prop · G00385 · 1976-12-31 00:00:00 — Med utgångspunkt i hushållens bedömning av hur länge befintligaskor håller beräknas den tillförsel som behövs för att innehavet underavspärrningskrisen inte skall understiga minimistandarden. Dennaberäkningsmetod har använts för personer i åldrarna . Yngrepersonersnarare växer ur än sliter ut skor. För denna grupp har därför enförenklad teknik använts. Av enkättekniska skäl har även för personer äldre än70 år en förenklad beräkningsmetod använts. Särskilda beräkningar har gjorts ifråga om behovet av arbetsskor och skor för försvarsmakten. Behovet avtillförsel tillgodoses med lageravveckling och import varefter framkommer enrestpost som skall läckas på ett eller annat sätt. Utredaren har i promemorian Skor i kristidbehandlat ett antal olika metoder med vilka en försöriningsberedskap päläderskoområdei kan upprätthållas som läcker denna restpost. De olikastrategier som behandlas är följande: beredskapslagring, frivillig lagring hoshushållen, produktionskapacitet endast i malpåse, löpande produktionkombinerad med malpåselagd kapacitet samt enbart löpande produktion. Utredarenanser att valet mellan olika strategier bör ske med beaktande av de kostnaderför försörjningsberedskapen en viss strategi medför, den försörjningssäkerheti en kris som metoden ger och de externa effekter som kan föreligga. Avavgörande betydelse i valet är, enligt utredaren, den bedömning man gör av densvenska läderskoindustrins framtida marknadsförutsättningar. Prop.1976/77:85 40 finnsskäl att välja lösningar som ger handlingsfrihet att efter hand besluta sig förde metoder med vilka man avser upprätthålla en rimlig försörjningsberedskap påskoområdet. Av de remissinstanser som har yttrat sig i sakenavvisar samtliga beredskapslagring som en rimlig melod att nå entillfredsställande försöriningsberedskap på skoområdet. De höga kostnadernaanförs som motiv för detta ställningstagande. Metoden med lagring i hushållenanses ge alltför ojämna eller osäkra resultat för att man skall våga användaden. menar dock att en uppmaning till hushållen allöka sill skoinnehav kan vara värdefull från försöriningsberedskapssynpunkt.Flertalet remissinstanser anser att det inte är realistiskt att byggaförsöriningsberedskapen på skoområdet på en induslrikapacitet som undernormala förhållanden helt ligger i malpåse. Remissinstanserna har en helt annan syn påmöjligheten alt kombinera en löpande produktion med en viss kapacitet som hållsi malpåse. Samtliga de instanser som har yttrat sig i frågan, nämligen ÖB, ,ÖEF, KK, SIND, . ochTCO anser all metoden är tänkbar. SIND finner sålunda att en kombination avlöpande produktion och malpåseresurser borde vara den bästa strategin för attsäkra tillförseln. KK framhåller att handelspolitiska hänsyn kan leda till atten kombination av åtgärder inte bör uteslutas. Den av utredaren framförda idénalt ge vapenfria tjänsleplikliga utbildning och övning i skotillverkning anserÖB vara lämplig. ÖEF, , ochTCO avvisar däremot förslaget. Flertalet remissinstanser anser all ettvidmakthållande av löpande produktion är den bästa metoden att uppnå önskadförsöriningsberedskap pä skoområdet. Beträffande olika metoder att vidmakthålla enrimlig försöriningsberedskap på skoområdet vill jag anföra följande, 1 fråga om statlig beredskapslagring av skor harutredaren gjort överslagsvisa kostnadsberäkningar. Vidare har anmälts problematt omsätta ett lager av denna storiek, 1 likhet med remissinstanserna vill jagframhålla att jag anser all det f. n. varken är ekonomiskt rimligt ellerpraktiskt möjligt att bygga försörjningsberedskapen på central lagring, ömhushållen kunde öka sitt innehav av skor skulle detta naturiigtvis förbättraförsöriningsberedskapen. 1 vilken utsträckning hushållen skulle efterkomma enuppmaning från staten att öka skoinnehavet är emellertid osäkert. Jag vill inteunderlåta att framhålla all lagring i hushållen utöver normal garderobsreserv ivissa situationer kan vara ett komplement till andra metoder. 1 likhet medremissinstanserna anser jag emellertid att metoden ger alltför ojämna ochosäkra resultat för alt man i större utsträckning skall våga bygga den framtidaskoförsörjningen i kristid på den. I stället för att vidmakthålla en löpandeproduktion kan man enligt utredaren välja att hålla en kapacitet i malpåse somkan producera det antal Prop.1976/77:85 41 För att tillverka skor behövs yrkeskunnig arbetskraft, lokaler,maskiner, läder och en del andra insalsvaror. Samtliga dessaproduktionsfaktorer måste vara tillgängliga i ett krisläge för att försöriningsberedskapenskall kunna baseras på en aktivering av en malpåsekapacilet. Flertaletremissinstanser som har behandlat olika alternativ anser att detla ärorealistiskt. har i huvudsak samma synsätt men anseratt alternativet från handelspolitisk synpunkt är att föredra framför statligtstöd till löpande produktion och framhåller att det därför bör utredas. Jaganser all frågan om lokaler, maskiner och material för en malpåselagd industribör vara möjlig att lösa. Tillverkning av skor har emellertid i inte oväsentligomfattning inslag av hantverk. För många uppgifter inom skoindustrin krävs ettavsevärt yrkeskunnande. Det stora problemet blir alltså hur en skoindustri imalpåse skall kunna få yrkeskunnig personal när produktionen måste sättas igång. Om man inte haren aktiv skoindustri anser jag att det blir svårt attutbilda personal för alla de yrkesspecialiteter som ingår i skotillverkning.Utan en aktiv skoindustri skulle dessutom uppkomma problem altrekrytera yrkeskunniga lärare. Jag anser därför inte att del är en praktiskframkomlig väg att bygga försöriningsberedskapen på skoområdet på en industrisom helt ligger i malpåse. I likhet med KK, ÖEF, , och anser jag däremotatt en industri i malpåse kombinerad med en levande industri är en tänkbarmöjlighet. Om skoföretag läggs ned bör staten helt eller delvis kunna övertamaskinerna. Underhållet av dessa maskiner och viss utbildning av personal börkunna ske genom den aktiva industrins försorg. Dessa tjänster skall då kunnaköpas av staten och innebära en ekonomiskt motiverad bisyssla för dessaföretag. I likhet med remissinstanserna anser jag att ettvidmakthållande av löpande produktion självfallet är den bästa metoden altuppnå önskad försöriningsberedskap på skoområdel. Det kan emellertid blinödvändigt att kombinera den löpande produktionen med en vissproduktionskapacitet i malpåse. Med utgångspunkt från den fortsattautvecklingen får bestämmas den mer preciserade avvägningen mellanlöpande produktion och malpåsekapacitet. hantverks- och induslriorganisaiionbetonar i ett med gemensamt yttrande värdet avalt i ett krisläge ha tillgång till ett väl fungerande nät avreparationsverkstäder för skor. Frågan om utbildning av skomakare bör därförutredas jämsides med planläggningen av försörjningen med skor. Enligt min meningar en god tillgång påreparationsverkstäder ett värdefullt komplement till en löpande produktion.Denna fråga bör därför ägnas stor uppmärksamhet i det fortsattaplaneringsarbetet. 1976/77:85 42 11.2.8Behovet av fredstida produktionskapacliei Som jag anfört bör försörjningsberedskapenupprätthållas genom att vi i fredstid bibehåller en aktiv skoindusirieventuellt kombinerad med en produktionskapacitet i malpåse. Utredaren har isina beräkningar utgått från en fredsproduktion som sker i ett skift och somunder ell första krisår förutsätts kunna övergå till två skift. Det på detlasätt av utredaren beräknade behovet av en löpande produktion i fred uppgår till1,3-1,9 milj. par läderskor . , , , och ingår i det till ÖEF knutna beklädnadsrådet.De ansluter sig till beklädnadsrådets uppfattning att den svenska läderskoindustrinsproduktion av beredskapsskäl inte bör tillåtas underskrida 2,5 milj, par perår. Även ÖB och anser att en sådan produktionsnivå är lämplig.Enligt behövs vid en total avspärrning 3 milj. par somlägsta produktionskapacitet. Övriga remissinstanser uttalar sig inte i dennafråga. Flera remissinstanser anser att den av utredarenangivna produktionen på 1,3-1,9 milj. par läderskor skulle medföra storrisk för att ett fungerande underleverantörs- och servicesystem inte skullekunna upprätthållas. Enligt min mening är det inte uteslutet att en vissförsämring härvidlag kan inträffa vid en minskad svensk produktion. En sådanutveckling skulle vara till nackdel för försörjningsberedskapen. Del böremellertid enligt min mening i betydande utsträckning vara möjligt att isärskild ordning lösa de beredskaps-mässiga problemen med insalsvaror ochservice. Jag förutsälter att ÖEF i den fortsatta planeringen ägnar denna fråganödvändig uppmärksamhet. 1den av utredaren använda beräkningsmetoden ingår uttryckliga förutsättningar ifråga om innehav, slitage och behov av skor. Förenklingar måste göras i dettasammanhang. Vidare måste antaganden göras om möjlig lageravveckling, import ochresultat av skiftgång i skoinduslrin. Det är självklart att många avantagandena kan diskuteras. Knappast på någon punkt kan man användaförutsättningar mot vilka invändningar inte i något avseende kan riktas.Remissyttrandena belyser väl de problem som föreligger på delta område. Desvårigheter som finns att på alla punkter finna oomtvislade förutsättningarminskar emellertid inte behovet av väl strukturerade beräkningsmetoder. Denmelod utredaren använt svarar enligt min mening väl mot tankarna i detplaneringssystem som används inom det ekonomiska försvaret. Genom devariationer som utredaren gjort av förutsättningar m. m. täcks ett brett fältav tänkbara kriser. Jagkan således i princip ansluta mig till den uppläggning av analysen somutredaren har använt. Jag har i det föregående redovisat min inställning tillvissa av de antaganden han har gjort. Jag finner inte anledning att härutöverta ställning till enskildheter i de förutsättningar han har använt och desynpunkter som remissinstanserna fört fram. Med utgångspunkt i de resultat Prop.1976/77:85 43 sompresenterats i promemorian Skor i kristid och de synpunkter som har framkommitvid remissbehandlingen anser jag att det nu finns en god grund för att ange dekrav på skoproduktion i landet som försörjningsberedskapen kan anses ställa. Enligt min mening bör försörjningsberedskapen kunnatillgodoses vid en årlig produktion om ca 2 milj. par. Detta är enproduktionsnivå som bör säkerställas. Med hänsyn till de osäkerheter iberäkningsförutsättningarna och del värdefulla i att upprätthålla ettunderieverantörs- och servicesystem av tillräcklig omfattning kan det varalämpligt att ha en säkerhetsmarginal på detta för försöriningsberedskapencentrala område. Jag vill därför förorda att strävan bör vara att upprätthållaen produktion på 2,5 milj, par . Denna nivå överensstämmer med den avbeklädnadsrådet förordade. För nivån talar även det förhållandet altskoindustrin är och kan förväntas fortsätta att vara spridd regionalt och attmånga skoföretag har mycket stor betydelse för de orterdärdeärbelägna. Jag villerinra om att den nuvarande produktionsnivån är ca 3 milj. par och att differensenmellan denna nivå och 2,5 milj. par framstår som ett nödvändigt bufferiutrymmei samband med de omsiruk-tureringsäigärder jag förordar i det följande. Jagvill också framhålla att i vilken utsträckning en produktion av 2,5 milj. parläderskor skall kunna upprätthållas i stor utsträckning beror bl. a. på destalsfinansiella kostnader detta kan medföra. De åtgärder till stöd för skoindustrin som jagföreslår i del följande bör leda till förbättrade förutsättningar att bedrivaen lönsam läderskolillverkning inom landet. Om produktionen av läderskor trotsdetta fortsätter alt minska kan det bli nödvändigt att komplettera den löpandeproduktionen med en produktionskapacitet i malpåse. Även behovet av gummistövlar och träskor i en avspärrningssituationhar beräknats av utredaren. Del behov av gummistövlar som har beräknats täcksav den produktionskapacitet som har utföst sig att mot ersättninghålla . Behovet av träskor täcks av den produktionskapacitetsom kan bedömas finnas inom landet . Utredaren har vid beräkningen av lillförselbehovetav skor till försvarsmakten beaktat det genom slitage uppkommandeersätlningsbehovet i en situation med förstärkt försvarsberedskap. Däremot hari promemorian inte räknats med tillförsel för att fylla eventuella brister iförsvarsmaktens utrustnings- och ersätlningsbehov. 1 sitt remissyttrande framhåller ÖEF att det medstor sannolikhet kommer att bli ett starkt önskemål från försvarsmaktens sidaatt en avspärrningssituation förbättra ulrustningslillgång ochersättningsreserv av skor som en Prop.1976/77:85 44 beredskapför ett allvariigare krisläge. ÖB och FMV anser att utredaren har underskattatbehovet av tillförsel av pjäxor för försvarsmakten. Jaghar inhämtat att de av ÖB redovisade uppgifterna om behov av kängor/ pjäxorenbart avser den tilldelning som behövs för att ersätta inneliggandeberedskapsstyrkors och värnpliktsomgångars efter hand utslitna skor. Någrabehov för att täcka eventuella brister i utgångslägel vad avser ulrustnings-ochförsta ersätlningsbehov har således inte medräknats. Försvarsmaktensförrådshållning i fråga om dessa skor kommer således i princip att vara densammavid slutet som vid början av en kris om beredskapsstyrkornas ochvärnpliktomgångarnas slitage av skor kontinueriigt har ersatts. Jag anser attde behov ÖB har redovisat i fråga om skor skall kunna tillgodoses. Utredarenhar i sina beräkningar beaktat dessa behov. Beredskapen inför ett eventuelltkrigsfall kommer därmed inte att försämras under en avspärrningssituation, Särskilt stöd till skoindustrin har avförsöriningsberedskapsmässiga skäl utgått . Detta stöd harfrämst haft formen av avskrivningslån för investeringar i maskiner ochbyggnader. Syftet har varit alt främja investeringar som kan bidra till enrationell skoindustri som har förutsättningar att på vissa områden kunna konkurreramed utländska förelag. Som jag redan nämnt har intresset för detta stöd varitbegränsat. En anledning härtill kan ha varit att skotillverkning är enarbetsintensiv produktionsform. Ränte- och amorteringsfria avskrivningslån tillinvesteringar har lämnats för 7,8 milj. kr. underdefyraårslödformen funnits.Under denna tid uppgick investeringarna inom skobranschen till sammanlagt 56milj. Under närmast föregående fyraårsperiod uppgick investeringarna tillendast 19 milj. kr. Underintryck av en sjunkande inhemsk skoproduktion beslöt regeringen alt fr. o. m.november 1975 införa en begränsning av importen i fråga om skor av läder ochplast saml gummistövlar. Begränsningsnivåerna baserades på importen under åren1972, 1973 och 1974. Till följd av att skokonsumtionen utvecklats svagt underår 1976 fick de valda begränsningsnivåerna till följd alt skorestriktionernainte synes ha lämnat avsett stöd till svensk skoindusiri. Fr,o, m, /74 främjas sko- och garveriindustriernas utveckling genomstöd till samarbetsprojekl och bidrag till kollektiva exporlan-strängningar.Exporlstödetstärktesefter förslag i prop. 1975/76:57. förstärktesstrukturåtgärderna för skoindustrin. Dessa är i huvudsak inriktade påkonsullundersökningar. Vidare ingår sirukturgarantier i form av borgen för lånvid fusioner, förelagsförvärv och liknande strukturella omställningar. Prop.1976/77:85 45 Efter förslag i prop. 1975/76:206 godkänderiksdagen (NU 1975/76:70, rskr 1975/76:415) bl. a. ett stöd som syftade tillatt under ett utrednings- och förhandlingsskede behålla oundgänglig produktioninom landet. Formen för delta stöd var statliga lån grundade påofferlförfarande, s. k. villkorliga försöriningsberedskapslån. Stödformen haremellertid bara utnyttjats av ett skoföretag. inledde SIND och ÖEF ett gemensamt arbete med en utredningom alternativa sätt för den svenska skoindustrin att så lönsamt som möjligtupprätthålla en från försöriningsberedskapssynpunkt nödvändig skoproduktion.Med anledning härav uppdrog SIND inom ramen för strukturprogrammet förskoinduslrin åt ett konsultföretag att utreda den svenskaläderskoindustrins situation och framtidsutsikter. Inom det till ÖEF knutnabeklädnadsrådet inrättades en särskild skogrupp som hade till uppgift att hållakontakt med och nära följa utredningsarbetet. överiämnadekonsultföretaget en slutrapport vilken SIND med egna synpunkter överiämnadetill regeringen. Beklädnadsrådel har granskat och bearbetatutredningsmaterialet och har redovisat sina synpunkter och förslag. Dessa harav ÖEF överiämnats till regeringen. Somtidigare har nämnts anser beklädnadsrådet alt den svenska läderskoindustrinbör omstruktureras kring ett antal s. k. hörnstensförelag. 1 princip skallvarie hörnstensförelag och de till detta knutna förelagen ha etttillverkningsprogram som skiljer sig från övriga grupperingars. Härigenomerhålls enligt beklädnadsrådet en mer specialiserad och slagkraftig industri. Kostnaderna för en omstrukturerad industri med enproduktionsnivå av 2,5 milj. parper år beräknas till 113 milj. kr. Härav utgörs 14 milj. kr. av direkt rörelsennderslöd, 77 milj. kr.av kapitalkostnader och 22 milj. kr. av investeringar i nya fabrikslokaler,maskiner m, m. Till dessa 113 milj. kr. kommer kostnader för att lösa ulnuvarande ägare. Vidare föreslås att ramen för de s. k, villkoriigaförsöriningsberedskapslånen höjs från 12 till 20 milj. kr. och att löptidenförlängs till dess omstruktureringen är genomförd. Lånen föreslås fö formen avavskrivningslån. bör en särskild ledningsgrupp bildas som ges ansvar ochtillräckliga befogenheter att svara för omstruktureringen. Erforderliga medelbör ställas till förfogande för gruppens verksamhet. De företag som vid omstruktureringen lämnas utanförgrupperingarna föreslås få möjlighet alt erhålla statligt stöd om så bedömserforderligt från försöriningsberedskapssynpunkt. Beklädnadsrådetanser vidare att del är angelägel att importregleringen upphör vid en sådantidpunkt att omstraktureringen inte försvåras. Vidare framförs att staten skall vara beredd att tapå sig ett ägaransvar i den utsträckning som krävs för att den föreslagnaomstruktureringen skall kunna genomföras. Prop.1976/77:85 46 SIND framhöll vid överlämnandet avMcKinseyutredningen bl. a. att det från strikt industripolitisk synpunkt intefinns skäl att bevara en svensk läderskoindustri eftersom branschen även efteren omstrukturering inte torde kunna uppnå och bibehålla en internationellkonkurrensförmåga. 1 stället aktualiseras försörjningsberedskaps-,sysselsättnings- men även regionalpolitiska aspekter. SIND föreslår alt enstyrgrupp bildas för att leda en eventuell omstrukturering, 1 gruppen bör bl.a. ingå representanter för de centrala myndigheter som handhar det nuvarandestödprogrammet för skoindustrin, 11-3-2Upprätthållande av en tillräcklig löpande skoprodukllon Som tidigare nämnts bör enligt min meningenproduktion på ca 2 milj, par läderskor säkerställas. En produktion på2,5 milj. par är av de skäl som jag har nämnt emellertid önskvärd. företagsekonomiska utredningen som låg till grund för beklädnadsrådetsförslag ansågs på denna nivå produktionen böra ske i grupperingar kring s, k,hörnstensföretag. Dessa företag avsågs väljas ul med hänsyn till sinaförhållandevis goda framlidsutsikter i olika avseenden. Olika lösningsalternativdiskuterades som skiljde sig åt beträffande graden av omställning. Ettalternativ innebar att företagen fortsätter att bedriva sin verksamhet somhittills. Ett annat innebar att åtgärder vidtas internt inom företagen för atthöja effektiviteten. Ett tredje alternativ innebar att hela industrin omstrukturerasoch därmed förbundna rationaliseringsmöjligheter utnyttjas. Beklädnadsrådel förordar det tredje alternativetinnebärande en omstrukturering av hela industrin, I sina remissyttranden haräven bl.a. , , och en sådan omstrukturering. Föratt en produktion på den angivna nivån skall kunna upprätthållas anser jag attolika åtgärder bör vidtas. En sådan åtgärd är alt staten medverkar till attskoindustrin får en lämpligare struktur. En annan är att staten ger fortsattstöd till produktivitelshöjande investeringar. Staten bör vidare kunna förklarasig beredd att teckna avtal med företag om upprätthållande av en vissproduktion och produktionskapacitet. Enomstrukturering av skoindustrin bör i sina huvuddrag kunna ske efter deriktlinjer som beklädnadsrådet har föreslagit. Branschen domineras av småföretag. En omstrukturering och sammanläggning till större enheter bör därförkunna ge vissa stordriftsfördelar i produktionen, bättre ekonomi imaterialförbrukningen och lägre försäljningskostnader. Dessutom gersammanslagningar ökade möjligheter alt inom branschen nyrekrytera skickligaföretagsledare. vill jag dock framhålla att jag anser attdet finns en överdriven tilltro till sammanslagningarnas positiva effekter ochmöjligheter. erfarenheter från just skoindustrin visar att storaföretag inte nödvändigtvis Prop.1976/77:85 47 harbättre förutsättningar att leva vidare än små. Detta sammanhänger med att detinom skoinduslrin i större utsträckning än pä många andra håll torde varanödvändigt att företagsledningen kan utnyttja en nära kontakt med marknad,formgivning och produklionsförutsättningar. Detla förutsätter ofla mindreförelag med flexibel ledning. En total sammanläggning av alla företag i eneller fiera större grupper kan därför visa sig mindre ändamålsenlig och jagvill inte utesluta alt försörjningsberedskapen också kan stödja sig på vissaföretag som inte deltar i en sammanläggning. En omstrukturering för därför inteske efter i förväg helt låsta modeller utan bör praktiskt växa fram påfrivillighetens grund. Jag vill i detta sammanhang också betona attomstruktureringen bör ske i samarbete med berörda förelags fackligaorganisationer. Mot bakgrund av vad jag har anfört om värdet avdecentraliserat beslutsfattande inom skoindustrin kan jag inte se att någraväsentliga fördelar skulle stå alt vinna med att staten gick in som företagarepå detta område. Erfarenheterna talar i varje fall inte för att någramarknadsmässiga vinster skulle göras därmed. Statens roll bör i stället varaall stimulera till en önskvärd omstrukturering och effektivitetshöjning hosskoindustrin. De remissinstanser som har tagit upp frågan hur enomstrukturering bör gå till har föreslagit att något slag av grupp bör bildasför att leda och samordna omstruktureringen. har föreslagit atten ledningsgrupp bildas och att i denna skall ingå företrädare för staten samtarbetslagar- och branschorganisationer. Ledningsgruppen skulle ansvara för attomstruktureringen genomförs enligt de direktiv och inom de ramar somstatsmakterna kan komma att lämna. 1 gruppen bör ingå en person med huvudsakliguppgift all svara för del praktiska genomförandet. har föreslagit alten stiftelse bör bildas med uppgifl att initiera och aktivt delta i arbetet förbranschens effektivisering saml utarbeta förslag till hur det statliga stödettill skoinduslrin skall utformas efter en omstrukturering. Stiftelsen skulle haskofabrikantföreningen och arbetstagarorganisationerna som stiftare och förfogaöver statliga medel, SIND anser att staten bör ha ett dominerandeinfiytande inom omstruktureringsverksamheten. Denna verksamhet bör ledas av enstyrelse sammansatt av företrädare för de myndigheter som handhar nuvarandestödprogram. Jag kan i huvudsak ansluta mig till det förslag sombeklädnadsrådet har fört fram. Del innebär att en särskild delegallon börbildas som skall ha till uppgift alt leda och samordna omstruktureringen ocheffektiviseringen av skoindustrin. 1 delegationen bör bl, a, ingå företrädareför staten samt företrädare för arbetslagar- och branschorganisationer. Idelegationen bör vidare ingå någon person som har det verkställande ansvaretför ledningen av omstruktureringen. Delegationen bör självfallet samråda medÖEF, SIND och AMS. Delegationen bör i enlighet med vad jag har sagt ihuvudsak ha avslutat arbetet vid utgången av . Prop.1976/77:85 48 För att effektivt kunna medverka till enomstrukturering föreslår jag att delegationen skall kunna förhandla medskoföretag om de olika stöd som jag föreslår i det följande. ÖEF bör dock haansvaret för alt teckna slutliga avtal om stöd med företagen.