prop · G00390 · 1976-12-31 00:00:00 — Enligt förslaget omfattas intedenna utbildnings- 1976/77: 90 250 formav reglerna om privilegierad frånvaro. LO anser att bestämmelserna bör jämkasså att arbetsmarknadsutbildning räknas som semestergrundande frånvaro. CSNframhåUer att möjligheterna att få särskilt vuxenstudiestöd, tim- ochdagstudiestöd t. v. är begränsade. Möjligheterna att få studiestöd beror även pä andra faktorer, t. ex. hur mänga som söker de olika stödformerna vid vart och ett av de fyra ansökningstillfällen som finnsper år. Med hänsyn till att disponibla medel för studiestöd till vuxna ärfördelade på län men också på utbUdnings-nivåer (grundskole-, gymnasieskole-och högskolenivå), kan möjligheterna att erhålla t. ex. särskiltvuxenstudiestöd variera från län tUl län bl. a. beroende pä specifikaförhåUanden inom länen men också med hänsyn till på vilken nivå man avserbedriva studier. Har en person avsett att läsa imder en termin i kommunal-vuxenutbildning, men inte beviljats särskilt vuxenstudiestöd för dessastudier, kan han vanligtvis erhålla studiemedel i stället. Det kan enligtnämnden mycket väl tänkas att två personer frän samma företag gårsamma kurs, av vUka den ene finansierar sina studier med särskilt vuxenstudiestöd och den andre med studiemedel. Detmåste enUgt nämnden framstå som oförklarligt och oacceptabelt att, i enlighetmed utredningens förslag, den som finansierar sina studier med studiemedel inteskulle få räkna sin studietid som semestergrundande, medan den som beviljats särskilt vuxenstudiestöd skulle få göra detta. Nämnden viU därför ändra utredningensförslag till att omfatta var och en som får ledigt för studier med utgångspunkti "studieledighetslagens intentioner". Viss begränsning bör gälla ifråga om den tid som skall vara semestergmndande, AMS anser det, inte minst motbakgmnd av den ökade satsningen pä bristyrkesutbildningen, vara otillfredsställande om arbetsmarknadsutbildningen skulle lämnas ät sidanvid en utvidgning av den semestergrundande frånvaron. Andra remissinstanser menar, å andra sidan, att denföreslagna privilegieringen av studietid har blivit aUtför omfattande, SAF framhåller i sitt yttrande att utvidgningen avden semestergmndande frånvaron sträcker sig längre än vad som är sakligtmotiverat. Semesterlön för frivillig utbildning bör sålunda inte betalas avarbetsgivaren utan genom de bidragskällor som finansierar själva ledigheten, Isärskild grad gäller detta utbildning som avser fackliga eller med fackligverksamhet sammanhängande frågor. Något skäl helt allmänt att låtaarbetsgivaren betala semesterlön för facklig utbildning, för vilkenarbetsgivaren inte till någon del är bidragspliktig, föreligger inte enligtföreningens mening. Även Bankinstitutens arbetsgivareorganisation anser privilegieringenvara för långtgående. I organisationens yttrande framhålls att det inte kanvara arbetsgivarens skyldighet att betala lön under semester för den som avegen vilja och eget intresse genomgår 1976/77: 90 251 utbildningav allehanda slag. och berörsärskUt förslaget, att som semestergrundande frånvaro skall anses ledighet förutbildning som "till väsentiig del har avsett fackliga eller med fackligverksamhet sammanhängande frågor", om frånvaron mte har gett rätt tillsemesterlön enligt annan lag. Rapportering om sådan frånvaro skall enligtbetänkandet lämnas av den fackliga organisationen. Det vill enligt de bådaförbunden synas som om kommittén inte har beaktat de utomordentligasvårigheterna som föreligger att tolka och tyda begreppen fackUg verksamhet ochfacklig utbUdning i de ifrågavarande lagarna. TiU detta kommer, att aUa slagsledigheter för UtbUdning, där arbetsgivaren de facto medger bibehållande av löneller del därav, enligt kommittén skall tekniskt hänföras till avlönad tiderUigt huvudreglerna om semesterlön och således ingå i underlaget för denna.Uppenbara risker för tolkningsproblem och dubbelföring av sådan frånvaroföreUgger, Förslaget om privUegierad frånvaro vid utbUdning går i dettaavseende enligt remissinstansernas mening längre än vad som kan anses påkallatoch medför också påtaglig risk för oklarhet i tillämpningen. Frågorom privilegiering i övrigt av frånvarotid tas upp av några få remissinstanser.Försäkringskasseförbundet säger sig sakna några viktiga gmpper iutredningsförslaget om semestergmndande frånvaro, t. ex. de som uppbärarbetslöshetsersättning, arbetsmarknadsstöd och utbildningsbidrag samt de somgenomgår bristyrkesutbildning. Förbundet säger sig tidigare i flera sammanhangha hävdat, att all frånvaro som föranleder inkomstbortfall från förmånssynpunktbör behandlas lika. En sådan utveckling har påbörjats genom uppbyggnad aversättningssystem som bygger på det s, k, basbeloppet och som ärskattepliktiga och ATP-gmn-dande. Det vore därför enUgt förbundet ett stegtillbaka om man i detta hänseende särbehandlar de arbetslösa. Det anses inteheUer vara något större administrativt problem att lösa denna fråga, LO hyserden uppfattningen att permittéring, som äger rum utan koUektivavtalsenligeller lagstadgad pérmitteringslön, bör omfattas av reglerna för privilegieradfrånvaro. Även frånvaro på grund av fackligt arbete utanför den egnaarbetsplatsen bör enUgt LO jämställas med annan semestergmndande frånvaro. LOanser det vara beklagligt att kommittén inte nu kunnat praktiskt lösa frågan omarbetslöshet som semestergrundande frånvaro. och tar i detta sammanhang upp en särskild fråga. Man framhålleratt kommittén inte har berört det förhållandet att förbud mot tjänstgöring pågrund av risk för smitta enUgt smittbärarlag inte ger ersättning tillden som uppbär lön av allmänna medel. Detta är fallet med ettstort antal offentligt anställda. Fråga uppkommer härvid med utgångspunkt ireglerna om semesterlönefondens funktion och beräkning av särskild semesterlön om sådan frånvaro skall falla under be- 1976/77: 90 252 greppetavlönad tid enUgt semesterlagen och aUtså inräknas i underlaget försemesterlön och på vad sätt och av vem rapportering rörande sådana fall skaUske tUl semesterlönefonden. Slutligen skaU nämnas att frågan om längsta tid försemestergrundande frånvaro behandlas i några yttranden. anser attsemestergrundande sjukdomstid bör begränsas till , KFO föreslår att densemestergmndande frånvaron genereUt begränsas under varjeintjänandeår med undantag av frånvaro på grund av yrkesskada, vid vilkenfrånvaro anpassning bör ske till nuvarande regler. Det blir enligt KFO endasten mycket ringa del av löntagarna som gör förluster vid en jämförelse medkommitténs förslag. Batikinstitutens arbetsgivareorganisation anser att enfördubbling av gällande lags bestämmelser om antalet semestergrundandefränvarodagar utgör en rimlig förbättring av privilegiereglerna. Remissinstanserna har i allmänhet godtagitförslaget att beräkna semesterledigheten med utgångspunkt i femdagarsvecka, LOframhåUer att att kommittén genom att lägga om beräkningen av de dagar som tasi anspråk som semesterdagar har lyckats att åstadkomma förbättringar förframför allt skiftarbetama. Kammarrätten i anser emellertid att detfrån principiell synpunkt kan riktas invändning mot att beräkningen i lagtextenlåses fast till perioden måndagfredag, eftersom särskUda bestämmelser då blirnödvändiga för sådana fall dä arbetstagaren normalt arbetar . Ävenandra remissinstanser är som framgår i det följande kritiska tiU den hårdaanknytning som skett till tiden måndagfredag även i fråga om personal med arbetstidsförläggningsom avviker från den perioden. Den av kommittén föreslagna regeln, attarbetstagare med lördags-och söndagsarbete skall ha rätt tUl ledighet underlördagsöndag före och efter semesterledighet om minst kommenterasav åtskilliga remissinstanser. Det kan enligt LO:s mening finnas anledning attnågot ändra bestämmelsen. Om arbetsgivaren vUl att arbetstagaren skall dela uppsemestern på sådant sätt att inte tas ut i ett sträck, kan nämligenskillnader på i antalet ledighetsdagar uppstå, LO anserdärför att om semestem skall delas på arbetsgivarens initiativ,nittondagarsgränsen bör sänkas . Det är även en uppfattning, somkommer tUl synes i några av yttranden. TCO framhåller att mångaarbetstagare på grund av arbetets art eller arbetsgivarens åtgärder ofta kan fåut endast 1976/77: 90 253 endel av sin semester sammanhängande och tvingas dela upp resten i perioderomfattande än . Sådana grupper av arbetstagare oftatjänstgörande i serviceyrken och liknande bör inte diskrimineras iförhållande till andra gmpper. Förslaget att och omedelbartföre eller efter semestertid skall vara lediga om semester utgår med minst 19dagar i följd bör därför enligt TCO ändras sä att lördags- och söndagsledighetaUtid inträffar oavsett den utiagda semestertidens längd. Möjligen kan införasen regel av innehåll att än endastsöndag efter semester skall vara tjänstefri. Flera remissinstanser ställer sig från andrautgångspunkter kritiska tUl den föreslagna bestämmelsen. Kammarrätten iGöteborg som förordar att det i lagen direkt sägs ut att förmånen fåråtnjutas endast en gång per semesterår ansluter sig till bestämmelsens syfteatt garantera lördags- och söndagsarbetande lika lång semester som andra. Kammarrättenanser det emellertid mindre motiverat att i lagen ta in bestämmelser,som leder tiU att denna ledighet i praktiken skall börja med ochsluta med . Förslaget kan enligt kammarrätten medföra problem påarbetsplatser med kontinuerligt skiftarbete och turlistebundet arbete. Om bådedet skift som skall börja sin semester och det skift som återvänder frånsemester skall vara lediga samma veckoslut, kan driftstörningar uppstå ochresultatet bli att semesterledigheten måste börja på annan veckodag än måndag.Liknande synpunkter framförs av vissa andra remissmstanser, SJ accepterar sålundaatt lördag som ingår i semesterperiod inte räknas som semesterdag menmotsätter sig förslaget om rätt för söndagsarbetande till ledighet lördag ochsöndag både före och efter semestern. Denna ordning anges medföra storasvårigheter med vikariehåUningen vid veckoskiftena under sommarsemestrarna,eftersom både den som slutar sin semester och den som börjar sm semester ärlediga under mellanliggande . Vikarieresurseraa kommer enligtverket att ansträngas i så hög grad att koncentrationen av semestern tillsommaren äventyras. SJ avstyrker därför ledighet och söndag föresemesterperioden. Enligt SAF.s mening leder den föreslagna regeln till utomordentligasvårigheter för den skiftgående industrin, eftersom tiUämpningen avskiftschemat bryts genom bestämmelsen. Svårigheterna blir inte mindre genommotivuttalanden om att dygnsgränsen 24.00 blir avgörande för frågan humvida endag skall räknas som arbetsdag eller som semesterdag. Enligt organisationenskuUe företag med kontinuerlig skiftgång enbart tiU följd av denna regeltvingas att försöka anskaffa ett extra skiftlag. Möjligheten att göra dettaunder semesterperioden sägs emellertid vara enbart teoretisk. Ledighetsregelnskulle i stället i förening med den i övrigt förlängda semestern komma attleda tUl att normal produktion inte kan upprätthållas och att företagentvingades 1976/77: 90 254 Föreningen föreslår därför att bestämmelsen utgår eller i vart fallgörs dispositiv genom kollektivavtal. Svenska kommunförbundetmenar att huvudregeln angående beräkningen av semesterledigheten sannoliktinte kommer att medföra problem när det gäller personal med normalarbetstidsförläggning. Inom den kommunala sektorn tillämpas emellertid, medhänsyn tiU verksamhetens natur, i betydande utsträckning annanarbetstidsförläggning med lördags- och söndagstjänstgöring, varvid fridagar istället läggs ut måndagfredag. Så är exempelvis fallet inomsektorer som sjukvård, kommunikation, energi- och vattenförsörjning,renhållning och brandförsvar. Inom dessa sektorer förekommer även enkoncentration av verksamheten till färre arbetsdagar än fem. Såsom kompensationför denna från normal femdagarsvecka avvikande arbetstidsförläggning gällertill följd av kollektivavtal mellan huvudorganisationerna oftast kortarearbetstid än 40-timmarsvecka, Hämtöver utgår särskUda kontanta ersättningarsom kompensation för denna typ av arbetstidsförläggning. Förbundet anser attytterligare gottgörelse för ifrågavarande arbetstidsförläggning inte bör lämnasvia lagregler. Förslagets bestämmelser att aldrig och endasti undantagsfall skall räknas som semesterdagar kan emellertid leda till attarbetstagare med sådan arbetstidsförläggning som beskrivits kan komma attåtnjuta längre semesterledighet än . Om syftet är, att alla arbetstagareskall ha möjlighet att erhålla lika lång semesterledighet, bör enligt uppfattning i stället varje arbetspass som infaller undersemester räknas som en semesterdag. För de fall flera eller färre fridagar äntvå tUlämpas i genomsnitt bör en kvotregel införas, som leder tillatt semestern för berörd arbetstagare inte blir längre än vad som gäller förarbetstagare med femdagarsvecka. Med en sådan regel skulle fleratillämpiungsproblem, som råder och som skulle skärpas med denutformning lagförslaget fått bortfalla. Så blir t, ex, fallet när enarbetstagare med söndagstjänstgöring önskar erhålla korttidsledighet visssöndag. Eftersom semester enligt lagförslaget inte kan läggas ut ifrågavarandedag leder en strikt tillämpning av lagen till att vederbörande sådan dagtvingas ta tjänstledighet med fullt löneavdrag en effekt som inte uppkommerom arbetspasset i stället blir avgörande för om dag skall räknas somsemesterdag eUer ej. Även anser att rättvisamellan arbetstagare med oregelbunden arbetstid och arbetstagare med normalarbetstid inte kan skapas, om inte arbetsdagar jämställs med semesterdagar och fridagarna håUs utanför semesterledigheten. Härigenom kommer församtliga arbetstagare, oberoende av arbetstidens förläggning, de dagar sominte är arbetsdagar att hållas utanför semesterledigheten. Det av kommitténframförda förslaget innebär däremot enligt medoregelbunden arbetstid ingen nämn- 1976/77: 90 255 värdutökning av semesterledigheten jämfört med nuvarande förhållanden. SFO anför inledningsvis attsemesterförläggningsbestämmelserna måste göras mer flexibla. Inte minst gällerdetta med tanke på de särskUda förhållandena vid kontinuerlig skiftgång.Organisationen anför att den föreslagna helgdagsregeln är tekniskt svår attbeakta vid schemaläggningen av skiften vid kontinuerlig drift och attkommittén heller inte ger några exempel på hur problemen praktiskt bör lösas.Bestämmelsen bör vara dispositiv. Det är enUgt SFO vidare önskvärt att riktlinjerför semesterberäkningen lämnas i kommande proposition samt att utrymme lämnasavtalsparterna att reglera förhållandena lokalt på företagsnivå. I fråga om det sakliga innehållet i den föreslagnabestämmelsen anför SFO vidare, att man från snäv arbetsgivarsynpunkt i och försig inte skulle ha anledning att invända mot kommitténs synsätt. Förslagetskulle lösa semesterproblematiken vid skiftarbete på ett synnerligen enkeltsätt under fömtsättning att också de anställda accepterar synsättet. Pådenna punkt finns det emellertid enligt organisationen anledning att räkna medsvårigheter, SFO fortsätter: För att åstadkomma den arbetstidsförkortning för t.ex, personal i kontinuerligt 3-skiftsarbete som genomfördes har manmåst införa arbetstidsförläggningar med ofta återkommande långa ledigheter.Antalet arbetsdagar varierar följaktligen påtagligt från vecka till vecka.Detta kommer otvivelaktigt att leda till stora motsättningar på arbetsplatsernai samband med utläggningen av semesterledigheten, eftersom den i skiftschematinlagda ledigheten kommer att inräknas i semester i större omfattning för endel personer än för andra. För att kunna rent schematekniskt göra en likartadoch rättvis arbetstidsfördelning mellan skiftlagen blir nämligen skiftcykeln 20veckor eller mer vid 5-skift, ökas antalet skiftlag kan skiftcykeln förlängas, I valet mellan kommitténs enkla lösning påproblemet och en lösning som bättre tillgodoser de anställdas uppfattning omrättvisa och därmed också arbetsgivarens intresse av en i möjligaste mån spännings-fribehandling av semesterfrågorna, måste man välja den . Tyvärr leder dettatill att regelsystemet som sådant måste bli mer komplicerat. Den lagteknisktenklaste lösningen torde vara att göra reglerna i 5 § dispositiva ochöverlämna till parterna att finna lämpliga lösningar. En sådan möjlighet tycksha föresvävat kommittén (se sid 134 andra stycket och sid 135 tredje stycket)ehuru man inte låtit den komma till uttryck i lagtexten. En annan troligenbättre möjlighet är att i lagtexten införa antingen en regel som maximerardet antal arbetsfria dagar som får inräknas i semestern eller en regel om ettminsta antal arbetsdagar som skall inräknas i semestern. En sådan lösningskulle bespara parterna förhandlingsproblem men ändå ge ett bättre resultat förden berörda personalen än det föreliggande lagförslaget. Det måste dockobserveras att systemet med maximerings- eller minimerings-regler inte gertillfredsställande resultat vid deltidsarbete. 1976/77: 90 256 SFO:s uppfattning är att man i en kommandesemesterlag inte kan avstå från att behandla de speciella problem som uppstårvid kontinuerligt skiftarbete. Organisationen lämnar två alternativa förslagtill hur semesterförläggningen bör kunna i dispositiv ordning regleras i dessafall. EnUgt dessa skall arbetstagare i s. k. kontinuerUgt skiftarbete, innebärandeskyldighet att regelbundet arbeta , ha rätt till ledighet frånarbetet sådan dag, om den infaUer före eller efter semestertiden ochsemestertid utgår under minst i en följd. För en sådanarbetstagare skall, om hans arbetstid i genomsnitt omfattar , i hela semestern inräknas minst , vilka enligt det förarbetstagaren gällande arbetstidsschemat utgör arbetsdagar. Alternativt skallför sådan arbetstagare i hela semestern inräknas , vilka utgörarbetsfria dagar. SHIO menar att semesterreglerna för lördags- ochsöndagsarbetande har blivit alltför komplicerade. Risk uppkommer attföretagaren omedvetet ger de anställda felaktig semester. I synnerhet gällerdetta för små företag, exempelvis mindre serviceföretag som erbjuderallmänheten sina tjänster även och eventuellt också . Förde anställda innebär den föreslagna lagändringen en relativt liten förändring.De anställda kompenseras dessutom genom de regler för söndagsarbete m. m., somfinns i kollektivavtalen. Mot bakgrund härav avstyrker SHIO förslaget på dennapunkt, I TCO:s yttrande framhålls att frågan om deskiftarbetandes semesterledighet med hänsyn till infallande fridagar bör lösasgenom förhandlingar. För att garantera att man vid sådana förhandlingarverkligen uppnår ett tillfredsställande resultat för denna arbetstagarkategorikrävs dock enligt TCO;s mening en regel i lagtexten av innebörd, att skiftarbetande och därmed jämställda inte genom den lagstadgade semesterledighetenfår längre årsarbetstid än den som överenskommits i kollektivavtal mellanpartema. Förslaget att helgdagar inte skall inräknas isemesterledigheten godtas allmänt, TCO anser emellertid att det finns fog föratt i semesterlagen uttryckligen nämna även påsk- och pingstafton, eftersomsådana helgdagsaftnar annars kan komma att räknas som semesterdagar om deingår i semesterperiod omfattande . förslag att minst avsemesterledigheten skall utgå i en följd , om inte särskildaskäl hindrar det, har berörts endast av några få remissinstanser. Flera av demställer sig kritiska till förslaget. anför att möjligheterna förverket att totalt sett skära ned verksamheten är begränsade.Särskilda skäl bör därför anses föreligga för att arbets- 1976/77: 90 257 givarenskall ha rätt att underlåta utläggning av . anser att förläggningsperioden bör förlängas om detskall vara möjligt för att upprätthålla en jämn och god service.Även SJ avstyrker den föreslagna skärpningen och preciseringen av kravet påsommarsemesterns förläggning. Svårigheten att förlägga fyra veckors semestertill juniaugusti är enligt verket särskilt stor med hänsyn till att verket avtekniska skäl och säkerhetsskäl i hög grad kräver utbUdad personal. SAF konstaterar att den föreskrivna periodenjuniaugusti innebär en förkortning av den period som gäller enligt nuvarande semesterlag.Förslaget framstår enligt SAF av flera skäl som oacceptabelt. Redan nuvarandesemesterlag medför, särskilt för den kontinuerligt gående industrin, betydandesvårigheter att för alla arbetstagare realisera en sommarsemester och dessasvårigheter ökar genom den föreslagna reformen. Skall semesterlagen ange någonviss period såsom riktmärke för semesterutläggning anges perioden böra varamajseptember. Bankinstitutens arbetsgivareorganisation framhåller attförslaget i kombination med rätten att utfå den sparade ledigheten ianslutning till huvudsemestern medför svårigheter inom bankområdet. Densammanlagda semestern under ett semesterår kan variera mellan fyra och tioveckor för varje arbetstagare, vilket enligt organisationen klart visar på arbetsgivarensplaneringssvårigheter. Den tekniska utvecklingen inom bankområdet anges hagjort det allt svårare att överföra arbetsuppgifter på otränade vikarier,vilket begränsar antalet vikarier i förhållande till den tränade personalen.Följden måste bli antmgen en försänuad servicenivå eller en alltför hård presspå den i tjänst varande personalen. Organisationen vill därför föreslå, attramen för sommarsemestern vidgas till att omfatta tiden 15 maj15 september ochatt den sparade semestern inte skall få tas ut utanförläggas till början eller slutet av sommarsemesterperioden. 4.3Ordningen för bestämmande av tiden för semesterledigheten Från arbetstagarhåll har riktats viss kritik motkommitténs förslag beträffande rätten att besluta om semesterutläggningen. Denförstärkning av arbetstagarnas ställning som kommittéförslaget medför i förhållandetill gällande rätt är enligt LO inte tillräcklig. Arbetsgivaren bör vidoenighet om förläggning av semesterledigheten inte själv få bestämma denna.Denna rättighet skaU i stället den lokala fackliga organisationen disponeraöver. Denna uppfattning anges ligga i linje med vad LO har angett beträffandearbetstidens förläggning i sitt remissvar över betänkandet "Demokrati påarbetsplatsen" (SOU 1975: 1). TCO anser att reglerna om förläggningen avsemestern kan förenklas sä till vida, att arbetsgivaren skall vara skyldig atttillmötesgå arbetstagarsidans önske- 1976/77. 1976/77: 90 258 målom semesterns förläggning, om inte synnerliga skäl föreligger för att frångådessa önskemål. SFO anhåller för sin del om ett klarläggande avhuvudregeln, att tiden för semestern fastställs efter överenskommelse mellanparterna. Semesterförläggningen tillhör de frågor som av de anställda upplevssåsom synnerligen betydelsefuUa. Av den anledningen borde det enligt organisationenklart uttalas att med parter i detta sammanhang avses de lokala parterna påarbetsplatsen. Det är dessa som har den bästa kännedomen om de lokalaarbetsplatsförhållandena och önskemålen från de berörda anställda. InomSFO-området förekommer ofta lokala överenskommelser om arbetstidsförläggningsom spänner över perioder upp till och det vore förmätet att intetilltro de lokala parter, som träffat sådana överenskommelser, kompetens attjämväl fortsättningsvis behandla semesterfrågor. vid universitetframhåller att det för vissa grupper kan vara angeläget att ge ett förstärktinflytande över semesterns förläggning. Det är t. ex. angeläget att föräldrarmed barn i förskola eller grundskola får semestern utlagd dåbarnen åtnjuter ferier, särskUt gäller detta sommarferierna. En möjlighet äratt sådana arbetstagare med barn ges företräde framför andra arbetstagare vidväljandet av tidpunkt för semestern. 4.4Rätten till obetald semesterledighet Som har framgått (3.1) harremissinstanserna i allmänhet tillstyrkt principen att skilja rätten tUlsemesterledighet från rätten tUl semesterlön och att ge arbetstagare rätt tillsemesterledighet utan föregående anställningstid. Själva utformningen avrätten till obetald semesterledighet har emeUertid ifrågasatts av fleraremissinstanser. Detta gäller inte minst arbetstagarens rätt att efter visstkortare varsel avstå från ledigheten.