tagits fram med hjälp avsekreterama vid , , LenaSvenaeus, Hans Tocklin och . Tvister av arbetsrättslig natur handlades tidigarei skilda rättegångsformer. I huvudsak gällde att tvister om förhållanden somreglerades i kollektivavtal prövades av arbetsdomstolen medan andraarbetsrättsliga tvister handlades vid allmän domstol, I syfte att främja enenhetlig behandling av arbetstvister genomfördes en genomgripandereformering av domstolsorganisationen på det arbetsrättsliga området. Reformeninnebar att arbetsdomstolen blev ensam behörig domstol för i princip allaarbetstvister inom den organiserade sektorn av arbetsmarknaden ochfullföljdsinstans till de allmänna underrättema beträffande övrigaarbetstvister. De nya reglerna togs in i lagen (1974: 371) om rättegången iarbetstvister (arbetstvistlagen), som trädde i kraft . När denna reform beslutades ansågs det uppenbartatt den skulle komma att medföra en väsentligt ökad tillströmning av mål tillarbetsdomstolen. Även andra arbetsrättsliga reformer, framför allt lagen(1974: 12) om anställningsskydd som trädde i kraft med arbetstvistlagen,föratsågs leda till en växande arbetsbörda för arbetsdom- 1976/77:141 70 stolen.För att domstolen skulle kunna möta de krav som dessa reformer ställde på denframstod det som nödvändigt att dess resurser förstärktes i olika avseenden, Idetta syfte fördubblades antalet ledamöter i domstolen, som desskansU utökades i motsvarande mån. Denna förstärkning av domstolensarbetskapacitet bedömdes vara tillräcklig för att bemästra den ökademåltillströmning som kunde väntas . betonades emellertidatt alla sådana bedömningar måste bli mer eller mindre godtyckliga och attfrågan om den lämpligaste ordningen för avgörande av arbetstvister fick tasupp på nytt, om utvecklingen tog en annan riktnmg än den som hade bedömts somden mest sannolika. kan konstateras att måltillströmningen tillarbetsdomstolen efter har blivit avsevärt större än beräknatoch att domstolen, trots en successiv utökning av dess personalorganisation,endast med betydande svårigheter klarar av sin nuvarande arbetsbörda. Dennautveckling framgår av tabell 1. Tabell1 Antalet inkomna och avgjorda mål vid arbetsdomstolen Som jämförelse kan nämnas att antalet inkomna målunder uppgick till i genomsnitt 53 . Motsvarandegenomsnittssiffra för tiden därefter t, o, m. utgör 83.Under den följande perioden har denna siffra stigit till hela 293, vilket gören ökning av resp. jämfört medde tidigare angivna perioderna. bör påpekas att denna ökning på intetvis är utan tvärtom visar en kraftigt stigande tendens. Håller man sigenbart till rör det sig om en ökning av mer än sex och en halvgånger resp. drygt fyra gånger.