prop · G003128 · 1976-12-31 00:00:00 — Därmed jämställs att delgivning har skett med ombud somsvaranden har varit skyldig att ha i domstolslandet. Det andra är att domstolensom grund för sin behörighet har kunnat åberopa proroga-tionsavtal (dvs.överenskommelse om att tvist skall upptas av viss domstol). Det tredje falletär när domen angår skadestånd för gärning som har begåtts i domstolslandet ochsvaranden under vistelse där personligen har fått del av stämningen. Enligt art. 4 skall beslut eller förlikning, somenligt art. 1-3 gäller utanför den stat där beslutet gavs eller förlikningeningicks, och som får verkställas i den staten, på begäran verkställas i annanfördragsslutande stat. Ansökan om verkställighet skall enligt art. 5göras iDanmark och hos fogden. 1976/77:128 13 iFinland och hos överexekutor och i hos namsretten. I art. 6-9gesytterligare föreskrifter om verkställigheten. Enligt en särskild bestämmelse i art. 10 fjärdestycket innebär konventionen inte ändring i de föreskrifter som i andrakonventioner är givna om giltighet eller verkställighet av dom eller annatbeslut. I art. 12görs förbehåll om rätt att vägraerkännande eller verkställighet av beslut eller förlikning, där detta uppenbarligenskulle vara oförenligt med landets rättsordning (ordre public). Konventionen har transformerats lill svensk rättgenom lag i ämnet. För tillämpningen av lagen gäller kungörelsen(1933:421) angående skyldighet för länsstyrelse att utfärda bevis om laga kraftå vissa beslut m.m. Härutöver har utfärdats cirkuläret (1935:596) tilllänsstyrelserna. Enligt detta skall tredskodom mot vilken inte har vädjatshållas för lagakraftvunnen, även om ålervinningsfristen inte har gått lillända (jfr 44 kap. 9 § och 49 kap. 1 § , RB). Beträffande erkännande av avgöranden ifamiljerättsliga ämnen träffades en särskild konvention mellan denordiska länderna (SÖ 1931:19, ändrad genom SÖ 1954:2, 1969:11 och 1973:70).Motsvarande interna bestämmelser finns i förordningen (1931:429) om vissainternationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption ochförmynderskap. Enligt art. 7\ konvention upptas yrkandeom hemskillnad eller äktenskapsskillnad mellan medborgare i fördragsslutandestat i den stat där båda makarna har hemvist eller där de senast har hafthemvist och endera alltjämt är bosalt. Kan yrkandet inte i enlighethärmed upptas i någon av staterna, får talan väckas i den stat där endera makenär medborgare. Yrkande om äktenskapsskillnad efter hemskillnad får alltidväckas i stat där båda makarna är medborgare. I art. föreskrivs att i sambandmed yrkande om hemskillnad eller äktenskapsskillnad får samma eller annanmyndighet pröva frågor om bl.a. bodelning, skadestånd, underhållsskyldighetoch vårdnad om barn. Yrkande som senare väcks angående underhållsskyldigheteller vårdnad om barn upptas i den stat där den mot vilken talan riktas harhemvist, även om yrkandet avser ändring av beslut som har meddelats i annanstat. 1 praxis anses art. 8 tiUämplig också på frågor om umgängesrätt. 22 skall lagakraftvunnen dom eller administrativ myndighets beslut, som ien av staterna har meddelats jämlikt bl.a. art. 7 och 8, gälla i övriga staterutan särskild stadfästelse och utan prövning av avgörandets riktighet eller avdess förutsältningar med hänsyn till hemvist eller medborgarskap i den enaeller andra av de fördragsslutande staterna. Bestämmelsen i art. 22 om attvissa domar och beslut skall gälla även i övriga stater innebär inte i och försig att avgörandena också är verkställbara där. I vilken utsträckning dom somär giltig enligt art. 22 är verkställbar följer av nordiskaverkslällighetskonvention. Denna konvention (art. 10) gäller dock endast domaroch inte administrativa beslut. 1976/77:128 14 Angående indrivning av underhållsbidrag finns ennordisk konvention av (SÖ 1%3:14). I anslutning till denna konventionhar utfärdats lagen (1962:512) om indrivning i av underhållsbidrag,fastställda i , , eller . Konventionen gällerunderhållsbidrag till make, förutvarande make, barn i äktenskap, styvbarn, barnutom äktenskap eller moder till sådant barn. Den gäller oavsett om bidragethar bestämts genom dom, administrativ myndighets beslut eller skriftlig förbindelse.Förfarandet vid indrivning är förenklat i jämförelse med vad som gäller enligt1932 års konvention. Vistas sökanden i , kan framställning omindrivning göras direkt hos utmätningsman. I annat fall kan framställning görashos myndighet i vistelselandet, varifrån framställningen vidarebefordras tillvederbörande myndighet i verkställighetslandet. Även på successionsrättens område gäller särskildaföreskrifter beträffande domar från de nordiska länderna. Med anledningavenkonvention av om arv, testamente och boutredning (SÖ 1935:17, ändrad SÖ1975:56) utfärdades lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den somhade hemvist i , , eller . Enligt 10 § i lagen skaUbestämmelserna nordiska verkstäUighetslag tillämpas på dom ellerförlikning om rätt på grund av arv eller testamente, om efterlevande makesrätt eller om ansvarighet för den dödes gäld, såvida den döde var medborgare ifördragsslutande stat och hade hemvist i sådan stat. ingick de nordiska länderna en konventionom konkurs (SÖ 1934:8). Konventionen har föranlett flera lagar som tillerkännerdanska, finska, isländska och norska avgöranden i konkursrättsliga frågorgiltighet här i landet. Bestämmelser om erkännande och verkställighet finns ilagen (1934:69) om erkännande och verkställighet av vissa, i anledning avkonkurs meddelade utländska domar. Lagen hänvisar beträffande erkännande ochverkställighet till nordiska verkstäUighetslag. Det kan vidare nämnas att vissa norska domar skallerkännas här enligt art. 30 svensk-norska vattenrättskonvention.Konventionen har transformerats till svensk rätt genom lagen (1929:404) omgiltighet här i riket av svensk-norska vattenrättskonventionen av den 11 maj1929. Det finns ett flertal lagar som reglerar verkan avutländska avgöranden i särskilda ämnen. Dessa lagar grundar sig vanligen påmultilaterala konventioner, som har ingåtts med även icke-nordiska stater (jfrvidare SOU 1968:40 s. 18). 1 detta sammanhang skall också berörasEG-konventionen på området samt rörandeerkännande och verkstäUighet av utiändska domar på privaträttens område. Mellande sex ursprungsstaterna i EG slöts en konventionangående domstols behörighet och om verkställighet av domar på privat- 1976/77:128 15 trädde i kraft den . , som numeraär medlem av EG, avser alt ansluta sig till konventionen. Förhandlingar omDanmarks anslutning pågår f.n. och väntas bli slutförda . 1971års , som ännu inte har ratificerats av någon stat, kan sägasutgöra ett mellanting mellan en multilateral konvention av klassisk typ och enmodellkonvention. Stat som ratificerar konventionen åtar sig inte någon direktskyldighet att erkänna domar från annan stat. För att sådan skyldighet skalluppkomma krävs alt den ratificerande staten sluter ett kompletterande avtal medannan stat som också har ratificerat konventionen. Denna förpliktar alltså interatificerande stater att erkänna och verkställa varandras domar utan åläggerdem att inte med annan konventionsstat sluta avtal på området som är oförenligtmed konventionens regelsystem. Undantag kan dock komma i fråga dels på ettantal särskilt angivna punkter, dels beträffande regelsystemet som helhet. Förutsättningenför att regelsystemet som helhet skall få åsidosättas är att vederbörandestater bedömer detta som nödvändigt med hänsyn till sina ekonomiskaförbindelser eller speciella förhåUanden i sina rättssystem (art. 25). Dennabestämmelse har tillkommit med tanke särskilt på varandra särskilt närståendestater, t.ex. EG-staterna och de nordiska staterna. Enligt konventionen gällervidare att redan ingångna internationella överenskommelser på området inteberörs av konventionen (art. 24 första stycket och art. 26). Till hör elt särskilttilläggsprotokoll som är daterat som konventionen.Tilläggsprotokollet har sin bakgrund i det förhåUandet att det enligtHaagkonvenlionen är medgivet för fördragsslutande stater att i kompletterandebilateralt avtal, bland de grunder för domstols behörighet som skall accepterasi vad avser erkännande och verkställighet, inbegripa också vilka som helstandra behörighetsgrunder än de som anges i konventionen. Denna frihet kanbrukas på etl sätt som skadar en tredje stals intressen. Två stater kannämligen enas om att ömsesidigt erkänna domar även gentemot en svarande medhemvist i en tredje stat i fall då domstolens behörighet grundas på enforumregel som kan anses otillbörlig (exorbitant), t.ex. en regel enligtvilken kärandens medborgarskap eller hemvist i domstolsstaten ärkompetensgrundande. Tilläggsprotokollet syftar tUI att ge ett visst skyddhäremot. Stat som ratificerar protokollet förbinder sig därigenom i princip attinte erkänna och verkstäUa domar, vUka har meddelats i någon stat på basis avenbart en eller flera i protokollet angivna behörighetsgrunder, underförutsättning att svaranden har hemvist i stat med vilken den först nämndastaten har ingått ett kompletterande bilateralt avtal enligt Haagkonventionen.Protokollet är fakultativt. Stat som ansluter sig till konventionen är såledesinte förpliktad att också ratificera protokollet. En svensk översättning avdetta bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. 1976/77:128 16 3 Huvuddragen av gällande regler beträffande vissa nyaexekutionstitlar Under de nordiska överläggningarnahar övervägts att vidga tillämpningsområdet för den internordiska regleringenpå området lill att omfatta vissa nya exekutionstitlar. Övervägandena haravsett finsk betalningsorder (liksom svenskt s.k. slutbevis i mål ombetalningsföreläggande), norsk åklagarmyndighets föreläggande aversättningsskyldighet, danskt "udenretiigt foriig", danskagäldsbrev, pantbrev, växlar och checkar, norskt "eksigibeltgjeldsbrev" och utmätningsmans eller överexekutors beslut rörandeavräkning enligt den finska lagen om avbetalningsköp. I fråga ombetalningsorder, slutbevis och föreläggande av ersättningsskyldighet har manövervägt om de kan tiUerkännas både rättskraft och verkslällbarhet. Beträffandeövriga nu nämnda exekutionstitlar har övervägandena avsett enbart frågan ominternordisk verkslällbarhet kan komma i fråga. Vid sidan härav har övervägts attinföra regler om internordisk verkställighet med anledning av beslut rörandevårdnad om barn m.m. Bestämmelserna om finskbetalningsorder, vilka återfinns i lagen om betalningsorder(319/54), överensstämmer i sina huvuddrag med de svenska reglerna ombetalningsföreläggande. Betalning av visst belopp i pengar får åläggas gäldenärgenom betalningsorder. Det ankommer på häradshövding eller rådhusrättsordförande att utfärda betalningsorder. Avser fordringen skadestånd, fårbetalningsorder utfärdas endast när fordringen grundar sig på avtal mellanparterna såväl om skadeståndsskyldigheten som om ersättningens belopp.Förfarandei inleds genom ansökan som kan ske skriftligen eller muntligen.Därefter utfärdas meddelande till gäldenären. I meddelandet uppmanasgäldenären att anmäla till rättens kansli om han motsätter sigfordran, helt eller delvis. Meddelandet delges genom borgenärens försorg. Omgäldenären inle bestrider ansökningen, utfärdas betalningsorder. Bestrider hanen del av fordringen, utfärdas betalningsorder beträffande den obestriddadelen. Betalningsorder verkställs på samma sätt som lagakraftvunnen dom, mengäldenären kan söka återvinning. Fristen för återvinning är räknatfrån den dag utmätning har sketl eller, om gäldenären har eriagt betalning medförbehåll om rätt att väcka återvinningstalan, från betalningsdagen. Vid denordiska överläggningarna har man från finsk sida förklarat att man övervägeren lagändring som innebär att återvinningsfristen också skall kunna räknas fråntidpunkten för delgivning av betalningsordern. Det norska"foreleggsinstituttet", som i svensk rätt närmast motsvararstrafföreläggande, regleras i 287-290 §§ och 381 § straffeprosessloven.Föreläggandet utfärdas av åklagarmyndighet. Genom föreläggandet kan den som harbegått brott föreläggas bötesstraff. Har skada vållats genom den straffbarahandlingen, kan föreläggandet avse också skadestånd till målsäganden. Godkäntföreläggande kan verkställas och utgör hinder för Prop.1976/77:128 17 rättegång.Fullföljd mot godkänt föreläggande kan ske tUl Höyesterett. Somgrund för fullföljden kan åberopas att rättegångsfel förekommit, att gärningeninte är straffbar eller att godkännandet är ogiltigt som viljeförklaring.Föreläggandet anses lagakraftvunnet senast när har förflutit utan atttalan har förts . Dedanska udenretlige foriig regleras i § 478, stk 1, nr. 4, retsplejeloven därdet föreskrivs att "tvangsfuldbyrdelse" kan ske på grundval av"udenretiige skriftlige foriig om forfalden gaeld, når det udtrykkeligt erbestemt i forliget, at det kan tjene som grundlag for fuldbyrdelse". Ettudenretiigt foriig skall alltså vara skriftligt och angå en penningfordran. Detskall vara fråga om gäld som är förfallen redan när forliget ingås. Handlingenskall uttryckligen ange att exekution kan ske om gäldenären inte uppfyller sinaåtaganden. Udenretiigt foriig tillkommer som regel under medverkan av advokat.Forliget har frånsett verkställbarheten samma verkan som ett vanligt avtal ochsaknar alltså rättskraft. Vid verkställighetsförfarandet kan gäldenäreninvända att avtalet är ogiltigt eller grundat på felaktiga förutsättningar. Ifråga om bevisningen råder emellertid en presumtion för avtalets giltighet.Gäldenärens invändningar måste alltså vara i viss grad sannolika. Om yrkandetom verkställighet inte vinner bifall, hänvisas borgenären att föra talan viddomstol. Kostnad som gäldenären i forliget har åtagit sig att betala fär dockjämkas. Exekutionstiteln har stor praktisk betydelse internt och utgör grundvalför ungefär hälften av alla exekutionsärenden i . Med danska gäldsbrev, pantbrev, växlar och checkaravses de exekutionstitlar som anges i § 478, stk 1, nr. 5 7, retsplejeloven.Med gäldsbrev avses annat gäldsbrev än udenretiigt foriig. Det krävs atlgäldsbrevet uttryckligen anger att direkt verkställighet får ske på grund avhandlingen. Beträffande pantbrev, växlar och checkar ställs vissa särskildavillkor upp för verkställighet. Enligt bestämmelserna om norska eksigiblegjeldsbrev (se 3 § punkt 6 och 13 § lov nr. 7 omtvangsfuldbyrdelse) kan verkstäUighet under vissa förutsättningar ske på grundav skuldebrev som lyder på viss penningsumma. En förutsättning är attskuldebrevet innehåUer medgivande av utställaren att skulden får drivas in utandom och att underskriften är bestyrkt, antingen av två vittnen eller i enlighetmed av Kongen utfärdade föreskrifter om bekreftelse avunderskrift på eksigible gjeldsbrev. Dessa innebär bl.a. att gjeldsbrev istället kan bevittnas på visst kvalificerat sätt, t.ex. av publicuseller advokat. Vidare måste i regel krav i viss ordning ha skett minst 14 dagartidigare. till bank eller annan inrättning för lån anses somskuldebrev utställt till bank. Med växeiobligasjon avses inte en vanlig växelutan ett särskilt slags skuldebrev. Den finska lagen om avbetalningsköp av den 18februari 1966 (91/66) innehåUer i princip samma regler om avräkning mellansäljare och köpare 2Riksdagen 1976/77. 1 saml Nr 128 1976/77:128 18 somde övriga nordiska ländernas lagar. Om kontrahenterna inte kan enas omavräkning sedan godset har ålertagils skall sålunda uppgörelse upprättas avutmätningsmannen på den ort där köparen bor eller godset finns. I ett avseendeinnehåller dock den finska lagen bestämmelser som inte har motsvarighet i övrignordisk lagstiftning. Visar uppgörelsen att säljaren har en fordran hos köpareneller vice versa, kan denna fordran utmätas med stöd av det över förrättningenupprättade protokollet, om inte förrättningen har överklagats.Utmätningsmannens beslut kan överklagas hos överexekutor. Besvärstiden är 20dagar. Mot överexekutors beslut får lalan inte föras. Om besvär har anförts hosöverexekutor, utgör dennes beslut exekutionsurkund. Oberoende av om talan harförts mot utmätningsmannens beslut får återvinning sökas vid allmän underrättinom från förrättningen eller, om talan har fullföljts, från dagenför överexekutors beslut. Återvinningstalan utgör inte hinder för verkställighet,om inte domstolen förordnar annat. Som har nämnts har nordiska överläggningarförts också i fråga om verkställighet med anledning av beslut rörande vårdnadom barn m.m. Beträffande sådan verkställighet gäller i huvudsak följande i deolika nordiska länderna. gäller i Sverigebeträffande överflyttning av barn 21 kap. (omtryckt1976:612)ochkungörelsen(1967:715)med vissa föreskrifter om tillämpningen av 21kap. Verkställighet av vad allmän domstol i dom eller besluthar bestämt om vårdnad eller umgängesrätt eller om överlämnande av barn sökshos länsrätten. Ansökan görs hos länsrätten i det län där den som har hand ombarnet är bosatt. Skulle barnet tillfälligt finnas i annat län är ävenlänsrätten i det länet behörig. Överflyttning av barn kan ske också när domeller beslut av allmän domstol saknas. Vårdnadshavare kan sålunda påkallalänsrättens åtgärd för att få barnet överflyttat till sig. På samma sätt ena av två föräldrar som gemensamt har vårdnaden om sitt barn möjlighet attpåkalla åtgärd av länsrätten för barnets överlämnande, om den andre har förtbort barnet egenmäktigt eller håller kvar barnet utan beaktansvärt skäl. Isamtiiga nu berörda fall skall länsrätten verka för alt överflyttningen avbarnet sker genom parternas frivilliga medverkan och under ledning avbefattningshavare inom barnavården. När överflyttning inte kan ske påfrivillighetens väg får som regel tvångsmedel tillgripas, nämligen vite och isista hand hämtning. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och ärinte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får länsrätten dockinte vidta sådan åtgärd. Verkställighet får inte ske mot barnets vilja om dethar fyllt eller har uppnått motsvarande mognadsgrad. När länsrättenfinner uppenbart att väsentligt ändrade förhållanden har inträtt sedan dom ellerbeslut meddelades i vårdnadsfrågan, kan länsrätten vägra att förordna omverkställighet innan fråga om ändring beträffande vårdnaden eller umgängesrättpå nytt har prövats av domstol. Länsrätten får också i annat 1976/77:128 19 fallvägra verkställighet om det finns en inle obetydlig risk för skada på barnetskroppsliga eller själsliga hälsa. Länsrätten kan förordna att dess beslut skalllända till omedelbar efterrättelse. Besvär över länsrätts beslut prövas avkammarrätt. Dendanska retsplejeloven upptager i § 536 bestämmelser om sådan verkställighet sominnefattar överlämnande av barn. I paragrafen föreskrivs, att när någon harförpliktats att utlämna ett barn, fogeden skall bringa domen tillverkställighet genom vitesföreläggande eller genom att frånta vederbörandebarnet, vid behov med våld, och överlämna barnet till den som enligt domenskall ha det om händer. Verkställighet beviljas inte om den kan medföraallvarlig skada för barnet. Enligtden finska lagen om verkställighet av dom rörande vårdnad omeller rätt till umgänge med barn (523/75) ankommer det på överexekutor attförordna om i lagen avsedd verkställighet och sättet därför. För ändamålet kanöverexekutor tUlgripa vite eller, såvida det är fråga om vårdnad om barn eUeröverlämnande av barn till dess vårdnadshavare, förordna att utmätningsmanskall hämta barnet. Häkte kan således inte tiUgripas. Vid verkställighet avdom angående rätt till umgänge med barn kan överexekutor inte förordna altbarnet skall hämtas. I sist nämnda fall kan överexekutor endast tillgripa vite.Verkställighet får inte genomföras mot barnets vilja, om barnet har eller eljest är så utvecklat att avseende kan fästas vid dess vilja.I fall då dom inte föreligger kan vårdnadshavaren begära handräckning avöverexekutor för att få barnet överlämnat från den som har hand om det. I finns i lov 21 desember 1956 nr. 9 om borni ekteskap regler om verkstäUighet av lagakraftvunnen dom och fylkesmans ellerdepartements beslut rörande vårdnad om eller rätt till umgänge med barn iäktenskap. Dom eller beslut om vem som skall ha vårdnaden kan efter namsrettensbestämmande verkställas antingen direkt av namsmannen eller vårdnadshavarensjälv (vilken vid behov kan påkalla bistånd av namsmannen) eller också genomtvangsbot. Dom eller beslut rörande umgängesrätt kan däremot inte verkställasannat än genom tvangsbot. Rätten att ha barn utom äktenskap hos sig vilkenrätt tillkommer modern om inte barneverns-nemnd bestämt annorlunda kan efternamsrettens bestämmande genomföras antingen direkt av namsmannen eller sökandensjälv (vilken kan påkalla bistånd av namsmannen) eller också genom tvangsbot.Beslut om umgängesrätt, vilket i hithörande fall meddelas av barnevernsnemnd,kan verkställas genom tvangsbot. Regler i nu berörda hänseenden finns i lov 21desember 1956 nr. 10 om born utanom ekteskap. 1976/77:128 20 Utredningen erinrar till en början om att antaletfall då verkställighet av nordisk exekutionstitel har sökts på grundval av 1932års nordiska verkställighetskonvention har varit tämligen blygsamt. Visststatistiskt material angående tillämpningen av konventionen under tiden1961-1966 har redovisats i SOU 1968:40 (s. 39). Materialet visar attverkställighet har sökts i i 116 fall. Denpraktiska betydelsen av regleringen torde enligt utredningens uppfattning varaväsentligt större. Redan vetskapen om verkställighetsmöjligheten kan antasföranleda inte bara att tappande part ställer sig domen till efterrättelse utanockså att gäldenären betalar utan att borgenären ens behöver utverka någonexekutionstitel. Även om betydelsen av nuvarande konvention sålundainle bör underskattas har det i de olika länderna ansetts som en brist attvissa exekutionstitlar som har stor betydelse internt inte omfattas avregleringen, påpekar utredningen. Det har också framhållits att konventionen iskilda hänseenden framstår som föråldrad och även av det skälet är i behov aven allmän översyn. En sådan översyn har skett vid nordiska departementsöverläggningarunder . Vid dessa överläggningar har enighet rått om att 1932 årskonvention bör ersättas med en ny konvention som endast hänvisar tillsärskilda, sakligt sett likartade lagar i de olika länderna. Anledningen lillalt en ny konvention har utarbetats är att frånvaron av en formell konventionhar ansetts kunna leda till svårigheter när det gäller relationerna tillkonventioner som innehåller bestämmelse enligt vilken redan existerandekonventioner skall respekteras. Utredningen framhåller att lagförslagen i sakligthänseende i huvudsak innebär en viss utvidgning av regleringenstillämpningsområde och en modernisering av regelsystemet. Vid de nordiskaöverläggningarna har enighet nåtts i flertalet frågor. I några avseenden haremellertid skiljaktiga meningar rått och lagförslagen innehåller därför pånågra punkter sakliga olikheter. Det synes utredningen dock inte sannolikt attdessa olikheter skall fä någon större praktisk betydelse. Vid överläggningarna har särskild uppmärksamhetägnats åt regelsystemet rörande erkännande och verkställighetav utländska avgöranden på privaträttens område. Utredningen har ansett detlämpligt att på en del punkter välja lösningar som har förebilder i detlasystem. 1976/77:128 21 Vid de nordiska överläggningarna har enighetuppnåtts om att finsk betalningsorder, norsk åklagarmyndighets föreläggande aversättningsskyldighet och svenskt slutbevis i mål om betalningsföreläggandebör kunna tiUäggas i princip samma verkan som en dom. I fråga om slutbevisförutsätts att viss ändring görs i lagsökningslagen (se vidare avsnitt 10.2) Beträffande övriga exekutionstitlar harövervägandena gällt huruvida de bör kunna tillerkännas internordisk verkställighet.Enighet har rått om att danskt udenretiigt foriig bör kunna omfattas av den nyaregleringen. Såvitt gäller norskt exigibelt gäldsbrev har utredningen inteansett sig kunna förorda att gäldsbreven tas med i regleringen.